OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Langur de Java occidental

El langur de Java Occidental (Trachypithecus mauritius) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. És endèmic de l'oest de l'illa de Java (Indonèsia). Els seus hàbitats naturals són els manglars, els boscos secs, els boscos d'aiguamoll i els boscos de muntanya. Anteriorment era considerat una subespècie del langur daurat (T. auratus), que té una mida molt semblant.

## Referències

* ↑ Nijman, V.; Supriatna, J. «Trachypithecus auratus ssp. mauritius» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN p. e.T39849A10276820. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2008. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2008.RLTS.T39849A10276820.en. [Consulta: 4 desembre 2020].
# Les Yveteaux

Les Yveteaux és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 120 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Les Yveteaux era de 120 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 52 eren cases i 7 eren apartaments. Dels 48 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 17 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 10 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Les Yveteaux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 65 persones, 50 eren actives i 15 eren inactives. De les 50 persones actives 41 estaven ocupades (22 homes i 19 dones) i 9 estaven aturades (6 homes i 3 dones). De les 15 persones inactives 9 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa financera i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Les Yveteaux hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Les Yveteaux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Les Yveteaux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Les Wexner

Leslie H. Wexner, més conegut com a Les Wexner (Dayton, Ohio, 8 de setembre de 1937) és un empresari, polític i bilionari estatunidenc. Fundador i president de la corporació L Brands (antigament Limited Brands), propietària de la marca prestigiosa Victoria's Secret, és presumptament implicat en l'escàndol de la xarxa de prostitució de menors dirigida pel financer Jeffrey Epstein i la britànica Ghislaine Maxwell, de l'agost del 2019, i podria ser a l'origen de la fortuna d'Epstein.

## Referències

* ↑ «Le propriétaire de Victoria's Secret prend ses distances avec Jeffrey Epstein» (en francès). Paris Match, 08-08-2019 [Consulta: 21 agost 2019].
# Les afinitats electives

Les afinitats electives (títol original en italià: Le affinità elettive) és una coproducció franco-italiana de Paolo i Vittorio Taviani dirigida l'any 1996 i estrenada l'any 1997. Ha estat doblada al català.
Lliurement inspirat de la novel·la homònima de Johann Wolfgang von Goethe, el film transposa la història en el marc de la Toscana, pàtria dels germans Taviani.

## Argument

Després de nombrosos anys de separació, el baró Edoardo i la comtessa Carlotta, es troben, en una recepció a la vila dels Medici de Poggio a Caiano. Abans, es van estimar apassionadament i decideixen casar-se amb la finalitat de conèixer la felicitat, amb efecte tardà, però recíprocament desitjat. Mentre parella sembla haver trobat el seu equilibri, el baró convida, contra el parer de la seva esposa, un amic d'infantesa, l'arquitecte Ottone. Els pressentiments de Carlotta resulten fundats: la presència d'Ottone aporta alegria i satisfacció, però també confusió sentimental a la parella. A partir dels consells de Carlotta, Ottilia, la seva filla adoptiva, s'uneix a ells. La descripció d'una experiència científica, aquella de les « afinitats electives », permet ja de presagiar la continuació de la narració.

## Repartiment

* Isabelle Huppert: Carlotta / Charlotte
* Fabrizio Bentivoglio: Ottone / Othon
* Jean-Hugues Anglade: Edoardo / Edouard
* Marie Gillain: Ottilia / Ottilie
* Massimo Popolizio: El marquès
* Laura Marinoni: La marquesa
* Consuelo Ciatti: El regidor
* Stefania Fuggetta: Agostina / Augustine
* Massimo Grigo: El criat
* Adelaide Foti: la de l'Alberg
* Giancarlo Carboni: El metge

## Al voltant de la pel·lícula

* Premis 1996: Premis David di Donatello: 2 nominacions
* Crítica "Melodrama total ajustat a text i raons"
* Després de Le Pré (1979), La Nit de San Lorenzo (1982) i Fiorile, Les afinitats electives és el quart film dels germans Taviani l'acció del qual se situa totalment a la Toscane, regió d'origen dels directors. Si, en aquesta adaptació, « el romanç de Gœthe apareix un poc reduït (...), el paisatge amb la seva bellesa arcaica i la seva magnificència, els ajuda - com sempre -, a superar les dificultats de la posada en 'escena d'una de les obres més profundes de la literatura occidental », escriu Sandro Bernardi al capítol Paisatges toscans (a Lorenzo Cuccu, El Cinema dels germans Taviani, Gremese, 2003).
| « | « La bellesa del paisatge de la Toscana és sempre misteriosa i contradictòria en els films de Taviani: és a la vegada cruel a la seva indiferència i el seu allunyament mil·lenari, i extraordinàriament proper, com si volgués participar en les nostres més violentes emocions; sembla de vegades voler calmar la nostra ànima turmentada per la dolçor i la serenitat que inspira, o al contrari, insuflar la inquietud a les ànimes més plàcides. És una "naturalesa sensible", com diria Eisenstein, (...) que ha sempre estat una font d'inspiració per als dos germans » afegeix | » |

