OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ludovisi

Els Ludovisi foren una família italiana de Bolonya, on van exercir molts càrrecs a partir del segle xiv.
Nicolau I Ludovisi (1613-1664), fill d'Orazio Ludovisi (1561-1640) i de Flamini Bentivoglio es va casar en segones noces el 1632 amb Polissena Appiano d'Aragona Mendoza, princesa del Piombino, filla i hereva d'Isabel del Piombino, principat que la mare havia renunciat al seu favor el 1624 però que havia estat ocupat per un parent (Horaci del Piombino) al que Espanya havia reconegut el 1628. Nicolau en fou reconegut príncep i investit el24 de març de 1634 contra el pagament de més d'un milió de florins, i fou confirmat per diploma imperial de 21 d'abril de 1634. El 1635 va poder prendre possessió del feu, que li fou confirmat el 8 de novembre de 1638 amb el marquesat de Populonia i les senyories annexes. Polissena va morir el 27 d'agost de 1642, i el seu únic fill va morir jove. Nicolau va morir a Sardenya on exercia de virrei el 1664 i l'herència va recaure en el fill mascle més gran del seu tercer matrimoni, Joan Baptista I Ludovisi (1647-1699), investit l'1 de setembre de 1665. Es va casar el 1669 amb Maria de Montcada filla de Guillem Ramon de Montcada, marqués d'Aitona, la qual va morir a Roma el 1694 sense fills. Joan Baptista va morir el 1699 i l'únic fill Nicolau va morir el mateix any, segurament abans que el pare, per la qual cosa la successió va passar a la germana Olímpia I Ludovisi (1656-1700) que era monja i només li va sobreviure un any i tres mesos. A Olímpia la va succeir la seva germana Hipòlita I Ludovisi (1663-1724), casada des del 19 d'octubre de 1681 amb Gregori I Boncompagni, duc de Sora i Arce, fill d'Ugo Boncompagni. A la mort d'Hipòlita l'herència va recaure en els hereus de Gregori I (vegeu Boncompagni-Ludovisi).

## Llista de prínceps de Piombino de la família Ludovisi

* Nicolau I Ludovisi 1634-1664
* Joan Baptista I Ludovisi 1664-1699
* Olímpia I Ludovisi 1699-1700
* Hipòlita I Ludovisi 1700-1724
* Gregori I Boncompagni 1700-1707 (príncep consort)
# BCB

El BCB (o B.C.B., inicials de Bultó, Carreras i Biolino) fou un prototipus de microcotxe de tres rodes dissenyat entre 1952 i 1953 a Barcelona pel copropietari de Montesa Francesc Xavier Bultó, el membre de l'oficina tècnica d'ENASA Carles Carreras i l'enginyer italià Medardo Biolino, dissenyador de Pegaso. Es tractava d'un vehicle biplaça de tres rodes (dues d'anteriors i una de posterior), equipat amb un motor Montesa Brío 90 de 125 cc.
El projecte del BCB (anomenat afectuosament bichibi) tenia com a objectiu la creació final d'una empresa amb el mateix nom que comercialitzaria aquests microcotxes d'ús urbà. Montesa aportaria el 25% del capital, subministraria la mecànica i s'encarregaria de la venda a través de la seva xarxa de distribuïdors. L'aparició al mercat de models com ara el Renault 4/4 i més tard el Seat 600 varen fer desestimar definitivament el projecte.
Tot i que l'invent no va passar de la fase de prototipus, se'n va arribar fabricar una unitat que mai no va ser, però, carrossada. Aquesta unitat fou recuperada molts anys després pels germans Lozano i restaurada per Manuel García i José Antonio Eguía, que van dotar al vehicle d'una carrosseria amb un aspecte molt semblant al que haurien desitjat els seus creadors. El vehicle va ser presentat al Saló Auto Retro de Barcelona de 2011.

