OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Donacoscaptes

Donacoscaptes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Donacoscaptes albimarginalis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes albivenalis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes alfoldellus (Schaus, 1922)
* Donacoscaptes aracalis (Schaus, 1934)
* Donacoscaptes arenalis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes atrisparsalis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes attenuata (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes berthellus (Schaus in Dyar, 1911)
* Donacoscaptes calamistis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes carnealis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes chabilalis (Schaus, 1934)
* Donacoscaptes cynedradellus (Schaus, 1922)
* Donacoscaptes diletantellus (Dyar, 1912)
* Donacoscaptes duomita (Dyar, 1912)
* Donacoscaptes evanidella (Schaus, 1913)
* Donacoscaptes flavilinealis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes fulvescens (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes interlineatus (Zeller, 1881)
* Donacoscaptes leptigrammalis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes leucocraspis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes marcella (Schaus, 1913)
* Donacoscaptes micralis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes monodisa (Dyar, 1914)
* Donacoscaptes obliquilineellus (Hampson, 1896)
* Donacoscaptes obliquistrialis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes phlebitalis (Hampson, 1919)
* Donacoscaptes pinosa (Zeller, 1881)
* Donacoscaptes semivittalis (Dognin, 1907)
* Donacoscaptes unipunctella (Bleszynski, 1961)
* Donacoscaptes validus (Zeller, 1877)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 gener 2019].
# Gaos (almirall)

Gaos (Γαώς) - Poliè l'esmenta com a Glos i existeixen dubtes sobre la forma correcta del seu nom (Glaos o Glos) - fou un almirall persa, comandant de la flota en la gran expedició enviada per Artaxerxes II de Pèrsia contra Evàgores I de Salamina de Xipre el 386 aC. El seu cap era Tirabazos, que era el seu sogre (estava casat amb la seva filla) i era comandant en cap de la flota. Va contribuir decisivament a la victòria persa sobre el rei xipriota la flota del qual fou derrotada a Citium (Cition). Salamina va quedar assetjada però quan el setge es va prolongar, Tirabazos fou cridat a la cort persa i Gaos va tenir por de ser arrossegat per la seva desgràcia i va decidir revoltar-se contra el rei persa. Decidit això va retirar les seves forces de Salamina, en les quals tenia confiança, i es va aliar amb Akhoris d'Egipte i amb Esparta. Un enviat secret del rei persa el va assassinar.

## Referències

* ↑ Poluaínou Stratygymátwn bíbloi ōktẃ (en anglès). vol.21, 1809, p. 230.
# Apol·lònides (metge)

Apol·lònides (en grec antic Ἀπολλωνίδης) va ser un metge grec probablement del segle ii tal com ho diu Galè, que explica que va estar en desacord amb Arquígenes d'Apamea respecte del pols durant les hores de dormir.
De vegades se'l confon amb Apol·loni de Xipre, per una mala lectura d'Ἀπολλωνίδου transformat en Ἀπολλωνίου, en un passatge de Galè on es menciona aquest últim metge. Podria ser el metge esmentat per Artemidor Capit i Aeci, que l'anomena Apolloniades (Ἀπολλωνίαδης).

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/252?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=ApollonidesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 237. ]
# Chesterfield (Missouri)

Chesterfield és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 46.802 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chesterfield tenia 46.802 habitants, 18.060 habitatges, i 13.111 famílies. La densitat de població era de 573,5 habitants per km².
Dels 18.060 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,5% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 27,4% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 29,7% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 83.802 $ i la renda mediana per família de 102.987 $. Els homes tenien una renda mediana de 74.934 $ mentre que les dones 39.217 $. La renda per capita de la població era de 43.288 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chesterfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chesterfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Casa Amarela

La Casa Amarela és probablement l'edifici més antic de Maputo, capital de Moçambic. Actualment hi alberga el Museu Nacional da Moeda, administrat per la Universitat Eduardo Mondlane.
Construïda em 1787, fou de les primeres edificacions en pedra i cal on s'hi establí una feitoria de Lourenço Marques. Es creu que va servir de presó abans de la construcció de la fortalesa Nossa Senhora da Conceição. Quan la regió circumdant passà a ser governada per un Governador de Distrito, ja en la segona meitat del segle xix, aquest edifici es va convertir en la seva residència oficial i, més tard, encara albergaria la secretaria del el govern i la hisenda des de 1873 sota el governador José Rodrigues Coelho do Amaral.
La Casa Amarela és un edifici d'una sola planta, en forma de L, amb un pati interior. No té sostre i té les parets exteriors, pintades d'ocre, esquinçades per grans finestres que arriben gairebé fins a terra.

