OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes Verges Britàniques

Les illes Verges Britàniques (en anglès British Virgin Islands, oficialment Virgin Islands) són un territori d'ultramar dependent del Regne Unit. Comprenen les illes orientals de l'arxipèlag de les Verges, a l'est de Puerto Rico, a la regió del Carib. Limiten al nord amb l'oceà Atlàntic i al sud amb el mar Carib. A l'oest tenen a tocar les illes Verges Nord-americanes i a l'est el pas d'Anegada les separa de l'illa britànica d'Anguilla.

## Geografia

Tenen una extensió de 153 km². La seva capital és Road Town, a l'illa de Tortola. Són constituïdes per unes 40 illes, de les quals 11 són habitades. Les més grans són Tortola i Virgin Gorda (totes dues separades pel canal de Sir Francis Drake), a més d'Anegada i Jost van Dyke.
Segons estadístiques de l'any 2003 la població ascendeix a unes 21.730 persones, les quals majoritàriament són negres (83%) i practiquen el cristianisme protestant (86%).
En l'actualitat depenen en gran manera de les seves veïnes immediates, les illes Verges Nord-americanes, amb les quals comparteixen el dòlar dels Estats Units com a moneda de curs legal. La seva economia és una de les més pròsperes de la regió caribenya i depèn en gran manera del turisme, del qual prové el 45% dels ingressos nacionals.

## Història

Descobertes per Cristòfol Colom el 1493 en el seu segon viatge, van ser colonitzades el 1648 per marins neerlandesos. Anglaterra va capturar Tórtola als holandesos el 1672 durant la Segona guerra Anglo-Holandesa, i el 1680, a l'inici de la quarta guerra Anglo-Holandesa va prendre possessió de les illes properes d'Anegada i Verge Grossa.

## Referències

* ↑ According to the Virgin Islands Constitution Order, 2007, the territory's official name is simply 'Virgin Islands'.
* ↑ «Encyclopedia Britannica - BVI». [Consulta: 13 juliol 2019].
* 1 2 3 «British Virgin Islands». The World Factbook. cia.gov, 14-07-2021. [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ Dookhan, Isaac. A History of the British Virgin Islands (en anglès). Caribbean Universities Press / Bowker Publishing, 1 gener 1975, p. 255. ISBN 0-85935-027-4.
# Imaginari

«Imaginari» té aquests significats:
* nombre imaginari, nombre que elevat al quadrat resulta un nombre real més petit o igual que zero.
* imaginari col·lectiu, conjunt de valors, normes, històries i símbols que formen part d'una cultura i la diferencien de les altres.
Viccionari
# Il diari

Il diari era una revista gratuïta en furlà, editat des del 9 de novembre de 2006 fins al gener del 2016. El seu director és Mauro Tossoni. Inicialment era d'aparició mensual, tot i que es projectava augmentar-ne la freqüència. La seva temàtica era variada: notícies, esports, cultura i afers locals. Era distribuït a les províncies d'Udine, Pordenone i Gorizia. La primera tirada fou de 12.000 exemplars. També era possible comprar-lo als quioscs pel preu simbòlic de 20 cèntims. Era l'única publicació en friulà que tenia un caràcter de periodisme general, no limitat a temes furlanístics. Tenia uns cinc cents subscriptors a més d'uns quatre cents descàrregues de la versió en pdf. Per les retallades de les subvencions públiques el 2014 va haver de suspendre la versió empresa i transformar la plana web en bloc de notícies de visibilitat i d'impacte força modests. Des del gener del 2016 la versió en línia està «en fase de manteniment» sense actualitzar. La regió es troba molt lluny de l'objectiu de política lingüístca, anunciat el 2013 d'un quotidià en furlà a realitzar en els propers cinc anys.
Era el més jove de les publicacions periòdiques en furlà, les dues altres són La patrie dal Friûl des del 1946 i el setmanari la Vita Cattolica des del 1926.

