OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Glanvill

Joseph Glanvill (Plymouth, Devon, 1636 - Bath, Somerset, 4 de novembre de 1680) va ser un filòsof anglès lligat a la Universitat d'Oxford. Va defensar la tolerància religiosa i la interpretació no dogmàtica de la Bíblia. Quant a la filosofia, propugnava una comunicació científica usant el llenguatge comú, en un to divulgatiu, i una postura propera a l'escepticisme moderat. Va oposar-se als judicis sobre bruixeria freqüents al seu temps, on la tendència excessiva era atribuir a màgia fenòmens explicables, segons afirmava, per vies més racionals. La seva obra Saducismus Triumphatus recull diferents casos de bruixeria per intentar desllindar-los d'altres ocurrències similars (ja que sí que pensava que els esperits podien actuar a la Terra.

## Referències

* ↑ «Joseph Glanvill». Encyclopædia Britannica [Consulta: 20 juliol 2019].
# The Hellstrom Chronicle

The Hellstrom Chronicle és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 1971 que combina elements de documental, ciència-ficció, horror i profecia apocalíptica per presentar una representació satírica de la lluita per la supervivència entre humans i insectes. Va ser concebut i produït per David L. Wolper, dirigit per Walon Green i escrit per David Seltzer, que va obtenir una candidatura al premi de la Writers Guild of America pel seu guió.
Green després ho va anomenar "periodisme gairebé rgroc però bo, estàvem donant a l'audiència un cop de colze a les costelles a cada tercera línia".
Diversos cinematògrafs van fotografiar aquesta pel·lícula utilitzant macrofotografia, telefotografia i Filmació a intervals. El tràiler s'assemblava a un anunci d'una pel·lícula de ciència-ficció. La pel·lícula va inspirar la novel·la de ciència-ficció de Frank Herbert Hellstrom's Hive.
Aquesta pel·lícula va ser la primera en usar el so icònic del waterphone en una pel·lícula.

## Argument

El científic fictici Dr. Nils Hellstrom (interpretat per Lawrence Pressman) guia els espectadors durant tota la pel·lícula. Afirma, sobre la base de teories que semblen científiques, que els insectes guanyaran finalment la lluita per la supervivència al planeta Terra a causa de la seva adaptabilitat i capacitat de reproduir-se ràpidament, i que la raça humana perdrà aquesta lluita en gran manera a causa d'un excés individualisme. La pel·lícula combina clips breus de pel·lícules de terror i de ciència-ficció amb seqüències extraordinàries de càmeres de papallones, llagostes, vespes, tèrmits, formigues, papallones, altres insectes rarament vistos abans en la pel·lícula i plantes o insectes insectívors.
Els assessors tècnics Roy Snelling i Charles Hogue eren entomòlegs al Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles.

## Premis

* 1972 Oscar al millor documental
* 1972 Premis BAFTA - Millor pel·lícula documental

## Llançaments de vídeo casolà

La pel·lícula es va estrenar en DVD i Blu-ray el 10 de gener de 2012 des d'Olive Films.

## Referències

* ↑ «Swarming the Field: Bugs, Nazis, and The Hellstrom Chronicle». Grantland. [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ The Hellstrom Chronicle a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «Glenn Erickson: The Hellstrom Chronicle». Turner Classic Movies. [Consulta: 14 gener 2013].
# Seiko Tanabe

Seiko Kawano (japonès: 川野 聖子, Kawano Seiko), coneguda com a Seiko Tanabe (田辺 聖子, Tanabe Seiko) va ser una escriptora japonesa nascuda a la ciutat d'Itami a la prefectura de Hyōgo (Japó).
Realitzà una traducció del Genji Monogatari.

## Guardons

* 1963 Premi d'Akutagawa per Senchimentaru Jaanî (en l'edició de juliol)
* 1999 Premi Yomiuri, amb l'obra Dôtonbori no ame ni wakarete irai nari

## Referències

* ↑ Guanyadors 1999
# Botavara

Una botavara en la navegació a vela és una perxa més o menys horitzontal, subjecta a un pal per l'extrem de proa i maniobrable per l'extrem de popa a la qual es fixa la vora inferior d'una vela de tallant, ja sigui bermudiana, guaira o cangrea.
A les embarcacions esportives d'un sol pal s'hi aferra la vela major. En els grans velers de més d'un pal, si tenen botavara, normalment està situada en el pal de mitjana.
La botavara (1) s'uneix al pal (2) per l'agullot (3). La vela (4) es fixa pel puny d'amura prop de l'agullot i pel puny d'escota (6) a popa. L'escota (7) permet maniobrar la vela i les ostes (8 i 9) mantenen la posició de la botavara.

