OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eiji Aoki

Eiji Aoki (青木英二, Aoki Eiji) és un polític japonés. Actualment és alcalde del districte especial de Meguro per cinqué mandat consecutiu. També ha estat membre de l'Assemblea Metropolitana de Tòquio per dos mandats i membre de l'Assemblea Municipal de Meguro també per dos mandats. Sa germana, Sanae Aoki, també va ser membre de l'assemblea municipal i el seu fill, Eita Aoki, actualment n'és membre.
Eiji Aoki va nàixer el 29 de març de 1955 al districte especial de Meguro. Es graduà a la facultat d'economia de la Universitat de Keiō. L'any 1983 fou elegit membre de l'Assemblea Municipal de Meguro, sent reelegit l'any 1987 i renunciant l'any 1991, poc abans d'acabar el seu segon mandat. Aquell mateix any fou elegit membre de l'Assemblea Metropolitana de Tòquio pel districte electoral de Meguro, romanent al càrrec per un curt mandat fins a l'any 1993 i, posteriorment, sent reelegit l'any 2001 fins al 2004.
Amb el suport del Partit Democràtic (PD), Aoki es presentà el 25 d'abril de 2004 a les eleccions a alcalde de Meguro després que el fins aleshores alcalde, Katsuichi Yakushiji es suïcidara al càrrec. Va guanyar les eleccions, derrotant el candidat del Partit Liberal Democràtic (PLD), Masahiko Sakurai i la candidata del Partit Comunista del Japó (PCJ), la peridista Masako Nakamura. L'any 2008 fou reelegit alcalde de Meguro, aquesta vegada amb el suport d'a més del PD, del PLD, el Kōmeitō i el Partit Socialdemòcrata (PSD). A les eleccions a l'alcaldia de Meguro de 2012 va ser reelegit per tercera vegada amb el suport del PD, Kōmeitō i PSD. L'any 2016 tornà a ser reelegit per quarta vegada a les eleccions a l'alcaldia. A les eleccions a l'alcaldia de Meguro de 2020, el PLD tractà d'aconseguir un candidat pròpi, però finalment va elegir a Aoki; per altra banda, el Partit Democràtic Constitucional (PDC), hereu del seu antic partit, el PD, va presentar un candidat alternatiu d'esquerres amb el suport del PCJ, el PSD i la Xarxa d'Habitants de Tòquio.

## Referències

* ↑ «目黒区長のプロフィール». Arxivat de l'original el 2011-09-07. [Consulta: 2 setembre 2011].
* ↑ 任期満了日（定数）一覧 | 東京都選挙管理委員会
* ↑ «元秘書や都議ら出馬で混戦／区長自殺の目黒区長選». 四国新聞, 16-04-2004 [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «目黒区長選挙 - 目黒区». Arxivat de l'original el 2021-08-30. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ 目黒区・区長選 (東京都) : 政治データのブログ
* ↑ «東京・目黒区長に青木氏3選». 日本経済新聞, 23-04-2012 [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «選挙:目黒区長選　青木氏４選　投票率、前回下回る２６．０２％　／東京». 毎日新聞, 18-04-2016 [Consulta: 20 abril 2020]. Arxivat 2016-08-27 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «Còpia arxivada». 東京新聞, 20-04-2020 [Consulta: 20 novembre 2021]. Arxivat 2020-04-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-20. [Consulta: 20 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Eiji Aoki - Lloc web oficial
# Eiji Oue

