OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ion Antonescu

Ion Antonescu (Piteşti 2 de juny de 1882 - Presó de Jilava, 1 de juny de 1946) fou un mariscal i estadista romanès. Va ser membre de l'estat major durant la Primera Guerra Mundial, agregat militar a París i a Londres. L'any 1937 va ser nomenat general i cap d'estat major. Va ser exclòs de l'exèrcit i arrestat com a enemic declarat del rei Carles II de Romania; més tard fou alliberat i va ocupar el càrrec de ministre de la Defensa, però dimití al cap de poc. Va ser de nou arrestat al juliol de 1940 i al setembre de 1940 fou novament nomenat primer ministre, just en un moment que Romania va ser obligada a cedir a l'URSS Bucovina i Bessaràbia, als hongaresos el Nord-oest de Transsilvània i a Bulgària el Sud de Dobrudja.
Només prendre possessió del seu càrrec va demanar l'abdicació de Carles II i es va proclamar conducător (cap) de l'estat legionari que aspirava constituir a Romania, exercint una dictadura absoluta. Per recuperar els territoris perduts i restituir la Gran Romania, va fer entrar a Romania a la Segona Guerra Mundial al costat de l'Alemanya d'Adolf Hitler i la Itàlia de Benito Mussolini obrint les fronteres romaneses a les tropes alemanyes i conduint a les romaneses, juntament amb les primeres, a la batalla de Stalingrad.. El 23 d'agost de 1944 es va produir un cop d'estat, en el qual el rei Miquel I de Romania estava implicat, que va acabar amb la dictadura. Antonescu va ser lliurat als soviètics per les noves autoritats romaneses, essent jutjat, condemnat i executat l'any 1946.

## Referències

* ↑ Watts, 1993, p. 13.
* ↑ Haynes, 2000, p. 61.
* ↑ Hitchins, 1994, p. 451.
* ↑ Deletant, Dennis. Hitler's Forgotten Ally: Ion Antonescu and His Regime, Romania, 1940–1944 (en anglès). Londres: Palgrave Macmillan, 2006, p. 48. ISBN 1-4039-9341-6.
* ↑ Solonari, 2007, p. 271.
* 1 2 Roberts, 1951, p. 235.
* ↑ Palmowski, Jan. Historia Universal del siglo XX (en castellà). Madrid: Complutense, 1998, p. 33. ISBN 9788489784574.
* Haynes, Rebecca «Germany and the Establishment of the Romanian National Legionary State, September 1940». The Slavonic and East European Review, 77, 4, 1999, pàg. 700-725.
* Haynes, Rebecca. Romanian policy towards Germany, 1936-40 (en anglès). Palgrave Macmillan, 2000. ISBN 9780312232603.
* Hitchins, Keith. Rumania 1866-1947 (en anglès). Oxford University Press, 1994, p. 579. ISBN 9780198221265.
* Watts, Larry. Romanian Cassandra: Ion Antonescu and the struggle for reform, 1916-1941 (en anglès). East European Monographs, 1993, p. 390. ISBN 9780880332552.
* Roberts, Henry L. Rumania: Political Problems of an Agrarian State (en anglès). Yale University Press, 1951, p. 414. ISBN 9780208006516.
* Solonari, Vladimir «An Important New Document on the Romanian Policy of Ethnic Cleansing during World War II». Holocaust Genocide Studies, 21, 2, 2007, pàg. 268-297. DOI: 10.1093/hgs/dcm039.
# Ramón Paús

Ramón Paús (Castelló, la Plana Alta, 1959) és un músic i compositor castellonenc.
Va estudiar guitarra clàssica al Conservatori del Liceu, ampliant posteriorment la seva formació a l'Aula de Música Moderna i Jazz de Barcelona. Posteriorment va ser becat pel director de la Berklee School de Boston. També va cursar estudis d'orquestració a París i Lió i va estudiar Film Scoring amb José Nieto.
Treballa, a més a més d'intèrpret de jazz, com a compositor per a teatre, cinema i publicitat.

