OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coregonus zuerichensis

Coregonus zuerichensis és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes que es troba a Europa: llacs Zuric, Walenstadt i Pfäffikon a Suïssa.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Nüsslin, O. 1882. Beiträge zur Kenntniss der Coregonus-Arten des Bodensees und einiger anderer nahegelegener nordalpiner Seen. Zoologischer Anzeiger v. 5: 86-92, 106-111, 130-135, 164-169 182-189, 207-212, 253-258, 279-282, 302-307.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* «Coregonus zuerichensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Corredor Quebec-Windsor

El corredor Quebec-Windsor és un corredor de transport que comunica les zones més industrialitzades i més densament poblades del Canadà. Uneix les poblacions de la vora dels llacs Erie i Ontario i a la riba del riu de Sant Llorenç des de la ciutat de Windsor (Ontario) al sud-oest fins a la Ciutat del Quebec al nord-est. Segons dades del 2001 hi viuen més de disset milions de persones, cosa que suposa aproximadament el 55% de la població canadenca, i s'hi troben tres de les quatre grans àrees metropolitanes del Canadà.
Entre les importants àrees a través del corredor hi ha (d'est a oest): Ciutat del Quebec, Lévis, Trois Rivières, Drummondville, Mont-real, Laval, Cornwall, Brockville, Kingston, Oshawa, Toronto, Hamilton, Waterloo, London i Windsor. En les zones adjacents al corredor principal hi ha els importants centres de Sherbrooke, les Laurentides, Ottawa, Niagara Falls i Sarnia que hi estan connectats tant per carretera com per ferrocarril.
# Club Deportivo Nacional

El Club Deportivo Nacional és un club de futbol mexicà de la ciutat de Guadalajara, que actualment juga a les categories inferiors mexicanes.

## Història

Els orígens del club se situen el 1916 al barri de Mexicaltzingo de la ciutat de Guadalajara, on fou fundat a partir d'un altre club de la ciutat anomenat Standard. Ingressà a la lliga de Jalisco el 1919 a la segona categoria, ascendint el 1922 a primera a coronar-se campió de segona. Fou un dels grans del futbol amateur de Jalisco, proclamant-se set cops campió de lliga.
Amb el naixement de la lliga professional el 1943, el Nacional fou enquadrat a la segona divisió mexicana. La temporada 1960-1961 es proclamà campió de segona i aconseguí ascendir a primera per primer cop. Romangué a la categoria quatre temporades, fins al 1964-1965, destacant una segona posició en la 1962-1963. A partir d'aquesta temporada el club restà a les categories inferiors del futbol mexicà.

## Palmarès
### Tornejos nacionals
#### Era amateur

* Lliga Amateur de Jalisco (7) 1925-1926, 1926-1927, 1930-1931, 1931-1932, 1933-1934, 1936-1937, 1938-1939

#### Era professional

* Segona divisió mexicana: 1960-1961
* Copa México de segona divisió 1958
* Campeón de Campeones de segona divisió 1958

## Referències

* ↑ «Data: 19-setembre-1993, Títol: El Informador, País: Mèxic». Arxivat de l'original el 2010-04-01. [Consulta: 5 agost 2008].
# Constance Bennett

Constance Bennett (Nova York, 22 d'octubre de 1904 - Fort Dix, 24 de juliol de 1965) va ser una actriu estatunidenca. Va ser una de les actrius més populars dels anys 20 i 30, i una de les més populars de la seva època.
Interpretà sovint papers de dames d'alta societat, centrant-se en melodrames durant la dècada dels anys 30 i evolucionant cap a papers més còmics i amb més personalitat. Destaquen les seves interpretacions a El preu de Hollywood (1932), Bed of Roses (1933), Topper (1937) o La dona de les dues cares (1941), el darrer film de Greta Garbo.
Els seus pares, Richard Bennett i Adrienne Morrison, així com les seves dues germanes, Joan Bennett i Barbara Bennett, també eren actrius.

