OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alex Blignaut

Alex Blignaut va ser un pilot de curses automobilístiques sud-africà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 30 de novembre del 1932 a Johannesburg, Sud-àfrica i va morir el 15 de gener del 2001 a Honeydew, Johannesburg (Sud-àfrica).

## A la F1

Alex Blignaut va debutar a la primera cursa de la temporada 1965 (la setzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant l'1 de gener de l'any 1965 el GP de Sud-àfrica al circuit de East London (Prince George).
Va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint classificar-se per disputar la cursa i no assolínt cap punt pel campionat del món de pilots.
Com a propietari d'equip també va arribar a disputar curses del campionat del món de F1, disputant el GP de Sud-àfrica de les temporades 1973 i 1974 amb el pilot Eddie Keizan que pilotava un Tyrrell 004.
Blignaut més tard va ser secretari de SAMRAC (Racing Club Motor de Sud-àfrica), el club que organitzava el Gran Premi de Sud-àfrica a Kyalami. Va morir l'any 2001 després d'un accident a la seva granja, quan es va electrocutar mentre reparava una peça de maquinària.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1965 | Team Valencia | Cooper Special | Climax Straight-4 | SUD NVQ | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ John Thompson, "The Formula One Record Book", Frewin, 1974, pp.210-211.
* ↑ Steve Small, "The Grand Prix Who's Who", Guinness, 1996, p.237.
* ↑ Mario Bauer, "Grand Prix Insider", 30 November 2008
# André Biyogo Poko

André Biyogo Poko (Bitam, 7 de març de 1993) és un exfutbolista del Gabon de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Gabon. Pel que fa a clubs, destacà a FC Girondins de Bordeaux i Göztepe.

## Referències

* ↑ «Transfert – André Biyogo Poko pour 3 ans» (en francès). Official site. FC Girondins de Bordeaux, 31-08-2011. Arxivat de l'original el 26 març 2012. [Consulta: 10 setembre 2011].
* ↑ André Biyogo Poko a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Communiqué match No.:18 Group A matches TEAM A: Gabon ... Cafonline.com
* ↑ André Biyogo Poko a FootballDatabase.eu
# Aloe; Mondstuk van die Suid-Afrikaanse Aalwyn- en Vetplant Vereniging

Aloe; Mondstuk van die Suid-Afrikaanse Aalwyn- en Vetplant Vereniging, (abreujat Aloe), és una revista amb descripcions botàniques que és editada a Sud-àfrica des de l'any 1963 amb el nom d'Aloe; Mondstuk van die Suid-Afrikaanse Aalwyn- en Vetplant Vereniging. Journal of the South African Aloe and Succulent Society. Pretoria.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
# Amyrmex golbachi

Amyrmex golbachi és una espècie de formiga de la subfamília dels dolicoderins (Dolichoderinae), l'única del gènere Amyrmex. Va ser descrita per Kusnezov el 1953.

## Referències

* ↑ «Amyrmex golbachi - AntCat» (en anglès). [Consulta: 13 novembre 2023].
# Anders Lyrbring

Anders Lyrbring (Göteborg, 21 de març de 1978) és un nedador suec, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on guanyà la medalla de plata en els 4x200 metres lliures del programa de natació. Formà equip amb Anders Holmertz, Christer Wallin i Lars Frölander.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en els 4x200 metres lliures del Campionat del Món en piscina curta de 1997.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Anders Lyrbring». [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «Anders Lyrbring - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 11 juliol 2021].
# Habitatge al carrer Nou, 5 (Tossa de Mar)

