OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Microcosmos

Microcosmos i macrocosmos són dos termes filosòfics contraposats que expliquen la relació entre l'ésser humà i l'univers. Microcosmos implicaria considerar l'ésser humà com un món complet en si mateix, com un univers a escala. Macrocosmos al·ludeix a un univers complet, al marge de la naturalesa humana. El concepte de microcosmos ja va ser utilitzat tant per Demòcrit, com per Gottfried Wilhelm Leibniz.
# Caserna de la Guàrdia Civil (Canovelles)

La Caserna de la Guàrdia Civil és un conjunt d'habitatges i instal·lacions per al destacament de la Guàrdia Civil al municipi de Canovelles (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Deu habitatges destinats a famílies, un pavelló de solters, un habitatge especial per al comandant, i el cos de guàrdia, que consisteix en oficines i dependències annexes. L'edifici està concebut com una casa pati, de forma circular, que es conforma per l'agrupació radial de cases unifamiliars adossades de dos nivells. Un cos de geometria triangular interromp la forma circular creant una façana alineada al vial paral·lel al riu, que es constitueix com la façana principal amb un únic accés. Aquest cos reuneix el conjunt de dependències del cos de guàrdia. El volum circular es desenvolupa en dues plantes. Els habitatges tenen els dormitoris a la planta baixa i la sala d'estar i la cuina a la planta pis. El volum queda reculat a la planta superior per tal de disposar d'un espai de terrassa. La façana principal es resol amb un mur i un gran arc rebaixat al centre: la porta.

## Referències

* 1 2 «Caserna de la Guàrdia Civil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Privolni (Lípetsk)

* Per a altres significats, vegeu «Privolni».
Privolni (en rus: Привольный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural d'Izmàlkovo.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ Plantilla:Книга:Липецкая энциклопедия
# Carmignano

Carmignano és un poble italià de la província de Prato, a la regió de la Toscana, amb 13.530 habitants.
Sobre els turons de la rodalia de Carmignano es produeix el vi homònim.

## Origen del nom

El nom deriva d'una característica física de l'indret, actus minor, que significa un estret menor que el distingia de la zona limítrofa més gran de la Gonfolina.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Carmignano entre 1861 i 2011

## Llocs d'interés

* Església de San Leonardo o «Pieve di San Leonardo» d'Artimino. La construcció és un dels exemples millor conservats d'arquitectura romànica llombarda del segle xi a la Toscana.
* Església de San Giusto al Pinone, l'origen del qual es remunta al s. XII: és un dels edificis romànics més bells de la zona. L'església, que formava part d'una antiga abadia, està aïllada a prop del bosc, amb una sola nau i tres absis. Mostra elements originals i inusuals, com la coberta amb sostre arcat, presbiteri elevat i cripta.
* Vil·la dels Mèdici d'Artimino o «vil·la dels cent fumerals», que enclou el Museo Archeologico comunale, amb troballes etrusques, una de les vil·les dels Mèdici que el 23 de juny de 2013, en la XXXVII Sessió del Comité per al Patrimoni de la Humanitat, reunit a Phnom Penh, fou inscrita en la Llista del Patrimoni de la Humanitat amb el nom de «Vil·les i jardins dels Mèdici a la Toscana».
* Església de San Michele o «Propositura dei Santi Michele i Francesco», de Carmignano; el seu principal atractiu és la Visitació (h. 1528 – 1536) obra de Pontormo.
* La rocca medievale de Carmignano.
* Tombes etrusques: túmul de Montefortini i tomba dei Boschetti.

## Referències

* ↑ Població l'1 de gener de 2008 Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine.
* ↑ E. Salmi, Chiese romaniche della campagna toscana, 1958, Milán.
* ↑ (italià) Unesco. Entrano anche le Ville Medicee Arxivat 2013-06-26 a Wayback Machine. en La Repubblica del 22 de juny de 2013, Marco Gasperetti, Le ville medicee nel patrimonio dell'Unesco. Il comitato premia 14 nuovi siti italiani. Tutti in Toscana; en «Corriere della Sera», 23 junio de 2013: «Il Giardino di Boboli (Firenze) e il Giardino di Pratolino (Vaglia, Firenze); Villa di Cafaggiolo (Barberino di Mugello), Villa Il Trebbio (San Piero a Sieve), Villa di Careggi (Firenze), Villa Medici di Fiesole (Fiesole), Villa di Castello (Firenze), Villa di Poggio a Caiano (Prato), Villa La Petraia (Firenze), Villa di Cerreto Guidi (Firenze), Palazzo di Seravezza (Lucca), Villa La Magia (Quarrata, Pistoia), Villa di Artimino (Carmignano, Prato) e Villa di Poggio Imperiale (Firenze).»

