OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parlament d'Uganda

El Parlament d'Uganda (també anomenat Assemblea Nacional) és l'òrgan unicameral que ostenta el poder legislatiu d'Uganda. Va ser establert el 1962, poc abans de la independència del país.
La funció més significativa del Parlament ugandès és aprovar lleis que proporcionin una bona governança al país. Els ministres del govern estan obligats, en cas de ser necessari, a ser sotmesos a una interpel·lació parlamentària. A través dels diversos comitès parlamentaris, el parlament analitza els programes del govern. Les qüestions fiscals del govern, com els impostos i els préstecs, necessiten l'aprovació del parlament.
Fins a 2021, el parlament ugandès estava format per 238 representants de circumscripcions, 112 representants de districte femenines, 10 representants de les Forces Populars de Defensa d'Uganda, 5 representants juvenils, 5 representants de persones amb discapacitat, 5 representants dels treballadors i 13 membres ex officio.

## Referències

* ↑ «Cronología». Arxivat de l'original el 2017-10-29. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Funciones del Parlamento de Uganda». Arxivat de l'original el 2012-04-19. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Composición del Parlamento ugandés». Arxivat de l'original el 21 d'abril de 2018. [Consulta: 28 octubre 2017].
# Patrick Depailler

Patrick André Eugène Joseph Depailler va ser un pilot de curses automobilístiques francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 9 d'agost del 1944 a Clarmont d'Alvèrnia, França i va morir en accident provant el monoplaça al circuit de Hockenheim l'1 d'agost del 1980 al volant d'un Alfa Romeo.

## A la F1

Patrick Depailler va debutar a la sisena cursa de la temporada 1972 (la 23a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 2 de juliol del 1972 el GP de França al circuit de Charade.
Va participar en un total de noranta-cinc curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en un total de vuit temporades no consecutives (1972 i 1974-1980) aconseguint dues victòries i dinou podis en carrera i assolí un total de 139 punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1972 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | ARG | SUD | ESP | MON | BEL | FRA NC | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA 12 | | | | | | - | 0 |
| 1974 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | ARG 6 | BRA 8 | SUD 4 | ESP 8 | BEL Ret | MON 9 | SUE 2 | HOL 6 | FRA 8 | GBR Ret | ALE Ret | AUT Ret | ITA 11 | CAN 5 | USA 6 | | | 9è | 14 |
| 1975 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | ARG 5 | BRA Ret | SUD 3 | ESP Ret | MON 5 | BEL 4 | SUE 12 | HOL 9 | FRA 6 | GBR 9 | ALE 9 | AUT 11 | ITA 7 | USA Ret | | | | 9è | 12 |
| 1976 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | BRA 2 | SUD 9 | O.USA 3 | ESP Ret | BEL Ret | MON 3 | SUE 2 | FRA 2 | GBR Ret | ALE Ret | AUT Ret | HOL 7 | ITA 6 | CAN 2 | USA Ret | JPN 2 | | 4t | 39 |
| 1977 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | ARG Ret | BRA Ret | SUD 3 | O.USA 4 | ESP Ret | MON Ret | BEL 8 | SUE 4 | FRA Ret | GBR Ret | ALE Ret | AUT 13 | HOL Ret | ITA Ret | USA 14 | CAN 2 | JPN 3 | 9è | 20 |
| 1978 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | ARG 3 | BRA Ret | SUD 2 | O.USA 3 | MON 1 | BEL Ret | ESP Ret | SUE Ret | FRA Ret | GBR 4 | ALE Ret | AUT 2 | HOL Ret | ITA 11 | USA Ret | CAN 5 | | 5è | 34 |
| 1979 | Tyrrell | Tyrrell | Ford | ARG 4 | BRA 2 | SUD Ret | O.USA 5 | ESP 1 | BEL 4 | MON 5 | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | | | 6è | 20 (22) |
| 1980 | Alfa Romeo | Alfa Romeo | Alfa Romeo | ARG Ret | BRA Ret | SUD NC | O.USA Ret | BEL Ret | MON Ret | FRA Ret | GBR Ret | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | | | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 95 | 2 | 19 | 1 | 4 | 139 (141) |

