OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ana Vega Campos

Ana Vega Campos (Alacant, 1986) és una política valenciana, diputada a les Corts a les legislatures X i XI, i síndica-portaveu de Vox a les Corts Valencianes de 2019 a 2023.
Llicenciada en dret per la Universitat d'Alacant, especialitzada en dret laboral i contenciós administratiu. Fou triada diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2019 per la circumscripció d'Alacant i síndica-portaveu del grup parlamentari del partit ultra-dretà Vox que va obtindre representació a la cambra valenciana per primera vegada.
El desembre de 2023 va ser destituïda per la direcció del partit a Madrid com a portaveu a les Corts i va ser substituïda per José Maria Llanos. Mesos després també va ser destituïda com a presidenta de l'executiva provincial del partit a Alacant.

## Referències

* ↑ «Ficha del diputado/a | Corts Valencianes». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «StackPath». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «La dirección nacional de Vox releva por sorpresa a Vega como síndica para colocar a Llanos» (en castellà). [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Vox releva a Ana Vega de la presidencia provincial de Alicante y sitúa al navarro Eduardo Gutiérrez» (en castellà). [Consulta: 25 setembre 2024].
# Ana Vanessa Gutiérrez

Ana Vanessa Gutiérrez és una escriptora asturiana nascuda a Urbiés (Mieres) el 1980, encara que als vuit anys es traslladà a viure a L'Entregu.
Endemés de les col·laboracions en premsa i la seva inclusió en antologies de poesia i narrativa, Gutiérrez ha publicat els poemaris Onde seca l'agua (2003) i La danza de la yedra (2004), amb el que va guanyar el premi Teodoro Cuesta de poesia el 2003. És fundadora de la revista Reciella Malory i participa en altres com Entellunu o Formientu. Igualment és redactora del setmanari Les Noticies.
# Alyam, Alyam

Alyam, Alyam (àrab: اليـام اليـام, Alyām alyām) és una pel·lícula marroquina del 1978 dirigida Ahmed El Maânouni.

## Sinopsi

El jove Abdelwahad ha estat cridat a exercir el paper de cap de família des de la mort del seu pare. La seva presència és essencial per a la unitat familiar, sobretot perquè el jove té set germans que han de ser alimentats. La seva mare, Hlima, una dona de força i caràcter exemplars, també assumeix el seu lloc. Ella dissuadeix Abdelwahad quan aquest expressa el seu desig d'anar a treballar a França. Ja no pot suportar la vida dels joves de la seva edat a les zones rurals. Rebutja la seva misèria i la manca de futur i comença els passos necessaris per obtenir un permís de treball a França.

## Repartiment

* Abdelwahad i família
* Tobi
* Afandi Redouane
* Ben Brahim

## Distincions

* Nominada a la secció «Un Certain Regard» del 31è Festival Internacional de Cinema de Canes; fou la primera vegada que una pel·lícula marroquina era seleccionada al Festival de Canes.
* Festival Internacional de Cinema de Mannheim-Heidelberg 1978 : gran premi.
* Premis internacionals a Carthage, Ouagadougou, Taormina, Namur, Locarno, Damas, Bombay, Sydney, Londres, Los Angeles i Chicago.

## Referències

* ↑ «Sélection officielle 1978 : Un certain regard». Festival Internacional de Cinema de Canes.
* ↑ «Un film tourné au Maroc sélectionné au festival de Cannes», 15-04-2011. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ «Alyam Alyam». Festival Internacional de Cinema de Seattle, 2015. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2016. [Consulta: 16 desembre 2016].

## Bibliografia

* Karim Boukhari «La légende d'Alyam Alyam». Zamane [Casablanca], décembre 2016, pàg. 74-77. Boukhari.

## Enllaços externs

* Alyam, Alyam a YouTube
# Alfred de Sareshel

Alfred de Sarashel, també anomenat en (llatí) Alfredus Anglicus, va ser un traductor i filòsof escolàstic que va néixer a Anglaterra a finals del segle xii i va morir en el XIII.
Res es coneix res de la seva vida a part que es va traslladar a Toledo, on va treballar com a traductor de l'àrab al llatí. Per les dedicatòries de les seves traduccions es pot establir que va ser actiu entre 1178 i 1217.