## Referències

* ↑ «Il diari : il prin gjornâl di gnovis dut par furlan» (en italià). Sistema Bibliotecario di Udine e dell'Hinterland Udinese. [Consulta: juny 2016].
* 1 2 3 Heinemann, Sabine; Melchior, Luca. Manuale di linguistica friulana (en italià). Volum 3 de Manuals of Romance Linguistics. Walter de Gruyter, 2015, p. 556-557. ISBN 9783110310771.
* ↑ «La stampe» (en furlà). Diputació de la Província d'Udin, 18-05-2016. Arxivat de l'original el 2016-06-30. [Consulta: juny 2016].

## Enllaços externs

* «il Diari» (pdf). Agjenzie Regionál pe Lenghe Furlane (Arlef), 04-11-2009. Arxivat de l'original el 2016-08-03. [Consulta: 4 juny 2016]., fàcsímil del número 21.
# Il delitto del diavolo

Il delitto del diavolo (en francès Les Sorcières du bord du lac) és una pel·lícula de terror fantàstic de coproducció franco-italiana dirigida i coescrita per Tonino Cervi, que fou estrenada el 1970.

## Sinopsi

David, un jove hippie lliure i independent, deambula en una societat mercantil que ja no respecta els seus propis valors. Per no arrelar, va agafar el costum de viatjar sense rumb, amb la seva moto, pel país. Una nit, s'atura per ajudar un noi que resulta ser un ric home de negocis. Aquest últim, encara que accepta la seva ajuda, li ensenya conviccions desproveïdes de propostes i alternatives socials, que considera immadures al cap i a la fi. Després de canviar-li la roda, l'home marxa. Quan s'adona que un pneumàtic de la seva moto està punxat, en David és testimoni de la mort del desconegut que es va estavellar contra un arbre. El motorista no té més remei que fugir.
Per por de ser interrogat per la policia, canvia de ruta i travessa el bosc el més ràpid possible per trobar finalment una estranya casa a la vora d'un llac on viuen tres germanes: Bibiana, Liv i Samantha. De seguida queda embruixat pel seu encant i entra en un divertit joc amb aquestes tres atractives hostesses. Li diuen que al fons del bosc hi ha un vell castell d'un propietari adinerat que ningú veu mai. Però, molt ràpidament, en David, els valors del qual es veuen minats, es veu preocupat per les al·lucinacions mentre les tres belles dones resulten ser horribles i velles bruixes...

## Repartiment

* Haydée Politoff: Liv
* Silvia Monti: Samantha
* Ida Galli: Bibiana
* Ray Lovelock: David
* Gianni Santuccio: el diable
* Guido Alberti: el capellà

## Producció

La pel·lícula fou rodada principalment a Villa Chigi, al parc urbà Pineta de Castel Fusano. Fou exhibida com a part de la secció oficial a la V Setmana Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror (1972)

## Referències

* ↑ «Il delitto del diavolo» (en italià). cinematografo.it. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Les Sorcières du lac». [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ «Castello Chigi a Castel Fusano» (en italià). davinotti.com. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ V Semana de Cine Fantástico y de Terror, la Vanguardia, 30 de setembre de 1972

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Ischaemum

Ischaemum és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Ischaemum arenosum Sohns
* Ischaemum arundinaceum Benth.
* Ischaemum ciliare Retz.
* Ischaemum glaucescens Merr.
* Ischaemum lanceolatum Keng
* Ischaemum longisetum Merr.
* Ischaemum merrillii Hack.
* Ischaemum ophiuroides D. B. Munro
* Ischaemum sulcatum Hack.
* Ischaemum timorense Kunth
* Ischaemum toidayense Elmer
* Ischaemum urvilleanum Kuntze
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb dos asteriscs (**) són sinònims possibles)
Argopogon Mimeur, Colladoa Cav., Ischaemopogon Griseb., Meoschium P. Beauv., Schoenanthus Adans
(vegeu també **Digastrium (Hack.) A. Camus)

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 28.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 28 juny 2008].
# Impressora tèrmica

