OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diego Jesús Quintana

Diego Jesús Quintana (Rosario, 24 d'abril de 1978) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Al seu país va destacar al Newell's Old Boys, on va romandre entre 1996 i 2001, jugant 140 partits. El 2001 marxa a la competició espanyola per militar al Real Murcia, amb qui debutaria a primera divisió.
El 2004 retorna al seu país al recalar en l'Instituto de Cordoba. Després d'una breu estada al Barcelona SC equatorià, el 2005 fitxa pel Skoda Xanthi FC de Grècia.
Va ser internacional sub-20 amb la selecció argentina, tot participant en el Mundial de la categoria de 1997, celebrat a Malaisia. Els argentins es van proclamar campions del torneig.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Antonio Giolitti

Antonio Giolitti (Roma, Itàlia 1915 - Roma, Itàlia 2010) fou un polític italià que va ser membre de la Comissió Europea entre els anys 1977 i 1985 i diverses vegades ministre al seu país.

## Biografia

Va néixer el 12 de febrer de 1915 a la ciutat de Roma, sent net del primer ministre Giovanni Giolitti.
El 27 d'octubre de 2006 li fou imposada la Gran Creu dels Cavallers per part del President d'Itàlia Giorgio Napolitano.

## Activitat política

Als inicis de la dècada del 1940 s'afilià al Partit Comunista Italià (PCI), que en aquells moments es trobava en clandestinitat, sent un activista de la resistència italiana anti-feixista, per la qual cosa fou arrestat diverses vegades en els anys posteriors. Al costat de Giancarlo Pajetta fundà les Brigades Garibaldi, des de la qual van contribuir a la lluita anti-feixista al Piemont, sent ferit el 1944, participant però a partir de l'abril de 1945 novament en l'alliberament d'Itàlia.
El 1946 fou escollit diputat al Parlament d'Itàlia pel PCI, escó que va mantenir fins al 1957. Aquell any abandonà el PCI per afiliar-se al Partit Socialista Italià (PSI), amb el qual fou reescollit diputat entre 1958 i 1976. El desembre de 1963 fou nomenat Ministre de Balanç i Programació Econòmica en el primer govern d'Aldo Moro, càrrec que va mantenir fins al juliol de 1964. Posteriorment tornà a ocupar aquest càrrec entre 1969 i 1972 sota els governs de Mariano Rumor i Emilio Colombo i entre 1973 i 1974 novament en un govern de Rumor.
El 1977 fou nomenat membre de la Comissió Jenkins, sent nomenat Comissari Europeu de Política Regional i Cohesió. L'any 1981 en la formació de la Comissió Thorn novament ocupà aquest càrrec.
El 1985 abandonà el PSI per una polèmica amb Bettino Craxi, sent posteriorment escollit senador independent pel Partit Comunista Italià (PCI-PDS). Abandonà la política activa el 1992 per dedicar-se a l'escriptura.

## Referències

* ↑ «Morto a Roma Antonio Giolitti, padre costituente e senatore». Rai News 24, 08-02-2010 [Consulta: 8 febrer 2010]. Arxivat 13 de juny 2011 a Wayback Machine.
# Can Ramonet (Tossa de Mar)