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Patrick DEPAILLER • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «Patrick DEPAILLER • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
# Patrick Dennis

Edward Everett Tanner III, conegut pel seu nom de ploma Patrick Dennis (Chicago, 18 de maig de 1921 - Nova York, 6 de novembre de 1976), va ser el primer escriptor estatunidenc que el 1956 va aconseguir col·locar en la llista dels llibres més venuts del New York Times tres títols seus, firmats amb tres pseudònims diferents: La tieta Mame, The Loving Couple: His (and Her) i Guestward, Ho!.
La seva novel·la La tieta Mame (1955) va ser un dels llibres més venuts dels Estats Units del segle xx. El narrador de la història — també anomenat Patrick — hi explicava les seves aventures amb la tieta Mame Dennis, un personatge tan excèntric com adorable que estava basat en la vertadera tia de l'autor, Marion Tanner. Dennis en va escriure una seqüela La volta al món amb la tieta Mame el 1958. També va escriure altres novel·les sota el pseudònim de Virginia Rowans.

## Obres

* 1953 : Oh What a Wonderful Wedding!
* 1954 : House Party
* 1955 : La tieta Mame
* 1956 : The Loving Couple: His (and Her) Story
* 1956 : Guestward, Ho!
* 1957 : The Pink Hotel
* 1958 : La volta al món amb la tieta Mame
* 1961 : Little Me: The Intimate Memoirs of that Great Star of Stage, Screen and Television, Belle Poitrine
* 1961 : Love and Mrs. Sargent
* 1962 : Genius
* 1964 : First Lady: My First Thirty Days Upstairs in the White House
* 1965 : The Joyous Season
* 1966 : Tony
* 1968 : How Firm a Foundation
* 1971 : Paradise
* 1972 : 3-D

## Adaptacions

La història de La tieta Mame va tenir el 1956 la seva adaptació teatral a Broadway protagonitzada per Rosalind Russell i una posterior producció cinematogràfica que va inspirar també un musical de la novel·la el 1966 amb Angela Lansbury en el paper principal. El musical va portar a una pel·lícula musical el 1974 protagonitzada per Lucille Ball i Bea Arthur.
Little Me va ser adaptat a un musical el 1962, amb llibret de Neil Simon i música de Cy Coleman. Bob Fosse va guanyar el Premi Tony a la millor coreografia. Little Me ha estat recuperat diverses vegades en els escenaris teatrals.
Dues de les novel·les de Dennis van ser convertides en sitcoms:
* House Party (1954)
* Guestward, Ho! (1956)

## Referències

* ↑ 20th Century American Bestsellers Arxivat 2010-03-15 a Wayback Machine., University of Illinois Graduate School of Library and Information Science
* ↑ Rudnick, Paul, "Introduction". Auntie Mame : an irreverent escapade. 1st Broadway Books trade pbk.. Nova York: Broadway Books, 2001. ISBN 9780767908191.

## Enllaços externs

* Patrick Dennis a Quaderns Crema
# Pere Arvei

Pere Arvei (? - segle XIV) va ser l'arquitecte constructor de la Llotja de Mar entre 1384 i 1397 encomanada per Pere el Cerimoniós. El 1386 viatjà fins a Girona per formar part de la primera junta de tècnics que havien d'estudiar la viabilitat de l'ampliació de la nau de la Seu de Girona; junta que acordar la seva inviabilitat. L'any 1392, s'enllestí la sala gòtica de la llotja de Barcelona de tres naus dividides per dues sèries de tres arcs de mig punt, sostinguts per quatre columnes polilobulades.