## Referències

* «BCB (1.952 - 1.953)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].
* «Montesa (1.950 - 1.985)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].
# Llista de comarques de Castella i Lleó

Llista de comarques de la Comunitat Autònoma de Castella i Lleó:

## Província d'Àvila

* Àvila
* Burgohondo-Cebreros-El Tiemblo
* El Barco de Ávila-Piedrahíta
* La Moraña
* Valle del Tiétar

## Província de Burgos

* Arlanza
* Burgos (Alfoz)
* Ebro
* La Bureba
* Merindades
* Montes de Oca
* Odra-Pisuerga
* Páramos
* Ribera del Duero
* Serra de la Demanda

## Província de Lleó

* Alfoz de León
* Babia
* Curueño
* El Bierzo
* El Páramo
* La Cabrera
* La Cepeda
* La Sobarriba
* La Tercia del Camino
* La Valdería
* La Valduerna
* Laciana
* Los Argüellos
* Luna
* Maragatería
* Omaña
* Ordás
* Ribera del Órbigo
* Somiedo
* Tierra de Campos
* Tierra de la Reina
* Vega del Esla

## Província de Palència

* Alto Carrión
* Brezo
* Campoo
* Carrión
* El Cerrato
* Montaña Palentina
* Ojeda
* Tierra de Campos
* Vega-Valdavia

## Província de Salamanca

* Comarca de Ciudad Rodrigo (La Socampana, Campo de Argañán, Campo de Yeltes, Campo de Agadones, Campo de Robledo i El Rebollar)
* Comarca de Vitigudino (El Abadengo, La Ribera, Tierra de Vitigudino i La Ramajería)
* La Armuña
* Las Villas
* Tierra de Peñaranda i Las Guareñas
* Tierra de Ledesma
* Comarca de Guijuelo (Entresierras, Salvatierra i Alto Tormes)
* Tierra de Alba
* Sierra de Béjar
* Sierra de Francia
* Campo de Salamanca

## Província de Segòvia

* Ayllón
* Carbonero el Mayor
* Villa y Tierra de Sepúlveda
* Espinar
* Santa Maria La Real de Nieva
* Segovia y su Alfoz
* Tierra de Pinares

## Província de Sòria

* Almazán
* Campo de Gómara
* Pinares
* Sòria
* Tierra de Ágreda
* Tierra de Medinaceli
* Tierras Altas
* Tierras del Burgo

## Província de Valladolid

* Campiña del Pisuerga
* Campo de Peñafiel
* Páramos del Esgueva
* Tierra de Campos
* Tierra de Medina
* Tierra de Pinares

## Província de Zamora

* Alba
* Alfoz de Toro
* Aliste
* Benavente y Los Valles
* La Carballeda
* La Guareña
* Sanabria
* Sayago
* Tábara
* Tierra de Campos
* Tierra del Pan
* Tierra del Vino
# Schapbachita

La schapbachita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada d'aquesta manera el 1853 per Gustav Adolph Kenngott per la localitat on originalment es creia que existia com a espècie: Schapbach (Baden, Alemanya). Va ser desacreditada per primera vegada el 1863 per F. Sandberger com a barreja de bismutita, argentita i galena. Els exemplars originals de schapbachita es van tornar a analitzar i es va trobar que eren una barreja de galena i matildita. El terme schapbachita va ser reutilitzat el 2004 per Kurt Walenta, H. J. Burnhardt i T. Theye, tot i que aquesta nova schapbachita no va ser trobada a Schapbach.

## Característiques

La schapbachita és una sulfosal de fórmula química Ag$_{0.4}$Pb$_{0.2}$Bi$_{0.4}$S. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schapbachita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, pavonita, grumiplucita, mozgovaïta, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaïta, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, pizgrischita, kupčikita, cuboargirita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de les mostres de la mina Silberbrünnl, situada a la localitat de Gengenbach (Baden-Württemberg, Alemanya). També ha estat descrita a d'altres punts d'Europa, Amèrica del Sud, Àsia i Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ «Schapbachite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 maig 2021].
# Lactoria cornuta

Lactoria cornuta és una espècie de peix de la família dels ostràcids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 46 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja invertebrats bentònics apartant la sorra del fons marí mitjançant rajos d'aigua que expulsa per la boca.

## Depredadors

És depredat per la tonyina d'aleta groga (Thunnus albacares) i la tonyina d'ulls grossos (Thunnus obesus).

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 18-100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Illes Marqueses, les Tuamotu, el sud del Japó i l'illa de Lord Howe.

## Ús comercial

És assecat per a fer adorns.

## Observacions

Hi ha informes d'enverinament per ciguatera.