Eiji Oue (大植 英次, Ōue Eiji, 3 d'octubre, 1957 -) és un director d'orquestra japonès, director titular de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya en el període 2006-2010.
Oue nasqué a Hiroshima, Japó, i estudià direcció amb Hideo Saito de l'escola de música Toho Gakuen. Va ser convidat, el 1978, per Seiji Ozawa a estudiar al Tanglewood Music Center durant l'estiu. Allí conegué Leonard Bernstein, de qui va ser deixeble. Va guanyar el Tanglewood Koussevitzky Prize el 1980. També va estudiar amb Bernstein al Los Angeles Philharmonic Institute.
Va ser director musical de l'Erie Philharmonic (1991-1995) i director associat de la Buffalo Philharmonic Orchestra. Entre 1995 i 2002 va dirigir la Minnesota Orchestra.
El 1998 va ser nomenat director principal de la NDR Philharmonie Hannover. El 2003 va ser nomenat director principal de l'Orquestra Philharmònica d'Osaka i, des del setembre de 2006 és director titular de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, on va succeir Ernest Martínez-Izquierdo. Oue va aconseguir millorar el rendiment de l'orquestra, essent un director molt estimat pels músics i pel públic, aconseguint que els concerts que dirigia fossin de gran qualitat i que l'OBC, en general, millorés el seu nivell. No va, però, sintonitzar amb la gerència, en part perquè no complia algunes de les seves funcions com a director, i finalitzada la temporada 2009-2010, Eiji Oue serà rellevat per Pablo González.
Va debutar al Festival de Bayreuth dirigint Tristan und Isolde (2005). També ha estat convidat a dirigir, entre d'altres: Orquestra del Gewandhaus de Leipzig, Gulbenkian Orchestra, les orquestres de São Paulo i Malàisia... .

## Referències

* 1 2 Biografia a "Respighi: Belkis, Queen of Sheba, suite, et al." Minnesota Orchestra, Eiji Oue, dir. Enregistrament sonor :(RR-95CD)

## Enllaços externs

* Eiji Oue biography Arxivat 2006-01-03 a Wayback Machine. (en anglès)
# Sant Martí de Claret

Sant Martí és una església del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós, una ermita situada a uns 200 metres de la masia Claret de la Serra, dalt d'un turó. És un edifici de pedra de construcció antiga datada, a la llinda de la porta, el 1886. Té una nau de 16,15 m x 3,05 m i un absis llis de 3,30 m de fons per 2,5 d'ample. La façana és llisa, amb una porta amb arc deprimit còncau i un òcul a sobre del qual hi ha un arc de descàrrega; acaba amb un campanar d'espadanya simple. Coberta de teula sobre volta de pedra.
Bon estat de conservació, està arrebossada en algunes parts de l'exterior, i enguixada en l'interior. Utilització de carreus molt regulars.
La carretera que hi mena surt del km 6,2 de la BV-3002 de Valls de Torroella a Salo.

## Referències

* 1 2 «Sant Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
# Gneu Aufidi (tribú)

Gneu Aufidi (en llatí Cneus Aufidius) va ser un polític romà del segle ii aC. Formava part de la gens Aufídia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 170 aC, i va ser un dels acusadors de Gai Lucreci Gal per haver oprimit els habitants de Calcis. Lucreci Gal va ser condemnat a pagar una forta multa.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLIII,10
# Xtrems

Xtrems és una pel·lícula catalana dirigida per Abel Folk i Joan Riedweg, estrenada l'any 2009.

## Argument

S'expliquen diverses històries basades en fets reals de persones que van viure experiències extremes que els van abocar a l'abisme. Entremig es barregen les trobades prèvies que van tenir les persones reals que van viure aquestes històries amb els actors que posteriorment les representaran a la pel·lícula, barrejant-se l'explicació de la realitat en primera persona i la interpretació dels fets per part dels actors.

## Repartiment

| Mireia Aixalà (Natàlia) Aleix Albareda (Gerard) Marta Angelat (Mare Iñaki) Georgina Avellaneda (Ruth nena) Anna Azcona (Anna) Dafnis Balduz (Biel jove) Clara Balletbó (Model) Anna Barrachina (Psiquiatra Ester) Sílvia Bel (Helena) Dolo Beltrán (Vident) Beth (Rut gran) Jofre Borràs (Diego jove) Ricard Borràs (Ginecòleg militar) Anna Briansó (Sogre Iñaki) Àlex Casanovas (Joan) Mercè Comes (Mare Ester) Clàudia Cos (Anna Jove) Juli Fàbregas (Maquillador) Eduard Farelo (Biel) | Abel Folk (Doctor centre) Carles Goñi (Noi Déu) Àngels Gonyalons (Lola) Joan Carles Gustems (Diego) Santi Ibáñez (Xano) Enric Majó (Metge mare Iñaki) Marta Marco (Joana) Carles Martínez (Cap concessionari) Àurea Millan (Neta) Sílvia Munt (Ester) Rosa Novell (Doctora Maria) Joan Pera (Pare Quim) Roger Pera (Pere) Pep Planas (Quim) Jordi Rubio (Quim jove) Miquel Sitjar (Iñaki) Mar Ulldemolins (Ester jove) Paula Vives (Natàlia jove) |

