OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlos María Esquivel y Rivas

Carlos María Esquivel y Rivas (Sevilla, 25 de març de 1830-Madrid, 20 de juliol de 1867) va ser un pintor espanyol del Romanticisme.
Fou fill del també pintor andalús Antonio María Esquivel, que es va instal·lar a Madrid a l'any de néixer el seu fill. Per influència paterna es va formar també en pintura, primer al taller del seu pare i, després, va passar a estudiar a l'Acadèmia de San Fernando de Madrid, on va obtenir una beca de la Comissaria de Croada per formar-se a París, com a deixeble del pintor d'història i retratista Léon Cogniet. El 20 de novembre de 1857 és nomenat professor supernumerari d'anatomia pictòrica a l'Acadèmia de San Fernando, càrrec amb el que va assolir cert renom i va ocupar fins a la seva mort. Conreà principalment les grans composicions de gènere històric, no sempre reeixides, un fet que el diferencia del seu pare. En canvi, els seus retrats si assoleixin una qualitat respectable. En la seva producció és habitual trobar models del Barroc, en la línia de José Gutiérrez de la Vega o d'Eduardo Cano de la Peña.
Va participar en diverses convocatòries de l'Exposició Nacional de Belles Arts, sense gaires èxits. El 1856 va obtenir la segona medalla per la Presó de Guatimocin per les tropes d'Hernán Cortés i el 1860 la tercera amb L'assistent d'un oficial mort a la guerra d'Àfrica lliurant l'equipatge d'aquell a la seva mare i germana, de la qual es diu que va captivar el públic per la intimitat de l'escena. Pel que fa al seu estil, el dibuix d'Esquivel és considerat una mica imperfecte i se li va criticar en vida la manca de detalls, especialment on els colors eren freds i ombrívols i la llum no arribava a destacar. Malgrat els comentaris, va rebre algunes medalles i mencions honorífiques.
Va ser designat per José de Madrazo per executar els retrats històrics d'Ègica, Fàfila, Teudis, Alaric II i Alfons VIII de la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya per al Museu del Prado. També se li atribueix un retrat d'un infant d'Espanya, probablement Antoni Pasqual amb el Toisó d'Or, el d'una dama jove i un de Baldomero Espartero. Va morir a Madrid el 20 de juliol de 1867.

## Galeria

* Presó de Guatimocin (1854)
* Ègica (1853)
* Fàfila (ca. 1853)
* Alaric II (1856)
* Retrat de la seva esposa (1861)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Fernández Bastos, Laura. «Carlos María Esquivel y Rivas» (en castellà). Diccionario Biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 6 octubre 2020].
* 1 2 3 4 «Esquivel y Rivas, Carlos María» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 6 octubre 2020].
# Menjamel modest

El menjamel modest (Ramsayornis modestus) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones manglar i sabanes per les terres baixes de les illes Aru, Waigeo, Batanta, Salawati, oest i centre de Nova Guinea, arxipèlag D'Entrecasteaux, i costa nord-est d'Austràlia, al nord-est de Queensland.

## Referències

* ↑ «Menjamel modest». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Llinda de finestra de l'antic Hostal d'Alberiques

La llinda de finestra de l'antic Hostal d'Alberiques, o d'Alberigues, és un element arquitectònic del centre de Terrassa, situat a la plaça Vella i protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una llinda gòtica de pedra esculpida. La part inferior està treballada formant un calat sota un arc carpanell, amb dos caps esculpits als extrems. La part superior mostra una motllura guardapols de línies rectes i fistonat a l'interior.

## Història

La llinda de la finestra va ser bastida a final del segle xiv; algunes fonts indiquen la data del 1382. L'element, que formava part de l'antic Hostal d'Alberigues, un dels dos que hi havia a la plaça Vella en aquella època, va formar part fins al 2002 del balcó del desaparegut bar restaurant Mesón de los Arcos, construït a la immediata postguerra al mateix lloc on hi havia hagut l'antic hostal i els establiments d'hostaleria que s'hi van anar succeint. Un cop enderrocat el Mesón, se'n va conservar la llinda gòtica i ara ocupa un racó vora l'entrada del nou edifici que s'hi ha construït, protegida per un vidre.

