OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prudencio Sánchez Hernández

Prudencio Sánchez Hernández, conegut com a Pruden (Babilafuente, Salamanca, Espanya, 1 de desembre de 1916 - Madrid, 25 de febrer de 1998), va ser un futbolista espanyol. Jugava de davanter centre i va ser màxim golejador de la Primera Divisió d'Espanya la temporada 1940-1941, amb l'Atlético Aviación (Atlético de Madrid).

## Trajectòria

Pruden va iniciar la seva carrera a la Unión Deportiva Salamanca. La temporada 1940-1941 va fitxar per l'Atlètic de Madrid (llavors Atlético Aviación), amb el qual es va proclamar campió de Lliga. Pruden va tenir un debut espectacular a primera divisió en proclamar-se pitxitxi de la categoria amb 33 gols (30, segons altres fonts), una xifra mai assolida fins llavors per cap altre futbolista. No obstant, no va arribar a un acord amb el club per a la seva renovació i finalitzada la temporada va tornar a la UD Salamanca, a Segona Divisió, on va compaginar el futbol amb els seus estudis de medicina.
El 1943 va fitxar pel Reial Madrid, on va jugar fins al 1948. En la seva etapa madridista va guanyar dues Copes del Generalísimo. Entre els partits històrics amb la samarreta blanca hi ha els quatre gols que li va marcar el 13 de juny de 1943 al FC Barcelona, en un partit que va acabar 11-1, la major golejada encaixada pel club barceloní davant el Reial Madrid.
L'any següent va jugar a Tercera Divisió amb el Reial Saragossa i va acabar la seva carrera el 1953 al Plus Ultra.
Després de retirar-se dels terrenys de joc, va passar a formar part dels serveis mèdics del Reial Madrid. El 18 de maig de 1958, en un partit entre el Reial Madrid i la Unión Deportivo Salamanca corresponent als vuitens de final de la Copa del rei, se li va retre homenatge lliurant-li la insígnia del Club per part del seu excompany Dámaso Sánchez de Vega.

## Palmarès

Amb l'Atlético Aviación:
* Lliga espanyola (Primera Divisió): 1940-41.
* Màxim golejador de la Lliga espanyola (Trofeu Pitxitxi): 1940-41.
Amb el Real Madrid:
* 2 Copes d'Espanya (Copa del Generalísimo): 1945/46 i 1946/47.

## Referències

* ↑ «Ficha de Pruden» (en castellà). BDFutbol. [Consulta: 27 maig 2017].
* ↑ Ramos, Jesús. «Pruden, otro artillero de los cuarenta» (en castellà). Diari Marca, 29-04-2017. [Consulta: 27 maig 2017].
* ↑ del Estal, Sandra. «Se fue al Salamanca por 50.000 pesetas» (en castellà). As, 28-05-2009. [Consulta: 27 maig 2017].
# Natació en aigües obertes al Campionat del Món de natació de 2009

La competició de natació en aigües obertes al Campionat del Món de natació de 2009 es realitzà a la costa de la ciutat d'Òstia (Itàlia).

## Proves

Es realitzaren tres proves, separades en competició masculina i competició femenina:
* 5 km
* 10 km
* 25 km

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| 5 km | Thomas Lurz (GER) | 56:26.9 | Spyridon Gianniotis (GRE) | 56:27.2 | Chad Ho (RSA) | 56:41.9 |
| 10 km | Thomas Lurz (GER) | 1:52:06.9 | Andrew Gemmell (USA) | 1:52:08.3 | Fran Crippen (USA) | 1:52:10.7 |
| 25 km | Valerio Cleri (ITA) | 5:26:31.6 | Trent Grimsey (AUS) | 5:26:50.7 | Vladimir Dyatchin (RUS) | 5:29:29.3 |