## Referències

* ↑ «Lactoria cornuta». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.
* ↑ Van der Elst, R., 1981. A guide to the common sea fishes of southern Africa. C. Struik, Ciutat del Cap, Sud-àfrica. 367 p.
* ↑ Van der Elst, R., 1981.
* ↑ Halstead, B.W., P.S. Auerbach i D.R. Campbell, 1990. A colour atlas of dangerous marine animals. Wolfe Medical Publications Ltd, W.S. Cowell Ltd, Ipswich, Anglaterra. 192 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ludovicus Neefs

Ludovicus Neefs, o Lodewijck Neeffs (Anvers, 1617 –1649?) va ser un pintor barroc flamenc, especialitzat en la pintura de perspectives arquitectòniques.
Batejat el 22 de gener de 1617, fill de Pieter Neefs el Vell i germà major de Pieter Neefs el Jove, és el menys conegut dels tres. Dedicat com el seu pare i el seu germà a la pintura d'interiors d'esglésies, és possible que li corresponguin algunes de les obres a ells atribuïdes.
Només se li poden atribuir actualment tres obres: dues conservades al Museu del Prado (Interior d'una església i el Viático), ambdues procedents de la col·lecció d'Isabel de Farnesi i signades e 1646, amb figures de Frans Francken III, i una altra conservada a la Gemäldegalerie Alte Meister de Dresden, signada «Frater Ludovicus Neefs An. 1649». Si això implica que Ludovicus havia ingressat en alguna orde monàstic, podria identificar-se amb un frare del seu mateix nom mort en el convent de Sant Agustí d'Anvers al novembre de 1649, si bé l'edat de 26 anys que se li donava no correspon a la qual tindria el pintor en aquest any.

## Enllaços externs

* Biografia en l'Enciclopèdia online del Museu del Prado
* Biografia i imatges en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD)
# Nürnberger Lebkuchen

La Nürnberger Lebkuchen és un tipus de galeta.
Mundialment coneguda des que l'any 1927 va ser registrada pels forners alemanys oficialment com una galeta els ingredients de la qual estan protegits per les lleis d'aliments alemanyes. Aquest dolç és molt popular a Nuremberg i és similar al pa de Gingebre que es pren per Nadal. Des de l'any 1996 gaudeix de denominació d'origen protegida. Sovint la massa d'aquest dolç va acompanyada d'una oblea, de manera que un cop cuita al forn quedi més cruixent.

## Ingredients i preparació

La Nürnberger Lebkuchen està composta dels següents ingredients:
* Fruits secs (per exemple avellanes, nous i ametlles)
* Taronja i llimona
* Mel, farina, sucre i ous
* Massapà
* Ingredients: Anís, gingebre, cardamom, coriandre, macís (nou moscada), claus, pimentó i canyella

## Referències

* ↑ Schöllgen, Gregor. Der Eiskönig: Theo Schöller : ein deutscher Unternehmer 1917-2004 (en alemany). C.H.Beck, 2008, p. 119. ISBN 3406577601.
# Kristina Ohlsson

Kristina Ohlsson (Kristianstad, 2 de març de 1979) és una politòloga i escriptora sueca.
Va néixer el 2 de març de 1979 a la localitat noruega de Kristianstad. Treballà com a agent antiterrorista de l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE), així com també pel Servei de Seguretat Suec, pel Ministeri d'Afers Estrangers suec i per la Universitat de Defensa Nacional Sueca. La seva residència està establerta a Estocolm.
A banda del gènere literari de ficció per a adults, el qual inclou una sèrie que protagonitza l'analista i investigadora Fredrika Bergman, també va escriure una popular trilogia de novel·les de suspens per a menors. L'any 2010 va rebre el Premi Stabilo al millor escriptor de novel·la negra del sud de Suècia. Tres anys després, al 2013, va rebre el premi a la novel·la per a menors de la Sveriges Radio. L'any 2017 va rebre el premi Crimetime Specsavers a la novel·la negra per a menors.