Can Ramonet és un edifici del municipi de Tossa de Mar (Selva). És una construcció de tres plantes i coberta d'un vessant a façana, arrebossat i pintat de color blanc. La casa fa cantonada i és habitatge i despatx a les plantes superiors i comerç en època estival a la planta baixa. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La planta baixa, amb un sòcol de ceràmica marró de setanta centímetres, és un aparador comercial dotat de diverses finestres i entrades emmarcades de ceràmica pintada de colors blanc, verd, marró i groc, d'estil tradicional i amb motius pastissers i dolços varis (flams, pastissos, gelats, coques, "braços de Gitano"...) i locals (un vaixell, la Vila Vella de Tossa, un globus...). El primer pis, separat de la planta baixa per una mena de cornisa amb algunes teules a la part del carrer transversal, conté un balcó seguit, de quatre trams, que inclou tres grans finestres d'obra rectangulars. Al carrer transversal es conserva una finestra petita emmarcada de pedra amb l'ampit motllurat
Pel que fa als plafons ceràmics, són quatre obertures, tres finestres i una porta, emmarcades de ceràmica pintada, tres de les quals tenen, a la part superior central, motius vegetals i figuratius. La iconografia, d'arrel clàssica, mostra parelles de "venus" estereotipades amb atributs i productes de la pastisseria que decoren un paisatge, un vaixell i un globus aerostàtic. A més d'aquests plafons, en el carrer transversal, sobre una porta sense emmarcament ceràmic, hi ha un altre plafó on els personatges ballen una sardana en un ambient arcàdic i boscà. Apareix l'escut familiar dels Tomàs, una senyera catalana i la signatura del ceramista, J. Guivernau. Sota aquest plafó hi ha el nom MIR amb ceràmica pintada molt més nova. Sobre la porta d'accés principal a la botiga hi ha un cartell de ferro amb el nom de J. Tomàs subratllat i decorat amb motius vegetals.

## Història

És una casa originària de finals del segle xviii reformada amplament a principis del segle xx. Els plafons ceràmics són obra de J. Guivenrnau, ceramista d'estil tradicional de Barcelona, durant els anys 60 del segle xx, en relació amb la decoració i propaganda de la pastisseria i gran ja de la família Tomàs. Joan Baptista Guivernau i Sans (1909-2001), era un artista barceloní especialista en ceràmiques, plats i rajoles tradicionals catalanes. Hi ha obra seva al camí dels artistes a Montserrat i a la font de Portaferrissa de Barcelona, de l'any 1959.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Ramonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Flower power

Flower power fou un eslògan usat pels hippies a finals dels anys seixanta i principis dels setanta com a símbol de la ideologia de la no-violència. Es diu que el terme fou inventat pel poeta estatunidenc Allen Ginsberg el 1965. Des de llavors, ha estat utilitzat en nombrosos llocs en referència als anys setanta, incloses diverses pel·lícules, programes de televisió i documentals.
Flower Power també incloïa accions d'adolescents, com donar flors als policies i col·locar-les dins de les seves armes com a senyal de pau i no guerra. La fotografia de Bernie Boston anomenada Flower Power, nominada al premi Pulitzer, va esdevenir una imatge clàssica de l'era de protestes en contra de la guerra del Vietnam. La fotografia, presa el 21 d'octubre del 1967 en la "Marxa del Pentàgon", mostra George Edgerly Harris III, un home jove de cabell llarg i amb una suèter de coll alt, que col·loca clavells als canons dels rifles de la policia militar.

## Referències

* ↑ Bernie Boston, "Flower Power" Arxivat 2020-11-03 a Wayback Machine., The Washington Evening Star, 21 d'octubre de 1967
* ↑ "Flowers, Guns and an Iconic Snapshot" Washington Post, 18 de març del 2007; Pàgina D04
# Lycosa

Lycosa és un gènere d'aranyes araneomorfs de la família Lycosidae. El nom comú d'aquestes aranyes es presta a confusió; a Europa es coneixen amb el nom taràntules (per la ciutat italiana de Tàrent); els colonitzadors europeus d'Amèrica van anomenar taràntules a la grans aranyes migalomorfs que van trobar en aquest continent, de manera que, per als americans, les taràntules són les grans migalomorfs americanes, mentre que els licòsids (que en realitat són les taràntules originals) són denominats aranyes llop.
# Aniana

Aniana (nom occità; en occità també Anhana; en francès Aniane) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Llocs d'interès

* El monestir d'Aniana fundat el 782 per sant Benet d'Aniana i catalogat com a monument històric.
* Església del Salvador (antiga església abacial), reconstruïda al segle xvii i catalogada com a monument històric.
* Pont del Diable, pont romànic, en el Camins de Sant Jaume a França.
* Monument dedicat als morts on consta la frase pacifista en occità: "La guerra qu’on vougut es la guerra a la guerra / son morts per nostra terra e per touta la terra" (en català: La guerra que han volgut és la guerra a la guerra / són morts per la nostra terra i per tota la Terra).