## El Museu Nacional da Moeda

El Museu da Moeda de Moçambic té una col·lecció de material que retrata la història no només del país sinó també de la regió, des de fa segles. Aquí hi ha petxines o cauris i aspes de ferro que servien de moneda durant els imperis bantus de l'època, com el de Mwenemutapa. I també es pot veure l'avantpassat de l'actual moneda de Moçambic - el metical - que era un raquis de ploma d'ànec ple d'or.
A més d'aquestes "monedes" antigues, també hi ha lliures emeses pel Banco de Beira associat a la Companyia de Moçambic, els bitllets i monedes utilitzades durant el període colonial, es pot apreciar l'"evolució" (llegiu depreciació) de la moneda nacional i també col·leccions de monedes de diferents països d'arreu del món.

## Bibliografia

* O guia do museu / Museu Nacional da Moeda. Maputo, R.P. de Moçambique, 1983, 51 p.

## Referències

* ↑ Sopa, António e Bartolomeu Rungo (2006), Maputo — Roteiro Histórico Iconográfico da Cidade. Centro de Estudos Brasileiros da Ambaixada do Brasil, Maputo.
* ↑ Tiago Lourenço. «Casa de Ferro». Sistema de Informação para o Património Arquitectónico (SIPA), 2011.
* ↑ Títol Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. al catàleg de la UCT-Biblioteca (anglès)

## Vegeu també

* Llista del patrimoni arquitectònic de Moçambic

## Enllaços externs

* Casa Amarela al web del Patrimoni d'Influència Portuguesa, de la Fundació Calouste Gulbenkian]
# Duodè

En anatomia del sistema digestiu, el duodè o duodé (del llatí duodeni, 'de dotze dits de longitud') o budell primer és un tub articulat buit que connecta l'estómac amb el jejú. És la primera part, i més curta, de l'intestí prim i és on té lloc la majoria del procés de digestió química. Comença al bulb duodenal i acaba al lligament de Treitz. El nom duodè prové del llatí duodenum digitorum, que vol dir dotze polzades.

## Funció

El duodè és en gran part responsable de la interrupció de l'aliment a l'intestí prim. Les glàndules de Brunner, que secreten mucus, es troben al duodè. La paret del duodè es compon d'una capa molt prima de cèl·lules que formen la muscularis mucosae. Él duodè és un òrgan quasi enterament retroperitoneal i el seu pH és d'aproximadament sis.

## Seccions

El duodè es divideix en quatre seccions per a tal de facilitar la seva descripció. Les primeres tres en conjunt tenen forma de C.

### Primera part

La primera secció (superior) del duodè comença a continuació del pílor. D'aquí passa lateralment, superior i posteriorment, durant 5 cm, abans de corbar-se inferiorment en la flexura duodenal inferior. Aquesta primera part és retroperitoneal.

### Segona part

La segona part (descendent) del duodè comença en la flexura duodenal superior. Passa inferiorment a la vèrtebra lumbar tercera (L3), abans de fer un gir medial en la flexura duodenal inferior (final de la part descendent).
El conducte pancreàtic i el conducte biliar comú entren en el duodè descendent, coneguts conjuntament com el conducte hepatopancreàtic (o conducte pancreàtic), a través de la papil·la duodenal principal. Aquesta part del duodè també conte la papil·la duodenal menor, l'entrada del conducte pancreàtic accessori.

### Tercera part

La tercera part (inferior o horitzontal) del duodè comença en la flexura duodenal inferior i passa transversalment cap a l'esquerra, creuant la vena cava inferior, l'aorta i la columna vertebral.

### Quarta part

La quarta part (ascendent) passa superiorment i anteriorment o per la dreta de l'aorta fins que arriba al cos del pàncrees. Llavors, es corba anteriorment i acaba en la flexura duodenojejunal on connecta amb el jejú. La flexura duodenojejunal es troba rodejada per peritoneu que conté fibres musculars: el lligament de Treitz.