## Filmografia

* 1994 Sombras paralelas (Gerardo Gormezano, dir)
* 1997 Nadie como tú (Criso Renovell, dir)
* 1999 Las huellas borradas (Enrique Gabriel, dir)

## Altres treballs

* Música per a les sèries d'animació Domestic Tales i Ten Plus Two, de la BBC i de Televisa (Mèxic).
* Banda sonora per al sistema multivideo de l'exposició itinerant d'Urbanisme organitzada per la Generalitat de Catalunya.
* Música per a l'obra teatral Un Yankee en la Corte del Rey Arturo.
* Concierto para 48 voces.
* Paisaje al carbón
* Piano works

## Referències

* ↑ «El compositor Ramón Paus estrena un cuarteto de cuerda en la Zarzuela» (en castellà). Levante, 30-01-2013.
* ↑ «Ramón Paus: "Cuando comienzo a componer, tiro los dados y dejo que la obra siga latiendo"» (en castellà). Europa Press, 22-03-2012.
* ↑ «Ramón Paús: Piano Works» (en castellà). El Cultural, 30-11-2012.
# Can Cisa

Can Cisa és una masia de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de tipus basilical, formada per una planta baixa, dos pisos i golfes. Coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Són evidents les modificacions que ha patit la construcció inicial, com l'aixecament del segon pis i les golfes, i l'edificació d'un cos perpendicular a la façana, a la banda dreta.
De l'antiga masia es conserva el portal rodó dovellat i dues magnífiques finestres gòtiques amb els brancals i l'ampit de pedra, així com la llinda treballada en forma d'arc conopial lobulat.
A les golfes hi ha un porxo amb cinc arquets de mig punt i al seu davant un coronament que oculta el voladís i el carener de la teulada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cisa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Cumulus mediocris

El Cumulus mediocris (del llatí «moderat») és un tipus de núvol de la família dels cumulus, lleugerament més alt que el Cumulus humilis. Pot o no mostrar la característica forma col-i-flor característica dels cumulus. Aquest tipus de núvols no produeixen pluges però poden estar envoltades de núvols del tipus Cumulus congestus i Cumulonimbe.
També poden presentar petites protuberàncies des de la part superior i mostrar la forma de coliflor característica dels núvols cúmulus. Els núvols cumulus mediocris no produeixen, generalment, precipitacions d'una intensitat molt lleugera, però poden avançar encara més en núvols com ara Cumulus congestus o Cumulonimbus, que sí que produeixen precipitacions i tempestes severes.

## Referències

* ↑ «Cumulus mediocris» (en anglès). cloudatlas.wmo.int. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Pretor-Pinney, Gavin. The Cloudspotter's Guide: The Science, History, and Culture of Clouds (en anglès). Penguin, 2007-06-05. ISBN 978-1-101-20331-6.
* ↑ Schneider, Dr Stephen H. Encyclopedia of Climate and Weather (en anglès). OUP USA, 2011-06-09, p. 325. ISBN 978-0-19-976532-4.
* ↑ Strangeways, Ian. Precipitation: Theory, Measurement and Distribution (en anglès). Cambridge University Press, 2006-11-23, p. 78. ISBN 978-1-139-46001-9.
# Frédéric-Louis Allamand

Frédéric-Louis Allamand (5 de febrer de 1736, Payerne, Vaud – després de 1803) va ser un botànic suís. Es traslladà a Leiden, Holanda el 1749 per viure amb el seu oncle, Jean-Nicolas-Sébastien Allamand (1713-1787), que era professor de filosofia i matemàtica a la Universitat de Leiden i era membre de la Royal Society i corresponsal de Benjamin Franklin. Frédéric estudià primerliteratura però canvià a medicina. El 1760 va ser metge de la marina neerlandesa i visità Surinam i la Guaiana. Va passafr a ser metge de la cort del tsar. El 1793 tornà a la Universitat de Leiden.
Va ser corresponsal de Carl von Linné, i va descriure diversos gèneres de plantes. El gènere Allamanda rep el nom en honor seu.
Abreujatura estàndard: F.Allam.

## Referències

* HDS|43932
# Jaelene Hinkle

Jaelene Hinkle és una defensa de futbol internacional pels Estats Units des del 2015.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2011 - 2014 | D3 | Texas Tech Red Raiders |
| 2013 | D2 | Seattle Sounders | 07 | 02 |
| 2015 - act. | D1 | Western New York Flash | 37 | 02 | 19/11/2016 |
| 2010 | Selecció sub-17 | Selecció sub-17 |
| 2015 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 08 | 00 | 15/02/2016 |

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals ||||||
* Títols — Clubs ||||||
* 1 Lliga Professional
* Reconeixements — Premis ||||||
* Reconeixements — Seleccions de jugadores ||||||

## Referències

* ↑ Sounder at Heart
# Regla dels cinquanta moviments

La regla dels cinquanta moviments és una regla recollida a les Lleis dels escacs de la Federació Internacional d'Escacs, que estableix que una partida pot ser taules si cada jugador ha fet els últims 50 moviments consecutius sense que hi hagi hagut cap moviment de peó ni captura de peça.