Una impressora tèrmica obté la imatge mitjançant l'escalfament de paper sensible a la calor. Aquest és un sistema molt emprat en terminals de venda, caixers automàtics, generalment per imprimir tiquets o rebuts, o per crear etiquetes.
Tenen l'avantatge de no requerir més manteniment que la substitució del rotlle de paper. És una tasca senzilla i ràpida, el que permet emprar aquestes impressores sense necessitat de tenir coneixements especialitzats. Els principals inconvenients són el curt període de vida de les impressions i la toxicitat de la capa termosensible que en difficulta el reciclatge. Les impressions esdeterioren ràpidament fins a fer-se il·legibles sota influència de la llum, el calor i la humitat. Ja es produeixen papers tèrmics que permeten una llarga conservació durant molts anys sense cap mena d'emmagatzematge o cura especials, però encara queda massa car per a l'ús al dia a dia.
Només possibilita la impressió en monocrom color negre, i únicament en els models més recents mitjançant un paper especial addicionalment en vermell o blau. D'altra banda, el paper tèrmic costa més que el paper ordinari, però no consumeix més altres consumibles. La velocitat d'impressió es pot mesurar en mm/s, el que refereix als mm de rotllo de paper que surten de la impressora. Oscil·la habitualment entre 100 i 200 mm/s.
Molt paper tèrmic conté bisfenol A (BPA), una substància que té efectes tòxics per a la capacitat reproductora dels éssers humans. La Comissió Europea va aprovar una restricció de l'ús del BPA en el paper tèrmic. Prohibeix la comercialització de paper tèrmic amb una concentració de BPA igual o superior al 0,02% en pes, des del 2 de gener de 2020. La possibilitat de migració per la pell és alt, sobretot per a persones com a caixers, que en manipulen sovint. També és difícil treure el BPA quan el paper és mescla amb paper normal.

## Referències

* ↑ «Impressora tèrmica». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Impressora tèrmica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Jové, J.; Sans, M. «La conservació dels ATMs tèrmics». ATM Web - Correus espanyols i llatinoamericans, 09-08-2004. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Impressora tèrmica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Informació sobre el bisfenol A». Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT), 05-04-2019. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Bisphenol A» (en anglès britànic). European Chemicals Agency (ECHA). Arxivat de l'original el 2022-06-08. [Consulta: 19 juliol 2020].
# Isidro Fernández Álvarez

Isidro Fernández Álvarez (Santa Cruz del Sil, 15 de maig de 1960) és un exfutbolista lleonès, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Va destacar a les files de l'Sporting de Gijón. Amb l'equip asturià hi va participar en tres campanyes de primera divisió, en les quals va ser suplent de porters com Ablanedo. En total, hi va sumar 10 partits a la màxima categoria, dels quals 8 van ser a la temporada 89/90.
Després de penjar les botes, ha seguit vinculat al món del futbol dins de les categories inferiors de l'Sporting de Gijón, com a entrenador de porters.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Incendi de la presó de Comayagua

L'incendi de la presó de Comayagua fou un incendi que va tenir lloc el 15 de febrer de 2012 al centre penitenciari de la ciutat de Comayagua a Hondures. El fet va produir la mort de més de 350 interns, i en va deixar molts d'altres ferits, a més de 50 desapareguts.

## Detalls

El sergent del Cos de Bombers de Comayagua, Josué García, va explicar que el sinistre va començar al voltant de les 22:55 hores (04:55 GMT). Als hospitals de la ciutat han estat atesos desenes de cremats i ferits.
El portaveu de la Secretaria de Seguretat, Héctor Iván Mejía, va xifrar en 852 el nombre de reclusos que hi havia a la presó, i va afegir que es van trobar 475 interns ilesos i una trentena de ferits que van ser evacuats cap a hospitals de Comayagua i Tegucigalpa. A més va assenyalar que seria força probable que alguns presos haguessin fugit, enmig de la confusió causada pel sinistre.
La policia hondurenya, en les seves investigacions preliminars, va apuntar que l'incendi hauria estat causat de forma intencionada. El portaveu de la Secretaria de Seguretat, Héctor Iván Mejía, va dir que inicialment es considerava que l'incendi de la presó hauria estat causat per un curtcircuit, però que les primeres investigacions apuntaven a un incendi intencionat, causat per una persona que possiblement hauria aconseguit fugir.