## Nominacions
### Premis Gaudí de cinema

* Nominació al Premi Gaudí a la Millor pel·lícula en llengua catalana
* Nominació al Premi Gaudí a la Millor direcció per Abel Folk i Joan Riedweg
* Nominació al Premi Gaudí al Millor guió per Marta Molins, Abel Folk i Joan Riedweg
* Nominació al Premi Gaudí a la Millor interpretació femenina principal per Sílvia Munt
* Nominació al Premi Gaudí a la Millor fotografia per Pol Turrents
* Nominació al Premi Gaudí a la Millor música original per Dept., Núria Canturri i Joan Riedweg
* Nominació al Premi Gaudí al Millor muntatge per Joan Riedweg
* Nominació al Premi Gaudí als Millors efectes especials/digitals per José Maria Aragonés
* Nominació al Premi Gaudí al Millor so per Aleix Cuaresma i Àlex Pérez
* Nominació al Premi Gaudí al Millor vestuari per Laia Muñoz i Rosa Planas
* Nominació al Premi Gaudí a la Millor direcció de producció per Glòria Casanova i Elisa Plaza

### Festival de cinema internacional del Cairo

* Seleccionada a la secció Digital feature films 2009

### Setmana del cinema de Valladolid

* Seleccionada a la secció Punto de Encuentro 2009

## Enllaços externs

* Tràiler
# Glossogobius coatesi

Glossogobius coatesi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Description of a new generic form of Gobinae from the Amazon River. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Els Cacos

Els Cacos són uns estanyets que es troben en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«El nom prové de "caccabos", olles».
Els estanys estan situats a uns 2.450 metres d'altitud, dins de la zona d'Aigüissi, al vessant est de Coll Arenós. És una zona amb molts clots plens d'aigua.

## Rutes

Des de l'Estany de Sarradé: anant a buscar el Colladó d'Aigüissi, primer; i el Coll Arenós, després.

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 21/5/2011]
* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Ermita de Sant Pere de Cinctorres

L'ermita de Sant Pere, està ubicada uns 3 kilòmetres, al sud-oest de la població de Cinctorres, a la partida del seu nom, s'accedeix a l'ermita per la mateixa pista que duu a l'Ermita de Sant Marc.

## Història

Construïda a principis del segle xvii (encara que no se sap ben certa la data, sí que hi ha documentació que indica que ja estava construïa en 1627), fou restaurada a finals del segle xx, perquè havia sigut utilitzada com a magatzem de palla de les masies de les rodalies.
Hi ha documentació que acredita que ja en 1633 se celebraven misses en aquest ermitori, fonamentalment en honor de sant Pere Màrtir.

## Descripció

L'ermita presenta planta rectangular (de 22 metres de llarg per uns 9 d'ample en una sola nau), de fàbrica de maçoneria i la seua coberta que és a dues aigües, està recolzada sobre dos arcs de diafragma. L’accés al temple és fa per la façana principal, que es presenta als peus, i s'obre en arc de mig punt format per àmplies dovelles de pedra que emmarquen una porta de fusta amb espiell. L'exterior és molt senzill, sense decoració exterior excepte l'espadanya amb la seva campana sobre la paret lateral, d'obra més moderna i d’aires barrocs.
Molt a prop de l'ermita, es troba la Torre de Navalles, torre medieval defensiva i de vigilància, molt bé conservada.

