OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Domus de Vilatammar

Domus de Vilatammar és una obra de Sant Martí d'Albars (Lluçanès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Casa allargada construïda sobre la roca viva. Està estructurada en tres cossos diferents i té coberta a dues aigües amb teula àrab. Actualment ha estat transformada en mas, de manera que de l'antiga casa forta només en resten elements aïllats, guarda, però, la disposició de fortalesa dels segles XIV-XV. Destaquen dos portals adovellats i unes escales que condueixen a les entrades. Hi ha algunes parts que s'han datat cap el 1100; si bé el material usat està molt erosionat, conserva la seva estructura antiga. Davant de la casa hi ha una lliça o pati datat cap el 1600-1700 així com altres dependències. Com a element de l'antiga fortificació en resta una espitllera.

## Història

Vilatammà fou coneguda com a vil·la rural des del segle X i com a casa forta des del segle xii. La totalitat de l'actual terme municipal pertanyia a l'antic terme del castell de Lluçà. El llinatge d'aquesta família que vivia en aquesta fortalesa es perfila a partir del 1183 amb Bernat de Vilatamar. Més tard el llinatge es va refondre amb els Palmerola o de Vilatamar. La seva filla Blanca es casà amb Pere Despujol de Voltregà i seguí les vicissituds d'aquesta família. Aquesta antiga domus s'ha transformat en mas, que encara conserva la disposició de la fortalesa dels segles XIV-XV.
També hi hagué una capella dedicada a St. Miquel des del segle xiii que desaparegué el 1685.

## Referències

* 1 2 3 «Domus de Vilatammar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Domus de Terpsícore (València)

El Domus de Terpsícore és el nom amb què es coneixen les restes arqueològiques, datades de la segona meitat del segle II d. C., que es van descobrir sota l'actual seu de les Corts Valencianes, durant les obres que s'hi van realitzar, després de la compra, en 1986, de dos immobles (els números 4 i 6) en el carrer de la Unió, per a l'ampliació de les Corts Valenciana, obra dirigida per Manuel Portaceli Roig.
El nom li ve del mosaic trobat amb decoració de la musa de la dansa i la poesia lírica, en les excavacions.
De la casa, el més destable van ser els fragments de pintura mural corresponents a un llenç de paret. La decoració s'estructurava en dos cossos separats per filets. La part superior presenta un desenvolupament de sanefa correguda amb decoració de raïms. El cos principal es divideix en quadres separats per interpanel amb motiu de canelobres figurats, coronats per erotes.
En el panell central, sobre fons vermell cinabri, es representa una figura femenina togada. Per darrere de les seves cames s'oculta un elefant que deixa veure els seus ullals.
El registre decoratiu original comptava amb un sòcol de fals marbre clapejat en verd, una part mitjana formada per panells en vermell cinabri decorats amb figures femenines centrades, acompanyades de diferents elements: una palmera, un cocodril i un elefant i, al costat d'elles, una figura masculina de cabell rullat, tocada amb capell punxegut i abillat amb túnica curta. Aquestes figures s'han interpretat com a personificacions de diferents províncies de l'Imperi Romano, considerant els experts que potser aquesta representi a Mauritània.
La part superior presentava sanefa correguda de raïms sobre fons negre.

## Referències

* ↑ Mnbueno. «Comunidad Valenciana: Arte y Memoria: Valencia. En la Calle Unión...», 15-04-2015. [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ Arquitectura valenciana : la década de los ochenta : [exposición IVAM Centre del Carme, 13 marzo/21 abril, 1991.]. [Valencia]: IVAM Centre del Carme, 1991. ISBN 8478903429.
* ↑ Los espacios de reunión de las asociaciones romanas : diálogos desde la arqueología y la historia, en homenaje a Bertrand Goffaux. ISBN 9788447217700.
* ↑ «Los ojos de Hipatia» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-12-29. [Consulta: 17 abril 2018].
* 1 2 3 4 Asensio, Sebastián F. Ramallo. La decoración arquitectónica en las ciudades romanas de Occidente: actas del congreso internacional celebrado en Cartagena entre los días 8 y 10 de octubre de 2003 (en castellà). EDITUM, 2004. ISBN 9788495815446 [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ ««Plan especial de protección de los entornos de los bienes de interés cultural de la zona central de Ciutat Vella.»». Catálogo de bienes y espacios protegidos., 17-04-2018.
# Donacià de Reims