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Can Ramonet (Sant Pere de Ribes)

Can Ramonet és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una masia situada als peus del Montgròs, prop del camí que hi mena. És un edifici aïllat de planta en forma de "L", entorn el qual hi ha diversos cossos que antigament es destinaven a la producció vitícola. El volum principal consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants desiguals amb el carener paral·lel a la façana. El portal és d'arc de mig punt adovellat i es troba descentrat en el frontis, al costat del qual hi ha una petita finestra d'arc pla arrebossat. Al primer pis hi ha dos finestrals d'arc pla arrebossat amb sortida a balcons de baranes forjades. A l'extrem de migdia de la façana hi ha pintat un rellotge de sol rectangular, alineat amb el de la façana de garbí, de les mateixes característiques. En aquesta hi ha un portal i quatre finestres d'arc pla arrebossat, distribuïts de forma aleatòria. La façana posterior presenta les restes d'un forn de pa i d'un cos agrícola annex d'un sol nivell d'alçat, que alberga un cup. A la resta del mur posterior s'observen les restes d'un cos de les mateixes característiques, avui inexistent. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. A l'interior, davant l'entrada principal, s'hi conserven dos arcs de diafragma apuntats, que segons la tipologia constructiva són d'origen baix medieval. En una estança propera hi ha l'accés a l'hipogeu, parcialment enderrocat. A la façana de tramuntana hi ha adossat un cos de la mateixa alçada i coberta a una sola vessant que desaigua a la façana. El portal d'accés és d'arc escarser ceràmic amb brancals de pedra, amb dues finestres d'arc pla arrebossat per pis. En un extrem d'aquesta façana hi ha un petit contrafort. A llevant de la masia hi ha diversos cossos d'un sol nivell d'alçat que es corresponien amb annexes agrícoles, eminentment per a l'elaboració del vi. En l'actualitat s'han restaurat per habilitar-los com a estances d'un complex turístic. En una rajola del paviment s'observa la data "1696" inscrita.

## Història

Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia de Can Ramonet pertanyia a Antoni Llansas.

## Referències

* 1 2 «Can Ramonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Can Ramonet, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Nürnberger Versicherung

El Nürnberger Versicherung (codi UCI: NUR), conegut posteriorment com a Noris Cycling, va ser un equip ciclista femení alemany. Creat al 1999 com a secció femenina del Team Nürnberger, tenia categoria UCI Women's Team. A l'equip hi van militar ciclistes destacades com Judith Arndt, Oenone Wood, Petra Rossner, Regina Schleicher i Trixi Worrack.

## Principals resultats

* A les proves de la Copa del món
** Rotterdam Tour: Petra Rossner (2004)
** Volta a Nuremberg: Petra Rossner (2004), Regina Schleicher (2006)
** Primavera Rosa: Trixi Worrack (2005)
** Gran Premi de Gal·les: Judith Arndt (2005)
** Tour de Berna femení: Edita Pučinskaitė (2007)
* Altres
** Tour de l'Aude femení: Judith Arndt (2003), Trixi Worrack (2004)
** Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini: Trixi Worrack (2004)
** Giro d'Itàlia femení: Edita Pučinskaitė (2007)