## Obres literàries
### Novel·la negra

* Askungar (2009)
* Tusenskönor (2010), preseleccionada com a Millor novel·la policíaca de l'any per l'Acadèmia Sueca d'Escriptors de Novel·la Negra
* Änglavakter (2011), preseleccionada com a Millor novel·la policíaca de l'any per l'Acadèmia Sueca d'Escriptors de Novel·la Negra
* Paradisoffer (2012)
* Davidsstjärnor (2013)
* Den bekymrade byråkraten: en bok om migration och människor (2014)
* Lotus Blues (2014)
* Mios Blues (2015)
* Sjuka själar (2016)
* Syndafloder (2017)
* Henrys hemlighet (2019)

### Literatura infantil

* Glasbarnen (2013)
* Silverpojken (2014)
* Stenänglar (2015)
* Mysteriet på Hester Hill (2015)
* Zombiefeber (2016)
* Det magiska hjärtat (2016)
* Varulvens hemlighet (2017)
* Mysteriet på Örnklippan (2017)
* Mumiens gåta (2018)

## Referències

* 1 2 «The Fredrika Bergman Series» (en anglès). Simon & Schuster Canada. [Consulta: 10 octubre 2019].
* 1 2 3 Brunsdale, Mitzi M. Encyclopedia of Nordic Crime Fiction: Works and Authors of Denmark, Finland, Iceland, Norway and Sweden Since 1967 (en anglès), 2016, p. 490-91. ISBN 0786475366.
* 1 2 «Kristina Ohlsson» (en anglès). Salomonsson Agency. [Consulta: 10 octubre 2019].
# Manuel Alepuz Andrés

Manuel Alepuz Andrés (Burjassot, 7 d'octubre de 1917 - Castelló de la Plana, 13 d'agost de 2008) fou un futbolista valencià de la dècada de 1940.
La seva posició al camp era la de defensa esquerre. Es formà al Burjassot CF, amb qui arribà a semifinals del campionat d'Espanya d'aficionats el 1936. A continuació jugà amb l'Athletic Club de Castelló la lliga Mediterrània i amb el València CF la Copa de l'Espanya Lliure. Durant la Guerra Civil jugà breument a l'Espanyol i va estar al front de Lleida i a la batalla de l'Ebre.
Acabada la guerra retornà al València CF, on no disposà de molts minuts. La temporada 1942-43 jugà a la Ferroviaria de Madrid, CE Castelló, Deportivo de La Coruña i Llevant UE.
Fou entrenador del Llevant la temporada 1951-52 i president del Comitè Valencià d'Entrenadors.

## Referències

* ↑ «Fallece Manuel Alepuz Andrés, historia del fútbol valenciano». Las Provincias. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 4 5 6 «Fitxa a ciberche». ciberche.net. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «El Valencia parece que se opone al fichaje de Goiburu y Alepuz por el Español». Mundo Deportivo, 22-10-1937.
* 1 2 3 4 «Fitxa d'Alepuz». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Manuel Alepuz Andrés a BDFutbol
* ↑ Manuel Alepuz Andrés Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# August Tombo

August Tombo (1842 - 1878) fou un arpista alemany que des del 1861 fou l'arpista de l'Òpera de la Cort de Múnic. Fou professor de música a l'Escola de Música Reial de Múnic. Va ensenyar piano a Richard Strauss des del 1868. Va escriure un mètode per tocar l'arpa.

## Referències

* ↑ Holden, Raymond. The Virtuoso Conductors: The Central European Tradition from Wagner to Karajan. Yale University Press, 2005. ISBN 9780300093261.
* ↑ Títol a worldcat.org
# MBS

MBS té els següents significats:
* Mainichi Broadcasting System, canal de televisió del Japó
* Mutual Broadcasting System, cadena de ràdio històrica dels Estats Units
* Marina Bay Sands, complex d'edificis turístics de Singapur
* Mercedes-Benz Superdome, estadi poliesportiu situat a Nova Orleans, als Estats Units
* Mbeli Bai Study, grup de recerca encarregat del parc natural de Mbeli Bai, a la República del Congo
* MBS (hip hop) (de l'acrònim en francès de le Micro Brise le Silence), grup de música rap d'Algèria
* Montpellier Business School, una escola de negocis europea
* Sistema de molts cossos (del seu nom en anglès Multibody System), sistema físic format de més de tres cossos rígids
* Sistema base mòbil (del seu nom en anglès Mobile Base System), plataforma base del robot Mobile Servicing System de l'Estació Espacial Internacional
* Valor garantit per hipoteques (del seu nom en anglès Mortgage-Backed Security), valor financer garantit per pagaments generats per préstecs hipotecaris
* Mb/s també és una abreviatura de Megabit per segon, unitat de mesura de capacitat de transmissió de dades
# Nürnberger Versicherungscup