## Referències

* ↑ «Les afinitats electives». esadir.cat.
* ↑ «Le Affinità elettive». Allociné.
* ↑ Martínez, Luis «Las afinitades electivas». El País.
# Literatura osseta

Literatura osseta és la literatura escrita en osset, una llengua indoària, propera al kurd i al farsi, que es parla a la República d'Ossètia del Nord - Alània (Rússia) i a Ossètia del Sud (Geòrgia).
Anders Jans Sjögren o Shegren (1794-1855), filòleg suec de Finlàndia, va estudiar llur llengua i costums, i va compondre la Grammatik der ossetischen sprache (1844) i l’Ossetische sprachlere (1841) que seran emprades com a base per a normalitzar literàriament l'osset.
Cap al 1862 s'adaptà l'alfabet ciríl·lic per a la llengua osseta i es formarà la primera generació d'intel·lectuals ossets, encapçalats per Kosta Khetagraty (1859-1906), poeta influït per Nekrasov que va recórrer el país expandint idees revolucionàries, autor del poemari Iron faendyr (Lira osseta, 1899) i és considerat el pare de la literatura osseta i heroi nacional; el poeta comunista Taomaq Gaediaty (1882-1932), enviat el 1910 a Sibèria, amb Akchaestony fystytae (Escrits d'un presoner, 1908), el drama Os-Paeghatyr (1929) i Amondmze tsarujytze (Anant a la fortuna, 1928); Seka Gadiev (1855-1915), autor d'històries curtes recollides el 1905 a Iron Fiyau; I. Ialguzidze (1775-1830) i T. Mansurov (1843-1898).
Durant el període soviètic es va produir l'esclat de la literatura en llengua osseta. Destacaren les revistes com Malvsæg (Floc de neu), nacionalista, fundada per la Societat Literària Osseta i amb A. Kubalov, D. Khetagurov, A Bolaev i S. Dzhanajev. També foren importants les revistes Ziu (Comunitat, 1925-1927), Fidiuæg (Herald, 1927-1928) i Abon (Avui, 1932) per vigilar els desviaments del realisme socialista. Destacarien Elbazduko Britaev (1881-1923) dirigent comunista que participà i organitzà la revolta del 1905-1907, i primer dramaturg osset; Georghi Kaitukov (1911) traductor de Puixkin a l'osset i Gino Baraqti (1890-1923) fundador del diari Kermen (1920-1921).
Mysost Qamberdiaty (1909-1931) publicà al diari Vlast’ Ruda els kadaeg (poemes) Ard (Jurament), Kurdzvan (Anant al sol) i Tsin (Plaer). K. Farnion amb l'ambiciosa novel·la Uady unoer (Tumult a la tempesta); Khariton Plijev, Tsonak Gadiev (1883-1931) fill de Seka amb el recull Avzaarst uat uatsmista (1931). Ts. Aembalti, amb el recull de llegendes Narty Khoemytsy fyst batrazdy tauroeghtoe (1927); Dmitrtij Kusov (1889-1964) amb les narracions Zaurbek (1914), Khadzimet ramanov (1949), Mariam (1927), Urmuli (1948) i Abrek Zaur (1923); Baron Botsiev (1901-1944) poeta i partisà mort en combat autor de la primera novel·la en osset; Tazret Besaev (1910) amb les novel·les Azta (1968) i Sajqazani (1966); Fedor Gagloyti Gafez (1913), Sozydyro Kulajev (1900-1938), comisari educatiu a la part georgiana, Kudzag Dzesov (1905-?) a la part georgiana, i Maksim Tsagaraev (1916), ministre de cultura de l'RSSA d'Ossètia el 1958-1960 i director de la revista Makh Dug (1960-1963). Altres autors ossets són M. Kamberdijev (1910-1931), T. Epkhiev (1911-1958), R. Asajev (1923) i N. Dzhusoity (1925).
# Le Détroit

Le Détroit és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 87 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Détroit era de 87 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 37 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Détroit el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 12 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 34 eren actives i 16 eren inactives. De les 34 persones actives 33 estaven ocupades (19 homes i 14 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 16 persones inactives 9 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de transport.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una empresa de construcció.
L'any 2000 a Le Détroit hi havia 11 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 678 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Détroit a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Détroit a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Le Défroqué

Le Défroqué és una pel·lícula francesa dirigida per Léo Joannon en 1954. Va obtenir l'Ós de Bronze en el 4t Festival Internacional de Cinema de Berlín. i en 1956 va rebre el premi a la millor pel·lícula estrangera del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics.