## Vegeu també

* Eixàrcia
* Bauprès
* Verga

## Referències

* ↑ «Botavara». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Sxéblovo

Sxéblovo (en rus: Щеблово) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 9 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Ànwar (nom)

Ànwar és un nom masculí àrab (àrab: أنور, Anwar) que literalment significa ‘més lluminós’. Si bé Ànwar és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Anwar. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: albanès: Enver; kurd: Enwer; turc: Enver.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «نار». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «نار». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «نار» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# José Iglesias Fernández

* Aquest article tracta sobre el sociòleg i economista. Si cerqueu el futbolista i entrenador de futbol, vegeu «Joseíto».
José Iglesias Fernández (Ourense, 1931) és un sociòleg i economista marxista molt vinculat als moviments socials barcelonins i membre històric del Seminari d'Economia Crítica Taifa. També, és membre de la Mesa Cívica per la Renda bàsica, de l'associació barcelonina EcoConcern i pertany al col·lectiu Baladre. S'ha dedicat sobretot a l'estudi i divulgació de la renda bàsica, un tema amb el qual compta amb desenes de publicacions.

## Biografia

Va estudiar economia i ciències socials a la Universitat d'Oxford i a la London School of Economics.
Està casat amb l'economista basca Miren Etxezarreta, amb qui té un fill.

## Publicacions (selecció)

* El derecho ciudadano a la Renta Básica. Libros de la catarata, Madrid 1998
* La pesadilla del "american dream": pobres entre los más ricos. Viaje al corazón de la bestia. Conjuntament amb Sara Nieto i Manolo Sáez. Editorial Virus, Barcelona 1999
* Ante la falta de derechos, Renta básica ¡¡YA!! Editorial Virus. Barcelona 2000
* La Renda Bàsica a Catalunya. Fundació Jaume Bofill. Editorial Mediterrània, Col·lecció Polítiques, nùm. 31. Setembre del 2002
* Manifiesto en defensa del derecho a la abstención. El Viejo Topo. Núm. 193, maig de 2004.
* La cultura de las rentas básicas: historia de un concepto. Virus editorial. Barcelona, juliol de 2004.
* El Fòrum fa tuf. Illacrua. Número 121, juliol-agost de 2004.
* Todo sobre la Renta Básica. Introducción a los principios, conceptos, teorías y argumentos. Virus Editorial. Barcelona, novembre del 2001
* Todo sobre la Renta Básica: debates, luchas y realidades. Volumen II. Virus editorial. Octubre de 2004.
* Historia de la Renta Básica de las iguales. Volumen 1. Gener del 2012
* Historia de la Renta Básica de las iguales. Volumen 2. Desembre del 2013

## Referències

* ↑ «La renta básica de los iguales, un modelo de reparto. Un modo justo y eficaz de repartir la riqueza» (en castellà). Diagonal, 23-07-2010. [Consulta: 11 setembre 2014].
* ↑ «L'assalt a les pensions». La Directa, 19-11-2013. Arxivat de l'original el 2014-08-04. [Consulta: 11 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Rentabasica.net (castellà)
# Eunic de Mitilene

Eunic (grec antic: Εὔνικος, Éunīkos, llatí: Eunicus) fou un escultor de l'antiga Grècia i treballador de la plata natural de Mitilene, a Lesbos. Hauria viscut al final del segle ii aC i començaments del segle i aC, una mica abans que Pompeu el Gran, segons Plini el Vell.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. 2, 1867, p. 94. «Eunicus (1) and (2)»
* ↑ Plin. xxxiii. 12. s. 55; xxxiv. 8. s. 19. § 25
# Seiko

Seiko (TYO 8050) és una marca de rellotges japonesa fundada al Japó, a Kyobashi, el 1877 per en Kintaro Hattori.