## Referències

* ↑ «Llinda de finestra de l'antic Hostal d'Alberiques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ «Històries de la Plaça Vella (1)». Records de Terrassa: Recull de vivències i records de la ciutat de Terrassa. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ «Mesón de los Arcos». Joaquim Verdaguer i Caballé. [Consulta: 25 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Alma (Wisconsin)

Alma és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 942 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alma tenia 942 habitants, 421 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 62,1 habitants per km².
Dels 421 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 24% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.250 $ i la renda mediana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.806 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 21.885 $. Aproximadament el 5,6% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alma» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Les Oliveres (la Nou de Berguedà)

Les Oliveres és una serra situada al municipi de La Nou de Berguedà a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 1.039 metres.
# Martí Ventolrà i Fort

Martí Ventolrà i Fort, també escrit com Vantolrà, (Barcelona, 16 de desembre de 1906 – Ciutat de Mèxic, 5 de juny de 1977) va ser un jugador de futbol, que va destacar en la posició d'extrem dret per la seva habilitat, velocitat i capacitat golejadora. A nivell anecdòtic, se l'identificava per portar sovint un mocador lligat al cap. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Començà a jugar de molt jove al Fort-pienc i després al Catalunya de les Corts. L'any 1924 va fitxar pel RCD Espanyol amb el qual va aconseguir un Campionat de Catalunya i una Copa d'Espanya l'any 1929, i va debutar com a internacional absolut amb la selecció espanyola. Va restar en el club blanc-i-blau fins a l'any 1930, quan va fitxar pel Sevilla FC. Tres anys després va tornar a Catalunya per fitxar pel FC Barcelona en el qual va estar 3 temporades guanyant 2 Campionats de Catalunya i participant per la selecció espanyola en la Copa del Món de 1934. El final de la seva etapa barcelonista va ser durant la gira que el club feia a Mèxic l'any 1937. Acabà la seva trajectòria esportiva a Mèxic, en restar-hi exiliat arran de la Guerra Civil espanyola, jugant amb el Club de Fútbol Atlante, al que també entrenà. El 1939 es casà amb Josefina, neboda del president de la República, Lázaro Cárdenas. Un dels seus fills, José, també va ser futbolista i va arribar a la internacionalitat per Mèxic i va disputar el Mundial del 1970 al seu país.

## Palmarès

* 1 Copa d'Espanya (1929) amb el RCD Espanyol
* 3 Campionats de Catalunya (1929) amb el RCD Espanyol i (1935,1936) amb el FC Barcelona

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Murió Martín Vantolrà». Mundo Deportivo, 08-06-1977. [Consulta: 20 gener 2012].
* ↑ De la Plaza, Luis. «Vantolra (Jose) un indiscutible en la seleccion...Azteca». El Mundo Deportvio, 23-04-1969.

## Enllaços externs

* Informació a Mundo Deportivo
* Informació a Mundo Deportivo
* Fitxa de Martí Ventolrà i Fort a BDFutbol
# Look Homeward, Angel

Look Homeward, Angel: A Story of the Buried Life (en català, Mira cap a casa, àngel: una història de la vida enterrada) és una novel·la de 1929 escrita per Thomas Wolfe. En fou la primera novel·la i és considerada com una història coming-of-age altament autobiogràfica dels Estats Units. Generalment es creu que el personatge d'Eugene Grant és un retrat del propi Wolfe. La novel·la narra breument la infantesa del pare d'Eugene, però cobreix principalment el període temps entre el naixement d'Eugene el 1900 i la seva emancipació de casa als dinou anys. L'acció es desenvolupa a la ciutat natal ficcionalitzada d'Asheville (Carolina del Nord), anomenada Altamont, Catawba a la novel·la. La guionista Ketti Frings va escriure'n la guardonada adaptació teatral.
Una versió restaurada del manuscrit original de Look Homeward, Angel titulada O Lost es va publicar el 2000.