### Categoria femenina

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| 5 km | Melissa Gorman (AUS) | 56:55.8 | Larisa Ilchenko (RUS) | 56:56.3 | Poliana Okimoto (BRA) | 56:59.3 |
| 10 km | Keri-Anne Payne (GBR) | 2:01:37.1 | Ekatarina Seliverstova (RUS) | 2:01:38.0 | Martina Grimaldi (ITA) | 2:01:38.6 |
| 25&n km | Angela Maurer (GER) | 5:47:48.0 | Anna Uvarova (RUS) | 5:47:51.9 | Federica Vitale (ITA) | 5:47:52.7 |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Alemanya | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 2 | Austràlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Itàlia | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Rússia | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 6 | Estats Units | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Grècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Brasil | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Sud-àfrica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |
# Matteo Bartoli

Matteo Giulio Bartoli (22 de novembre de 1873, Albona d'Istria, Àustria-Hongria - 23 de gener de 1946 Torí), lingüista i romanista italià.

## Vida

Bartoli va estudiar a la Universitat de Viena i fou professor de la Universitat de Torí des de 1907 fins a la seva mort.

## Obra

El seu estudi sobre la llengua dàlmata, Das Dalmatische («El dàlmata», 1906) és l'única descripció completa que es coneix d'aquest llenguatge, actualment extingit. L'obra fou escrita originalment en italià i posteriorment en va ser publicada una traducció a l'alemany; però l'original italià s'ha perdut i només l'any 2000 es va editar una traducció italiana de l'alemany. Bartoli va utilitzar la informació que havia aplegat l'any 1897 entrevistant el darrer parlant d'aquesta llengua, Tuone Udaina, que va morir l'any següent.
També va escriure Introduzione alla neolinguistica («Introducció a la neolingüística», 1925) i Saggi di linguistica spaziale («Assajos de lingüística en l'espai», 1945). Entre els seus alumnes cal destacar Antonio Gramsci.

## Referències

* ↑ «Matteo Bartoli». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Universitat Laval

La Universitat Laval, oficialment i en francès Université Laval, és una universitat ubicada a la ciutat de Quebec, al Canadà. Va ser fundada el 1633 com a Seminari de Québec pel bisbe, Sant Francesc de Laval, el primer bisbe de la Nova França. Aproximadament 36.000 estudiants hi estudien anualment en aquest centre, que ocupa una àrea d'uns 1,2 km². Entre els seus alumnes més destacats es troben Jean Chrétien, Louis Saint-Laurent i Brian Mulroney, tots tres Primer Ministre del Canadà. Compta amb 17 facultats.

## Referències

* ↑ http://www2.ulaval.ca/notre-universite/direction-et-gouvernance/facultes-departements-ecoles.html Arxivat 2015-02-12 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Jardí Botànic Roger-Van den Hende

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la universitat
# Casa Sardà i Salvany

LA Casa Sardà i Salvany és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal entre mitgeres, de quatre cossos, format per planta baixa i dos pisos. Presenta una façana senzilla, amb balcons al primer pis i finestres al segon. Totes aquestes obertures de forma rectangular. Destaquen els esgrafiats i que són fruit de la reforma realitzada el 1920. A l'interior hi ha cambres neoclàssiques i un oratori.

## Història

Va ser la casa pairal del Doctor Sardà i Salvany i posteriorment "Asil dels Avis Desamparats". Al març del 1982 va ser objecte d'un inici d'enderroc que va afectar les plantes pis i a la coberta.

## Referències

* 1 2 «Casa Sardà i Salvany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Mouse Guard

Mouse Guard, és un còmic americà on el creador, guionista i dibuixant és David Petersen.

## Tardor 1152

És el primer d'un total d'una sèrie de tres còmics.
En una terra tranquil·la, on el temps passa pausat i la brisa fa cantar les fulles dels grans arbres, els ratolins viuen plàcidament en els seus territoris. Els guardians (Mouse Guards), comandats per la matriarca Gwendolyn, conserven aquest estatus i protegeixen a comerciants i viatgers de llops, mosteles i altres feres salvatges. Però la pau en una terra ve i se'n va com la marejada, i la tardor de l'any 1152 serà recordada pels escribes ratolins i per tots els seus pacífics i honrats vilatans com una època fosca: la del terror de l'exèrcit de la Destral Negra.