L'edifici situat al Carrer Nou, 5 és una obra del municipi de Tossa de Mar (Selva). És un edifici de tres plantes situat entre mitgeres i amb coberta aterrassada. Consta de dues crugies. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La planta baixa, a més d'un sòcol d'arrebossat que imita la pedra de color marró fosc, consta d'un portal i d'una finestra emmarcades de pedra. La porta és de fusta i té una estructura típica en les cases de la vila construïdes a finals del segle xviii, és a dir, doble porta amb decoració de fusteria barroca, vegetal i geomètrica, sobre l'obertura d'ús més comú en forma d'arc. En aquest cas, també conté la data d'origen de la casa, 1789. Aquesta data també està gravada a la llinda monolítica de la mateixa obertura, a més del nom de JOSEPH BAS. Tant la porta com la finestra tenen els marcs de grans blocs de pedra treballats en la part que dona a l'angle de la porta. Aquesta planta baixa ha estat arrebossada recentment, entre 1995 i 2005, i, entre la porta i la finestra s'ha obert una fornícula amb forma rectangular, arc conopial i marc de fusta, sense cap imatge, de moment.
El primer pis consta de dues finestres amb balcó modificades durant el segle xix. La base dels balcons és monolítica i té diversos nivells de motllures senzilles. La finestra balconada de sobre la porta principal és més gran i emergent que no pas l'altra. La decoració de ferro de forja de les baranes és senzilla i prismàtica amb espirals als barrots dels extrems i del centre. El segon pis consta de dues finestres amb l'ampit, els brancals i la llinda de pedra. El ràfec, prou vistós, és de quatre fileres de teula i rajola. El primer i el segon pis, tot i també estar arrebossats, no estan pintats com la planta baixa.

## Història

Es tracta d'un edifici originari del segle xviii i reformat durant els segles XIX i XX. Bona part de les cases i els carrers de la vila nova de Tossa són originàries del segle xviii, quan la vila va suportar un creixement econòmic i demogràfic que va urbanitzar aquesta zona. Moltes d'elles, malgrat haver-se reformat interiorment i exteriorment, han conservat restes de les cases originals, com ara llindes gravades o finestres motllurades de pedra. D'altra banda, aquests elements són, la major part de les vegades, els únics elements conservats. Aquest edifici destacava per ser un dels edificis característics de la nova urbanització de la Tossa de finals del segle viii. El treball artístic de la fusta de les portes de la majoria d'aquestes cases es devien a la família d'artistes i fuster de Cas Martí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Carrer Nou, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Trachinus collignoni

Trachinus collignoni és una espècie de peix de la família dels traquínids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes tropicals de l'Àfrica Occidental.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Collignon, J., M. Rossignol & C. Roux. 1957. Mollusques, Crustacés, Poissons marins des Côtes d'A.E.F., en collection au Centre d'Océanographie de l'Institut d'Études Centrafricaines de Pointe-Noire. París, (Off. de la Recherche Scient. et Technique Outre-Mer): 369 pp.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roux, C., 1990. Trachinidae. p. 893-895. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post and L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torneig de Doha 2024

«Torneig de Doha 2024» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: Qatar ExxonMobil Open 2024
* Torneig de tennis femení: Qatar TotalEnergies Open 2024
# Torrance

Torrance és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2009 tenia 149.111 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Torrance tenia 137.946 habitants, 54.542 habitatges, i 36.270 famílies. La densitat de població era de 2.593,1 habitants/km².
Dels 54.542 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 33,5% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 32,4% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.489 $ i la renda mediana per família de 67.098 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.472 $ mentre que les dones 37.114 $. La renda per capita de la població era de 28.144 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Torrance». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Torrance». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Torrent de Castellar

Torrent de Castellar és el nom dels següents llocs:
# Torrent de Can Tallafigueres

El torrent de Can Tallafigueres és un curs d'aigua del municipi de Rubí que neix als vessants meridionals del turó de Can Pujol. Desemboca al torrent de Can Balasc, dins del polígon industrial de Can Calopa.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Torrent de Can Vedell

El Torrent de Can Vedell és un torrent que discorre pel terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, en el territori del poble de Bigues. Es tracta d'un topònim romànic modern o contemporani: el torrent pren el nom de la principal masia per les terres de la qual discorre.
Es forma a prop i al sud-est de Can Vermell i al sud-oest de Can Jeroni per la unió de diversos torrents: el principal, el torrent del Salt de la Núvia, i d'altres torrents que davallen de la zona de Vallroja i el Pla, com el del Sot de Can Cogullada.
Des d'aquest lloc davalla cap al sud-oest, i tot seguit cap al sud, separant la Vallroja i el Pla de la Parròquia de Bigues. Va a buscar el costat de llevant de la masia de Can Vedell, moment en què comença el darrer tram del seu curs, en part canalitzat enmig de les construccions del nou poble de Bigues.
En el darrer tram, que torna a ser a l'aire lliure, discorre pel costat de llevant de Ca n'Ainé, i de seguida s'aboca en el Tenes al sud-est d'aquest antic molí i masia i al sud-oest de Can Gaietà.