El Torneig de Nuremberg, oficialment conegut com a Nürnberger Versicherungscup, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda a Nuremberg, Alemanya. Pertany als International Tournaments del circuit WTA femení des de l'any 2013.
El torneig es va crear l'any 2013 en substitució del Barcelona Ladies Open, que es va cancel·lar per raons econòmiques.
En les dues primeres edicions del torneig, tant Simona Halep (2013) com Eugenie Bouchard (2014) van guanyar el primer títol individual de la seva carrera.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| 2019 | Yulia Putintseva | Tamara Zidanšek | 4−6, 6−4, 6−2 |
| 2018 | Johanna Larsson | Alison Riske | 7−6(4), 6−4 |
| 2017 | Kiki Bertens (2) | Barbora Krejčíková | 6−2, 6−1 |
| 2016 | Kiki Bertens | Mariana Duque | 6−2, 6−2 |
| 2015 | Karin Knapp | Roberta Vinci | 7−6(5), 4−6, 6−1 |
| 2014 | Eugenie Bouchard | Karolína Plíšková | 6−2, 4−6, 6−3 |
| 2013 | Simona Halep | Andrea Petkovic | 6−3, 6−3 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| 2019 | Gabriela Dabrowski Xu Yifan | Sharon Fichman Nicole Melichar | 4−6, 7−6(5), [10−5] |
| 2018 | Demi Schuurs Katarina Srebotnik | Kirsten Flipkens Johanna Larsson | 3−6, 6−3, [10−7] |
| 2017 | Nicole Melichar Anna Smith | Kirsten Flipkens Johanna Larsson | 3−6, 6−3, [11−9] |
| 2016 | Kiki Bertens Johanna Larsson | Shuko Aoyama Renata Voráčová | 6−3, 6−4 |
| 2015 | Chan Hao-ching Anabel Medina Garrigues | Lara Arruabarrena Raluca Olaru | 6−4, 7−6(5) |
| 2014 | Michaëlla Krajicek Karolína Plíšková | Raluca Olaru Shahar Pe'er | 6−0, 4−6, [10−6] |
| 2013 | Raluca Olaru Valeria Solovyeva | Anna-Lena Grönefeld Květa Peschke | 2−6, 7−6(3), [11−9] |

## Referències

* ↑ J.M. «El Barcelona Ladies Open volarà cap a Nuremberg». El 9 Esportiu, 08-02-2013. [Consulta: 3 juny 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Nuremberg :
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019 :
# Batalla de les Dunes

Batalla de les Dunes té aquests significats:
* Batalla de les Dunes (1600), derrota espanyola a la Guerra dels Vuitanta Anys
* Batalla de les Dunes (1639), batalla naval a la costa de Kent, derrota espanyola durant la mateixa guerra
* Batalla de les Dunes (1658), derrota espanyola a la guerra franco-espanyola
# Kristina Lugn

Gunhild Bricken Kristina Lugn (Tierp, 14 de novembre de 1948 - Estocolm, 9 de maig de 2020) va ser una poetessa, dramaturga i crítica literària sueca.

## Biografia

Lugn va créixer a Skövde, Vestrogotia, i després d'acabar els seus estudis, es va dedicar a la poesia, a la dramatúrgia i a la crítica literària. Entre 1997 i 2011 va exercir com a directora artística del Teater Brunnsgatan Fyra d'Estocolm, fundat pel cèlebre actor suec Allan Edwall. Lugn va ser succeïda en el lloc per la seva filla, l'escriptora Martina Montelius.
El seu cognom «Lugn» significa «calma» en suec, joc de paraules que ha usat per referir-se a ella mateixa.
En 1999 va rebre el Premi Dobloug, atorgat per l'Acadèmia Sueca. El 20 de desembre de 2006 va reemplaçar Lars Gyllensten a la cadira 14 de l'Acadèmia Sueca. Va formar part del comitè encarregat de triar al Premi Nobel de Literatura.
Va morir al seu domicili als setanta-un anys el 9 de maig de 2020.