## Hivern 1152

És el segon d'un total d'una sèrie de tres còmics.
Després de l'intent de rebel·lió que en Midnight va encapçalar la passada tardor, l'hivern es presenta fred i gelador per a la Guàrdia Ratolí, obligats a buscar i assegurar les provisions necessàries per a alimentar tots els ratolins lliures que viuen sota la seva protecció. Saxon, Kenzie, Lieam, Sadie i el vell campió Celanawe es dirigeixen cap a altres ciutats en missió diplomàtica a través de perillosos camins nevats. Però els depredadors afamats, els perills de la neu i el gel i un llarg i imprevisible camí a través d'un antic cau de mosteles posaran a prova al millor equip de la Guàrdia Ratolí. L'hivern de 1152 serà recordat com un en el que no tots els guardians van ser capaços de sobreviure...

## En Destral Negra

És el tercer d'un total d'una sèrie de tres còmics.

## Referències

* 1 2 3 Jordi Riera Pujal, El còmic en català. Glénat, 2011.
* ↑ David Petersen, Mouse Guard: Tardor 1152. Norma Editorial, 2007.
* ↑ http://www.planetacomic.net/comics_detalle.aspx?Id=17675
* ↑ http://www.normaeditorial.com/ficha.asp?0/0/013173102/0/mouse_guard_2:_hivern_1152_%28ed._en_catala%29 Arxivat 2020-08-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.planetacomic.net/comics_detalle.aspx?Id=23068

## Enllaços externs

* http://www.mouseguard.net
# María José Castro Cañas

María José Castro Cañas (Cadis, Andalusia, 27 de febrer de 1967) és una exjugadora de bàsquet gaditana.
Alera pivot, competí amb el Bàsquet Manresa Sant Francesc a la Primera Divisió durant set temporades (1984-91), arribant a ser-hi la capitana de l'equip. Amb l'equip manresà aconseguí dos subcampionat de Lliga catalana (1987 i 1990). Posteriorment, jugà al Club Bàsquet Castellet (1991-94), Agrupació Esportiva Sedis Bàsquet, Club Bàsquet Olesa, Club Bàsquet Vilatorrada i Joventut Esportiva Terrassa. Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, participà al primer Campionat del Món en categoria júnior (1985), finalitzant en setena posició.

## Referències

* ↑ «María José Castro Cañas». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Séptimas en el primer Mundial junior (1985)» (en castellà). FEB, 07-03-2013. [Consulta: 10 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de María José Castro Cañas - FIBA Archive
# Pont Vell de Sant Joan de les Abadesses

El Pont Vell de Sant Joan de les Abadesses és un pont de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Pont Vell ha patit diverses transformacions des de la seva construcció. Després d'unes reparacions urgents, es van tapar dos arcs de descàrrega semicirculars, tot i que durant la Guerra Civil el pont es va destruir. Als anys 70 es va inaugurar el nou pont, i actualment la construcció compta amb una gran arcada central apuntada, de trenta-tres metres de llum, amb dos arcs de descàrrega (un apuntat i l'altre semicircular). Hi ha dues obertures més de petites dimensions i d'arc de mig punt.

## Història

El pont va ser construït entre 1128 i 1138 per encàrrec de l'abat Berenguer Arnau gràcies a l'ajut econòmic i personal de la noblesa i pagesia de la vall. Durant el segle xiv s'hi van fer diverses obres de reparació, i el terratrèmol de l'any 1428 segurament va afectar la seva estructura. El 8 de febrer del 1939 va ser dinamitat, i el 4 de juliol del 1976 es va inaugurar el Pont Vell reconstruït, obra dels arquitectes Francisco Pons-Sorolla i Rafael Melida Poch.