    Per a d'altres sants anonemats igual, vegeu: Donacià de Nantes
Donacià de Reims (Reims?, primer quart del segle IV - 389) fou un bisbe de Reims, venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia i veneració

No es coneix res de la seva vida, només que era el vuitè dels bisbes de Reims. Era desconegut fins que el 863, el comte Balduí I de Flandes va fer traslladar-ne les relíquies de Saint-Agricol de Reims à l'antiga catedral de Bruges, anomenada de Sankt-Donaas. Avui són a la catedral de la Mare de Déu de Bruges.

### Llegenda

La llegenda diu que fou llençat al riu en néixer. Un sant home va posar a l'aigua una roda amb cinc ciris, que s'aturà al lloc on era i es va poder salvar i així sobrevisqué.
# Donacià

«Donacià» té aquests significats:
* Donacià de Nantes (Nantes, ~288 - 304), màrtir cristià a Nantes sota l'emperador Maximià
* Donacià, Presidi i companys màrtirs, Germà i Fúscul foren bisbes d'Àfrica (l'actual Tunísia), i durant la persecució del rei vàndal Huneric al segle V
* Donacià de Reims (Reims?, primer quart del segle IV - 389), bisbe de Reims, venerat com a sant per l'Església catòlica
* Catedral de Sant Donacià, catedral Catòlica a Bruges, Flandes
# Dora, la espía

Dora, la espía (comercialitzada a Itàlia com Dora o le spie) és una pel·lícula de comèdia hispano-italiana del 1943 escrita i dirigida per Raffaello Matarazzo amb un guió basat en l'obra de Victorien Sardou. Fou protagonitzada per Maruchi Fresno i Adriano Rimoldi.

## Sinopsi

Dora, filla de la marquesa de Río Zares, és casa amb un polític anomenat Andrés. L'antiga promesa d'Andrés, la comtessa Zeicker, la difama dient que és una espia.

## Repartiment

* Maruchi Fresno... Dora de Rio Zares
* Adriano Rimoldi... Andres
* Francesca Bertini ... La princesa
* Jesús Tordesillas... El baró Venderkragt
* Guadalupe Muñoz Sampedro... La marquesa
* Manuel Arbó... El ministre
* Joaquín Bergía ... Tekli
* Emilio Cigoli ... Favrolle
* Ana Farra ... La comtessa Zeicker
* María Martín ... Donzella Lisa

## Premis

El 6 de juliol de 1944 la pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 100.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1944.

## Referències

* ↑ Antonio Checa Godoy Las coproducciones hispano-italianas: una panorámica (pan, amor y cine), p. 21
* ↑ Dora, la espía, a csfd.cz
* ↑ «Fallo del jurado en el Concurso Nacional de Cinematografía». ABC, 07-07-1944. [Consulta: 12 novembre 2019].
# Ducat de Lancaster

El Ducat de Lancaster és un dels dos ducats reials d'Anglaterra, l'altre és el Ducat de Cornualla. Es manté com a llegat del Rei d'Anglaterra, i s'utilitza per generar ingressos per l'ús de la monarquia britànica. El Ducat de Cornualla genera ingressos pel Príncep de Gal·les.
El ducat comprèn 18700 hectàrees, incloent desenvolupaments urbans clau, edificis històrics, i terra agrícola en força parts d'Anglaterra i Gal·les, com també grans propietats a Lancashire. Des de l'any fiscal de 2010, es valora amb 348 milions de lliures esterlines. El Canceller del Ducat de Lancaster és un Ministre del Govern nomenat pel sobirà amb el consell del Primer Ministre. El Canceller és 'refutable al Parlament' pel funcionament del ducat.