## Enllaços externs

* Artimino.
* Festa de San Miguel - Pàgina web oficial.
* Esdeveniments en la província de Prato.
# Max Meier

Max Meier (Zúric, 25 de febrer de 1925) va ser un ciclista suís professional del 1947 al 1963. Es va especialitzar en el ciclisme en pista on va aconseguir una medalla al Campionat del Món de Mig Fons.

## Palmarès
### Resultats a la Volta a Espanya

* 1955. 62è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Tour de l'Alt Var 2018

El Tour de l'Alt Var 2018, 50a edició del Tour de l'Alt Var, es disputà entre el 17 i el 18 de febrer de 2018 sobre un recorregut de 358,2 km repartits entre dues etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2018, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou el francès Jonathan Hivert (Direct Énergie), vencedor de les dues etapes de la cursa. Alexis Vuillermoz (AG2R La Mondiale) i Rudy Molard (FDJ) completaren el podi.

## Equips

En aquesta edició hi prendran part 18 equips:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 17 de feb | Lo Canet dei Mauras – Faiença | etapa accidentada | 169,7 | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert |
| 2a etapa | 18 de feb | Vidauban – Flaiòsc | etapa accidentada | 188,5 | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert |

### Etapa 2
## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 1 | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert | Paul Ourselin | Nicola Bagioli | FDJ |
| 2 | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert | Fernando Barceló | Valentin Madouas | FDJ |
| Classificació final | Classificació final | Jonathan Hivert | Jonathan Hivert | Fernando Barceló | Valentin Madouas | FDJ |

## Referències

* 1 2 «Jonathan Hivert (Direct Energie), arrasa en el Tour de Haut Var: dos etapas y la general». biciciclismo, 18-02-2018 [Consulta: 19 febrer 2018].
* ↑ «Jonathan Hivert (Direct Energie), primer líder en el Tour de Haut Var». biciciclismo, 17-02-2018 [Consulta: 19 febrer 2018].

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial
# Miguel Herrera

Miguel Herrera (18 de març de 1968) és un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2014 com a selecconador.

## Referències

* ↑ «Herrera: I'm right in the firing line». FIFA (Fédération Internationale de Football Association). Arxivat de l'original el 2014-04-15. [Consulta: 17 març 2014].
* ↑ «Herrera named Mexico head coach through 2014 World Cup». soccerbyives. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «Mexico boss Miguel Herrera celebrates wildly on one of the happiest days of his life». Daily Mail, 24-06-2014. [Consulta: 24 juny 2014].
# Casernes Generals del Führer

Les Casernes Generals del Führer (en alemany: Führerhauptquartiere, abreujat FHQ), és el nom comú d'unes seus oficials utilitzades pel líder nazi Adolf Hitler i diversos comandants alemanys i funcionaris de tot Europa durant la Segona Guerra Mundial. Potser la més coneguda sigui la seu del Führerbunker de Berlín, on Hitler es va suïcidar el 30 d'abril de 1945.
Altres casernes notables són el Wolfsschanze (Cau del Llop), a la Prússia Oriental, on va fracassar la conspiració liderada per Claus von Stauffenberg per assassinar Hitler el 20 de juliol de 1944, i la casa privada de Hitler, el Berghof, a Obersalzberg, prop de Berchtesgaden, on sovint es reunia amb destacats funcionaris nacionals i estrangers.

## Referències

* ↑ Raiber, Richard «Guide to Hitler's Headquarters». After The Battle, 19, pàg. 1 i la Introducció [Consulta: 17 octubre 2014].
# Privolni (Orenburg)

* Per a altres significats, vegeu «Privolni».
Privolni (en rus: Привольный) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Orenburg, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 186 habitants, pertany al municipi de Iasnogorski.

## Referències

* ↑ «Численность и размещение населения Оренбургской области. Статистический сборник». Orenburgstat. Arxivat de l'original el 2020-07-25. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 25 novembre 2020].
# Offenbach am Main

Offenbach és una ciutat d'Alemanya a l'estat de Hessen, a la riba sud del riu Main. El 2012 tenia 116.945 habitants una baixa d'1,5% des 2009. A l'oest limita amb Frankfurt del Main.