## Referències

* 1 2 «Pont Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Casa Josep Pi Carreras

La Casa Josep Pi Carreras és un edifici al municipi de Begur (Baix Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici, pintat de color blanc., de planta rectangular de planta baixa i pis pel carrer i de tres plantes amb afegits al teulat pel darrere (guanyant una planta pel desnivell en el jardí). La composició és semblant a la número 19, però més austera. Les obertures coincideixen en planta baixa i pis, i la façana resta dividida per quatre intercolumnis on hi ha les obertures. Igualment, i en plantes, la façana resta dividida en dues parts per una motllura longitudinal. L'obertura d'accés està al segon mòdul de la dreta i és d'arc de punt rodó i llinda datada. La resta en planta baixa d'arc rebaixat, la més a l'esquerra és una porta. En P.Pis són balcons i les obertures (igual que en planta baixa) estan emmarcades en pedra. El balcó central és arrodonit. Damunt dels balcons hi ha ulls de bou el·líptics. Clou la façana una cornisa i la barana massissa del teulat. La façana posterior diferencia en dues parts: la part baixa de les galeries on la de P.Pis són vuit arcs de punt rodó dividits en dues zones degut a un esglaó sobresortit que fa (els divideix en 5 i tres més petits que els anteriors) i que també té obertures al costat sortint:3. Aquesta galeria té una terrassa pel costat dret on hi ha l'escala d'accés al jardí. En planta inferior hi ha un porxo massís de sis obertures agrupades tres a tres d'on les centrals són més allargades. Són de pilars rectangulars i balustres. La segona part (damunt galeria) és més massissa i esta abocada a la terrassa que forma la galeria. Només hi donen les portes del pis superior. La barana és de balustres. Darrerament s'ha afegit un cos al teulat (que és de 2 aigües). Clau de l'entrada: 1860- P.R.
Casa feta després de la tornada de Cuba de Josep Pi Carreras, que hi havia emigrat juntament amb el seu germà Pere, de la veïna Can Pi.

## Referències

* 1 2 «Josep Pi Carreras». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 3 4 «Can Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Casa Sarrà

La Casa Sarrà és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa i tres pisos. Les tres obertures d'accés al carrer són d'arc de mig punt amb columnes als brancals. El principal s'emfatiza amb una tribuna i balustrada de pedra i els altres dos tenen balcons amb barana de ferro. La façana presenta un arrebossat clar i tres franjes decoratives formades per maóns i motius esgrafiats.

## Història

L'any 1928 Josep Esteve projecta la reforma i ampliació d'aquesta casa propietat de Marià Sarrà per convertir-la en casa de pisos de lloguer. La façana ha estat recentment restaurada.

## Referències

* 1 2 «Casa Sarrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Casa Sarrà, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Sardà Martí

La Casa Sardà Martí, o Cal Sardà Martí, és un edifici situat al raval de Martí Folguera del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres estructurat en planta baixa i tres pisos. L'element més destacat és l'estucat de la façana, de molta qualitat, que imita la maçoneria. La planta baixa està totalment construïda en pedra, amb les llindes de les portes decorades amb formes vegetals, amb un gran floró que sembla sostenir el repeu del balcó immediatament superior. Les dues entrades presenten arcs molt rebaixats força amples. La resta de plantes tenen dues obertures allindanades amb marcs de pedra amb decoracions vegetals a les llindes i a mitjana alçada dels muntants. Aquestes obertures tenen balcons amb barana de ferro forjada, també amb motius vegetals, amb un disseny de secció bombada, característica de les cases modernistes reusenques. L'edifici està rematat per un frontó ondulant de poca alçada.

## Història

La casa va ser construïda per a Antoni Sardà Martí per l'arquitecte reusenc Pere Caselles i Tarrats el 1909

## Referències

* 1 2 «Habitatge Raval Martí Folguera, 29». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19-X-2014].
* 1 2 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 118. ISBN 8493315125

## Enllaços externs

* Casa Sardà Martí. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Carles Maria Pajarón del Amo

Carles Maria Pajarón del Amo (Barcelona, 1903 - Barcelona, 9 d'agost de 1961) fou un atleta català especialitzat en proves de velocitat.
Pel que fa a clubs, va pertànyer al Futbol Club Barcelona. Mai fou campió d'Espanya i de Catalunya, essent el 1920 subcampió català dels 100 m i tercer en els 200 m. També fou tercer al campionat d'Espanya en 200 m. Establí els rècords de Catalunya de triple salt (1920) i els de 4 × 100 m i 4 × 200 m (1921). Va participar en els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920, on competí en els 200 metres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Carles Maria Pajarón del Amo». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Carlos Pajarón». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2009-07-05. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Castell vell de Salses