## Referències

* ↑ «Pere Arvei». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arquitectura gòtica - Llotges de Barcelona, València o Mallorca
# Pere Antoni Ventalló i Vintró

Pere Antoni Ventalló (Terrassa, 1847-1910) fou un farmacèutic i escriptor català. Va publicar diversos estudis científics sobre temes agrícoles, una comèdia (La muller que fa per casa, 1868) i diverses monografies històriques sobre Terrassa i altres poblacions limítrofes. També va col·laborar amb el conegut Album Pintoresch-Monumental de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Pere Antoni Ventalló i Vintró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pere Antoni Monlleó

Pere Antoni Monlleó (Barcelona, 1720 - 1792) fou un músic, mestre de capella i compositor català. La seva obra, d'estil musical italià i amb textos dramàtics, fou coneguda per nombroses i diverses zones de Catalunya.

## Biografia

Tot i que no es coneix molt sobre la seva vida, hi ha alguns esdeveniments destacats, com ara la obtenció de la plaça de mestre de capella de la basílica de Santa Maria del Mar, el 1759. A més a més de dirigir el cant pla del cor de la comunitat de preveres, al esdevenir mestre de capella havia de tenir cura de la formació, la cura i l'atenció dels quatre infants del cor. El 1763, els músics de Santa Maria del Mar, sota la seva direcció, acudiren a la celebració de la inauguració de les obres d'ampliació del temple parroquial d'Olot. La zona de la Garrotxa es destacava per l'alta activitat musical, vinculada a les institucions eclesiàstiques, que, si bé eren músics locals o de les rodalies els que habitualment participaven en aquestes celebracions, en algunes ocasions especials comptaven amb la presència d'artistes i fundacions més rellevants, com en aquest cas.

## Obra

La seva obra és diversa, ja que va compondre diversos oratoris i drames sacres, els quals es troben en nombrosos fons musicals d'arreu del territori català. Això recolza el fet que la seva música era molt coneguda, mostrant interès i atractiu a ciutats com ara Cervera, Olot, Manresa, Vilafranca del Penedès, la Seu d'Urgell, Igualada o Vilanova i la Geltrú. Entre totes les seves composicions, cal destacar la missa a quatre veus O admirable comercium, la qual inclou una part instrumental per una petita orquestra de cambra, formada per violins, oboès, clarinets i acompanyament.
Poden consultar-se les seves composicions, localitzades a l'Arxiu Diocesà de Girona (GiC), l'Arxiu Comarcal de l'Anoia (SMI), l'Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona i a l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, gràcies a la cerca d'Obres de Pere Antoni Monlleó als fons musicals de Catalunya a la pàgina web de l'IFMuC.

## Referències

* 1 2 3 Gran enciclopèdia de la música. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999-2003. ISBN 84-412-0232-X.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012.
* ↑ Gregori, Josep Ma. Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012. ISBN 978-84-490-2891-5.
* ↑ «Obres de Pere Antoni Monlleó als fons musicals de Catalunya», 15-02-2021. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «IFMuC: Inventari dels Fons Musicals de Catalunya». [Consulta: 15 febrer 2021].
# Partens

Els partens (en llatí partheni o parthini, en grec antic Παρθηνοί, Παρθινοί) eren un poble d'Il·líria al nord d'Epidamnus, veïns dels taulantis (taulantii).
L'any 229 aC, a la Primera guerra il·líria, se'ls menciona moltes vegades, però més aviat com a aliats dels romans i no pas enemics, perquè sembla que al mateix inici de la guerra van ser sotmesos, segons Polibi i Titus Livi. A la mort del rei Filip V de Macedònia (179 aC) el principat il·liri governat per Pleurat, que era aliat dels romans, va ser unit al territori dels partens. La seva ciutat principal era Partos, que va ocupar Juli Cèsar, i també tot el país, en la seva lluita contra Gneu Pompeu Magne durant la Segona Guerra Civil romana.
La principal ciutat dels partens era Partos, de la que no se'n coneix la situació exacta. Era famosa una ciutat fortificada, Dimale, situada en el seu territori i que es considerava inexpugnable, amb dues ciutadelles unides per un mur, de la que parla Polibi. No es coneix tampoc la seva situació, però havia d'estar entre Lissus i Epidamnus. Titus Livi menciona dues altres fortaleses, Eugenium i Bargalum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Parthini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 gener 2021].
# Pflugerville