## Història

Les restes d'assentaments més antigues trobades a Offenbach daten de l'edat de pedra. No obstant això s'esmenta el lloc per primera vegada l'any 977. La zona va canviar diverses vegades de propietari al llarg de la història. Els comtes d'Isenburg són uns dels primers nobles que s'associen amb la ciutat. Encara avui el palau d'Isenburg porta el seu nom.
El 1815 i després del congrés de Viena Offenbach és adjudicat a Àustria per a tornar a mans de la casa de Hesse-Darmstadt poc després. Durant la Segona Guerra Mundial el 36% de la ciutat fou destruïda. Amb la reconstrucció durant la postguerra, Offenbach sobrepassa el llindar dels 100.000 habitants el 1954.

## Economia

Antigament Offenbach era un centre d'elaboració de cuir encara que en l'actualitat aquesta part de l'economia ha quedat gairebé abandonada. A la ciutat i als voltants hi ha importants instal·lacions de la indústria química, indústria de fabricació d'impremtes, etc.
Offenbach és seu del Servei Alemany de Meteorologia (Deutscher Wetterdienst) i d'alguna administració federal. Als últims anys, Offenbach ha rebut empreses d'una llarga varietat de serveis, especialment del sector del transport. Alberga les seus europees d'Honda, Hyundai Motors i Kumho Tires. S'hi troba la casa matriu de Pirastro, un fabricant de cordes per a instruments de corda fregada (violí, viola, violoncel, contrabaix), de renom mundial.

## Personatges il·lustres

* Alois Senefelder (1771-1834), inventor de la litografia.
* Philipp Mainländer (1814-1876), poeta i filòsof alemany.
* Carl Fuchs (1865-1951), violoncel·lista alemany.

## Llocs d'interès

* Isenburger Schloss (Castell d'Isenburg)
* Deutsches Ledermuseum (Museu alemany del cuir)
* Rumpenheimer Schloss (Castell de Rumpenheim)

## Galeria d'imatges

* Castell de Büsing.
* Castell de Rumpenheim
* Església francesa i ajuntament
* Castell d'Isenburg.
* Torre panoràmica de Bieber.
* L'estadi «Bieberer Berg» (Mont de Bieber)

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat
# Mas de les Esplugues

El Mas de les Esplugues és una obra de Querol (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas de les Esplugues està situat a la part nord de Querol, al Clot de la Vall, a prop de Cal Valldecerves. El conjunt és format per dos cossos principals perpendiculars, de planta rectangular i coberta de teula a dues vessants, i altres construccions auxiliars. En general les obertures són rectangulars.

## Història

Els actuals propietaris del mas de les Esplugues desconeixen l'origen i l'antiguitat de l'edifici. Encara es manté la funció agrícola original.

## Referències

* 1 2 «Mas de les Esplugues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Mas de les Esplugues». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Carmina Alonso

Carmina Alonso va ser una presentadora espanyola de televisió.
És considerada com una de les primeres presentadores de televisió a Espanya. Va ingressar a Televisió Espanyola en la temporada 1962-1963.
A l'ens públic va aparèixer en nombrosos programes que li van proporcionar una gran popularitat entre els espectadors de l'època. Va participar sempre en espais d'entreteniment i varietats, sense més pretensions que les de divertir al públic. Potser el programa més emblemàtic de tots en els quals va participar va ser Gran parada (1963), que presentava al costat d'Ana María Solsona.
Va acompanyar José Luis Pécker en el concurs De 500 a 500.000 (1963). En aquella època se li va assignar també la presentació en solitari de l'espai Kilómetro cero i d'un programa musical anomenat Ritmo (1963). En 1964 es va posar al capdavant de l'espai Sábado 64 predecessor del mític Galas del sábado.
La seva enorme popularitat li va servir perquè José Luis Sáenz de Heredia la cridés per a interpretar-se a si mateixa en la pel·lícula Historias de la televisión (1965).
Se li va concedir el Premis Ondas 1964 (Nacionals de Televisió) a la Millor Locutora.
Coincidint amb el seu matrimoni, en aquesta època es va apartar del mitjà i va finalitzar la seva carrera professional.

## Referències

* ↑ ¿Te acuerdas de... «Gran Parada»? Arxivat 2019-06-29 a Wayback Machine., abc, 2 de juny de 2016
* ↑ Carmina Alonso a esateledayer.blogspot.com
* ↑ Carmina Alonso a IMDB
* ↑ Concesión de los Premios Ondas de radio y televisión, ABC, 15 d'octubre de 1964
# Valencia (Califòrnia)

Valencia és una ciutat situada en el Comtat de Los Angeles (Califòrnia), en la zona nord-est de la vall de Santa Clarita. En 1987 va ser una de les quatre ciutats juntament amb Saugus, Newhall i Canyon Country que van crear la ciutat de Santa Clarita.
La ciutat va ser planificada i creada entre les dècades de 1960 i 1990 per l'empresa Newhall Land Company. El seu paisatge destaca pels seus bulevars que uneixen la zona urbanitzada amb centres comercials i els magatzems de les empreses. Un altre dels elements més característics són els passos elevats que permeten als vianants caminar per la ciutat sense haver de creuar els carrers.