## Imatges addicionals

* El tronc celíac i les seves branques; l'estómac ha estat aixecat i el peritoneu seccionat.
* Fosses duodenals superior i inferior.
* Fossa duodenojejunal.
* Interior de l'estómac.
* Secció del duodè.
* El pàncrees amb el duodè per darrere.
* Secció transversal per la meitat de la primera vèrtebra lumbar, mostrant les relacions del pàncrees.
* El conducte pancreàtic.
* Duodè amb deposicions amiloides en la làmina pròpia.
* Relacions del pàncrees.
* Estómac.

## Vegeu també

* Colèstasi

## Referències

* ↑ Duodé segons la pronúncia occidental i duodè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
* ↑ «budell». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «budell» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Viccionari
# Gaponovski

Gaponovski - Гапоновский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, en una zona boscosa a la capçalera del riu Psij, afluent del riu Adagum, a 14 km al sud de Krimsk i a 89 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Nijnebakànskaia.
# Aplicacions Riques d'Internet

Les Aplicacions Riques d'Internet (conegudes per les sigles RIA, de l'anglès: Rich Internet applications) són aplicacions web que tenen les característiques i funcionalitats de les aplicacions tradicionals o d'escriptori.

## Exemples

Com a exemples de Rich Internet Application podem trobar:
* Gmail
* Windows Live Hotmail
* Flickr
* Google Calendar
* Google Gears

## Enllaços externs

* Rich Web Client Activity Statement. W3C
# Caça (desambiguació)

«Caça» té aquests significats:

## Equip militar

* Caça (avió)
* Caça bombarder
* Caçatancs

## Caça de persones

* Caça de bruixes
* Maccarthisme
Viccionari
# Arc carpanell

Es coneix com a arc carpanell el tipus d'arc rebaixat simètric format per tres o més arcs de circumferència tangent entre si i sempre un nombre imparell. Els arcs que tenen el seu centre en la línia d'imposta per obtenir-hi una forma arrodonida. L'intradós posseeix una forma semblant al dels ovals o de semi-el·lipses (denominat arc cordill). Altres noms són arc d'ansa-paner o arc de nansa de cistell.

## Característiques

El seu traçat consta per tant de diversos arcs de circumferència tangents entre si i també amb les línies verticals de brancals o queixals. A més dels dos centres de circumferència en la línia d'imposta per a la seva arrencada arrodonida, l'arc carpanell té un o diversos centres més per sota d'ella, sempre en un nombre imparell per aconseguir la seva simetria al punt superior o clau. Com més centres posseeix, més rebaixat és l'arc.
Més elaborat i amb el seu traçat en continuïtat amb el dels murs d'on parteix, el seu aspecte apareix més acabat i refinat que el de l'arc rebaixat normal. Per regla general aquest tipus d'arcs posseeix un estrep de menor grossor que en el cas d'arcs de mig punt. La seva ocupació en el disseny d'arcs de pont va disminuir l'espessor dels pilars.
És habitual trobar-se l'arc carpanell en portades d'edificis de certa importància de gairebé qualsevol època, encara que el seu origen i major difusió apareix a la fi del gòtic o gòtic flamíger. És igualment habitual en les portes principals d'edificis renaixentistes.

## Vegeu també

* Arc apuntat - Arc amb dos centres
* Arc Tudor - Arc amb quatre centres

## Referències

* ↑ Lajo, Rosina; Surroca, Josep. Lexic d'art. Madrid: Ediciones AKAL, 2002, p. 20. ISBN 9788446002277.
* ↑ Abelló, Anna. «Arc carpanell». A: Arcs, àlgebra o geometria. Lectura d'elements arquitectònic de la part alta de Tarragona (pdf). Tarragona: Xtec, 2008, p. 5, 19-27.
* 1 2 «Arc carpanell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Moreno García, Francisco. Arcos y Bóvedas (en castellà). 1a. Barcelona: Ediciones CEAC, 2004.
* ↑ «Arc carpanell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Ferri Cortes, Jaime. Principios de construcción (en castellà). Alacant: Universitat d'Alacant, 2010, p. 207.
* ↑ Aramburú-Zabala Higuera, Miguel Ángel; Gómez Martínez, Javier. Juan de Herrera y su influencia: actas del simposio, Camargo, 14-17 julio 1992 (en castellà). Fundación Obra Pía, 1992, p. 146.
* ↑ Perronet, Jean-Rodolphe. La construcción de puentes en el siglo XVIII (en castellà). Ed. Reverté, 2008, p. xiv.