## Obres
### Originals

* De motu cordis (Sobre els moviments del cor)

### Traduccions

* De plantis, tractat pseudo-aristotèlic sobre els vegetals.
* De Mineralibus, una traducció/adaptació parcial del Kitab al-Shifa d'Avicenna que es va afegir com llibres addicionals als Meteors d'Aristòtil.
Segons fons antigues, també es citen alguns comentaris d'Alfred de Sareshel a obres d'Aristòtil (com el De generatione et corruptione), però no s'han conservat.

## Referències

* ↑ Otte, pàgina 4.
* ↑ Speer i Wegener, pàgina 411.
* ↑ Otte, pàgina 13.

## Bibliografia

* Speer,Andreas; Wegener, Lydia, (eds). Wissen über Grenzen: Arabisches Wissen und lateinisches Mittelalter. Walter de Gruyter. Berlin, 2006. ISBN 9783110189988. Pàgines 406-424. (francès)
* Otte, James K. Alfred of Sareshel, Commentary on the Metheora of Aristotle. Brill. Leiden, 1988. ISBN 90-04-08453-3. (anglès) i (llatí)
# Allentown

* No s'ha de confondre amb Allenstown.
«Allentown» té aquests significats:
* Allentown (Geòrgia), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia.
* Allentown (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey.
* Allentown (Pennsilvània), població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània.
# André Glucksmann

André Glucksmann (Boulogne-Billancourt, 19 de juny de 1937 - París, 10 de novembre de 2015) fou un filòsof i assagista francès.
Malgrat haver començat la seva carrera amb un posicionament ideològic a l'esquerra adherit a les idees marxistes i haver sigut militant maoista durant la seva joventut, es va anar acostant gradualment cap a un rumb dretà, arribant fins i tot a donar suport a Nicolas Sarkozy a les eleccions presidencials franceses del 2007.
És pare de l'eurodiputat francès (2019-2024) Raphaël Glucksmann.

## Referències

* 1 2 «Le philosophe André Glucksmann est mort». Libération. [Consulta: 10 novembre 2015].
* ↑ Paoli, Paul-François. «Décès du philosophe André Glucksmann». Le Figaro. Société du Figaro. [Consulta: 10 novembre 2015].
# Amblyornis

Amblyornis és un gènere d'ocells de la família dels ptilonorínquids (Ptilonorhynchidae) que habita la selva humida de Nova Guinea.

## Llista d'espècies

Se n'han descrit quatre espècies dins aquest gènere:
* Amblyornis macgregoriae - jardiner de Lady Macgregor.
* Amblyornis subalaris - jardiner de crinera taronja.
* Amblyornis inornata - jardiner bru.
* Amblyornis flavifrons - jardiner de crinera groga.