Pflugerville és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2005 tenia 27.531 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pflugerville tenia 16.335 habitants, 5.146 habitatges, i 4.425 famílies. La densitat de població era de 556,2 habitants/km².
Dels 5.146 habitatges en un 56,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,4% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 14% no eren unitats familiars. En el 10,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,6% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 38,8% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 3,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.985 $ i la renda mediana per família de 73.629 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.989 $ mentre que les dones 32.188 $. La renda per capita de la població era de 26.226 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pflugerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pflugerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Pervis Estupiñán

Pervis Josué Estupiñán Tenorio (21 de gener de 1998) és un futbolista professional equatorià que juga de lateral esquerre pel Brighton & Hove Albion FC.
Com a curiositat, el seu cognom fa referència a la població aragonesa de la franja de ponent Estopanyà, on va néixer per exemple Maria Pau Huguet.

## Carrera de club

Nascut a Esmeraldas, Estupiñán es va incorporar a la formació juvenil de LDU Quito el 2011, als 13 anys. Va ascendir al primer equip abans de la temporada 2015, i va debutar professionalment l'1 de febrer d'aquell any en una victòria a casa per 1-0 contra El Nacional.
Titular indiscutible del club, Estupiñán va ser venut al club de la Premier League Watford el 29 de juliol de 2016, immediatament cedit al Granada CF i assignat a l'equip B d'aquest últim a Segona Divisió B.
L'Estupiñán va debutar a la Liga el 5 d'abril de 2017, començant com a titular en un empat a 0 a casa contra el Deportivo de La Corunya. El 17 de juliol va ser cedit per un any a la UD Almeria de Segona Divisió.
El 9 d'agost de 2018, Estupiñán va acordar un contracte de cessió d'un any amb el RCD Mallorca a la segona divisió. El 3 de juliol següent, després d'aconseguir l'ascens, va signar un contracte de préstec de dos anys amb el CA Osasuna, també acabat d'ascendir.
El 16 de setembre de 2020, Estupiñán va signar un contracte de set anys amb el Vila-real CF per una quota inicial de 15 milions de lliures.

## Carrera internacional

Estupiñán va debutar amb la selecció de l'Equador el 13 d'octubre de 2019 en un amistós contra l'Argentina que va acabar amb una derrota per 6-1.

## Palmarès
### Vila-real CF

* 1 Lliga Europa de la UEFA: 2020-21.

## Referències

* ↑ «Watford snare trio of exciting young talent». WD Sport, 29-07-2016. Arxivat de l'original el 23 de gener 2022. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Pervis Estupiñán fichará por el filial rojiblanco» (en castellà). Granada CF Web, 29-07-2016. Arxivat de l'original el 19 de març 2017. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Ochoa no firma la rendición» (en castellà). Marca, 05-04-2017. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ «El Almería logra del Watford inglés la cesión del ecuatoriano Pervis Estupiñán» (en castellà). UD Almería, 17-07-2017. [Consulta: 18 juliol 2017].
* ↑ «Pervis Estupiñán ficha por el RCD Mallorca» (en castellà). RCD Mallorca, 09-08-2018. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ «Osasuna se refuerza con Pervis Estupiñán» (en castellà). CA Osasuna, 03-07-2019. Arxivat de l'original el 3 juliol 2019. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ (en castellà) , 16-09-2020.
* ↑ «Official: Estupiñán Joins Villarreal».
* ↑ «Ecuador v Argentina game report». ESPN, 13-10-2019.