## Sinopsi

Presoner a l'Oflag XIII en 1945, el sacerdot apòstata Maurice Morand es veu obligat a revelar el seu secret als seus companys de presó donant l'extrema unció al capellà del campament. Entre aquests presos, Gérard Lacassagne, influït per la seva trobada amb Morand, decideix dedicar la seva vida a l'Església.
Després del seu alliberament, tot i la desaprovació de la seva família i de la seva antiga promesa, Lacassagne va perseverar, ajudat pel seu superior del seminari, un antic company de classe de Maurici Morand, i la mare d'aquest últim. Morand, restablert com a professor a la Sorbona, publica un llibre que ataca la religió frontalment i la seva amistat amb el futur seminarista és incòmoda per a aquest últim. Tanmateix, el jove novençà es planteja l'objectiu de portar Morand pel camí correcte, i multiplica els intents de convèncer-lo.
Després de la seva ordenació, Lacassagne fa una última visita a Morand, acompanyada de la pregària de tots els seus parents (cf. comunió dels sants). Els dos homes discuteixen, l'antic sacerdot colpeja el seu amic i torna a obrir una vella ferida, causant la seva mort. A punt d'expirar, Lacassagne dona l'absolució a Morand, penedit i que així recupera la fe, però que també ha d'assumir l'assassinat del seu amic davant de la justícia dels homes.

## Repartiment

* Pierre Fresnay - Maurice Morand
* Pierre Trabaud - Gérard Lacassagne
* Nicole Stéphane - Catherine Grandpré
* Marcelle Géniat - Mme. Morand
* Jacques Fabbri - L'ordonnance
* Abel Jacquin - Le père supérieur
* Georges Lannes - Le colonel
* Renaud Mary - L'antiquaire
* Guy Decomble - Le père Mascle
* René Havard - Un officier
* Christian Lude - Le chanoine Jusseaume
* Léo Joannon - Le chanoine Jousseaume
* Olivier Darrieux - Edoard
* Sylvie Février - La soeur de Gérard
* René Blancard - M. Lacassagne

## Referències

* ↑ «4th Berlin International Film Festival: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2013-10-15. [Consulta: 23 desembre 2009].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1956». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 7 febrer 2017].
# Giovanni Aldini

Giovanni Aldini (Bolonya, 10 d'abril de 1762 - Milà, 17 de gener de 1834) va ser un físic italià. Va ser germà d'Antonio Aldini (1756-1826) i nebot del físic Luigi Galvani, el tractat de l'electricitat muscular del qual va ser editat amb notes per Aldini el 1791. Va estudiar el comportament de l'electricitat i el magnetisme.
El 1798 es va convertir en professor de física a Bolonya, succeint al seu mestre Sabastiano Canterzani (1734-1819). La seva obra científica va girar al voltant del galvanisme i les seves aplicacions mèdiques, la construcció i il·luminació de fars, i els experiments centrats a preservar tant la vida humana com els objectes materials de la destrucció a causa del foc. També va participar en demostracions públiques del mètode, com la del criminal executat George Forster, a Newgate, Londres. Va escriure en francès i en anglès, a més d'en italià, el seu idioma nadiu. Per tal de reconèixer els seus mèrits, l'emperador d'Àustria el va nomenar cavaller de l'Orde de la Corona de Ferro i conseller d'estat a Milà, on va morir a l'edat de 72 anys. Va donar una considerable quantia de diners per a la fundació d'una escola de ciència natural per a artesans a Bolonya.

## Llegat

Amb el desenvolupament de la ciència de l’electricitat, va quedar clar que els camps elèctrics eren importants per a l’activitat neural, i potser per a la vida mateixa. Els primers estudis amb animals de Luigi Galvani i el treball posterior de Giovanni Aldini, en què connectava cadàvers humans a bateries elèctriques, van inspirar teories que descrivien el cervell com una xarxa de bateries connectades. I aquesta teoria va tenir influència en Mary Shelley quan va escriure la seva novel·la de 1818 Frankenstein o el Prometeu modern.