## Filmografia

* The Valley of Decision (1916)
* Reckless Youth (1922)
* Evidence (1922)
* What's Wrong with the Women? (1922)
* Cytherea (1924)
* Into the Net (1924)
* Wandering Fires (1925)
* The Goose Hangs High (1925)
* Code of the West (1925)
* My Son (1925)
* My Wife and I (1925)
* The Goose Woman (1925)
* Sally, Irene and Mary (1925)
* The Pinch Hitter (1925)
* Married? (1926)
* Rich People (1929)
* This Thing Called Love (1929)
* Son of the Gods (1930)
* Three Faces East (1930)
* Common Clay (1930)
* Sin Takes a Holiday (1930)
* The Easiest Way (1931)
* Born to Love (1931)
* The Common Law (1931)
* Bought (1931)
* Screen Snapshots (1932)
* Lady with a Past (1932)
* El preu de Hollywood (1932)
* Two Against the World (1932)
* Rockabye (1932)
* Our Betters (1933)
* Bed of Roses (1933)
* After Tonight (1933)
* Moulin Rouge (1934)
* The Affairs of Cellini (1934)
* Outcast Lady (1934)
* After Office Hours (1935)
* Starlit Days at the Lido (1935)
* Everything Is Thunder (1936)
* Ladies in Love (1936)
* Daily Beauty Rituals (1937)
* Topper (1937)
* Merrily We Live (1938)
* Service de Luxe (1938)
* Topper Takes a Trip (1938)
* Tail Spin (1939)
* Escape to Glory (1940)
* Law of the Tropics (1941)
* Picture People No. 2: Hollywood Sports (1941)
* La dona de les dues cares (1941)
* Wild Bill Hickok Rides (1942)
* Hedda Hopper's Hollywood No. 5 (1942)
* Sin Town (1942)
* Madame Spy (1942)
* Paris Underground (1945)
* Centennial Summer (1946)
* The Unsuspected (1947)
* Smart Woman (1948)
* Angel on the Amazon (1948)
* It Should Happen to You! (1954)
* Madame X (1966)

## Referències

* ↑ «Constance Bennett» (en anglès). Los Angeles Times. [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «Constance Bennett». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Creu d'en Verdera

La creu d'en Verdera és una creu de terme situada al carrer de ses Estrelles, al nucli urbà de Campos, Mallorca. És contemporània i construïda de pedra i marès amb paredat en verd. Té una base de planta octogonal amb terminació troncocònica. També són de secció octogonal el fust i el capitell, el qual té una decoració de diamants a cada una de les cares. La creu és llatina de braços rectes amb terminacions trifoliades i decoració de diamants disposats en forma de creu.

## Referències

* ↑ Roser, G. i al. «Creu d'en Verdera». A: Catàleg de Béns Patrimonials de Campos (pdf). I. Ajuntament de Campos, Gener 2006, p. 169-171 [Consulta: 14 setembre 2019]. Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
# Creu d'extinció

L'expressió creu d'extinció o creu de polarització designa un fenomen òptic relacionat amb la llum polaritzada. Aquest fenomen explica algunes imatges característiques que es poden observar o fotografiar amb un microscopi de llum polaritzada.

## Detalls

En teoria és possible interrompre el pas d'un feix de llum blanca (o produïda per un laser) mitjançant dos filtres polaritzadors orientats a 90 graus. El primer filtre orienta la llum en un eix i l'altre filtre – en estar a 90 graus del primer- bloqueja el pas de la llum. En la pràctica, si el feix de llum no està perfectament col·limat, es produeix un patró característic que recorda una creu de Malta.

## Exemples

* Anàlisi de midons.
* Polímers semi-cristal·lins.

## Aplicacions

* La microscopia amb llum polaritzada permet una ràpida i molt eficient visualització de les larves dels musclos zebrats.
* Estudi de pigments.

## Experiments

* La referència adjunta indica experiments fàcils de realitzar.