## Pel·lícula relacionada

La pel·lícula L'editor de llibres (2016) tracta de la vida de Wolfe i la seva relació amb Maxwell Perkins des del moment que Perkins va rebre el manuscrit de part d'un col·lega.

## Bibliografia

* Wolfe, Thomas. Look Homeward, Angel: A Story of the Buried Life (en anglès). Nova York: Random House, 1929. OCLC 220422413.
* Wolfe, Thomas. O Lost: A Story of the Buried Life (en anglès). University of South Carolina Press, 2000.

## Referències

* ↑ Coates, Steve. «Thomas Wolfe's 'Angel' of Death» (en anglès). ArtsBeat: New York Times Blog, 01-05-2009. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Smith, Dinitia «Looking Homeward To Thomas Wolfe; An Uncut Version of His First Novel Is to Be Published on His Centenary» (en anglès). The New York Times, 02-10-2000. ISSN: 0362-4331.

## Enllaços externs

* Look Homeward, Angel. A Story of the Buried Life a Faded Page (Canadà)
# Lliçons per recordar

Lliçons per recordar (títol original en anglès, Flying Lessons) és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 2010 dirigida per Derek Magyar i protagonitzada per Maggie Grace, Christine Lahti, Cary Elwes, Jonathan Tucker i Hal Holbrook. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Sophie Conway torna a casa enmig de lluites personals i s'enfronta a amics abandonats, una relació desordenada amb la seva mare i un pacient amb la malaltia d'Alzheimer anomenat Harry Pleasant.

## Repartiment

* Cary Elwes com a Steven Jennings
* Maggie Grace com Sophie Conway
* Nikki DeLoach com a Mila
* Joanna Cassidy com a Totty Kuspert
* Christine Lahti com a Caroline Conway
* Jonathan Tucker com a Billy
* Hal Holbrook com a Harry Pleasant

## Referències

* ↑ Rechtshaffen, Michael. «Flying Lessons -- Film Review». The Hollywood Reporter, 14-10-2010. [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ Pomorski, Chris. «Watch: Hal Holbrook, Maggie Grace and Christine Lahti in Emotional Trailer for 'Flying Lessons' (VIDEO)». IndieWire, 07-11-2012. [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ «Lliçons a recordar». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ Magyar, Derek (2010-02-04), Flying Lessons, Gran Via Productions, Red Cam Studios, SkinnyLee Productions, <https://www.imdb.com/title/tt1210059/>. Consulta: 28 octubre 2020
# Lloa

Una lloa és una mena de pròleg a una obra de teatre, típicament una comèdia. A vegades, les dramatis personae participen en la lloa, d'altres es fa com una obra a part. Sovint, la lloa és de to humorístic i intenta guanyar l'atenció del públic al teatre. La lloa de la Tragicomèdia d'Amor, Firmesa i Porfia de Francesc Fontanella reivindica l'ús de la llengua catalana al teatre.