## Referències

* ↑ Dictionary of scientific biography, [1970-1990]. ISBN 0-684-10114-9.
* ↑ Valdés, Julio César López «Del romanticismo y la ficción a la realidad: Dippel, Galvani, Aldini y «el moderno Prometeo». Breve historia del impulso nervioso». Gaceta médica de México, 154, 1, 2018, pàg. 105–110. ISSN: 0016-3813.
# Tros de la Font (Hortoneda)

El Tros de la Font és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà. És en territori del poble d'Hortoneda.
Està situat a migdia d'Hortoneda i a ponent de Segalars, al sud-oest de la Colomina, al nord del lloc d'Enquinano. És al sud-est de la Coma dels Porcs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa pairal del Portal de Caps

La Casa pairal del Portal de Caps és una obra de Talarn (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres o quatre plantes d'alçada amb cellers i golfes. Emplaçat entre mitgeres, formant angle, està adossat a la muralla de la vila. És una de les dues portes d'accés, amb torre de defensa a la part posterior. Destaca la porta adovellada amb escut i data. Els murs de pedra arrebossats tenen balcons i finestres disposats irregularment. La coberta de teula àrab sobresurt formant un voladís característic d'aquest carrer de tipologia medieval-barroc.

## Història

A la llinda, amb el seu respectiu escut, s'inscriu la data de 1609.

## Referències

* 1 2 «Casa pairal del Portal de Caps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Arbaix

Arbaix - Арбаш (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 563 habitants.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
# Gimnàs Baix-sòrab de Cottbus

El Gimnàs Baix-sòrab de Cottbus (baix sòrab Dolnoserbski gymnazium Chóśebuz) és un centre d'ensenyament secundari de la ciutat de Cottbus on l'ensenyament es fa en baix sòrab. Juntament amb el Gimnàs Sòrab de Bautzen, són els únics centres d'ensenyament secundari alemanys on la llengua vehicular és el sòrab, i admet alumnes de tota Lusàcia. Hi havia al voltant de 690 alumnes matriculats el 2008.

## Vegeu també

* Escola sòrab

## Enllaços externs

* Web oficial del Gimnàs
# Txassóvennaia

Txassóvennaia (en rus: Часовенная) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.125 habitants. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Sarpul-i Dhuhab

Sarpul-i Dhuhab (Cap de pont del Dhuhab) és una població i un districte del comtat de Qasr-i Xirin a la província de Kermanxah; el 1950 tenia uns 2.000 habitants entre els quals una comunitat d'Ahl-i Hakk. Antigament fou un lloc a la vora de les muntanyes Zagros en la ruta Kermanxah-Bagdad.
Durant el període assiri la ciutat fou coneguda com a Khalmanu. Una tradició posterior, dels àrabs, diu que fou fundada pel rei sassànida Kobad I (488-497 i 499-531), però no hi ha dubte que és molt anterior. Després de la batalla d'al-Qadisiyya (637) la cort sassànida va evacuar Ctesifont i el rei Yezdegerd III (633-649) es va refugiar breument a la ciutat, per després continuar la seva fugida cap a l'est. Els àrabs la van ocupar el 638 i fou coneguda com a Hulwan (en kurd Halawan, del riu Alwand). La ciutat estava rodejada de muralles i tenia 8 portes d'accés; al centre hi havia un antic castell on es va construir la mesquita i on els jueus tenien també una sinagoga. El 991, Bahà-ad-Dawla (búyida) en va donar el govern al cap kurd gurani Abu l-Fath Muhammad ibn Annaz, que va estendre els seus dominis i va fundar la dinastia annàzida. El 1006 va ser ocupada per Badr ibn Hasanwayh (de la dinastia hasanwàyhida) però vers el 1007 la va recuperar i encara que per un temps fou vassals dels hasanwàyhides, la nissaga va continuar; a la mort d'Abu l-Fath el 1010 els dominis es van repartir, continuant a Hulwan el fill Hisam al-Din Abu l-Shawk Faris. Toghril Beg I va enviar al seu germanastre Ibrahim Inal a la zona el 1046 i la ciutat fou ocupada i destruïda el 1046; un terratrèmol el 1049 va completar la destrucció. El domini annàzida a la zona va durar fins al segle xii i llavors va passar a la dinastia kurshídida de Lur-i Kučik. A la rodalia i hi ha diverses restes antigues aquemènides, partes i sassànides.
Al sud de la ciutat antiga va sorgir més endavant un llogaret que correspon al modern poble de Sarpul-i Dhuhab.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 66