## Referències

* ↑ Cult. Iconos de una generación (paper) (en castellà). Madrid: Edimat libros, 2008, p. 50-51. ISBN 978-84-9794-079-5 [Consulta: 28 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la marca (japonès)
# Riu Barrosa

El riu Barrosa neix al sud de La Múnia (Pirineus aragonesos), a 3134 metres sobre el nivell de la mar. Després augmenta el seu cabal amb el barranc que ve de ponent del cim Troumouse, pràcticament tocant la frontera francesa, que baixa paral·lel a la carretera del túnel de Bielsa i desaigua després de l'Hospital de Parzán, poble situat al sud de la branca principal del Barrosa. El riu continua el seu camí pel ponent de la serra de Liena, fins a arribar a la Central Elèctrica de Barrosa. Amplia posteriorment el seu cabal amb les aigües que baixen de la Central de Urdiceto, així com les aigües del riu Real, provinents del llac de La Múnia just després de pasar per Chisagüés i Parzán (GR 11). Finalment deixa a ponent la serra d'Espierba i desemboca en el Cinca, en Bielsa, a la vall de Pineta.
L'any 2011 Ecologistes en Acció van denunciar al fiscal de Medi Ambient d'Osca les obres, a un espai protegit, per a la construcció d'una planta de fabricació de formigó.

## Afluents

* Barranc de Tringonier.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Aragonesa, Hospital de Parzán
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Chisagüés». Arxivat de l'original el 2016-09-24. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Parzán». Arxivat de l'original el 2016-09-24. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Bielsa». Arxivat de l'original el 2015-11-22. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ Atlas de España. Madrid: Aguilar, 1986. ISBN 8403421370. p. 233 D-10
* ↑ El periódico de Aragón, Els ecologistes denuncien una planta de formigó
* ↑ Barranc de Tringonier

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Aragonesa, Barrosa Arxivat 2016-09-24 a Wayback Machine.
# René Urbany

René Urbany (Hautbellain, Troisvierges, 7 de febrer de 1927 – Ciutat de Luxemburg, 10 d'octubre de 1990) fou un periodista i polític luxemburguès, fill del també polític Dominique Urbany. El 1948 va ser nomenat membre del Comitè Central i el 1952, membre del Politburó del Partit Comunista de Luxemburg. Des de 1946 va treballar com a redactor del diari Zeitung vum Lëtzebuerger Vollek, editat pel mateix partit, i des de 1969 també va dirigir l'editorial del partit anomenada Coopérative Ouvrière de Presse et d'Editions. De 1966 a 1979, i novament de 1988 a 1989, va ser regidor de l'Ajuntament de la Ciutat de Luxemburg. De 1975 a 1990 va ser també membre de la Cambra de Diputats de Luxemburg, on va ser el portaveu del Partit Comunista. El 1976 va succeir el seu pare en la presidència del partit, posició que va ocupar fins a la seva mort.

## Obra publicada

* Eine wahrhaft revolutionäre Klasse. A: Probleme des Friedens und des Sozialismus. 1976, H. 11, S. 1451–1467.
* Dem Här an de Frack gegraff. Mit spitzer Feder gegen Obskurantismus, Heuchelei und Unverstand. COPE, Luxemburg 1987.

## Bibliografia

* Ilustrovaný encyclopedický slovník (pro–ž). Academia, Prag 1982, S. 690.

## Referències

* ↑ http://d-nb.info/210678704
# Bloc Escolar Nacionalista

El Bloc Escolar Nacionalista (BEN) fou una organització estudiantil universitària vinculada a l'agrupació nacionalista Nosaltres Sols! i a la Joventut d'Esquerra Republicana (JER), actuà a Catalunya durant el període de la Generalitat Republicana i, clandestinament, els primers anys del franquisme.
De caràcter nacionalista i d’esquerres, lluitava per una universitat autònoma i catalana, el reconeixement de la Federació Nacional d'Estudiants de Catalunya (FNEC) com l'única entitat representativa dels estudiants catalans i l’establiment de cursos oficials per a obrers. L’òrgan de premsa del BEN fou la revista “Redreçament”. Va ser activa durant el període de la Universitat Autònoma de Catalunya (1934-1939) i, clandestinament, del 1946 al 1950.

## Referències

* ↑ Duran Solà, Lluís. «Palestra i el Bloc Escolar Nacionalista, dues propostes per a joves en temps complexos». A: El catalanisme davant del feixisme. Gregal, 2018, p. 383–402. ISBN 978-84-17082-73-4.
* ↑ Piera, Ramon. «Bloc Escolar Nacionalista», 10-12-2018. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Bloc Escolar Nacionalista». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# The Luzhin Defence

La defensa Luzhin és una pel·lícula basada en la novel·la escrita per Vladimir Nabokov anomenada "La Defensa" el protagonista de la qual és un mestre d'escacs. El personatge de Nabokov està basat en la vida del comte alemany Curt von Bardeleben. Ha estat doblada al català.