## Referències

* ↑ «Privy Purse and Duchy of Lancaster». Royal Household. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «Properties and Estates». Duchy of Lancaster, 18-07-2011. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «Annual Report 2010». Duchy of Lancaster, 03-06-2010. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2014. [Consulta: 16 d’octubre 2011].
* ↑ «FAQs». Duchy of Lancaster, 26-01-2011. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «The Government, Prime Minister and Cabinet». UK Government. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2011. [Consulta: 14 agost 2011].
* ↑ Vernon Bogdanor. The Monarchy and the Constitution. Oxford: Clarendon Press, novembre 1995, p. 188. ISBN 0198277695. The statement in the book is sourced to "Kenneth Clarke, Chancellor of the Duchy of Lancaster in Hansard, Standing Committee G, col 11, 17 Nov 1987"
* ↑ «Departmental Land-Duchy of Lancaster». They Work For You, 21-07-2008. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «Hansard Written Answers and Statements». TheyWorkForYou, 14-09-2011. [Consulta: 30 setembre 2011].
* ↑ «Duchy Council». TheyWorkForYou, 06-12-2006. [Consulta: 30 setembre 2011].
# Dotawo

Dotawo fou un regne del Sud de Núbia, que va sorgir vers l'any 900, en circumstàncies desconegudes. Sembla que el seu territori estava abans sota sobirania del rei d'Aloa. El regne no va ser ocupat per Makuria, que en canvi va ocupar Aloa al segle x, i va enfrontar ocasionalment als mamelucs egipcis. Fou ocupat pels Funj de Sennar el 1504. La seva capital fou Dau o Djebel Adda.

## Llista de reis

* Desconeguts v. 900-v. 1144
* Moisès Jordi v. 1144
* Basili v. 1199
* David v. 1250
* Jordi Simó v. 1287
* Saba-Nol v. 1327
* Siti v. 1334
* Nasr v. 1397
* Eltei v. 1410
* Siti v. 1430
* Qudlaniel v. 1460
* Djoel v. 1484
* A Sennar després de 1504
# Eduardo Arroyo Rodríguez

Eduardo Arroyo Rodríguez (Madrid, 26 de febrer de 1937 - Madrid, 14 d'octubre de 2018) va ser un pintor espanyol d'estil figuratiu, clau de la figuració narrativa com de la nova figuració espanyola i vinculat al pop art.
Refugiat a París des de 1958 per causa de la seva política antifranquista, Arroyo va cobrar protagonisme en el circuit artístic espanyol tardanament, a partir dels anys 80, després d'un allunyament de dues dècades forçat pel règim franquista. Actualment, les seves obres pengen a diversos museus d'art modern espanyols i estrangers i la seva creativitat s'estén a les escenografies teatrals i les edicions il·lustrades. De la mà del director d'escena Klaus Michael Grüber, va crear diversos escenaris per a l'òpera, com per exemple el de De la casa dels morts de Leoš Janáček per al Festival de Salzburg de 1991 i que repetiria el 2005 a Madrid amb el director Marc Albrecht.

## Referències

* 1 2 324cat «Mor el pintor Eduardo Arroyo, màxim exponent de la nova figuració espanyola». CCMA.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.39. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ Torres, Rosana. «Eduardo Arroyo debuta en España en la ópera con Janácek y Grüber» (en castellà). El País. [Consulta: 9 febrer 2020].
# El Dàtil

El dàtil: fullorum diarreicum llemosina va ser una publicació satírica apareguda a Gandia en 1978. Feia burla del moviment d'extrema dreta conegut com a blaverisme, i tenia una línia satírica valencianista, llibertària i comarcal. Estava dirigida per Ignasi Mora, i tenien corresponsals a cada localitat de la comarca de la Safor.
El seu primer número va aparèixer el 8 d'octubre de 1978, vespra de la Diada Nacional del País Valencià i en plena Fira de Gandia. Del primer número es va fer una tirada de 2.000 exemplars, i una segona de 1.500. A la resta de números la tirada s'estabilitzà en 2.000 exemplars. Van aparéixer 8 números fins a octubre de 1979, sent denunciats els seus autors en diverses ocasions. Entre els seus col·laboradors hi hagué Antoni Duran i Paco Candela.
Entre 1979 i 1980 es publicaria una altra publicació satírica amb el mateix nom a Sollana.