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1999 | 5è | Barbara Heeb (31a) |
| 2000 | 15è | Jacinta Coleman (59a) |
| 2001 | 13è | Hanka Kupfernagel (40a) |
| 2002 | 8è | Hanka Kupfernagel (14a) |
| 2003 | 2n | Judith Arndt (3a) |
| 2004 | 1r | Judith Arndt (1a) |
| 2005 | 1r | Oenone Wood (1a) |
| 2006 | 3r | Trixi Worrack (4a) |
| 2007 | 4t | Edita Pučinskaitė (6a) |
| 2008 | 4t | Trixi Worrack (7a) |
| 2009 | 4t | Trixi Worrack (7a) |
| 2010 | 9è | Trixi Worrack (13a) |
Del 1999 al 2010 l'equip va participar en la Copa del món. Abans de la temporada 2006 no hi havia classificació per equips, i es mostra la millor ciclista en la classificació individual.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1999 | - | Viola Müller-Paulitz (14a) |
| 2000 | - | Jacinta Coleman (26a) |
| 2001 | - | Jenny Algelid (61a) |
| 2002 | - | Hanka Kupfernagel (8a) |
| 2003 | - | Judith Arndt (5a) |
| 2004 | - | Petra Rossner (2a) |
| 2005 | - | Oenone Wood (1a) |
| 2006 | 4t | Oenone Wood (6a) |
| 2007 | 4t | Trixi Worrack (7a) |
| 2008 | 2n | Suzanne de Goede (2a) |
| 2009 | 4t | Trixi Worrack (8a) |
| 2010 | 19è | Angela Hennig (28a) |

## Composició de l'equip

2005 :
2006 :
2007 :
2008 :
2009 :
2010 :

## Referències

* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a sitiodeciclismo.net
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Frans Gommers

Frans Gommers (5 d'abril de 1917 - 20 d'abril de 1996) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1938. Fou jugador al Beerschot VAC i Standard de Liège, on també fou entrenador.

## Referències

* ↑ Player page at weltfussball.de
* ↑ Player caps at the site of the URBSFA Arxivat 25-5-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Player page at beerschot.wimmel.be Arxivat 6-7-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Player page at standard.be
* ↑ Coaching dates at beerschot.wimmel.be Arxivat 4-11-2013 a Wayback Machine.
# Ann Sophie

Ann Sophie Dürmeyer (nascuda l'1 de setembre de 1990) més coneguda com a Ann Sophie, és una cantant alemanya que va representar el seu país al Festival d'Eurovisió de 2015. Va acabar en penúltim lloc. Va néixer al Regne Unit però, encara essent jove, la seva família va tornar a Hamburg.
Amb quatre anys va estudiar ballet. L'any 2010 viatjà a Nova York per estudiar al Lee Strasberg Theatre and Film Institute, mentre iniciava també la seva carrera musical. L'any 2012 llançà el seu primer single, "Get Over Yourself".

## Discografia
### Senzills

| Any | Títol | Posició al top vendes | Àlbum |
| Any | Títol | Plantilla:DEUb ALE | Àlbum |
| 2012 | "Get Over Yourself" | — | Nom de l'àlbum |
| 2015 | "Jump the Gun" | — | Nom de l'àlbum |
| 2015 | "Black Smoke" | 29 | Nom de l'àlbum |

## Referències

* ↑ «Ann-Sophie Dürmeyer's fact sheet» (en anglès). Deutsche Welle (DW), 20-09-2015. [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 Nebelsieck, Simone. «Ann Sophie: Soulpop und schwarzer Rauch» (en alemany). Eurovision Song Contest (ESC). Rotterdam 2020. [Consulta: 8 juliol 2020].
# Casa Coll

«Casa Coll» té aquests significats:
* Casa Coll (Girona), casa de Girona
* Casa Coll (Pl. Calvet), casa de Girona
* Casa Coll i Regàs, casa de Mataró
* Casa Coll (Vilalba dels Arcs), casa a Vilalba dels Arcs
* Casa Coll i Bacardí, casa de Terrassa
# Diego Jaraba Bruna

Diego de Xáraba y Bruna (Daroca, 1652 - Madrid, 1717) fou un organista i compositor del barroc hispànic.

## Biografia

Membre de la reconeguda nissaga musical d'aquest cognom, va ser nebot i deixeble de l'organista Pablo Bruna.
A l'entorn de 1669 marxà a Saragossa per ingressar a la capella de Juan José de Austria. El 1674 esdevingué organista de la Basílica del Pilar fins al 1677; mentre ocupava aquest càrrec signà l'aprovació de l'edició de la Institución de Música sobre la Guitarra Española de Gaspar Sanz.
Durant una visita del monarca Carlos II a Saragossa fou nomenat primer organista de la Capilla Real; traslladant-se a Madrid el 1677. A la capital de l'estat fou mestre de clavicordi de diverses reines i signà l'aprovació dels tractats Fragmentos Músicos (1700) de Pablo Nasarre i Reglas generales de acompañar en órgano, clavicordio y harpa (1702) de José de Torres.