## Referències

* ↑ «Lloa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lotay Tshering

Lotay Tshering (en dzongkha, བློ་གྲོས་ ཚེ་ རིང་) (Thimphu, Bhutan, 10 de maig de 1969) és un metge i polític bhutanès, i l'actual primer ministre del Bhutan, des del 7 de novembre del 2018. També ha estat president de Druk Nyamrup Tshogpa des del 14 de maig de 2018.
Nascut en el si d'una família humil, rebé la seva educació primària a l'Escola Secundària Punakha i es graduà al Sherubtse College. Més endavant, es graduà al Mymensingh Medical College de la Universitat de Dhaka, a Bangladesh i va obtenir un grau de MBBS el 2001. Va completar un postgrau en cirurgia a la Universitat Mèdica Bangabandhu Sheikh Mujib de Dhaka, Bangladesh. El 2007 estudià Urologia al Col·legi Mèdic de Wisconsin, als Estats Units, sota els auspicis de l'Organització Mundial de la Salut. Al seu retorn al Bhutan, va ser l'únic uròleg amb formació del seu país. El 2010, va obtenir una beca d'Andrologia a l'Hospital General de Singapur, a la Universitat de Singapur i la d'Okayama, al Japó. Va rebre un màster en Administració d'Empreses per la Universitat de Canberra, a Austràlia el 2014. Tshering va exercir com a cirurgià consultor a l'Hospital JDWNRH i Mongar Regional Referral Hospital, i també va servir com a uròleg consultor en JDWNRH durant onze anys.
El 2013 s'incorporà a la política i participà en les eleccions a l'Assemblea Nacional del 2013, però el seu partit no va superar la primera ronda. El maig del 2018 va ser elegit president del Druk Nyamrup Tshogpa (DNT) només cinc mesos abans de les eleccions de la tercera Assemblea Nacional. Participà com a candidat al DNT per la circumscripció del sud de Thimphu a les eleccions de l'Assemblea Nacional del Bhutan a 2018. El seu partit va guanyar les eleccions de l'Assemblea Nacional del 2018, portant Tshering a la primera posició i Druk Nyamrup Tshogpa al govern per primera vegada. Lotay Tshering va ser elegit Primer Ministre del Bhutan.

## Referències

* 1 2 Ellis-Petersen, Hannah Ellis-Petersen «Dr Lotay Tshering was a highly regarded doctor before he entered politics and has refused to give up his passion». The Guardian, 10-05-2019 [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «The Prime Minister of Bhutan, Lotay Tshering, chats about his plans and priorities». The Indian Express, 07-09-2019 [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «MMCH accords reception to its ex-student Bhutanese PM». The Financial Express, 14-04-2019 [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ Yangden, Kinley «12 Things To Know About Bhutan's New Prime Minister Dr Lotay Tshering». Daily Bhutan, 13-11-2018 [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ Jagannath, P. «Notes from Bhutan and the remarkable Dr Lotay Tshering: “Prime minister should be a surgeon or think like one”». The Times of India, 04-06-2019 [Consulta: 28 maig 2020].
# Llista de mestres de capella de la catedral de Barcelona

Músics que ocuparen la plaça de mestre de capella a la catedral de Barcelona. Es dona algun encavallament entre mestres, perquè el mestre jubilat retenia la titularitat de la plaça fins a la seva mort, coexistint amb el seu successor.
* Julià Andreu Vilanova
* començaments del segle xvi: Joan Castelló
* 1506: Pere Joan Aldomar
* 1599?-1612: Jaume Àngel Tàpies
* 1612-1626: Joan Pau Pujol
* 1626-1673: Marcià Albareda
* Francesc Arnau (coadjuctor interí)
* 1665-1667: Miquel Selma (coadjuctor interí)
* 1667-1682: Lluís Vicenç Gargallo (coadjuctor interí fins al 1673)
* 1682: Jaume Riera, mestre interí
* 1682-1696: Joan Barter
* 1696-1720: Francesc Valls
* 1720-1725: Joan Galvany i Nonell
* 1726-1738: Josep Picanyol
* 1738-1780: Josep Pujol
* 1780-1791: Josep Duran i Pejoán
* 1791-1825: Francesc Queralt
* 1830-1833: Ramon Vilanova i Barrera
* 1833-?:Mateu Ferrer i Oller
* 1843-1863: Josep Marraco i Xauxas
* ?-?: Anselm Barba i Barraco
* 1863-1913: Josep Marraco i Ferrer
* 1912-1954: Marià Viñas i Dordal, conjuntament amb Josep Marraco i Ferrer, primer, i amb Josep Sancho i Marraco, després
* 1923-1957: Josep Sancho i Marraco
* 1956-1963: Domènec Cols i Puig
* 1963-1991: Jaume Sirisi i Escoda