## Festes i Tradicions

El 29 d'abril és la festivitat de Sant Pere Màrtir, i és tradicional celebrar romiatge a la seva ermita el quart cap de setmana d'aquest mes.
Aquesta ermita, construïda a principis del segle xvii, va ser fidelment restaurada a finals del segle passat, perquè anteriorment servia com a magatzem de palla d'un grup de masies veïnals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ermita de Sant Pere | Ajuntament de Cinctorres». [Consulta: 26 juny 2019].
* 1 2 3 4 5 6 «Cinctorres: otras ermitas | Ermitas de Cinctorres». Arxivat de l'original el 2017-10-10. [Consulta: 26 juny 2019].
* 1 2 «Ermita de Sant Pere (Cinctorres), conoce las fiestas y tradiciones populares». [Consulta: 26 juny 2019].
# Ermita de Sant Pere de Vilademont

L'Ermita de Sant Pere de Vilademont és una obra del municipi de Tossa de Mar (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de les restes d'una antiga capella situada en un planer de la muntanya del sector nord de Tossa.
Les ruïnes no alcen més de 30 cm de terra, però es pot delimitar bé el recinte original. Aquest consta d'una nau rectangular de 4'70 m. d'amplada màxima per 13'30 de llargada màxima i d'un absis semicircular orientat a llevant. Sembla que hi ha una porta al sud
El material de construcció són pedres lligades amb fang i les parets són prou amples, d'uns 0'70 m, a excepció de la paret occidental, de 0'90 m.
Com que l'entorn és molt brut, costa identificar les restes de parets laterals i absidals. Malgrat això, hi ha restes de teules i d'altres estructures.

## Història

Aquesta ermita, localitzada a finals dels anys 70 del segle xx, tot i que ha estat datada tipològicament del segle xi o de l'alta edat mitjana, se'n desconeix la història.
Segons Màrius Zucchitello, les referències més antigues són del segle xvii. Per ell, Vilademont era un lloc on els tossencs dels segles xi i xii es refugiaven en cas de perill per tornar després, un cop normalitzada la situació. En aquest sentit, caldria relacionar-lo amb les pròximes estructures defensives del Gorg Gitano. El topònim mateix, Vilademont, podria interpretar-se com Vila de mont, en contraposició a una Vila de mar o vila de pla, o com Vila d'amunt, en contraposició a Vila d'avall. D'aquesta manera, podria ser un antic poblat altmedieval (segles V-VIII/IX)
L'advocació d'aquesta capella no ha estat identificada, tot i que J.M Gavín a “Inventari d'esglésies” (Barcelona, 1982) i Antoni Pladevall, a la “Catalunya Romànica” (Barcelona, 1991) afirmen que la capella era dedicada a Sant Pere, però no expliquen els orígens de la informació. Per tant, és una hipòtesi no documentada.
Hi ha altres restes al voltant de l'antiga ermita, per això, una excavació arqueològica donaria informació històrica més precisa del recinte i consolidaria i netejaria l'entorn les restes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ermita de Sant Pere de Vilademont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi, El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001
* Mundet Torres, Joan, Homes i paisatge: Tossa segles XIV-XVIII., 2001
* PEIDRÓ, E., Arquitectura romànica de la Selva, 2000
* Pladevall i Font, Antoni, dir., Catalunya Romànica. El Gironès, La Selva, El Pla de l'Estany, 1991
* ZUCCHITELLO, M., Tossa, la formació d'una vila. El comte, l'abat i els tossencs (segles IX-XII), 1998
# El retorn del ramat