## Obres
### Poesia

* 1972 – Om jag inte
* 1976 – Till min man, om han kunde läsa
* 1978 – Döda honom!
* 1979 – Om ni hör ett skott...
* 1982 – Percy Wennerfors
* 1983 – Bekantskap önskas med äldre bildad herre
* 1984 – Lugn bara Lugn (compilació)
* 1989 – Hundstunden
* 2003 – Hej då, ha det så bra!

### Teatre

* 1984 – Gud vad jag är lycklig
* 1985 – I dödsskuggans dal
* 1987 – Titta det blöder
* 1993 – Idlaflickorna
* 1993 – Tant Blomma
* 1995 – Silver Star
* 1997 – Samlat lugn
* 1999 – Nattorienterarna
* 2000 – Bekantskap önskas med äldre bildad herre; Hundstunden; Stulna juveler
* 2003 – Kvinnorna vid Svansjön
* 2005 – Vera
* 2007 – Två solstrålar på äventyr
* 2013 – Hjälp sökes
* 2014 – Hej, det är jag igen

## Enllaços externs

* Teater Brunnsgatan Fyra

## Referències

* 1 2 «Författaren Kristina lugn är död – blev 71 år gammal» (en suec). Expressen. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Om Teater Brunnsgatan Fyra» (en sueco). Brunnsgatan Fyra, 2013. Arxivat de l'original el 17 de juny de 2013. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Lugn, Kristina» (en anglès). Nordic Women's Literature. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Kristina Lugn, 1948-2020» (en sueco). Academia Sueca, 09-05-2020. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Conoce cómo se elige el Premio Nobel de Literatura». La Tercera, 11-10-2012. [Consulta: 9 maig 2020].
# Manfredo I Correggio

Manfredo I Correggio va néixer vers el 1412 i va ser fill de Gherardo VI Correggio. El 1430 a la mort del seu pare va rebre la part indivisa corresponent de la senyoria sobirana de Correggio, Campagnola i Fabbrico. L'oncle Pietro Corregio havia mort sense descendents i el 1441 va morir l'oncle Galasso Correggio renunciant als seus drets, i quant el 1446 va morir el seu oncle Giberto V Correggio que tampoc tenia fills, Manfredo i els seus germans Giberto VI Correggio, Antonio II Correggio i Niccolò I Correggio (aquest va morir el 1449 però va deixar un fill) van reunir tota l'herència. Va ser elevat a comte sobirà de Correggio i del Sacre imperi romà per investidura concedida a Modena el 18 de maig de 1452. El 1456 va ser investit amb les senyories de Scurano, Brescello i Bazzano pel Duc de Milà, però el 1468 va ser privat de Brescello pel duc de Ferrara.
Va ser patrici de Parma i Patrici de Venècia.
Va ser capità de l'exèrcit del duc de Ferrara el 1450, de l'exèrcit del rei de Nàpols el gener del 1452, i de l'exèrcit de Venècia el novembre del 1453.
Va morir a Correggio al febrer de 1476. Era casat amb Agnese Pio, filla de Marco Pio, senyor de Carpi. El van succeir els seus fills Giberto VII Correggio i Borso I Correggio. Va deixar altres fills: Galasso o Galeazzo, Patrici de Parma i Venècia, capità del duc de Ferrara el 1476 i 1495, del duc de Milà el 1482 i 1495, i del Papa el 1494, mort a la batalla de Fornovo sul Taro el 6 de juliol de 1495; Maddalena; Verònica i Elisabetta.
# Bandera del Masnou

La bandera oficial del Masnou té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor horitzontal blanc, blau fosc i groc.
Els colors de la bandera es van extreure de l'escut heràldic de la vila: el blanc, el blau fosc i el groc que, a més a més, representen l'aire, el mar i la sorra, respectivament.
Va ser aprovada de forma inicial pel Ple de l'Ajuntament del Masnou el 19 de setembre de 2002, i de forma definitiva el 18 d'octubre de 2007. Posteriorment, va ser publicada al Diari Oficial de la Generalitat del 9 de desembre de 2008.

## Vegeu també

* Escut del Masnou
* Escuts i banderes del Maresme

## Referències

* 1 2 «RESOLUCIÓ GAP/3890/2008, de 9 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi del Masnou.» (pdf). DOGC num. 5287, 30-12-2008. [Consulta: 30 desembre 2009].
* ↑ Revista El Masnou Viu Núm. 26, 2a època (novembre del 2008), vegeu l'Editorial a la pàgina 2.