## Enllaços externs

* El torrent de Can Vedell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torre del Bisbe (Sant Feliu de Llobregat)

La Torre del Bisbe és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La masia, que ha sofert moltes transformacions al llarg dels segles, està formada per dos cossos principals de dimensions desiguals, adossats i coberts amb teulada a doble vessant. El cos més estret té una galeria superior. El més ample una porta adovellada. Sota la casa, dins d'una arcada d'obra, hi ha un font.

## Història

No s'ha trobat documentació antiga de la Torre del Bisbe. Tanmateix, és possible que, tant per la proximitat amb la Torre de Santa Margarida, emplaçament primitiu del monestir de Santa Maria de Valldonzella, com per la font que hi ha sota la casa, aquesta tingui uns precedents més antics.
Informacions recents assenyalen que a inicis del segle xiii va pertànyer al bisbe de Barcelona, Berenguer de Palou.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Bisbe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Tossal de Sant Quiri (Pobellà i Ancs)

El Tossal de Sant Quiri és un cim de 1.834,2 metres d'altitud que està situat al límit dels termes de la Torre de Cabdella (dins de l'antic terme de Mont-ros), al Pallars Jussà i Baix Pallars, al Pallars Sobirà (dins de l'antic terme de Montcortès de Pallars). És, per tant, també partió de comarques.
Està situat just al nord-est del Cap de la Ginebrera, a l'est-sud-est del poble de Pobellà i al nord-oest del d'Ancs.
El cim està coronat per l'ermita de Sant Quiri, que dona nom al cim.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Trichomycterus regani

Trichomycterus regani és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eigenmann, C. H. 1917. Descriptions of sixteen new species of Pygidiidae. Proc. Am. Philos. Soc. v. 56: 690-703.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Johannes Andreas Grib Fibiger

Johannes Andreas Grib Fibiger (Silkeborg, Dinamarca 1867 - Copenhaguen 1928) fou un metge i professor universitari danès guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1926.

## Bibliografia

Va néixer el 23 d'abril de 1867 a la ciutat de Silkeborg. Va estudiar medicina a la Universitat de Copenhaguen, on es va graduar el 1890. Posteriorment va ampliar els seus estudis a la Universitat de Berlín, on va ser deixeble de Robert Koch i Emil Adolf von Behring i on va exercir com a professor d'anatomia patològica. Després d'ampliar els seus estudis a la ciutat de Berlín, va retornar al seu país per a treballar al Laboratori de Bacteriologia de la Universitat de Copenhaguen com a ajudant, on va obtenir el doctorat l'any 1895.
Va morir el 30 de gener de 1928 a la ciutat de Copenhaguen.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca científica sobre la bacteriologia de la diftèria. Posteriorment, mentre estudiava l'aparició de la tuberculosi en rates de laboratori va trobar tumors en algunes d'aquestes. Va descobrir que aquests tumors estaven associats als cucs paràsits dels nematodes que havien estat vivint en algunes paneroles que les rates havien menjat, pensant que aquests organismes havien pogut ser la causa dels tumors o càncer. La seva recerca sobre aquest fet el va dur a observar com les rates havien sofert una deficiència de vitamina A, que els generava els tumors. Els paràsits havien causat simplement una irritació del teixit fi que va transformar les cèl·lules danyades en càncer; qualsevol irritació del teixit fi hauria pogut induir els tumors. Encara que la relació específica entre els paràsits i el càncer més endavant es considerà poc important, la idea que el danys del teixit fi eren una causa del càncer fou un avanç important en la investigació sobre aquest.
L'any 1926 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia per les seves investigacions sobre el càncer.