## Referències

* ↑ El gènere Amblyornis a TAXONOMICON Rev. 20-06-2010
# Animisme

L'animisme és la creença que les coses no humanes tenen una essència espiritual. Els neopagans moderns sovint descriuen el seu sistema de creences com a animista. El panteisme, doncs, iguala Déu amb l'existència. L'animisme està present sobretot a l'Àfrica, al sud-est d'Àsia i al Carib, on es barreja amb altres creences.
L'animisme acostuma a pensar que les ànimes sobreviuen al cos i passen a un món millor o paradís. Algunes comunitats creuen en la reencarnació, i així les ànimes dels éssers i objectes que avui envolten la gent podien ser persones en altres vides, fins i tot coneguts, per la qual cosa proclamen que cal cuidar especialment la relació amb l'entorn, per respectar aquests esperits.
Els cultes animistes donen molta importància a la màgia, als rituals mortuoris i als somnis. En determinats indrets, es lliga també al vudú i al xamanisme.
A banda de la religió, hi ha traces d'animisme en molts sistemes de filosofia, com en Plató, Leibniz o l'escolàstica. L'hilozoisme podria ser una variant d'aquest sistema conceptual. Edward Tylor, un dels principals estudiosos del tema, intenta buscar la justificació racional i social que porta a l'expansió de l'animisme. Els seus adversaris li retreuen que no ajudi a esborrar el tòpic que assimila animisme a incultura o a poble primitiu.
Es troben indicis d'animisme a l'Àfrica, sud del Sàhara, Austràlia, Oceania, sud-est i centre d'Asia i tota Amèrica. L'arqueologia i l'antropologia estudien l'animisme actualment present en les cultures indígenes. Alguns conceptes antics sobre l'ànima es poden analitzar a partir dels termes amb què aquesta és denominada: per exemple, els lectors de Dant coneixen la idea que els morts no tenen ombra, la qual cosa no és una invenció del poeta, sinó una noció que prové del folklore anterior al cristianisme. A les Illes Canàries, els aborígens guanxes professaven una religió animista (mitologia guanxe).

## Referències

* ↑ Stringer, Martin D. «Rethinking Animism: Thoughts from the Infancy of our Discipline». Journal of the Royal Anthropological Institute, 5, 4, 1999, pàg. 541–56. DOI: 10.2307/2661147.
* ↑ Hornborg, Alf «Animism, fetishism, and objectivism as strategies for knowing (or not knowing) the world». Ethnos: Journal of Anthropology, 71, 1, 2006, pàg. 21–32. DOI: 10.1080/00141840600603129.
* ↑ Murphy Pizza, James R. Lewis Handbook of Contemporary Paganism, 2008, pp. 408–409
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 8 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Anita Daussà Ramon

Anna Daussà Ramón (Palafrugell, 13 de desembre de 1884 - 19 de novembre de 1972) fou una empresària industrial catalana. Filla de l'empresari Melitón Daussà. L'empresa familiar passà a la seva mare quan va enviudar amb el nom de "Vda de Melitón Daussá" (1928-1934) i posteriorment l'heretà Anna Daussà i continuà amb el nom "Hija de Melitón Daussá". El 6 de febrer de 1904, a l'edat de 19 anys es casà amb Eduard Genís Girbal, de 33 anys. Com era habitual, dues nissagues d'industrials sureres s'unien en matrimoni per establir nous lligams comercials i ampliar el seu domini dins el mercat surer. "Hija de Melitón Daussà" apareix en les matrícules industrials de Palafrugell des de 1935 i l'any 1961 encara estava en funcionament. En la matrícula industrial de 1935 consta que al carrer Llibertat tenia: - 1 màquina de llescar - 2 màquines de fer cilindres amb força motriu - 1 màquina de taps amb força motriu - 7 garlopes - 2 màquines de quadrar a mà.
Obté el certificat de productor nacional l'any 1936, es publica a la "Gazeta de Madrid" de 9 d'agost, on hi consta la següent informació: "con fábrica en la calle de Cervantes, número 3 (Gerona). Tapones de corcho de todas clases y calibres. La capacidad de producción en trescientos días y jornada de ocho horas de trabajo es de 47.000.000 de tapones.Fecha de expedición, 2 de mayo de 1936." l
L'empresa d'Anna Daussà consta en diferents adreces segons els documents que es consulten. En el certificat consta al carrer Cervantes, a la mateixa adreça on tenia les oficines l'empresa del seu marit Eduard Genís. Les altres adreces on es menciona "Hija de Melitón Daussá" corresponen a l'espai de fabricació: carrer de la Llibertat, 2 l'any 1935, l'any 1943 al carrer Guifré, 7 i a les matrícules industrials de l'Ajuntament de Palafrugell hi consta el carrer de la Rajola, 11. L'any 1961, a part de cotitzar amb el nom "Hija de Melitón Daussà", també declara dues màquines de rebaixar i tres màquines de barrina separadament de l'empresa, al seu nom "Ana Daussá Ramon".
L'empresa s'associà al Fomento de la Industria Nacional Corcho-taponera.
En una carta de 24 de desembre de 1941 sol·licitant arpillera per embalatge de taps al Sindicato Nacional Textil. Delegación de Cataluña, preveu una exportació de 10.225 kg de taps a Oslo, Praga, Bremen i Lausana.