## Infraestructura educativa

Al nucli de València hom troba l'Institut de les Arts de Califòrnia, on s'imparteixen estudis artístics a nivell universitari. Entre els seus alumnes hi ha professionals com ara Tim Burton, Stephen Hillenburg, Brad Bird, Eric Darnell, Edward Allen Harris…
# Mosqueter de la Guàrdia

Els Mosqueters de la Guàrdia (en francès Mousquetaires de la Garde), també anomenats mosqueters negres i mosqueters grisos, van ser una companyia de combat de la branca militar de la Maison du Roi, la casa reial de la monarquia francesa. El seu nom va ser popularitzat posteriorment per les novel·les d'Alexandre Dumas.

## Història

El cos de Mosqueters de la Guàrdia es va crear el 1622 quan Lluís XIII va promocionar una companyia de cavalleria lleugera (els carabins, creada pel pare de Lluís, Enric IV) amb mosquets. Els mosqueters lliuraven les batalles a peu (com a part de la infanteria) i dalt de cavall (formant amb la cavalleria). Constituïen la guàrdia reial mentre el rei era fora de les residències reials (dins de les residències reials, la guàrdia del rei estava formada per la Garde du Corps i els Gardes Suisses).
Poc temps després, el cardenal Richelieu va crear una segona companyia de mosqueters. Després de la mort del cardenal el 1642, la companyia va passar al seu successor, el cardenal Mazzarino, que va dissoldre el cos de mosqueters el 1646. Els mosqueters van reaparèixer el 1657 amb una companyia de 150 homes. A la mort de Mazzarino el 1661, els antics mosqueters del cardenal van passar sota el control directe de Lluís XIV. Les dues companyies de mosqueters foren reorganitzades el 1664, i una va prendre el nom de «mosqueters grisos» (mousquetaires gris), pel color dels seus cavalls, mentre que la segona fou anomenada els «mosqueters negres» (mousquetaires noirs). Aproximadament al mateix temps es va duplicar el nombre d'efectius de cada companyia.
Els mosqueters eren una de les companyies militars més prestigioses de l'antic règim i, en principi, l'accés era reservat als nobles. Amb les reformes de Michel Le Tellier, que va obligar a un cert nombre d'anys de servei militar abans que els nobles poguessin assolir el rang d'oficial, molts nobles van intentar fer aquest servei dins les privilegiades companyies de mosqueters reials.
El 1776, els mosqueters van ser dissolts per Lluís XVI per raons pressupostàries. Reformats el 1789, van ser dissolts novament poc temps després. Es van reformar de nou el 6 de juliol de 1814 i es van dissoldre definitivament l'1 de gener de 1816.

## Referències

* ↑ Maund, Kari; Nanson, Phil. The Four Musketeers: The True Story of D'Artagnan, Porthos, Aramis and Athos. Tempus, 2005.
# Centralteatret

Centralteatret (en català: teatre central) és un teatre a Akersgata al centre de la ciutat d'Oslo, Noruega.
El Centralteatret va ser establert per l'equip d'actuació format per Johan Fahlstrøm i Alma Fahlstrøm (que eren marit i muller) el 1897. El teatre era especialment conegut per un repertori del gènere lleuger que inclou comèdia, revistes i operetes, però també clàssics (com Ibsen) i el nou drama noruec.
Des de 1902, Harald Otto (1865–1928) va ser el director i propietari del teatre. El seu fill, Reidar Otto (1890–1959) el va dirigir posteriorment, mentre que el seu fill, Harald Otto, es va incorporar com a gerent el 1938. Membres de la família Otto van dirigir el teatre fins al 1959.
Des de 1959 el local s'utilitza en part com a estudi de televisió. El teatre central està ara reformat. La sala té 387 places. Centralteatret és el teatre més antic de Noruega en funcionament.

## Referències

* ↑ Marker, Frederick J., & Lise-Lone Marker. 2002. Strindberg and Modernist Theatre: Post-Inferno Drama on the Stage. Cambridge: Cambridge University Press, p. 130.
* ↑ Thresher, Tanya. 2004. Twentieth-Century Norwegian Writers (= Dictionary of Literary Biography vol. 297). Farmington Hills, MI: Thomson/Gale, p. 246.
* ↑ AAA 1998 Europe Travel Book. 1997. Heathrow, FL: American Automobile Association, p. 543.
* ↑ Centralteatret (Store norske leksikon)
* ↑ Johan Fahlstrøm (Store norske leksikon)
* ↑ Alma Fahlstrøm (Store norske leksikon)
* ↑ Harald Otto (Store norske leksikon)
* ↑ «Reidar Otto». Store norske leksikon. [Consulta: 1r gener 2020].