## Referències

* ↑ Douglas B. Murphy; Michael W. Davidson Fundamentals of Light Microscopy and Electronic Imaging. John Wiley & Sons, 22 agost 2012, p. 821–. ISBN 978-1-118-38293-6.
* ↑ Ronald Ross Watson; Victor R. Preedy Probiotics, Prebiotics, and Synbiotics: Bioactive Foods in Health Promotion. Elsevier Science, 23 setembre 2015, p. 196–. ISBN 978-0-12-802371-6.
* ↑ John Scheirs. Compositional and Failure Analysis of Polymers: A Practical Approach. John Wiley & Sons, 3 octubre 2000, p. 42–. ISBN 978-0-471-62572-8.
* ↑ Hans-Henning Kausch. Matériaux Polymères: Propriétés Mécaniques et Physiques. PPUR presses polytechniques, 2001, p. 105–. ISBN 978-2-88074-415-1.
* ↑ Molera i Solà, Pere; Montserrat Cruells Cadevall; Núria Llorca i Isern Ciència dels materials (2a edició). Edicions Universitat Barcelona, 24 març 2011, p. 375–. ISBN 978-84-475-3512-5.
* ↑ «CONTROL DE LA DISPERSIÓ DEL MUSCLO ZEBRAT A CATALUNYA (2009)». Arxivat de l'original el 2017-11-15. [Consulta: 14 novembre 2017].
* ↑ Nicholas Eastaugh; Valentine Walsh; Tracey Chaplin Pigment Compendium: Optical Microscopy of Historical Pigments. Routledge, 17 juny 2013, p. 355–. ISBN 978-1-136-37379-4.
* ↑ «Creating Maltese Cross Polarization Patterns with Birefringent Materials. Jasmine Garani, John Noé. Laser Teaching Center. Department of Physics and Astronomy. Stony Brook University». Arxivat de l'original el 2016-10-29. [Consulta: 14 novembre 2017].
# Creu de Barberà

La Creu de Barberà és una obra historicista de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Creu grega de pedra suportada per un pilar hexagonal sobre el que hi ha un capitell.

## Història

El seu ús originari era servir de fita als termes de Sabadell i Santa Maria de Barberà. L'any 1960 el terme de Barberà s'annexionà a Sabadell amb la qual cosa la creu ha passat a tenir un valor decoratiu i simbòlic.

## Referències

* 1 2 «Creu de Barberà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Creu de Barberà Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Club Deportivo Móstoles

* No s'ha de confondre amb Club Deportivo Móstoles URJC o Móstoles Club de Fútbol.
El Club Deportivo Móstoles va ser un equip de futbol espanyol de Móstoles, ciutat de l'àrea metropolitana sud de Madrid. Fundat el 1955 i dissolt el 2012, va jugar la seva última temporada a Tercera Divisió, celebrant partits a casa a l'Estadi El Soto, amb una capacitat de 14.000 espectadors.
Els colors de l'equip eren tots blaus, amb mitjons blancs.

## Història

El club es va fundar el 23 de setembre de 1955 amb José Alejandro Arenas Molina com a primer president. El Móstoles va fer la seva primera aparició a la segona B l'any 1990–91, 35 anys després de la seva formació. Tanmateix, només va durar una temporada i va acumular quatre presències més en aquesta categoria en les dues dècades següents, sense durar mai més de dues temporades.
El club va patir el descens del quart nivell al final de la campanya 2011-12, tornant així als campionats regionals. Es va retirar poc després, a causa d'un deute global de 234.591 € amb els seus jugadors de la 2011-12 i temporades anteriors. Tots els jugadors de la temporada 2011-12 van demandar al club per salaris no pagats. Els jugadors van guanyar la demanda.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1955–81 | 5 | Regional | — |
| 1981/82 | 4 | 3a | 19è |
| 1982/83 | 5 | Regional | 2n |
| 1983/84 | 4 | 3a | 8è |
| 1984/85 | 4 | 3a | 17è |
| 1985/86 | 4 | 3a | 14è |
| 1986/87 | 5 | Regional | 1r |
| 1987/88 | 4 | 3a | 3rd |
| 1988/89 | 4 | 3a | 2n |
| 1989/90 | 4 | 3a | 1r |
| 1990/91 | 3 | 2a B | 19è |
| 1991/92 | 4 | 3a | 3rd |
| 1992/93 | 4 | 3a | 6è |
| 1993/94 | 4 | 3a | 4t |
| 1994/95 | 3 | 2a B | 12è |
| 1995/96 | 3 | 2a B | 19è |
| 1996/97 | 4 | 3a | 5è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1997/98 | 4 | 3a | 2n |
| 1998/99 | 3 | 2a B | 10è |
| 1999/00 | 3 | 2a B | 20è |
| 2000/01 | 4 | 3a | 3rd |
| 2001/02 | 4 | 3a | 4t |
| 2002/03 | 4 | 3a | 7è |
| 2003/04 | 4 | 3a | 1r |
| 2004/05 | 4 | 3a | 2n |
| 2005/06 | 3 | 2a B | 19è |
| 2006/07 | 4 | 3a | 9è |
| 2007/08 | 4 | 3a | 4t |
| 2008/09 | 4 | 3a | 11è |
| 2009/10 | 4 | 3a | 8è |
| 2010/11 | 4 | 3a | 9è |
| 2011/12 | 4 | 3a | 17è |
* 6 temporades a Segona Divisió B
* 23 temporades a Tercera Divisió