## Enllaços externs

* "Destituidos los responsables de la cárcel donde murieron 350 presos." El Mundo. 15 de febrer de 2012.
* "Reportes de prensa hablan de 375 muertos en Honduras por incendio en una cárcel." CNN. 15 de febrer de 2012.

## Referències

* 1 2 3 4 «Más de 350 personas muertas en el incendio de una cárcel en Honduras». El Mundo, 15-02-2012. [Consulta: 15 febrer 2012].
# Infecció nosocomial

Una infecció nosocomial és la que s'ha contret en algun centre sanitari. El terme "nosocomial" ve del grec clàssic nosokomeion, hospital, vocable format pels segments nosos, malaltia i komein tenir cura.
Per què una infecció pugui ser considerada nosocomial cal que no hagi existit en el moment de l'admissió del pacient al centre de salut i que s'hagi desenvolupat en un termini no major de 48 hores després de l'admissió. Tot i complir amb aquestes condicions cal considerar la plausibilitat que la malaltia i l'hospitalització no tinguin una relació causa-efecte.
En el cas de les infeccions de sala d'operacions, se les considerarà nosocomials si sobrevenen en la cicatriu quirúrgica en els 30 dies següents a la intervenció, i aquest termini es perllongarà a un any en cas que s'hagi col·locat algun material protèsic.
Un cas freqüent d'infecció nosocomial és la pneumònia nosocomial.

## Referències

* ↑ «La infecció nosocomial». Generalitat de Catalunya. Servei català de la Salut. [Consulta: 28 novembre 2018].
# Jabbawockeez

Jabbawockeez (també escrit JabbaWockeeZ) és una companyia nord-americana de dansa hip-hop, coneguda per ser la guanyadora de la primera edició de l'America's Best Dance Crew el 2008.
Va ser formada inicialment pels membres Kevin «KB» Brewer, Phil «Swagger Boy» Tayag i Joe «Punkee» Larot amb el nom de «3 Muskee». El 2004, van sumar-s'hi a Ben «B-Tek» Chung, Chris «Cristyle» Gatdula, Rynan «Kid Rainen» Paguio i Jeff «Phi» Nguyen. Tony «Transformer» Tran es va unir al grup el 2013. Els Jabbawockeez no tenen cap líder i les coreografies de les seves actuacions, així com l'elecció de la música i el disseny de vestuari, es fan de manera col·lectiva.

## Carrera

El grup es va formar l'any 2003 ambs Phil Tayag (àlies «Swagger Boy», Sacramento, 9 d'octubre de 1984), Joe Larot i Kevin Brewer. Són coneguts per la sincronització i la precisió de les seves danses i el clàssic estil kabuki (cada membre porta una màscara de teatre blanc durant la majoria de les seves actuacions). El nom JabbaWockeeZ deriva del poema «Jabberwocky» de Lewis Carroll.

## Membres

Els membres actuals són: Kevin Brewer, Joe Larot, Jeff Nguyen, Phil Tayag i Rainen Paguio.

## Referències

* ↑ «Jabbawockeez». [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ Sagolla, Lisa Jo Back Stage, National ed., 51, 31, 05-08-2011, pàg. 17.
* ↑ Carter, Brooke. «What Happened to JabbaWockeeZ – Now in 2018 Update», 15-03-2017. [Consulta: 13 gener 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Intubació

La intubació és un procediment mèdic que implica la inserció d'un tub al cos. Els pacients solen ser anestesiats prèviament. Alguns exemples són la intubació traqueal i la col·locació d'un tub de Sengstaken-Blakemore.

## Referències

* ↑ Goodman, RS «True vocal cord paralysis following entubation». The Laryngoscope, 96, 10, 1986, pàg. 1170. DOI: 10.1288/00005537-198610000-00021. PMID: 3762294.