## Argument

Alexander Luzhin té el seu primer contacte amb els escacs durant la seva infantesa, marcada per les discussions familiars i el rebuig al col·legi.
El joc el transforma, des de llavors, en una obsessió que el convertirà en un mestre d'escacs. En un torneig celebrat al nord d'Itàlia haurà de mostrar-hi les seves habilitats davant de Turati, el campió rival. Tanmateix, coneix Natàlia. Els seus trastorns mentals posaran en escac la seva relació amb ella i amb els escacs.

## Repartiment

* John Turturro: Aleksandr Ivanovich 'Sascha' Luzhin
* Emily Watson: Natalia Katkov
* Geraldine James: Vera, mare de Natalia
* Stuart Wilson: Leo Valentinov
* Christopher Thompson: Jean de Stassard
* Fabio Sartor: Dottore Salvatore Turati
* Peter Blythe: Ilya
* Orla Brady: Aunt Anna
* Mark Tandy: Pare de Luzhin
* Kelly Hunter: Mare de Luzhin
* Alexander Hunting: Aleksandr Luzhin, de jove
* Alfredo Pea: 1er Oficial
* Fabio Pasquini: 2n Oficial
* Luigi Petrucci: Santucci

## L'escena final

La posició arribada en aquesta final entre Turati i Loujine és guanyadora per les negres, encara que tinguin un desavantatge material. Jugant 1. Rg4, les blanques permeten un sacrifici de torre que porta a un mat forçós :
* 1. Rg4 f5+
* 2. Rg5 (si Rh4 Fe7 mat) Rg7 (amenaça Fe7 mat)
* 3. Cd5 Th3! (amenaça h6 mat)
* 4. gxh3 h6+
* 5. Rh4 Ff2 mat
Si les blanques juguen 1. Rf2 en lloc d'1. Rg4, el guany de les negres és elemental :
* 1. Rf2 Txc3+
* 2. Re1 Txc1+
i les negres tenen una torre de més.
En la pel·lícula, les últimes jugades de Luzhin, que acaba de suïcidar-se, els juga la seva promesa.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > La defensa Luzhin». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «The Luzhin Defence» (en anglès). The New York Times.
# Sudden Valley

Sudden Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 4.165 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sudden Valley tenia 4.165 habitants, 1.675 habitatges, i 1.185 famílies. La densitat de població era de 258,1 habitants per km².
Dels 1.675 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 29,2% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.843 $ i la renda mediana per família de 60.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.568 $ mentre que les dones 33.565 $. La renda per capita de la població era de 24.563 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sudden Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sudden Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# José Ignacio Aguiló Fuster

José Ignacio Aguiló Fuster (Palma, 7 de març de 1962) és polític, economista i professor. Membre del Partit Popular de Balears. L'any 2011 fou nomenat Vicepresident Econòmic, de Promoció Empresarial i d'Ocupació del Govern de les Illes Balears.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials i doctor en Economia per la Universitat de les Illes Balears (UIB), on exerceix des de 1991 com a professor titular de l'Escola d'Economia Aplicada del Departament d'Economia Aplicada. També és professor del Campus Virtual G9 i d'Eurograd i graduat en Microeconomia per la London School of Economics.
Aguiló ha estat director de l'Escola d'Estudis Empresarials durant els anys 1995-2003, vicerector de Planificació Econòmica Administrativa (2003-2007) i president de la Comissió de Treball per a l'Elaboració de la Memòria del Consell Econòmic i Social de les Illes Balears (2003-2007).
També ha estat membre de la comissió assessora de l'Institut Balear d'Economia de la Conselleria d'Economia i Hisenda del Govern de les Illes Balears i des de 2009 és membre del consell d'administració de l'Ens Públic de Radiotelevisió de les Illes Balears.
El 20 de juny de 2011 fou nomenat pel president José Ramón Bauzá Díaz nou Vicepresident i Conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació de les Illes Balears, on es va tornar a ocupar la vicepresidència després de la seva suspensió l'any 2007, i va succeir en la conselleria a Carles Manera Erbina (Economia i Hisenda), Xisca Vives ("Comerç i Indústria") i a Joana Barceló (Treball i ocupació), triple càrrec polític que José Ignacio Aguiló va mantenir fins que el President de les Illes Balears, José Ramón Bauzá, el 2 de maig de 2013, va remodelar el Govern, del que en va sortir Aguiló.