## Exjugadors destacats

* Gustavo di Lella
* Dani Evuy
* Harvey Esajas
* Rubén de la Red
* Jaime Mata

## Referències

* ↑ «Spanish èird division club rebrands as Flat Earè FC» (en anglès). sports.yahoo.com. [Consulta: 9 juny 2020].
* ↑ «Club Deportivo Móstoles :: La Futbolteca. Enciclopedia del Fútbol Español» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Community of Madrid official bulletin novembre 20, 2012
* ↑ Community of Madrid official bulletin Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine. abril 13, 2013

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
# Condicionament operant

El Condicionament operant o Condicionament instrumental és que la conducta del subjecte determina el resultat que es deriva d'ella. La conseqüència és contingent respecte la resposta. Implica aprendre una conducta que acompleix un fi, i per tant, és operativa (operant). La seva principal figura és el psicòleg estatunidenc Burrhus Frederic Skinner

## Concepte

Una resposta produeix unes conseqüències reforçadores mitjançant un entrenament perllongat. Aquest procés s'anomena adquisició. Si la resposta deixa de produir la recompensa, la conducta s'extingeix.

## Elements

* Estímul (S) Senyal davant la qual el subjecte actua o deixi d'actuar
* Resposta (R) És la conducta que ha de preseguir a S o no s'hi ha de presentar.
* Conseqüència (C) És l'element que segueix a la resposta del subjecte de forma contingent i immediata. N'hi ha de dos tipus:
** Reforçadora:
*** Positiva: Augmenti la possibilitat que la resposta es torni a produir (innats o apresos)
*** Negativa: El que fa probable que augmente la resposta és la seva desaparició.
** Aversiva: Conseqüència que fa minvar la probabilitat que hi hagi R.
** Resultat Extinció de la conducta-resposta determinada per la sèrie d'element, o bé aprenentatge. Posteriorment, amb el desenvolupament del conductisme i de l'estudi de l'aprenentatge i la memòria, es va incloure, en les línies de treball posteriors (més cognitives), una suposadament "caixa negra", la part menys susceptible d'experimentació del Sistema Nerviós Central.

## Metodologia

Totes les situacions es caracteritzen per una pauta i una freqüència relativa de recompensa, que formen un programa de recompensa:
* Raó fixa: es reforça cada cert nombre correcte de respostes. S'obté una taxa de respostes alta i estable.
* Raó variable: es reforça cada cert nombre variable i aleatori de respostes, al voltant d'una mitajana. S'obte una taxa de respostes alta i estable.
* Interval fix: es reforça per la primera resposta produïda després d'un interval fix de temps des del darrer reforç. S'aconsegueix l'elevació de la taxa de respostes cap al final de l'interval.
* Interval variable: es reforça després d'un temps determinat que pot ser variable, evitant l'anticipació de recompensa i aconseguint respostes molt estables però més baixes.