## Enllaços externs

* «Johannes Andreas Grib Fibiger» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Megabates

Megabates (en grec antic Μεγαβάτης) era un príncep aquemènida, cosí de Darios I el Gran i d'Artafernes.
Artafernes el va nomenar comandant de l'expedició enviada en ajut d'Aristàgores de Milet per la conquesta de Naxos, però a causa d'una disputa amb Aristàgores, Megabates va revelar l'objectiu de l'expedició a la gent de Naxos que així es van poder defensar amb èxit, explica Heròdot.
Heròdot diu també que Pausànies d'Esparta va demanar la mà de la filla de Megabates, però en la carta de Pausànies a Xerxes I de Pèrsia que esmenta Tucídides, la mà que demana és la de la filla del rei.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Megabates». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 7 juliol 2021].
# J.P. Morgan Reserve Card

La targeta de crèdit JP Morgan, abans coneguda com la targeta Palladium, és una targeta de crèdit Visa només rebuda per invitació i emesa per JPMorgan Chase. Va ser coneguda com la targeta JP Morgan Palladium fins que es va tornar a marcar formalment amb el seu nom actual. La targeta gravada amb làser està encunyada amb llautó i xapada amb pal·ladi. Aquesta targeta forma part d'una categoria de targetes de crèdit ultra exclusives, només per invitació, com ara la targeta American Express Centurion Card (també coneguda com a "Targeta negra Amex"). És una de les targetes de crèdit més exclusives del món, i reservada als clients privats més importants de JPMorgan Chase.

## Història

JPMorgan Chase va presentar la targeta Palladium l'any 2009, per atendre els seus clients amb un patrimoni net ultra alt de l'empresa. Bloomberg va descriure la targeta Palladium com la "carta per a l'1% de l'1%". Els clients de JPMorgan Chase que estan convidats a portar aquesta targeta han de tenir un mínim de 10 milions de dòlars en actius gestionats amb JP Morgan Private Bank i una mitjana de 100 milions de dòlars amb el banc. Només hi ha 5.000 titulars de targetes Palladium a tot el món.
La targeta Palladium va ser una de les primeres targetes de crèdit dels Estats Units a adoptar la tecnologia de xip intel·ligent EMV. Amb la seva construcció d'or de 23 quirats i un revestiment de pal·ladi, la targeta pesa 1 unça o 28,35 grams, cinc vegades el pes d'una targeta de crèdit de plàstic convencional i el doble de pes que la targeta American Express Centurion construïda en titani. El valor dels materials utilitzats per construir la targeta és de 1.000 dòlars.
El setembre de 2016, la targeta JP Morgan Palladium va ser reanomenada JP Morgan Reserve Card. La targeta Reserve és físicament idèntica a la seva predecessora, però ara inclou un conjunt d'avantatges i privilegis millorats, com ara membres gratuïts de sales de l'aeroport (com ara United Club i Priority Pass Select), i s'ha rebatejat com a Visa Infinite.

## Referències

* 1 2 Ellis, Nick. «Have $10 Million with Chase? You Can Get the J.P. Morgan Reserve Card». The Points Guy, August 25, 2016.
* 1 2 3 White, Martha C. «You’re Probably Not Rich Enough For This Credit Card». TIME, 02-03-2012.
* ↑ Cohan, William D. «The Credit Card for the 1 Percent of the 1 Percent: The Ticker». Bloomberg News, 29-02-2012. Arxivat 14 de febrer 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-02-14. [Consulta: 20 desembre 2021].

## Vegeu també

* American Express Centurion Card
# Antonio Marchesano

Antonio Marchesano (Montevideo, 7 de novembre de 1930 - Montevideo, 24 de gener de 2019) va ser un advocat i polític uruguaià pertanyent al Partit Colorado.

## Biografia

Nascut a Montevideo, la capital de l'Uruguai, Marchesano es graduà en Dret per la Universitat de la República (UdelaR). Fou diputat abans i després del cop d'estat de 1973. Tan sols ocupà el càrrec de ministre de l'Interior durant tres anys, de 1986 a 1989, nomenat pel president Julio María Sanguinetti Coirolo. El 1990 es retirà de la vida política.

## Referències

* ↑ Govern de l'Uruguai, Poder Legislatiu. «Llei 16.021 de nacionalitat uruguaiana» (en castellà). [Consulta: 25 febrer 2012].
* ↑ Estudio Marchesano Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Uruguayan ministers». Rulers.org. [Consulta: 28 febrer 2014]. (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina web del Ministeri de l'Interior de l'Uruguai (castellà)