El Castell vell de Salses, o El Castellvell, és el castell primigeni de la vila de Salses, a la comarca nord-catalana del Rosselló.
Està situat a ponent de la vila, en una important cruïlla de camins antics: el de Salses a Baixàs i el de Ribesaltes a Òpol. És dalt d'un pla encimbellat damunt d'un turó allargassat.
El primer document que en fa menció és de 1047, any en què pertanyia als comtes del Rosselló. Però, Alfons el Cast, que havia heretat el comtat de Rosselló i, per tant, el castell de Salses, va encarregar a l'abat de La Grassa la fundació, al lloc de l'antiga vila de Salses, d'un poble nou al qual concediria privilegis i franquícies. En aquesta fundació, es degué abandonar el castell vell, massa allunyat del nou emplaçament escollit per al poble refundat, i es posaren les bases del nou Castell Reial, situat a prop i al nord-oest de la nova vila de Salses. Aquest castell fou la casa pairal dels Salses, i servia bàsicament per al control dels accessos a Catalunya des del nord per la vall de la Coma Francesa.
Ja a mitjan segle xii rep l'apel·latiu de castrum vetulum (1159). Al segle xiii és en mans dels Toache, els quals el van vendre a Arnau Batlle, jurista de Peralada que fou jutge de Perpinyà i conseller de Jaume II de Mallorca. Els Batlle en foren senyors fins al segle xv.
El castell, dalt del turó de forma ovalada, oscil·la entre els 10 i els 40 metres d'amplada per una longitud d'uns 60. El recinte en si és trapezoïdal, i al nord té una torre quadrangular, inclosa en el recinte, i les restes de l'ermita de Santa Tecla del Castell Vell. Els fragments de muralles que es conserven assoleixen en alguns punts els 4 o 5 metres d'alçada, amb un gruix d'un metre a la base. L'aparell és rústic, de carreus poc desbastats units amb morter de calç. En alguns trams presenta fragments en opus spicatum. Conserva també una cisterna i altres restes de construccions. Tot i que en la major part és obra romànica, del segle xii, algunes de les construccions en ruïnes semblen molt anteriors, tal vegada romanes. Caldria una campanya arqueològica per tal de verificar-ho.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Salses». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; Castellví, Jordi; Bolòs i Masclans, Jordi. «Salses: El Castellvell». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ El Castell vell de Salses en els ortofotomapes de l'IGN
# Casa Serra (Cassà de la Selva)

La Casa Serra és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa unifamiliar urbana entre mitgeres. És una construcció característica dins l'obra general de l'autor, que utilitzant diferents estils medievals componia els seus edificis. L'accés a la casa es produeix per un gran cancell que dona pas al vestíbul i a l'escala que condueix a les altres plantes. Aquest esquema central queda reflectit exteriorment en la torre que sobresurt del conjunt de l'edifici de la qual cal destacar les arcades d'estil mossàrab i la barana formada per ulls de bou de pedra artificial seguint esquemes gòtics. L'element central té uns arrebossats amb formes geomètriques i florals. El coronament es fa amb una gran cornisa amb mènsules.
Sostres amb detalls ornamentals de Benet Casabó.

## Referències

* 1 2 «Casa Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Casa Serra (Calaf)

La Casa Serra és un habitatge del municipi de Calaf (Anoia) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta rectangular i torre, de planta quadrada, que sobresurt per damunt la seva estructura i que està coberta a 4 vessants i finestres als 4 costats amb vidres de colors. La casa consta de planta baixa i d'un pis. La porta és de llinda i sota la cornisa hi ha diverses mènsules. Hi ha un pati a la part posterior i segons diu la gent gran del poble, tenia un altre pati a la part davantera. La façana està arrebossada, no deixant veure el material de la construcció.

## Referències

* ↑ «Casa Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casanova (Còrsega)

Casanova (en cors Casanova) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 2006 tenia 304 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 114 | 121 | 125 | 128 | 195 | 264 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Thierry Cambon | | |

## Referències

Viccionari