## Obres

Malgrat que el conductisme operant ha suposat un gran nombre d'articles científics i d'aplicacions, com l'ensenyament programat, l'obra probablement més coneguda sobre una aplicació del condicionament instrumental o operant, és el llibre de B.F.Skinner, Walden II.

## Referències

* ↑ B.F.Skinner Homepage.
* ↑ Walden II a Google Books
# Col·legi de Montaigu

El Col·legi de Montaigu va ser un des col·legis constituents de la Faculté des Arts de la Universitat de París.

## Fundació

El Col·legi (originàriament, Collège des Aicels) va ser fundat el 1314 per Gilles I Aycelin de Montaigut, arquebisbe de Rouen, i va ser restaurat pel seu besnebot Pierre Aycelin de Montaigut. L'emplaçament des edificis estava a la Plaça del Panteó de París, amb l'entrada per l'actual carrer Valette, on actualment es troba la Biblioteca Sainte-Geneviève. El col·legi tenia grans privilegis: El Mestre serà escollit entre els alumnes pobres i per ells... L'escollit serà anomenat el ministre dels pobres. Els alumnes i els mestres no depenien per la confessió, ni del bisbe de París, ni tan sols del papa".

## Renovació

Quan el 1483, Jan Standonck és nomenat director, el col·legi estava arruïnat per manca de mitjans financers. Rabelais el qualifica de "collège de pouillerie" en el seu Gargantua. Ardent partidari de la reforma moral de l'Església, imposarà la pedagogia dels Germans de la Vida en Comú, una severa disciplina restablint l'ús dels càstigs corporals com el fuet i una pràctica religiosa assídua.
Organitza els estudiants en classes de diferents nivells, organitzats entorn de les Arts Liberals per acabar amb el Quadrivium com examen final.
El Col·legi esdevé un dels centres més cèlebres de la prereforma catòlica del segle xv.
Ignacio de Loyola, abans d'anar-se'n al Collège Sainte-Barbe, hi va seguir els anys 1528-1529, cursos de pedagogia, dels que en va fer servir idees importants per dissenyar els mètodes d'ensenyament dels jesuïtes.

## El final

En 1763, sobreviurà a la fusió dels col·legis petits. Però més tard, sofrirà la sort de nombroses institucions i esdevindrà fins a la seva destrucció final successivament presó militar, caserna d'infanteria i caixa de reclutament sempre conservant el seu malnom de «Maison des Haricots».
Els edificis van ser definitivament enderrocats el 1845.

## Alumnes i ensenyants cèlebres

* Didier de Birstorff
* Jean Molinet
* Erasme de Rotterdam
* Joan Calví
* Pierre Viret
* Louis Malet de Graville, alumne i després mecenes.
* l'explorador Villegagnon,
* Hector Boece
* John Knox
* Joseph Fourier, cèlebre matemàtic francès
* John Mair
* Élie Benoît
* Gaspar Lax
* Jean-François-René Mahérault
* Nicolas Petit: professeur poète humaniste et régent ès arts, auteur des Silvae (1522)

## Referències

* ↑ J. Michelet Histoire de France tome 4 A. Lacroix & Cie 1876

## Bibliografia

* Félibien, Michel. Histoire de la ville de Paris. I. Guillaume Desprez et Jean Desessartz, 1725.
* Marcel Godet : La congrégation de Montaigu (1490-1580) - Paris, Champion, 1912.

## Enllaços externs

* Web sobre el collège Montaigu Arxivat 2002-02-25 a Wayback Machine.
# Colibrí becfalçat cua-rogenc

El colibrí becfalçat cua-rogenc (Eutoxeres condamini) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita els boscos de les terres baixes fins als 700 m per l'est dels Andes al sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, est i sud-est del Perú i oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Colibrí becfalçat cua-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Colibrí becample

El colibrí becample (Cynanthus latirostris), és una espècie de colibrí del gènere Cynanthus pertanyen a la família Trochilidae.