## Enllaços externs

* «Com construir un arc carpanell».
# Cas nominatiu

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas nominatiu és un cas gramatical per als noms. Alguns escriptors en llengua anglesa usen el terme cas subjectiu en lloc de nominatiu, per a remarcar les diferències entre el nominatiu bàsic i la manera com s'utilitza en anglès.
El nominatiu marca, generalment, el subjecte d'un verb o el seu atribut. El cas nominatiu es troba al llatí i al grec, entre altres llengües. En català, el nominatiu només es reflecteix, com els altres casos llatins, en els pronoms personals (jo, tu, ell/ella, nosaltres, vosaltres, ells/elles). Quant a la primera i la segona persona del plural, la terminació "-altres" és característica del nominatiu i s'afegí durant l'edat mitjana quan feien de subjecte. D'aquí l'oposició nosaltres/nos i vosaltres/vos.
El nominatiu és la forma més comuna i natural per a certes parts de la parla, tals com els noms, adjectius, pronoms i menys sovint els numerals i els participis, i a vegades no indiquen cap relació especial amb altres parts del discurs. Per tant, en algunes llengües el cas nominatiu no està marcat, és a dir, és l'arrel de la paraula mateixa.
En llengües nominatives-absolutives, el cas nominatiu marca el subjecte d'un verb transitiu o el subjecte voluntari d'un verb intransitiu, però no un subjecte involuntari d'un verb intransitiu (pel qual s'utilitza el cas absolutiu).

## Referències

* ↑ «Cas nominatiu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ole Andreas Lindeman

Ole Andreas Lindeman (Surnadal, 17 de gener de 1769 - Trondheim, 26 de febrer de 1857) compositor noruec i fundador de la Lindeman (nissaga de músics).
Va néixer a la parròquia de Øye a Surnadal, Noruega. Després de graduar-se a l'escola de la Catedral de Nidaros (Trondheim), Lindeman va assistir a la Universitat de Copenhaguen on primer va estudiar dret. Posteriorment va ser un estudiant de música del teòric i compositor danès-noruec, Israel Gottlieb Wernicke (1755-1836).
Després d'una sol·licitud del bisbe Johan Christian Schønheyder, Lindeman es va traslladar a Trondheim per convertir-se en organista a Vår Frue Kirke. Lindeman va retenir la posició de l'organista fins a la seva mort en 1857, que va servir com a organista a Trondheim en més de 50 anys. Durant aquest temps, va organitzar molts concerts, va compondre cançons i va recopilar cançons populars noruegues. També va tenir molts alumnes entre d'altres, en Thomas Tellefsen, que es va instal·lar a París i es va convertir en un notable pianista i compositor.
En 1831, Lindeman publicà l'himne Udvalg af Psalmer uddragne af den Evangelisk-Christelige Psalmebog, i sær til Brug per den skolesøgende Ungdom. Halv-hundrede Fjeldmelodier harmoniserede per Mandsstemmer i els tres volums dÆldre og nyere norske Fjeldmelodier van ser publicats per separat entre 1853-1867. Va ser el pare de cinc fills, entre ells Ludvig Mathias Lindeman, que va ser cantor i organista a la catedral d'Oslo.

## Referències

* ↑ Riemann, Hugo. Musik-Lexikon: Zweiter Band. Salzwasser Verlag, 2015, p. 643. ISBN 978-3-8460-8633-9 [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ Herresthal, Harald. «The Lindeman tradition». Lindemans Legat. [Consulta: 27 setembre 2018].
# Djedjikini

Djedjikini (en rus: Джеджикины) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 88 habitants. Pertany al districte municipal d'Ikí-Burul.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Г) 1:100000. Дагестан, Калмыкия, Астраханская область.1989». Arxivat de l'original el 2014-10-26.
* ↑ «L-38 карты Генштаба СССР. Элиста, Черкесск, Пятигорск, Волгодонск». Arxivat de l'original el 2014-10-26.
# Manuel García Barrado