## Enllaços externs

* Pervis Estupiñán a BDFutbol
* Pervis Estupiñán, Fitxa a Soccerway
* Pervis a mondedufoot (francès)
# Pervomaisk (Mikolaiv)

* Per a altres significats, vegeu «Pervomaisk».
Pervomaisk (en ucraïnès Первомайськ) és una ciutat sense sortida al mar a província de Mikolaiv a Ucraïna i el centre administratiu del raion de Pervomaisk. Està situat al riu Bug Meridional que divideix la ciutat. La seva població el 2021 arribava als 63.377 habitants.
La ciutat és coneguda per ser un centre (quarter general) de les Forces de Coets Estratègics Soviètics durant el període soviètic fins a la seva caiguda el 1991.

## Referències

* ↑ «Первомайская городская громада» (en rus). Портал об'єднаних громад України.
# Philbert Maurice d'Ocagne

Philbert Maurice d'Ocagne (francès: Philbert Maurice d’Ocagne) (París, 25 de març de 1862 - Le Havre, 23 de setembre de 1938) va ser un enginyer i matemàtic francès que va introduir el nomograma.

## Vida i Obra

Fill d'un intel·lectual d'origen normand que escrivia cròniques de teatre i un llibre sobre l'ensenyament, D'Ocagne va estudiar al Liceu Chaptal abans d'ingressar a l'École Polytechnique en la qual es va graduar el 1882 ingressant immediatament al cos d'enginyers de ponts i camins destinat a Cherburg. El 1893 va ser nomenat professor de l'École Polytechnique i l'any següent de l'École Nationale des Ponts et Chaussées. A partir de 1901 va dirigir el servei cartogràfic de França. De 1912 a 1920 va ser professor tituar de geometria de l'École Polytechnique i, a partir de 1920, va ser inspector general de ponts i camins de França.
Tot i que dedicat professionalment a l'enginyeria, D'Ocagne va publicar nombrosos articles sobre geometria teòrica. A partir de 1884 es va centrar en l'estudi de mètodes per al càlcul gràfic. El 1891 va publicar el primer llibre sobre nomografia, fruit de la seva experiència com enginyer que necessitava fer càlculs amb rapidesa i mínim error. Aquestes tècniques es van desenvolupar ràpidament, sobre tot entre els enginyers, ja molt acostumats a la utilització del regle de càlcul. Per això, el nom d'Ocagne ha quedat lligat per sempre a la nomografia.
A vegades va utilitzar els pseudònims de Philbert du Plessis i de Pierre Delix, aquest darrer per escriure obres literàries entre les quals destaca una comèdia en un acte titulada La Candidate que es va representar més de cent vegades al teatre de Cluny.

## Vegeu també

* Identitats de d'Ocagne

## Referències

* ↑ Hager, 2009, p. 997.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics.
* ↑ Evesham, 1982, p. 42.
* ↑ Evesham, 1982, p. 61.
* ↑ Tympas, 2017, p. 150.
* ↑ Humbert, 1939, p. 108.
* ↑ Evesham, 1982, p. 84.

## Bibliografia

* Evesham, Harold Ainsley. The History and Development of Nomography (en (anglès)). Docent Press, 1982. ISBN 9781456479626.
* Hager, Willi. Hydraulicians in Europe 1800-2000, Volum 2 (en (anglès)). CRC Press, 2009. ISBN 978-1-4665-5498-6.
* Hernando González, A. «La valoración de Maurice D'Ocagne de la obra de Torres Quevedo». A: Francisco González de Posada, Francisco González Redondo, et al. (eds.). Actas del I Simposio "Ciencia y Técnica en España de 1898 a 1945 (en (castellà)). Amigos de la Cultura Científica, 2001. ISBN 978-84-87635-28-1.
* Humbert, P. «Maurice d'Ocagne (1862-1938)» (en (francès)). Ciel et Terre, Vol. 55, 1939, pàg. 108-109. ISSN: 0009-6709.
* Tympas, Aristotelis. Calculation and Computation in the Pre-electronic Era (en (anglès)). Springer, 2017. ISBN 978-1-84882-741-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Philbert Maurice d'Ocagne» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Itard, Jean. «Ocagne, Philbert Maurice D'». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 4 novembre 2018]. (anglès)
# Paul Callistus Sereno