## Notes i referències

* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la Música y Los Músicos, Volum 1. Ediciones AKAL, 1985. ISBN 9788470901386.
* ↑ Zueras, Joaquín «Tras la huella de Mariano Viñas Dordal (historia de una investigación ingrata)». Sinfonía musical. Revista de música clásica y reflexión musical, nº 21, 01-10-2011. ISSN: 1886-9505.
# Logística espacial

Segons Space Logistics Technical Committee (lit. en català Comitè Tècnic de Logística Espacial) de l'AIAA, la logística espacial és
    ... la teoria i la pràctica de dissenyar el sistema espacial per operar, i gestionar el flux de materials, serveis i informació necessaris al llarg del cicle de vida del sistema espacial.
Tanmateix, aquesta definició en el seu sentit més ampli inclou la logística terrestre en suport dels vols espacials, incloent a més qualsevol "disseny i desenvolupament, adquisició, emmagatzematge, moviment, distribució, manteniment, evacuació i disposició de material espacial", moviment de persones a l'espai (tant rutinari com mèdic i d'altres emergències), i contractant i subministrant els serveis de suport necessaris per al manteniment dels vols espacials.

## Referències

* 1 2 AIAA STLC. «Definition of Space Logistics». Space Logistics Definitions. AIAA. Arxivat de l'original el 2012-05-30. [Consulta: 28 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Space Logistics MIT project
# Logògraf (historiador)

* Per a altres significats, vegeu «Logògraf (oficial)».
Logògraf (Logographi) fou el nom aplicat pels grecs als primitius historiadors grecs anteriors a Heròdot, com Ferècides d'Atenes, Hecateu i el qui és considerat el primer logògraf, Cadme de Milet. L'obra d'aquestes persones va suposar un punt d'inflexió en el registre d'esdeveniments passats, fins llavors bàsicament reduït a la mitologia i a la poesia; això no obstant, al començament encara hi havia qui barrejava ambdues formes de veure les coses, i manllevava elements de mitòlegs o de poetes, com fou el cas de Teopomp de Quios i Èfor de Cumes.

## Referències

* ↑ Borges Figueiredo, Antonio Cardoso. Bosquejo historico da litteratura classica, grega, latina e portugueza (en portuguès). Impr. da Universidade de Coimbra, 1846, p. 66.
# Llista de masies del Vallès Oriental

La llista de masies del Vallès Oriental i construccions relacionades i es troba repartida per municipis entre les següents pàgines:
* Llista de masies del Vallès Oriental - vessant litoral: inclou els termes de Martorelles, Montornès del Vallès, la Roca del Vallès, Sant Fost de Campsentelles, Santa Maria de Martorelles, Vallromanes i Vilanova del Vallès.
* Llista de masies del Vallès Oriental - Depressió Prelitoral: inclou els termes de Canovelles, Cardedeu, les Franqueses del Vallès, Granollers, Mollet del Vallès, Montmeló i Parets del Vallès.
* Llista de masies del Vallès Oriental - vessant prelitoral: inclou els termes d'Aiguafreda, l'Ametlla del Vallès, Bigues i Riells, Caldes de Montbui, Figaró-Montmany, La Garriga, Lliçà d'Amunt, Lliçà de Vall, Sant Feliu de Codines i Santa Eulàlia de Ronçana.
* Llista de masies del Vallès Oriental - oest del Baix Montseny: inclou els termes de Cànoves i Samalús, Llinars del Vallès, Sant Antoni de Vilamajor, Sant Pere de Vilamajor i Vilalba Sasserra.
* Llista de masies del Vallès Oriental - est del Baix Montseny: inclou els termes de Campins, Fogars de Montclús, Gualba, Montseny, Sant Celoni, Sant Esteve de Palautordera, Santa Maria de Palautordera, Vallgorguina.

## Vegeu també

* Llista de monuments del Vallès Oriental
* Llista de masies del Vallès Occidental
# Luci Cesulè

Luci Cesulè (en llatí Lucius Caesulenus) va ser un orador romà que ja era un home vell quan Ciceró va escoltar un dels seus discursos.
Ciceró l'anomena un home vulgar i diu que mai havia escoltat ningú més hàbil per despertar sospites sobre les persones als que convertia en criminals. Probablement era un dels acusadors que van fer d'això una professió en aquell temps.