## Enllaços externs

* Centralteatret (Yelp)
# Oncogèn

Un oncogèn o oncogén és un gen que, quan ha mutat o s'expressa en nivells alts, ajuda a convertir una cèl·lula normal en una cèl·lula tumoral.
Moltes cèl·lules anormals normalment tenen una forma programada de mort cel·lular (apoptosi). Els oncogens activats poden causar que aquestes cèl·lules sobrevisquin i proliferin. La majoria dels oncogens necessiten un pas addicional, com les mutacions d'un altre gen, o factors mediambientals, com una infecció de virus per causar càncer. Des de la dècada de 1970 dotzenes d'oncogens s'han identificat en el càncer humà. Moltes medicines contra el càncer tenen com a objectiu les seqüències d'ADN en els seus productes.
Els protooncogens són gens normals que esdevenen oncogens per mutació o increment de l'expressió del gen.

## Referències

* ↑ Oncogén en pronúncia occidental i oncogèn en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el llibre d'estil.
* ↑ Kimball's Biology Pages.n Arxivat 2017-12-31 a Wayback Machine. "Oncogenes" Free full text
* ↑ The Nobel Prize in Physiology or Medicine 2002. Illustrated presentation.
* ↑ Kimball's Biology Pages. Arxivat 2017-12-31 a Wayback Machine. "Oncogenes" Free full text
* ↑ Croce CM «Oncogenes and cancer». N Engl J Med., 358, 5, Jan 2008, pàg. 502–11. Arxivat de l'original el 2010-02-12. DOI: 10.1056/NEJMra072367. PMID: 18234754 [Consulta: 14 setembre 2010].
* ↑ Yokota J «Tumor progression and metastasis». Carcinogenesis., 21, 3, Mar 2000, pàg. 497–503. DOI: 10.1093/carcin/21.3.497. PMID: 10688870.
* ↑ The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1989 to J. Michael Bishop and Harold E. Varmus for their discovery of "the cellular origin of retroviral oncogenes".

## Enllaços externs

* Drosophila Oncogenes and Tumor Suppressors - The Interactive Fly
* List of web sites - oncogenes tables Arxivat 2012-06-08 a Wayback Machine.
# Nicole Kimberly Rojas Irigoyen

Nicole Kimberly Rojas Irigoyen (Cochabamba, 29 de maig de 1994) és una jugadora de bàsquet boliviana del Club Atlético Ramallo Lafuente.

## Referències

* ↑ Noticias, ATB Digital-. «Conozca a una de las medallistas del equipo de básquetbol de los Juegos Suramericanos» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Nicole Kimberly Rojas Irigoyen:» (en castellà). La Patria. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Nicole Rojas, una basquetbolista aguerrida y con mucha personalidad - Periódico La Patria (Oruro - Bolivia)». La Patria. [Consulta: 9 gener 2022].
# Olimpiodor de Tebes

Olimpiodor (grec antic: Ὀλυμπιόδωρος, llatí: Olympiodorus) va ser un escriptor i historiador grec nadiu de Tebes d'Egipte que va viure al segle v.
Va escriure una obra en 22 llibres, intitulada Ιστορικοὶ λόγοι, que abraçava la història de l'Imperi Romà d'Occident de l'any 407 fins a l'octubre del 425, de manera que continuava al punt on la va deixar Eunapi. L'obra s'ha perdut, però Foci en va conservar un resum, i descriu la seva obra com a molt clara, però sense força ni vigor, i d'una vulgaritat tal que no mereixia anomenar-se història. També diu que segurament Olimpiodor era conscient d'aquests defectes, i per això va anomenar el seu text ὕλη συγγραφῆς ('col·lecció de materials per a la història'). Segons Foci, era un alquimista i pagà.
Sembla que va ser més conegut com a home d'estat i va dirigir diverses ambaixades i missions als països bàrbars amb molt d'èxit i per les que el senat li va atorgar els màxims honors. Entre les missions destaca una ambaixada als huns, probablement a Pannònia. A la mort de l'emperador Honori, Olimpiodor es va establir a Constantinoble a la cort de l'emperador Teodosi.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/32?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Olympiodo+rusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 24. ]
# Nolčovo

Nolčovo és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2017 tenia 250 habitants.