## Obra

Es conserven obres seves al Fons de la catedral de Jaca (Tiento accidental por Alamire, Idea vuena por Alamire-Fuga Obra de lleno, tono 3º), a Santa Maria de Daroca (Lamed. Matribus suis dixerunt) i al Fons CMar (Fons musical de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar).

## Referències

* ↑ «Diego Xaraba y Bruna». Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2016-04-23 [Consulta: 7 octubre 2017].
* ↑ «Obres de Diego Jaraba a l'IFMuC».

## Bibliografia

* Palacios, José Ignacio (2000). Los compositores aragoneses. Zaragoza: Caja de Ahorros de la Inmaculada. ISBN 84-95306-41-7.
# Calendari femení de l'UCI 2024

El calendari femení de la UCI 2024 reuneix les competicions femenines de ciclisme de carretera organitzades sota el reglament de la Unió Ciclista Internacional durant la temporada 2024.
L'UCI World Tour femenina 2024 es presenta per separat. Els critèriums no puntuen.

## Referències

* ↑ «Los calendarios UCI 2024» (en castellà). ciclo21. [Consulta: 4 gener 2024].

## Vegeu també

* UCI Women's WorldTour 2024
# Nakauriïta

La nakauriïta és un mineral de la classe dels sulfats. S'anomena així en referència a la seva localitat tipus. El contingut de sulfat originàriament reportat sembla qüestionable d'acord amb diverses fonts de la literatura. L'estructura cristal·lina n'és desconeguda. Alguns autors en suggereixen aquesta fórmula (Mg, Cu)$_x$(CO3)$_y$(OH)$_z$·nH₂O (en què x, y, z són desconeguts).

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nakauriïta pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans; amb NO₃, CO₃, B(OH)₄, SiO₄ o IO₃», juntament amb aquests minerals: darapskita, humberstonita, ungemachita, clinoungemachita, charlesita, ettringita, jouravskita, sturmanita, thaumasita, carraraïta, buriatita, bentorita, korkinoïta, tatarskita, rapidcreekita, chessexita, carlosruizita, fuenzalidaïta i txeliabinskita.

## Característiques

La nakauriïta és un sulfat de fórmula química Cu₈(SO₄)₄(CO₃)(OH)₆·48H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en vetes que tallen serpentinites massives i també en cromatites. Es troba associada a crisòtil, magnetita, artinita, piroaurita, brochantita, malaquita (Nakauri, Japó); cal·laghanita, hidromagnesita (Gabbs, Nevada, EUA); antigorita, magnesita, talc, quars (Pedrera Cedar Hill, Pennsilvània, EUA); crisòtil, theophrastita, pentlandita, heazlewoodita (Pedrera Hagdale, Escòcia).

## Referències

* ↑ «Nakauriite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 Palenzona, A.; Martinelli, A. «La nakauriite del Monte Ramazzo, Genova». Rivista Mineralogica Italiana, 2007, pàg. 48-51.
* ↑ Barthelmy, Dave. «Nakauriite Mineral Data». [Consulta: 9 juliol 2017].
# Franken

Franken (en alsacià Frànke) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 288 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 245 | 255 | 277 | 232 | 252 | 288 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Hubert Schertzinger | |
# MINREX

El MINREX és el nom que rep el Ministeri d'Afers Exteriors de Cuba, i és en realitat l'agregació de les sigles corresponents a "Ministerio de Relaciones Exteriores". Està ubicat a la ciutat de l'Havana.
# Antonio Villaraigosa