Manuel García-Barrado (Calzada de Oropesa, Toledo, 1 de gener de 1918-Mauthausen, 5 de desembre de 2006) va ser un combatent voluntari a la Guerra Civil Espanyola i supervivent del camp de concentració de Mauthausen.
Va passar la seva infància i la seva joventut a Madrid, al barri de Las Delicias, i va estudiar als Salesians d'aquest mateix barri.
Des del 1937 va combatre a Espanya contra els franquistes. El 1939 va fugir a França, on va ser internat al camp de Gurs. Posteriorment es va allistar per a la Legió Estrangera.
El 1940, després de l'enfonsament de França davant l'Alemanya nazi, García Barrado va ser capturat i enviat a l'stalag XII-D (Trèveris). El 3 d'abril de 1941 va ser portat al camp de Mauthausen. Va poder sobreviure gràcies a col·locar-se com a delineant al camp central i després al camp annex de Gusen. El 1945 va ser alliberat a Gusen.
Després del seu alliberament, va romandre a la regió de Mauthausen, s'hi va casar i va tenir dos fills. En el període de postguerra va ser futbolista a l'equip local de Mauthausen Durant aquests anys va treballar en la indústria siderúrgica a Linz.
A la dècada del 1960, quan al lloc on havia estat emplaçat el camp de concentració es va instal·lar un museu memorial, es va encarregar d'aquestes instal·lacions, dependents del Ministeri Federal de l'Interior. El 1983 es va jubilar.
Va ser condecorat amb la Creu d'or al mèrit al servei (Goldenen Verdienstkreuzes) de la República d'Àustria i amb el distintiu de plata al mèrit al servei de la Regió d'Alta Àustria. L'Estat espanyol el va condecorar el 1982 amb la Creu de Cavaller de l'Orde del Mèrit Civil.

## Fonts

* 50 años atrapado en Mauthausen (El Mundo, 9 d'abril de 1995)
* (de) Antifa-Netzwerk-Info Nr. 170, Newsletter des OÖ. Netzwerks gegen Rassismus und Rechtsextremismus vom 7. Dezember 2006
* (de) Nota necrológica del Memorial de Mauthausen (en alemán)
* Bermejo, Benito y Checa, Sandra, Libro Memorial. Españoles deportados a los campos nazis (1940-1945), Madrid, Ministerio de Cultura, 2006, ISBN 84-8181-290-0
# Frederic II de Lorena

Frederic II (~995 - ~1026) fou comte de bar i duc d'Alta Lotaríngia, associat al seu pare, que li va sobreviure. Era fill de Teodoric I de Bar i de Lorena i de Riquilda de Lunéville.
El seu pare el va associar al govern del ducat el 1019. A la mort de l'emperador Enric II el 1024, es va revoltar junt amb Ernest II de Suàbia, duc de Suàbia, contra el seu successor Conrad II, però el va acabar reconeixent. Va morir el 1026.
S'havia casat amb Matilde de Suàbia (v. 988 -1031/1032), filla d'Herman II de Suàbia, duc de Suàbia, i de Gerberga de Borgonya, germana de Gisela, esposa del duc Enric II de Baviera, i van tenir:
* Sofia (1018 -1093), comtessa de Bar i de Mousson, casada el 1037 amb Lluís (mort el 1073), comte de Montbéliard
* Frederic III (1020 -1033), comte de Bar, duc de Lorena
* Beatriu (morta el 1076), casada el 1037 amb Bonifaci III, marquès de Toscana (mort el 1052), i després el 1054 amb Godofreu II (mort el 1069), Duc de Baixa Lotaríngia. Fou la mare de Matilde de Toscana o de Canossa.

## Fonts

* Friedrich II. Herzog von Ober-Lothringen (1019-1026/27) comte de Bar Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Arnaud Vidal

Arnaud Vidal fou un poeta occità de Castellnou d'Arri, un dels fundadors el 1323 del Consistori del Gai Saber de Tolosa de Llenguadoc, i un dels primers llorejats el 1324 per una cançó a la Mare de Déu. El 1318 va comprondre la novel·la Guilhem de la Barra, de 5.344 octosíl·labs, conservada sencera, dedicada a un baró de Gascunya, Sicart de Montaut. És una novel·la exòtica d'aventures que recull un fons de situacions tradicionals escampades arreu d'Europa (amors, batalles, conversions al cristianisme), però estil molt lineal mancat d'invenció i rigor.

## Referències

* Robèrt Lafont i Christian Anatole (1973) Història de la literatura occitana Dopesa, Barcelona.
# Clici (desambiguació)

Clici és el nom dels següents personatges:
* Clici (fill d'Urà)
* Clici (fill d'Èurit)
* Clici, heroi grec, fill d'Alcmeó i d'Alfesibea.