## Referències

* ↑ Ciceró. Brutus 34
# Luci Considi

Luci Considi (en llatí: Lucius Considius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Consídia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser el dirigent, juntament amb Sext Salti, d'una colònia romana establerta l'any 83 aC a Càpua fundada per Marc Juni Brutus (el pare de Marc Juni Brutus el Tirannicida). Ciceró es burla de Considi i Salti perquè es van fer dir pretors en lloc del títol correcte de duumvirs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 827.
# Lu Yan (fill de Lu Xun)

Lu Yan (fill de Lu Xun) :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 陸延 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 陆延 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Lù Yán |
    En aquest nom xinès, el cognom és Lu.
Lu Yan fou un polític xinès.

## Biografia

va ser el fill major Lu Xun, un general militar i polític de Wu Oriental durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Lu Yan va prestar jurament a la Dinastia Wu pel desig del seu pare Lu Xun. Va viure prop de deu a quinze anys al costat del seu germà Lu Kang i va lluitar per la Província de Ji poc després de la caiguda de la Dinastia Wu. Va tenir 3 nens, tots els quals van morir en un incendi que també li va llevar la vida a Lu Yan. Va morir a una edat jove.

## Família

* Besavis
** Sun Jian
** Qiao Xuan
* Besàvia
** Dama Wu
* Avi
** Sun Ce
* Àvia
** Qiao Major
* Pare
** Lu Xun
* Germà
** Lu Kang
* Cosí
** Lu Kai

## Vegeu també

* Llista persones dels Tres Regnes

## Referències

* 1 2 Chen Shou. «Capítol 58». A: Registres dels Tres Regnes.
# Luci Flavi Dextre

Luci Flavi Dextre -llatí: Lucius Flavius Dexter-, o bé Nummi Emilià Dextre -llatí: Nummius Aemilianus Dexter-, va ésser un personatge històric de Bàrcino que va viure a la segona meitat del segle iv. Era cristià, fill de Pacià de Barcelona, que va ésser bisbe de la ciutat. Va ésser prefecte del pretori amb Teodosi I el Gran i va ésser amic de Jeroni d'Estridó, que li dedicà la seva obra De viris illustribus i diu que era historiador i havia escrit un llibre titulat Omnimoda historia. Al segle xvi, Jerónimo Román de la Higuera va escriure una falsificació històrica, publicada en 1619, que va atribuir a Dextre i que és coneguda com a Cronicó de Dextre, Cronicó del Pseudo-Dextre o Pseudo-Dextre.

## Referències

* ↑ «Luci Flavi Dextre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Theodoret, Jerome, Gennadius, & Rufinus. Historical Writings, en: Christian Classics Ethereal Library

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 210-212 [Consulta: 18 setembre 2013].
# Luci Flavi (cònsol)

Luci Flavi (en llatí: Lucius Flavius) va ser un senador i polític de finals de la República i als inicis de l'Imperi Romà.
Era partidari de Marc Antoni, segons diu Cassi Dió. Va ser nomenat cònsol sufecte l'any 33 aC, succeint a Publi Antoni Pet l'1 de juliol d'aquell any. Només va exercir com a magistrat un sol dia juntament amb Gai Fonteu Capitó abans de ser substituït per Marc Acili Aviola.

## Refeències

* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XLIX, 44, 3
* ↑ Broughton, T. Robert S. The magistrates of the Roman Republic : vol. 2, 99 B.C.-31 B.C. Nova York: American Philological Association, 1952, p. 413.
# Luci Fufidi

Luci Fufidi (en llatí Lucius Fufidius) va ser un jurista romà. Va defensar nombroses causes al segle ii aC, entre els anys 115 aC i 105 aC, i tenia una alta reputació com a advocat.
Marc Emili Escaure va escriure la seva autobiografia en tres llibres.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 186.