## Referències

* 1 2 Casanova, Emili; Laguna, Antoni «Sentit i rerefons dels títols de la premsa en valencià (1809-1936)». , p. 279-298. Arxivat de l'original el 2015-12-08 [Consulta: 3 desembre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 Martínez Sanchis, 2013, p. 232.
* 1 2 «LA FOTO DEL MES: Portada del primer número de El Dàtil, de 8 d'octubre de 1978». Ajuntament de Gandia, 01-10-2012.
* ↑ «Trajectòria d'Antoni Duran». caltalavero.cat. Arxivat de l'original el 2011-09-06. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ «Francesc Candela Escrivà (1937-2012)» (en valencià). L'accent.cat.

## Bibliografia

* Martínez Sanchis, Francesc Tomàs. La revista Saó (1976-1987): La construcció de la premsa democràtica valencianista i de la identitat valenciana progressista. Universitat de València, p. 989.
# Djenal

Djenal (en rus: Дженал) és un poble de Kabardino-Balkària, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 287 habitants. Pertany al districte rural de Zalukókoaje.

## Referències

* ↑ «Первопоселенцы немецкой колонии Бруненталь (с. Октябрьское) | Зольский район». www.zolka.ru. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ Немцы России: населенные пункты и места поселения: энциклопедический словарь / Сост.: В. Ф. Дизендорф.-М.,"ЭРН", 2006.-472с.
# Dunedin (desambiguació)

«Dunedin» té aquests significats:
* Canadà:
** Dunedin (Ontario)
* Estats Units:
** Dunedin (Florida)
* Nova Zelanda:
** Dunedin
# Dunedin (Florida)

Dunedin és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 35.691 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunedin tenia 35.691 habitants, 17.258 habitatges, i 9.543 famílies. La densitat de població era de 1.327,6 habitants/km².
Dels 17.258 habitatges en un 18,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 44,7% no eren unitats familiars. En el 37,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,6% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 29,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.813 $ i la renda mediana per família de 47.620 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.876 $ mentre que les dones 27.072 $. La renda per capita de la població era de 23.460 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunedin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunedin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Edwin de Mèrcia

Edwin -Ēadwine en anglès antic- (mort el 1071) va ser el germà gran de Morcar, comte de Northúmbria, fill d'Ælfgar, comte de Mèrcia, i net de Leofric, comte de Mèrcia. Va heretar el títol i les responsabilitats del seu pare a la mort d'aquest l'any 1062. Apareix com a «comte Edwin» (Eduin Menges) al Domesday Book.
El seu germà Morcar va ser escollit comte de Northúmbria quan Tostig Godwinson fou desterrat pel rei Eduard el Confessor després que els nobles locals es revoltessin cansats del seu mal govern. Tostig, però, no va acceptar les ordres reials i el 1066 Tostig va envair Mèrcia ajudat pel seu cunyat Balduí V de Flandes. Després d'algunes batalles, Tostig va ser rebutjat per Edwin i Morcar i va fugir a Escòcia. Més tard aquell mateix any, Tostig va tornar acompanyat pel rei Harald III de Noruega al capdavant d'un gran exèrcit, que va derrotar a Edwin i Morcar en la batalla de Fulford, prop de York (20 de setembre).
Harald i Tostig van ser al seu torn derrotats i morts per l'exèrcit del rei anglès Harold Godwinson, germà de Tostig, cinc dies més tard en la batalla de Stamford Bridge (25 de setembre).
Harold no va gaudir gaire de la victòria doncs pocs dies després queia mort durant la batalla de Hastings, que marcava l'inici de la Conquesta normanda d'Anglaterra. Edwin i Morcar es van comptar entre els principals partidaris d'Edgard Ætheling, però no van ser capaços de resistir davant dels normands i es van veure obligats a sotmetre's a Guillem el Conqueridor.
El 1068, Edwin i Morcar van intentar revoltar Mèrcia, però poc després es van sotmetre ràpidament davant l'avanç de Guillem. El 1071 van tornar a rebel·lar-se, però aquest cop Edwin va ser traït pel seu sèquit i assassinat.
La germana d'Edwin, Edith de Mèrcia, havia estat l'esposa d'Harold Godwinson fins a la mort d'aquest a Hastings (14 d'octubre 1066).
Les terres d'Edwin van ser atorgades a Alain Li Roux en 1071 i el districte va passar a dir-se Richmondshire.