## Descripció i alimentació

Té una grandària mitjana d'uns 10 cm i uns 12 d'envergadura; el seu pes oscil·la entre els 3 i 4 grams. En el seu plomatge adult predomina el verd metàl·lic.
El seu bec és característic, tant per la seva peculiar forma com pel seu color vermell. Les femelles tenen els colors molt més apagats que els mascles.
S'alimenten de nèctar de flors de plantes i arbres així com d'insectes que atrapen en al vol.
# Coll de Montllobar

El Coll de Montllobar és un coll a 1050 m. alt. situat a l'extrem nord de Montllobar, on hi ha l'antic poble d'aquest nom, el Castell de Montllobar i la mateixa muntanya així anomenada.
Pertany al terme municipal de Tremp, a dins de l'antic terme de Fígols de Tremp.
Hi passa la carretera C-1311 de Tremp al Pont de Montanyana, en el seu punt quilomètric número 13.

## Referències

* ↑ «Coll de Montllobar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Coll de Montllobar al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Alt de Montllobar por Tremp
# Coll de Miralles

El Coll de Miralles és un coll de muntanya de 710,6 m alt dels contraforts septentrionals dels Pirineus del terme comunal de Ceret, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord.
És en el sector sud del terme de Ceret, a ponent del Puig de Miralles i al nord-est del Mas del Prat Lloser i del Coll de la Brossa.
Es tracta d'un coll per on passen freqüentment rutes d'excursionisme a peu o en bicicleta de muntanya, tot i que per a les darreres, presenta alguns trams no ciclables (i cal baixar de la bicicleta i fer-los a peu).

## Referències

* ↑ El Coll de Miralles en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ruta per a bicicletes de muntanya de Wikiloc
# Convent de les Monges Caputxines

El Convent de les Monges Caputxines és una obra neoclàssica de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Tot el conjunt, situat al carrer de l'Esplanada, de línies molt austeres i senzilles, és construït amb pedra granítica unida amb morter de calç i sorra, que hom pot situar dins el corrent neoclassicista de l'època. Ocupa una gran extensió de terrenys i està dividit en dues grans naus dedicades a la clausura i una tercera a serveis. Compta amb una església dedicada a la Mare de Déu de l'Assumpció que està precedida per un pati rectangular, al qual s'accedeix des de l'esplanada per un portal amb triple arcada, és d'una sola nau coberta amb volta de canó amb llunetes. Pati i església formen l'ala E del convent
A ponent de l'església, el claustre, format per quatre galeries d'arcs de mig punt sobre pilars quadrangulars, i la resta de dependències monàstiques forma l'ala N del conjunt Ambdues ales (E i N) encerclen l'hort de les monges.
Durant la guerra del Francès (1808-1814) el convent fou ocupat per aquest i convertit en caserna, com també ho fou quan el 1823 tornaren els Cent Mil Fills de sant Lluís per tal de restablir l'absolutisme. En aquell moment les monges hagueren de trasllader-se al convent de Sant Josep, dins de les muralles, on romangueren per l'espai de mig any
Més endavant, als anys 1855-1856, el convent fou convertit en escola per a noies, per disposició oficial, i, finalment, arran dels avalots de juliol del 1936, les monges foren exclaustrades. Durant un breu període, el convent serví de presó. Posterioement, tornà a ser ocupat per les monges.

## Història

Quan fou edificat el convent de les monges caputxines el lloc que ocupà es trobava als afores de la Vila de Mataró, s'hi anava per un camí que sortia del portal de Valldeix i que també menava al convent dels frares Caputxins. Avui, però, es troba, dins de la vila ocupant la major part de l'illa que formen l'Esplanada i el carrer d'Alfons X, el savi
El rei Felip V concedí llicència a la vila de Mataró per a la construcció del convent de les caputxines el 9 de juliol del 1729, fundat per Pau Martí. Tot just al cap d'un any i mig el rector de santa Maria, mossén Francesc Llauder, va posar-hi la primera pedra i al cap d'un mes, el 17 de desembre de 1730 amb assistència de tot el poble i amb gran solemnitat es col·locà la primera pedra de l'església. Tot plegat va acabar-se de construir l'any 1736, però l'establiment de la primera comunitat de manera definitiva no es produí fins al 23 d'abril del 1741.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Convent de les Monges Caputxines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].