## Descripció

La regla dels cinquanta moviments estableix que un jugador pot reclamar taules si no s'ha fet cap captura de peces o no s'ha mogut cap peó en els darrers cinquanta moviments (a tal efecte, un "moviment" consisteix en el fet que un jugador completa un torn seguit de l'oponent que completa el seu). L'objectiu d'aquesta regla és evitar que un jugador sense possibilitats de guanyar continuï jugant amb obstinació indefinida o que busqui guanyar cansant l'oponent.
Tots els escac i mat bàsics es poden aconseguir en menys de 50 moviments. No obstant això, al segle XX es va descobrir que certes posicions de final de la partida es poden guanyar, però requereixen més de 50 moviments (sense captura o moviment de peó). Per tant, la regla es va canviar per permetre certes excepcions en les quals es permetien 100 moviments amb combinacions particulars de material. No obstant això, més tard es van descobrir posicions per guanyar que requerien encara més moviments, i el 1992, FIDE va abolir totes aquestes excepcions i va restablir l'estricta regla dels 50 moviments.

## Enunciat de la regla

L'article 9.3 de les Lleis dels Escacs postula:
9.3 La partida és taules, sota una correcta reclamació del jugador que està en joc, si:
    a) escriu al seu full i declara a l'àrbitre la seva intenció de realitzar una jugada que donarà lloc que, en els darrers 50 moviments consecutius per cada jugador, no s'hagi mogut cap peó ni s'hagi capturat cap peça,
    o bé
    b) Els darrers 50 moviments han estat fets per cada jugador sense moure cap peó ni capturar peça.

## Història

La Regla esmentada ha estat actualitzada quant a nombre de moviments amb el pas del temps a causa de jugades descobertes per la Federació Internacional d'Escacs.

## Conseqüències matemàtiques

Sense la versió actual de la regla, el joc podria esdevenir infinit, però amb aquesta regla, el joc necessàriament acabarà després d'un nombre finit de passos. Per això el joc és finit, i és aplicable el teorema del minimax. Com abans s'ha dit, de no existir aquesta regla, els joc d'escacs podria ser potencialment infinit, i per tant, no seria aplicable el teorema del minimax en la seva versió simple.

## Referències

* ↑ Manual de la FIDE, 2000.
* ↑ (Hooper & Whyld 1992:134),
* ↑ Reglas de ajedrez FIDE, 2008. Sitio web en inglés
* ↑ Christian Ewerhart (2002): "Backward Induction and the Game-Theoretic Analysis of Chess", Games and Economic Behavior 39, p. 206-214.
# Música per a cinema

Música per a cinema és aquella composició musical elaborada específicament per acompanyar una part d'una pel·lícula. La partitura comprèn una sèrie de peces orquestrals, instrumentals o corals anomenades entrades, que es programen per començar i acabar en punts específics de la pel·lícula per tal de millorar la narrativa dramàtica i l'impacte emocional de l'escena en qüestió. Les partitures les escriu un o més compositors, sota la guia del director o el productor de la pel·lícula o en col·laboració amb ells, i normalment són interpretades per un conjunt de músics - que sovint comprèn una orquestra (molt probablement una orquestra simfònica) o una banda, solistes instrumentals i cor o vocalistes - conegut com a cantants de reproducció i enregistrat per un enginyer de so.
Les partitures de pel·lícules engloben una enorme varietat d’estils de música, en funció de la naturalesa de les pel·lícules que acompanyen. La majoria de les partitures són obres orquestrals arrelades a la música clàssica, però moltes partitures també estan influenciades pel jazz, rock, pop, blues, new-age i música ambiental, i una àmplia gamma d'estils ètnics i world music. Des de la dècada de 1950, un nombre creixent de partitures també han inclòs elements electrònics com a part de la partitura, i moltes partitures escrites avui presenten un híbrid d'orquestra i instruments electrònics.
Cançons, com ara cançons pop i cançons de rock, normalment no es consideren part de la partitura de la pel·lícula, encara que també formen part de la banda sonora de la pel·lícula. Tot i això, algunes cançons, especialment les dels musicals, es basen en el tema de la partitura.