## Vegeu també

* Cateterització
* Intubació nasogàstrica
* Intubació traqueal
# Jaume Filella i Ferrer

Jaume Filella i Ferrer (Barcelona, 25 de juliol de 1927 - Sant Cugat del Vallès, 9 de novembre de 2017) fou un sacerdot i professor de psicologia jesuïta català. Exercí de director d'ESADE entre 1988 i 1992, així com de director de la Biblioteca Borja entre 2001 i 2006.
Estudià al Col·legi Casp-Sagrat Cor de Jesús i el 24 d'octubre de 1944 ingressà a la Companyia de Jesús en el Monestir de Veruela, situat a l'oest de la província de Saragossa, Espanya. El 24 de març de 1961 fou ordenat sacerdot a Pune, Índia. Tres anys després, al 2 de febrer de 1964, realitzà els seus darrers vots mentre es trobava a la ciutat índia de Bombai.

## Referències

* ↑ «Pare Jaume Filella: Fallecimiento» (en castellà). EnMemoria.LaVanguardia.com, 10-11-2017. [Consulta: 8 desembre 2019].
* 1 2 3 «P. Jaume Filella Ferrer S.I.» (en castellà). INfoSJ.es. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ «Biblioteca Borja - Història». ESADE.edu. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Losada, Carlos. «Un jesuïta a Bombai». La Vanguardia, 15-11-2017. [Consulta: 8 desembre 2019].
# Jaume Figueras Grau

Jaume Figueras Grau (Barcelona, 1929) és un aixecador i directiu en l'àmbit de l'halterofília català.
Va destacar especialment com a llançador de martell en el Club Natació Montjuïc i el 1950 també va ser campió de Catalunya d'halterofília i campió d'Espanya el 1952, títol que aconseguí en la categoria de fins a 60 kg en el marc dels Campionats d'Espanya de gimnàstica esportiva. El 1967 va ser nomenat president de la primera Federació Catalana d'Halterofília quan la Delegación Nacional de Educación Física y Deportes va decidir constituir-la el mes de gener de l'any 1967, trencant així els seus lligams amb la Federació Catalana de Gimnàstica, de la qual depenia. Abandonà el càrrec de president el 1974 en accedir a la vicepresidència de la Federació Espanyola d'Halterofilia, que presidi durant els anys 1977 i 1981. El 1974 rebé el Disc de Ferro, la més alta distinció que atorga la federació catalana.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Jaume Font Barceló