El retorn del ramat és una pintura a l'oli sobre taula de Pieter Brueghel el Vell realitzada l'any 1565. La pintura és una en una sèrie de sis obres, cinc de les quals encara es conserven intactes, que representen diferents èpoques de l'any. El quadre està actualment en la col·lecció del Museu d'Història de l'Art de Viena (Àustria.
Noti's el moviment en el sentit de les agulles del rellotge que presenta la pintura i els seus contrastos temàtics. Hi ha moviment no només amb el riu que flueix corrent a baix, sinó també pel ramat que es mou caminant lenta i pesadament pujol a dalt. Un punt de contrast és la facilitat amb la qual l'aigua flueix corrent a baix, contra l'esforç visible dels humans a l'hora de guiar el seu ramat a la llar, lluny d'una tempesta. La pintura recorda que els assoliments humans en treballar amb la naturalesa per sobreviure és un desafiament constant. Les muntanyes proporcionen un altre contrast amb els seus becs marcats que donen una sensació d'aïllament etern, fent un teló de fons desolat a les labors familiars i diàries dels grangers.
D'aquesta mateixa sèrie sobre els mesos existeixen altres quatre pintures, totes elles de l'any 1565:
* Dia malenconiós o Dia ennuvolat (febrer-març), actualment en el Museu d'Història de l'Art de Viena
* La collita del fenc (juny-juliol), Palacio de Lobkowicz, al Castell de Praga
* Els segadors (agost-setembre), Metropolitan Museum of Art, Nova York
* Els caçadors en la neu (desembre-gener), Museu d'Història de l'Art de Viena

## Referències

* Pàgina web del Museu d'Història de l'Art de Viena
# Eleccions legislatives italianes de 1958

Les eleccions legislatives italianes de 1958 se celebraren el 25 de maig. S'aplica per darrer cop el sistema previst a la Constitució aprovada el 1948. En els resultats hi havia poca variació respecte a les de 1953.

## Cambra dels Diputats

← Eleccions legislatives italianes, 1958 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 12.522.279 | 42,36 | 273 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 6.704.706 | 22,68 | 140 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 4.208.111 | 14,23 | 84 |
| Moviment Social Italià (MSI) | 1.407.913 | 4,76 | 24 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 1.345.750 | 4,55 | 22 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 1.046.939 | 3,54 | 17 |
| Partit Monàrquic Popular (PMP) | 776.942 | 2,63 | 14 |
| Partit Nacional Monàrquic (PNM) | 659.865 | 2,23 | 11 |
| Partit Republicà Italià - Partit Radical (PRI-PR) | 405.574 | 1,37 | 6 |
| Comunità | 173.257 | 0,59 | 1 |
| Südtiroler Volkspartei (SVP) | 135.495 | 0,46 | 3 |
| Unió Valldostana (UV) | 30.596 | 0,10 | 1 |
| altres | 146.206 | 0,49 | - |
| Total | 29.563.633 | 100,00 | 596 |

## Senat d'Itàlia

| Partits | vots | vots (%) | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 10.782.262 | 41,23 | 123 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 5.701.019 | 21,80 | 59 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 3.682.806 | 14,08 | 35 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 1.165.402 | 4,46 | 5 |
| Moviment Social Italià (MSI) | 1.149.873 | 4,40 | 8 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 1.008.830 | 3,86 | 4 |
| Partit Monàrquic Popular (PMP) | 773.959 | 2,96 | 5 |
| Partit Nacional Monàrquic (PNM) | 510.823 | 1,95 | 2 |
| PCI - PSI - independents | 185.644 | 0,71 | 2 |
| Südtiroler Volkspartei (SVP) | 120.086 | 0,46 | 2 |
| Unió Valldostana (UV) | 28.137 | 0,11 | 1 |
| altres | 1.043.158 | 3,99 | - |
| Total | 26.151.999 | 100,00 | 246 |

## Note

* ↑ candidatura presentada a Sardenya com a Sardegna e due spighe.
# Eleccions legislatives italianes de 1948

Les eleccions legislatives italianes de 1948 se celebraren el 18 d'abril. Foren les primeres eleccions celebrades amb la Constitució Italiana de 1948 i després de l'Assemblea Constituent en la que es va abolir la monarquia. Vencé per majoria absoluta la DCI.