## Referències

* 1 2 «What does FILM SCORE mean?» (en anglès). [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ Soundtrack vs. Score: Learn About the Two Types of Film Music (anglès)
* ↑ «What is the difference between a film score and film soundtrack?» (en anglès). [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «música incidental». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 23 juny 2022].
* ↑ Savage, Mark «Where Are the New Movie Themes?» (en anglès). BBC, 28-07-2008 [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Bebe Barron: Co-composer of the first electronic film score, for 'Forbidden Planet'» (en anglès). The Independent [Londres], 08-05-2008 [Consulta: 3 abril 2021].
* 1 2 «Film Scores Facts, Worksheets, Definition & History For Kids» (en anglès). KidsKonnect, 03-06-2020. [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ Rockwell, John «When the Soundtrack Makes the Film» (en anglès). The New York Times, 21-05-1978 [Consulta: 3 abril 2021].

## Vegeu també

* Llista de compositors de cinema
* Partitura
# Can Raspall

«Can Raspall» té aquests significats:
* Can Raspall (Barcelona), masia de Barcelona
* Can Raspall (la Garriga), masia de la Garriga
* Can Raspall dels Horts, masia de Torrelavit
* Cal Raspall, edifici de Vallbona d'Anoia
* Cal Raspall de Renardes, mas del Pla del Penedès
# Eisenerz

Eisenerz és un municipi d'Àustria en el districte de Leoben a Estíria.
En alemany Eisenerz significa mena de ferro. L'any 2001 tenia 6.400 habitants. Es troba en la profunda vall d'Erzbach, dominada cap a l'est pel Pfaffenstein (200 m), a l'oest pel Kaiserschild i al sud pel Erzberg. El mineral de ferro que té és la siderita.
Hi ha una important església medieval murallada.
Durant la Segona Guerra Mundial s'hi va establir un subcamp de concentració del de Mauthausen que proporcionava treballadors esclavitzats per a les mines. Actualment a Erzberg s fan carreres de motocross.
# Ca n'Amat (Sant Esteve Sesrovires)

Ca n'Amat és un habitatge a la urbanització de Ca n'Amat de Sant Esteve Sesrovires (Baix Llobregat) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Residència senyorívola de planta baixa i dos pisos separats per frisos. Les obertures, finestres a la planta baixa i balcons als pisos superiors, estan emmarcades per motllures. A la part posterior hi ha una tribuna que agafa tota l'alçada de l'edifici; a les laterals hi ha dues galeries: una adossada i formada per un seguit d'arcs i l'altra, pertanyent a la mateixa construcció, té un seguit de columnes i està acabada per un fris de ceràmica modernista. La coberta és a dues aigües, paral·leles a la façana principal; a la part central s'aixeca una torratxa. Originàriament aquesta masia estava tancada per un barri, actualment modificat. Al seu interior es conserven pintures, en part restaurades. Tant l'exterior com l'interior presenten la seva estructura originària, encara que s'han fet obres de conservació. Aquesta estructura, si bé és de caràcter neoclàssic, ja presenta influències modernistes en l'ornamentació.

## Referències

* ↑ «Ca n'Amat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Cryptocentrus leptocephalus

Cryptocentrus leptocephalus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que es troba des d'Indonèsia fins a Nova Caledònia, les Illes Yaeyama, el nord-oest d'Austràlia i Tonga.
Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
# Futbol al Níger

El futbol és l'esport més popular al Níger. És dirigit per la Federació Nigerina de Futbol.
El futbol al Níger és pràcticament amateur, amb alguns clubs i la lliga (iniciada el 1966) semi-professionals. La copa s'inicià el 1974.

## Competicions

* Lligues:
** Lliga nigerina de futbol
* Copes:
** Copa nigerina de futbol
** Supercopa nigerina de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2019.
* Sahel Sporting Club
* Olympic FC de Niamey
* Jeunesse Sportive du Ténéré
* AS Forces Armées Nigériennes
* AS Garde Nationale Nigérienne
* AS Niamey
* AS SONIDEP
* Zumunta AC
* AS Douanes Niamey
* Espoir FC Zinder
* AS Police Niamey
* Jangorzo FC
* Liberté FC
* Akokana FC
* Zoundourma
* ASN Nigelec

## Jugadors destacats

Des de 1990
* Ibrahim Tankary
* Moussa Yahaya
Des de 2000
* Ismaël Alassane
* Kassaly Daouda
* Alhassane Issoufou
* Mohammed Muyei
Des de 2010
* Daouda Kamilou
* Moussa Narry
* Moussa Maâzou