Paul Callistus Sereno (nascut l'11 d'octubre de 1957) és un paleontòleg estatunidenc que ha descobert diverses espècies de dinosaures en diversos continents. Ha conduït excavacions en emplaçaments de Mongòlia interior, Argentina, Marroc i Níger. És professor a la Universitat de Chicago i un "explorador-en-residència" de National Geographic. És fill d'un carter i va créixer a Naperville, Illinois.
El més ampli descobriment publicat de Sereno és l'espècimen gairebé complet de Sarcosuchus imperator (popularment conegut com a SuperCroc) a Gadoufaoua, en el desert de Teneré de Níger. Altres troballes inclouen Eoraptor, Jobaria, Deltadromeus, el primer bon crani de Carcharodontosaurus, Afrovenator, Suchomimus i el pterosaure africà.

## Enllaços externs

* Website de Paul Sereno (anglès)
# Paul L. Modrich

Paul Lawrence Modric (Raton, Nou Mèxic -EUA- 13 juny de 1946) és un professor James B. Duke estatunidenc de Bioquímica a la Universitat de Duke especialitzat en la bioquímica de l'àcid nucleic, la biologia del càncer, els orígens de les mutacions i investigador sobre la reparació genètica al Howard Hughes Medical Institute, conegut pels seus estudis sobre el mecanisme de reparació de l'ADN. Va ser guardonat amb el Premi Nobel de Química el 2015 —juntament amb Tomas Lindahl i Aziz Sancar— per «definir a nivell molecular com actuen les cèl·lules per reparar l'ADN danyat i preservar la informació genètica».
Va estudiar al Massachusetts Institute of Technology i es va doctorar, el 1973, per la Universitat Stanford amb una tesi on estudià el funcionament de la ligasa i en la que va demostrar que és essencial per a la viabilitat de l'eubacteri Escherichia coli. Va començar a treballar com a investigador bioquímic al Howard Hughes Medical Institute de la Universitat de Duke el 1994, on desenvolupà la seva tasca sobre la metilació del DNA, i va demostrar que hi ha un sistema de reconeixement i reparació d'insercions errònies, supressions i d'errors d'incorporació de nucleobases, que poden sorgir durant la replicació de l'ADN i la recombinació genètica; defectes en aquest sistema causen trastorns genètics autosòmics dominants de càncer de còlon, la síndrome de Lynch.
És membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units, del Duke Cancer Institute, de la National Academy of Medicine i del Howard Hughes Medical Institute. Ha escrit diversos articles científics com Extrahelical (CAG)/(CTG) triplet repeat elements support proliferating cell nuclear antigen loading and MutLa endonuclease activation (2013), Coupling of human DNA excision repair and the DNA damage checkpoint in a defined in vitro system (2014), Hydrolytic function of Exo1 in mammalian mismatch repair (2014) o el llibre DNA repair. Structures and mechanisms of DNA restriction and modification enzymes, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 «Paul L. Modrich (Primary)». Department of Biochemistry. Duke University School of Medicine. Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2015. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Paul Modrich Awarded 2015 Nobel Prize in Chemistry». HHMI News. Howard Hughes Medical Institute. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ EFE. «El Nobel de química premia les investigacions sobre la reparació de l'ADN». Ara. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «The Nobel Prize in Chemistry 2015». nobelprize.org. Nobel Media AB 2015. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Paul L. Modrich, Biography». Our Scientists. Howard Hughes Medical Institute. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Nobel de Química: La reparació del DNA». Ara. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2015. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ BROAD, WILLIAM J. «Nobel Prize in Chemistry Awarded to Tomas Lindahl, Paul Modrich and Aziz Sancar for DNA Studies». The New York Times. The New York Times Company. [Consulta: 8 octubre 2015].
* 1 2 «Paul L. Modrich». Home Member Directory. National Academy of Sciences. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Modrich, Paul». VIAF. [Consulta: 8 octubre 2015].