Jaume Font Barceló (Sa Pobla, 28 d'agost de 1961) és un polític mallorquí, militant de El PI. Fou Conseller de Medi Ambient de les Illes Balears (2003-2007) durant la seva militància al Partit Popular de les Illes Balears. Té estudis de batxiller i és soci de l'Obra Cultural Balear (OCB). Està casat amb Purificación Gutiérrez Fernández i té tres fills.
Començà la seva carrera política arran les eleccions municipals espanyoles de 1983, quan entrà a formar part de l'ajuntament de Sa Pobla com a regidor pel partit Convergència Poblera. Entre els anys 1987 i 1991 fou el primer tinent de batlle. S'afilià al Partit Popular vers l'any 1991.
Va ser, des del 1991 al 2003, batlle de Sa Pobla i senador per la circumscripció de Mallorca a les eleccions generals espanyoles de 1993, càrrec que durà fins a 1999. Fou secretari primer de la Comissió del Senat d'Indústria, Comerç i Turisme. Fou nomenat president del Partit Popular de Mallorca.
L'any 1999 fou nomenat portaveu del grup de consellers del PP al Consell Insular de Mallorca. Va dimitir per fer-se càrrec de la Conselleria de Medi Ambient del Govern de les Illes Balears. Fou durant uns anys el President del Museu Contemporani de Mallorca, ubicat a Sa Pobla (1991-2003). En 2007 fou imputat en el cas Pla Territorial de Mallorca per la requalificació d'una finca a Sa Ràpita i acusat de prevaricació i malversació, raó per la qual dimití com a portaveu del PP en el Consell Insular de Mallorca i no fou inclòs en les llistes del PP per a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011. Tanmateix, en octubre de 2010 fou exonerat del cas i sobreseït d'ambdues acusacions.
El 4 de febrer de 2011 va presentar la seva renúncia com a militant del PP i abandonà el Parlament de les Illes Balears. L'endemà presentà en públic la fundació d'un nou partit, la Lliga Regionalista de les Illes Balears, amb vistes de presentar-se a les eleccions al Consell de Mallorca de 2011.
Fou president del partit Proposta per les Illes, fundat el 2012 amb la fusió de la Lliga Regionalista amb altres partits, sent elegit diputat per Mallorca com a cap de llista del PI a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015, i 2019 i dimitint com a president del partit en 2020 per divergències amb el Secretari General Josep Melià Ques.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Investigan una recalificación de 14 millones que el Consell autorizó a cambio de una vaquería, El Mundo, 11 de desembre de 2007
* ↑ El ex conseller Jaume Font deja de estar imputado en el caso Plan Territorial, El Mundo, 28 d'octubre de 2010
* ↑ ´El PP me dijo: ´Los consellers de Matas, tenéis que marcharos´´, Diari de Mallorca, 26 de febrer de 2011
* ↑ Jaume Font, presidente de Proposta per les Illes (El PI): «Los baleares no son iguales entre sí», Diario de Ibiza, 12 de maig de 2013
* ↑ Los 59 diputados que formarán el Parlament
* ↑ «Jaume Font da el portazo a El Pi que fundó y lo deja en 'shock'» (en castellà). Diario de Mallorca, 11-02-2020. [Consulta: 24 maig 2022].
# J.M. Calleja

Josep-Manuel Calleja García, (Mataró, Maresme, 11 de juny de 1952), conegut com a J.M. Calleja, és un poeta visual i performer provinent del món de la imatge.
Ha realitzat diferents films experimentals entre els anys 1976-81 i ha participat activament en diferents trobades i exposicions internacionals de poesia experimental i visual. Ha realitzat instal·lacions, exposicions individuals i nombroses accions poètiques. Com a coordinador, ha preparat diferents trobades de creadors que s'han vist reflectides en llibres i catàlegs.
Ha realitzar performances a diferents països d'Europa i Sud Amèrica.

## Referències

* ↑ «Calleja Garcia, Josep-Manuel». Institució de les Lletres Catalanes (ILC) [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ «J.M. Calleja». Revista Madreselva [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ «J.M. Calleja». Mataro Art Contemporani. [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ Calls, Albert «J.M. Calleja, artista experimental i transgressor». El Món [Consulta: 2 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Web de J.M. Calleja
* Acció de J.M. Calleja a Ca l'Arenas, Mataró
* Reportatge a La Aventura del saber de TVE
# Jaume Puig i Torrents

Jaume Puig i Torrents (1826 - 1890), orguener i mestre de capella de La Geltrú. Durant l'any 1586, va restaurar l'orgue de la basílica de Santa Maria d'Igualada. La reparació va durar sis dies, durant els quals l'orguener, juntament amb el seu ajudant, s'hostatjà a casa de la vídua Caterina Garreta.

## Obres

* Rosario à 3 / Pare nostre.
* Trisagio à la Ynmaculada à 3 i à 4 veus
* Rosario á 3 Voces / con Acomptº de Organo
* Salve per a 3 v i Org

## Referències

* ↑ «IFMUC».
* ↑ «IFMUC».
* ↑ «IFMUC».
* ↑ «IFMUC».

## Enllaços externs

* Gregori i Cifré, Josep M.; Romeu i Solà, Anna. «La Música a Santa Maria d'Igualada». A: Fons de la basílica de Santa Maria d'Igualada de l'Arxiu Comarcal de l'Anoia. 2016, p. XIII-CXV. 103 pàg. [Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions.]