## Bibliografia

* "Eadwine, earl of Mercia" (d. 1071), doi:10.1093/ref:odnb/52351 a Ann Williams, ‘Ælfgar, earl of Mercia (d. 1062?)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004.
* De Gestis Herwardi Saxonis
# Eddie Keizan

Eddie Keizan va ser un pilot de curses automobilístiques sud-africà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 12 de setembre del 1944 a Johannesburg, Sud-àfrica.

## A la F1

Eddie Keizan va debutar a la tercera cursa de la temporada 1973 (la 24a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 3 de març del 1973 el GP de Sud-àfrica al circuit de Kyalami.
Va participar en un total de tres curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades consecutives (1973-1975) aconseguint una tretzena posició com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1973 | Blignaut-Lucky Strike | Tyrrell | Cosworth | ARG | BRA | SUD NC | ESP | BEL | MON | SUE | FRA | GBR | HOL | ALE | AUT | ITA | CAN | USA | - | 0 |
| 1974 | Blignaut-Embassy | Tyrrell | Cosworth | ARG | BRA | SUD 14 | ESP | BEL | MON | SUE | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA | - | 0 |
| 1975 | Team Gunston | Lotus | Cosworth | ARG | BRA | SUD 13 | ESP | BEL | MON | SUE | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | USA | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Eddie Russo

Eddie Russo és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 19 de novembre del 1925 a Chicago, Illinois.
Eddie Russo va guanyar el campionat de midget cars del 1960 i va córrer esporàdicament a la Champ Car a les temporades 1952-1957 i 1960 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis que va córrer en 3 ocasions, els anys 1955, 1957 i 1960.
El seu pare Joe Russo, i el seu oncle, Paul Russo, també han participat en la Indy 500.

## Resultats a l'Indy 500

| Any Cotxe Sortida Vel. mitja Ranking Final Voltes V. Líder Retirat 1955 37 13 140.116 9 22 112 0 Encesa 1957 55 26 140.862 20 32 0 0 Accident 1960 46 29 142.203 30 26 84 0 Accident Totals 196 0 | Sortides 3 Poles 0 Voltes líder 0 Victòries 0 Top 5 0 Top 10 0 Retirat 3 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960.
Els pilots que competien a l'Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Eddie Russo va participar en 3 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1955 i va participar en el Gran Premi d'Indianapolis 500 en 2 ocasions més, els corresponents als anys 1957 i 1960.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 3
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Domintxaine-Berroeta

Domintxaine-Berroeta (en francès i oficialment Domezain-Berraute) és un comú d'Iparralde al territori de Zuberoa, adscrit administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de Nova Aquitània). Limita amb els comuns d'Arboti-Zohota i Ozaraine-Erribareita al nord, Saint-Gladie-Arrive-Munein al nord-est, Etxarri a l'est, Arberatze-Zilhekoa i Behaskane-Laphizketa a l'oest, Arüe-Ithorrotze-Olhaibi al sud-est, Larribarre-Sorhapürü al sud-oest i Lohitzüne-Oihergi al sud.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Identitat |
| Les dades anteriors a 1995 no són conegudes. |||
| 1995 | Jean Etchebest |
| 2001 | Jean Etchebest |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 802 | 609 | 707 | 519 | 498 | 452 | 455 |
# El Racó de la Rajola