## Cambra dels Diputats

← Eleccions legislatives italianes, 1948 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 12.740.042 | 48,51 | 306 |
| Front Democràtic Popular (FDP) | 8.136.637 | 30,98 | 183 |
| Unitat Socialista (US) | 1.858.116 | 7,07 | 33 |
| Bloc Nacional (BN) | 1.003.727 | 3,82 | 18 |
| Partit Nacional Monàrquic-Aliança dels Treballadors (PNM) | 729.078 | 2,78 | 14 |
| Partit Republicà Italià (PRI) | 651.875 | 2,48 | 9 |
| Moviment Social Italià (MSI) | 526.882 | 2,01 | 6 |
| Südtiroler Volkspartei (PPST-PPTT) | 124.243 | 0,47 | 3 |
| Partit dels Camperols d'Itàlia | 95.914 | 0,37 | 1 |
| Partit Cristià Social | 72.854 | 0,28 | 0 |
| Partit Sard d'Acció (PSd'Az) | 61.928 | 0,24 | 1 |
| Moviment Nacional dels Demòcrates Socialistes | 56.096 | 0,21 | 0 |
| Unió de Moviments Federalistes | 52.655 | 0,20 | 0 |
| Bloc Popular Unionista | 35.899 | 0,14 | 0 |
| Partit Comunista Internacionalista | 20.736 | 0,08 | 0 |
| altres | 83.294 | 0,37 | 0 |
| Total | 26.264.458 | 100,00 | 574 |

## Senat d'Itàlia

| Partits | vots | vots (%) | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 10.899.640 | 48,11 | 131 |
| Front Democràtic Popular (FDP) | 6.969.122 | 30,76 | 72 |
| Bloc Nacional (BN) | 1.216.934 | 5,37 | 7 |
| Unitat Socialista (US) | 943.219 | 4,16 | 8 |
| US - PRI | 607.792 | 2,68 | 4 |
| Partit Republicà Italià (PRI) | 594.178 | 2,62 | 4 |
| Partit Nacional Monàrquic (PNM) | 393.510 | 1,74 | 3 |
| Moviment Social Italià (MSI) | 164.092 | 0,72 | 0 |
| Südtiroler Volkspartei (SVP) | 95.406 | 0,42 | 2 |
| Partit Sard d'Acció (PSd'Az) | 65.743 | 0,29 | 1 |
| PLI - Independents | 45.732 | 0,20 | 1 |
| PLI - Independents | 23.966 | 0,11 | 1 |
| MSI - Independents | 23.576 | 0,10 | 1 |
| PNM - Independents | 22.114 | 0,10 | 1 |
| PLI - Independents | 19.944 | 0,09 | 1 |
| altres | 572.322 | 2,53 | 0 |
| Total | 22.657.290 | 100,00 | 237 |

## Notes

* ↑ candidatura presentada a Llombardia, Vèneto, Friül-Venècia Júlia i Ligúria
* ↑ candidatura presentada a la Pulla com a Orologio "Il Tempo"
* ↑ candidatura presentada a Campània com a Cavallo
* ↑ candidatura presentada a Campània com a Orologio, stella e spiga
* ↑ candidatura presentada a Campània com a Scudo e corona
* ↑ candidatura presentada a Piemont com a Due edelweiss
# El Síria Express

El Síria Express (en anglès, The Syrian Express) és un terme convencional utilitzat per descriure els viatges regulars de subministrament dels vaixells amfibis de desembarcament russos a Síria, que van començar a la segona dècada del segle xxi.

## Referències

* ↑ «Mereväebaas Süürias kinnistab Venemaa kanda Vahemerel» (en estonià). Postimees, 27-09-2019.

## Enllaços externs

* Rússia llança l'operació expressa siriana mentres Turquia ataca a l'Idlib . Institut de Varsòvia, 3 de març de 2020.
# Els Tremolencs

Els Tremolencs és un nucli de població del municipi de la Garriga, al Vallès Oriental, ubicat al nord-oest del municipi, per sobre l'autovia C-17. Construïda amb mancances d'urbanització i serveis durat la dècada de 1960, tot i tenir un origen molt dirigit a oferir la possibilitat de segona residència, la implantació d'un gran complex escolar i la millora de les comunicacions amb Barcelona ha facilitat l'assentament d'una població estable els darrers anys.

## Referències

* ↑ «els Tremolencs». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «La Garriga introdueix modificacions urbanístiques per posar ordre a la urbanització Els Tremolencs». El 9 nou, 10-08-2013. [Consulta: 6 febrer 2022].