## Referències

* ↑ Web de la UIB
* ↑ «El PP publica los curriculums de sus representantes en Cort al incumplir el equipo municipal el compromiso de divulgar las biografías de los concejales a través de la página web oficial del Ayuntamiento de Palma». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 agost 2015].
* ↑ Currículum al seu bloc
# Euneomys fossor

Euneomys fossor és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la província argentina de Salta. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, fossor, significa ‘excavador’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pardiñas, U.; Teta, P.; D'Elía, G. Euneomys fossor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 abril 2017.
# Ànwar al-Din Muhàmmad Khan

Amin us-Sultanat Siraj ud-Daula Nawab Ànwar al-Din Muhàmmad Khan-i-Jahan Khan Bahadur Xahamat Jang (1672-1749), subadar del Carnàtic Payeen Ghat (nawab d'Arcot).
Era suposat fill de Xaïkh-i-Aqdas Nabab Haji Muhàmmad Ànwar al-Din Khan Bahadur. Va dirigir la fabricació de moneda a Surat, fou governador d'Ellore i Rajahmundy (1725), ministre a l'Estat de Hyderabad, fawjdar de Korah Jahanabad, comandant de 250 cavallers. Va rebre els títols d'Aurangzeb, excepte el de Shahamat Jang (que li va donar Shah Alam I) i el de Siradj al-Dawla (que li va donar Muhammad Shah). Fou per un temps naib-wazir imperial, fawjdar de Srikakulam, Rajamahendravaram i Machlipatnam (1724), nazim d'Hyderabad (1725-1743), fawjdar de Chicacole, naib subadar i guardià del jove subadar del Carnàtic Nawab Muhammad Said Khan (28 de març de 1744).
Va morir en una batalla contra els francesos a la batalla d'Ambur el 31 de juliol de 1749. Va deixar cinc fills i diverses filles. El va succeir Wala Jah Muhammad Ali, mentre el seu gendre Chandra Sahib amb suport francès també es va proclamar nawab.

## Referències

* ↑ Boswell, John Alexander Corrie. A Manual of the Nellore District in the Presidency of Madras (en anglès). vol.4. Government Press, 1873, p. 446-447.
# Sudet Kouvola

El Sudet Kouvola és un club de futbol finlandès de la ciutat de Kouvola. Sudet significa llops.

## Història

El club va ser fundat a la ciutat de Viipuri (Vyborg) el 13 de desembre de 1912 amb el nom Wiipurin Bandy & Jalkapalloseura (WB & JS). El canvià el 1924 a Wiipurin Sudet. El 1940, amb l'ocupació soviètica de la ciutat, es traslladà a Hèlsinki i el 1962 a Kouvola.
Destacà en l'esport del bandy, guanyant el primer campionat finès el 1914. El 2014 havia guanyat 14 campionats nacionals. El 2014, l'equip femení guanyà el seu primer campionat.
La secció de futbol arribà quatre copa a semifinals del campionat finlandès els anys 1924, 1925, 1928 i 1929. Ascendí per primer cop a la nova primera divisió (Mestaruussarja) el 1931. Fins al 1951 va jugar 15 temporades a primera, i es proclamà campió nacional el 1940. També disputà 18 temporades a segona divisió fins al 1966.

## Palmarès

* Lliga finlandesa de futbol:
** 1940

## Referències

* 1 2 3 «Història». sudet.fi. Arxivat de l'original el 2016-12-25. [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 3 «Finland - List of league First Level Tables». RSSSF Archives [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «Finland - Divisional Movements 1930-2009». RSSSF Archives [Consulta: 24 juny 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.
* Sudet Suomen Cup
# Suddia

Suddia és un gènere monotípic de plantes de la família de les poàcies. que comprèn una única espècie originària d'Àfrica: Suddia sagittifolia. Renvoize
Comprèn plantes perennes, erectes i rizomatoses, que arriben a fer entre 1,6 i 3 metres d'altura. Presenta un androceu amb 4 estams i un gineceu amb tres estigmes, plumbosos o -més generalment- pubescents. La inflorescència és una panícula.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2014-10-18. [Consulta: 8 març 2010].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 d'ara endavant). Suddia. En: GrassBase - The Online World Grass Flora. (consultat el 8 de març del 2010).