El Racó de la Rajola és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Porta amb arc de mig punt realitzada amb maons. La diferència amb les dovelles de pedra picada, amb els maons, els caps són de la mateixa amplada a tots. La inclinació de les peces que permet formar l'arc de mig punt, depèn de la quantitat de morter que es col·loca entre ells.
L'edifici al qual es troba aquest element arquitectònic no té cap mena d'interès, però s'ha de dir que el nom de l'endret ve donat per la profusió d'elements decoratius realitzats a base de rajola o fragments d'aquesta, d'una pèssima qualitat i un gust dubtós.

## Referències

* 1 2 «El Racó de la Rajola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# El hombre que amaba a los perros

El hombre que amaba a los perros és una novel·la de l'escriptor cubà Leonardo Padura escrita el 2009 i editada per Tusquets. Va ser publicada a Cuba el 2011 per Ediciones Unión. La traducció a l'anglès va ser publicada als Estats Units el 2014 per l'editorial Farrar, Straus i Giroux.

## Argument

Un escriptor frustrat rememora un episodi de la seva vida ocorregut tres dècades abans. En una platja cubana coneix un enigmàtic home acompanyat de dos gossos llebrers russos. Després d'establir una progressiva amistat, aquest li explicarà una història confidencial els protagonistes de la qual seran el revolucionari soviètic Lev Trotski i el seu assassí Ramon Mercader.
En una narració travada al voltant del recorregut de l'exili de Trotski i la seva confluència a Mèxic amb Mercader, Padura exposa la seva visió de la història contemporània cubana i general. La novel·la resol les llacunes de la misteriosa vida de Mercader amb una elaboració creïble d'aquest obscur personatge a través d'històries paral·leles.

## Referències

* ↑ «Cuba se merece vivir mejor» (en castellà). El País [Madrid], 12-02-2011. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Cardozo, Manuel. «Reflexiones en torno a “El hombre que amaba los perros” de Fernando Padura» (en castellà), 23-09-2017. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «Leonardo Padura speaks in the Trotsky Museum» (en anglès britànic), 13-11-2017. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ Farber, Samuel. «La izquierda y la transición cubana | Nueva Sociedad», 01-03-2012. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ «elcultural.es». [Consulta: 27 gener 2009].
# Eleccions a l'Assemblea d'Extremadura de 1995

Les Eleccions a l'Assemblea d'Extremadura de 1995 se celebraren el 26 de maig. Amb un cens de 845.728 electors, els votants foren 662.444 (78,3%) i 183.284 les abstencions (21,7%). El PSOE guanyà per majoria relativa, i aconseguí el nomenament del seu candidat, Juan Carlos Rodríguez Ibarra, com a president de la Junta mercè l'abstenció dels membres d'IU.
← Eleccions a l'Assemblea d'Extremadura, 1995 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSOE de Extremadura | 289.149 | 44,30 | 31 |
| Partit Popular | 259.703 | 39,82 | 27 |
| Izquierda Unida- Los Verdes-Compromiso con Extremadura | 69.387 | 10,64 | 6 |
| Coalición Extremeña | 25.168 | 3,86 | 1 |
| Socialistes Independents d'Extremadura | 7.722 | 1,18 | |
| PCPE | 1.136 | 0,17 | |
A part, es comptabilitzaren 5.804 (0,9%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Juan Carlos Rodríguez Ibarra (PSOE)
* Juan Ignacio Barrero (PP)
* José Antonio Jiménez (PSOE)
* Pedro Cañada (Coalición Extremeña)
* Manuel Pareja (Izquierda Unida)

## Enllaços externs

* Resultat de les eleccions autonòmiques de 1995 Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.