Antonio Ramón Villaraigosa (nascut Antonio Ramon Villar el 23 de gener de 1953) és un exalcalde de la ciutat de Los Angeles (Califòrnia). Va ser el primer alcalde hispà de Los Angeles des de 1872. Villaraigosa va ser elegit alcalde de Los Angeles després de les eleccions del 17 de maig de 2005, en les quals va vèncer l'alcalde governant James Hahn. En el servei públic, Villaraigosa ha ocupat el càrrec de membre de l'Assemblea Estatal de Califòrnia pel 45è Districte, així com els de Portaveu d'aquesta Assemblea i membre del Consell de Los Angeles pel 14è districte. Abans d'haver estat triat per a un càrrec públic, Villaraigosa ha tingut una llarga carrera en organitzacions de treballadors.

## Referències

* ↑ «California | Local - Los Angeles Times». [Consulta: 2009].

## Enllaços externs

* CityMayors profile (anglès)
# Casa Coll (Manresa)

La Casa Coll o Cal Coll o el Local del Joc de la Pilota és un teatre de Manresa emplaçat al carrer del Joc de la Pilota número 7. El primer pis d'aquest local va ser seu de moltes entitats i col·lectius i s'hi va obrir un teatre, un cafè i altres estances i va acollir representacions d'obres de teatre, actes literaris i polítics, conferències, projeccions de cinema i va ser seu de diverses associacions i partits regionalistes.
A finals de març de l'any 1892, l'Assemblea de la Unió Catalanista es va celebrar a la ciutat de Manresa. Aquells dies, al Local del Joc de la Pilota, s'hi van organitzar diversos actes acadèmics. Durant l'Assemblea s'hi va aprovar el text conegut com “Les Bases de Manresa” en un acte al saló de sessions de l'Ajuntament.
Entre els anys 1903 i 1936, va ser la seu de l'Acadèmia de la Joventut Catòlica, una entitat fundada el 1870 que programava sessions de teatre i tenia una acadèmia per a la formació d'actors amateurs i d'allà sorgí un bon planter d'actors, sobretot còmics. Les activitats que s'hi realitzaven anaven dirigides només a homes. L'Associació va deixar d'existir el 1936.

## Referències

* ↑ Diario La verdad - Manresa nº 353, 26-03-1892, pàg 3.
* ↑ «L'Assemblea de la Unió Catalanista – Bases Manresa». [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «El teatre | La República a Manresa en un clic». [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ Bonvehí i Castanyer, Jordi. «El carrer on es jugava a la pilota». [Consulta: 28 febrer 2021].
# Diego José Abad

Diego José Abad (La Lagunita, Jiquilpán, Michoacán, Mèxic 1 de juliol de 1727 - Bolonya, Itàlia, 30 de setembre del 1779) fou un jesuïta mexicà, humanista i poeta en llatí.
Va estudiar filosofia en el Col·legi de San Ildefonso a Valladolid avui dia Morelia). De jove va ingressar a la Companyia de Jesús (24 de juliol de 1741). Fou director del Col·legi de Querétaro.
Quan els jesuïtes foren expulsats del país l'any 1767 s'exilià a Itàlia, establint-se a Ferrara. Va deixar apunts de ciències exactes, va traduir èglogues de Virgili, en italià va escriure el Tractat del coneixement de Déu. Després de la seva mort es va publicar l'edició definitiva de la seva obra més coneguda, De Deo deoque homine heroica, recopilació teològica en llatí escrita en vers.

## Referències

* ↑ Appleton's Biografia editada por Stanley L. Klos
# Aphyolebias

Aphyolebias és un gènere de peixos de la família Rivulidae i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Aphyolebias boticarioi (Costa, 2004)
* Aphyolebias claudiae (Costa, 2003)
* Aphyolebias manuensis (Costa, 2003)
* Aphyolebias obliquus (Costa, Sarmiento & Barrera, 1996)
* Aphyolebias peruensis (Myers, 1954)
* Aphyolebias rubrocaudatus (Seegers, 1984)
* Aphyolebias schleseri (Costa, 2003)
* Aphyolebias wischmanni (Seegers, 1983)

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.