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Stade Général Seyni Kountché | 35.000 | Niamey |
| 2 | Stade de Maradi | 10.000 | Maradi |
| 2 | Stade de Zinder | 10.000 | Zinder |
| 2 | Stade de Dosso | 7.000 | Dosso |

## Vegeu també

* Federació Nigerina de Futbol
* Selecció de futbol de Níger

## Referències

* ↑ (francès) Le Republicain-Niger daily, Sports section.
* ↑ Visite de Zinedine Zidane au Niger. 13-12-07 communiqué de presse Arxivat 2013-06-01 a Wayback Machine.: Programme des Nations Unies pour le Développement, Niger.
* ↑ FIFA: Nigerien Football Federation News and background Arxivat 2018-06-20 a Wayback Machine.. Retrieved 30 January 2008.
* ↑ FIFA: Goal Programme - Nigerien Football Federation - 2006 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.. Retrieved 30 January 2008.
* ↑ «Niger - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Niger - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 agost 2019].
# Jack Tramiel

Jack Tramiel (Łódź, 13 de desembre de 1928 - Monte Sereno, 8 d'abril de 2012) era un empresari estatunidenc, famós per la fundació de la Commodore International, creadora dels microordinadors Commodore 64 i Commodore Amiga.

## Referències

* ↑ Terdiman, Daniel. «Woz, meet Jack Tramiel». CNET Networks, Inc.. [Consulta: 28 setembre 2008].

## Enllaços externs

* You Don't Know Jack! (anglès)
# Resolució 1505 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1505 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 4 de setembre de 2003 després de recordar la Resolució 1503 (2003), el Consell va nomenar Hassan Bubacar Jallow com a fiscal del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (ICTR).
El Consell de Seguretat va prendre nota de la nova posició del fiscal al TPIR creat per la Resolució 1503 i, posteriorment, va aprovar el nomenament de Hassan Bubacar Jallow per un període de quatre anys, a partir del 15 de setembre de 2003.

## Vegeu també

* Genocidi de Ruanda
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 – 2005)

## Referències

* ↑ «Security Council appoints prosecutors for International Tribunals for former Yugoslavia, Rwanda». United Nations, 04-09-2003.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Can Rapau

Can Rapau era un edifici del Raval de Barcelona, avui desaparegut. Es tractava d'una construcció formada per dos cossos de planta baixa i dos pisos, el principal amb façana al carrer de Jerusalem i el segon al de la Morera.
Tot i el seu aspecte de masia catalana (potenciat per reformes com l'emblanquinament de la façana substituint l'antic estucat d'encintat de carreus), es tractava en realitat de la part sobrevivent d'un conjunt d'edificacions d'origen medieval amb reformes dels segles xvii-xviii. Aquestes foren enderrocades a la segona meitat del segle xix per l'expansió del mercat de la Boqueria més enllà del carrer de la Morera, que marcava el límit occidental del solar de l'antic Convent de Sant Josep.
Finalment, l'edifici fou enderrocat l'estiu de 2000 arran de la darrera reforma i ampliació del mercat.

## Vegeu també

* Santa Maria de Jerusalem

## Referències

* ↑ «Carrer Jerusalem 12-14-16». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Mercat de la Boqueria». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Alexandre, Octavi. Catàleg de la Destrucció del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic del Centre Històric de Barcelona. Veïns en Defensa de la Barcelona Vella i Estudiants pel Patrimoni, 2000, p. 30.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Històries i llegendes de Barcelona. Passejada pels carrers de la Ciutat Vella, vol. 1. Edicions 62, 1984, p. 346-347.
# Eisenhüttenstadt

Eisenhüttenstadt — literalment «Ciutat de la foneria de ferro» — és una ciutat alemanya de l'estat federat de Brandenburg, a la ribera del riu Oder, prop de la frontera amb Polònia, amb els seus 31.132 habitants (12/2010). La ciutat va ser fundada el 1950 pel govern de la República Democràtica Alemanya com un model de ciutat socialista; durant un temps va tenir el nom de Stalinstadt. Eisenhüttenstadt està agermanada amb les localitats de Saarlouis (Alemanya), Głogów (Polònia), Drancy (França) i Dimitrovgrad (Bulgària).

## Referències

* ↑ http://eisenhuettenstadt.exsudo.de/ Arxivat 2012-01-26 a Wayback Machine.
* ↑ «Parnerstädte» (en alemany). Lloc web de Eisenhüttenstadt. [Consulta: 7 juliol 2009].
# Campanha d'Aude

Campanha d'Aude (en francès Campagne-sur-Aude) és un municipi de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.