## Referències

* ↑ «Dones del suro. Treball i societat.». Museu del Suro de Palafrugell, 2019. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Gazeta de Madrid», 1936. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «[http://museudelsuro.cat/wp-content/uploads/2016/04/Cens-1943.pdf Cens industrial 1943 Fons de la Delegació Nord-Est del Sindicato Nacional de Madera y Corcho]», 1943. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «[http://pandora.palafrugell.cat/viewer.vm?id=0000056137&page=1&search=&lang=ca&view=doc Matrícules industrials 1961 Ajuntament de Palafrugell]», 1961. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ Hernández Bagué, Santiago. Palafrugell i el suro. Palafrugell: Ajuntament de Palafrugell Diputació de Girona, 2002, p. 98. ISBN ISBN 84-95187-35-3.
* ↑ Hernández Bagué, Santiago. Palafrugell i el suro. Palafrugell: Ajuntament de Palafrugell Diputació de Girona, 2002, p. 48-49. ISBN ISBN 84-95187-35-3.
# Amin Younes

Amin Younes (nascut el 6 d'agost de 1993) és un futbolista professional alemany d'origen libanès que juga com a davanter per la SSC Napoli de la Serie A i per la selecció alemanya de futbol. És un davanter tècnic, i té un bon regat i visió de joc.

## Palmarès
### Jong Ajax

* 1 Eerste Divisie: 2017-18.

### SSC Napoli

* 1 Copa italiana: 2019-20.

### Selecció alemanya

* 1 Copa Confederacions: 2017.

## Referències

* ↑ «Amin Younes». worldfootball.net. [Consulta: 30 desembre 2012].
* ↑ «Cosa sappiamo del caso Younes» (en italià), 01-05-2018.

## Enllaços externs

* Amin Younes Fitxa a Fussballdaten
* Amin Younes, Fitxa a Soccerway
* Amin Younes – Fitxa i estadístiques a la UEFA
# Antigua

«Antigua» té aquests significats:
* Illa d'Antigua, illa principal de l'estat caribeny d'Antigua i Barbuda sovint anomenat només Antigua
* Antigua i Barbuda
* Antigua Guatemala, o simplement Antigua, ciutat monumental del centre de Guatemala
* La Antigua, municipi de la província de Lleó (Espanya)
* Antigua (Fuerteventura) és un municipi de l'illa de Fuerteventura (Espanya)
Viccionari
# Antonio Gutiérrez y González-Varona

Antonio Gutiérrez y González-Varona (Aranda de Duero, 8 de maig de 1729 - Santa Cruz de Tenerife, 15 de maig de 1799) fou un militar espanyol, tinent general dels Reials Exèrcits i capità general de Mallorca.
Va ingressar a l'exèrcit en 1736 i va lluitar com a subtinent a les guerres d'Itàlia de 1743 a 1748, Fou ajudant de camp del tinent general Manuel de Sada, participà en el setge de Ventimiglia i fou ascendit a capità en 1746. De retorn fou ascendit a capità de granaders i en 1753 fou destinat a Mallorca. Després de diversos destins fou destinat a Montevideo de 1762 a 1769, on va ascendit a tinent coronel en 1764 i a coronel en 1769.
En 1770 Francisco de Paula Bucareli y Ursúa l'envià a reconquerir les illes Malvines. Va desembarcar a Port Egmont i va rendir la guarnició anglesa. En 1772 va retornar a Cadis i en 1773 fou destinat a Barcelona, on fou comissionat per a l'aprovació de les quintes del Principat. En 1775 participà en una expedició a Alger, on fou ferit al cap. Va romandre a la guarnició d'Orà fins 1783. També va participar en el setge de Gibraltar i en 1781 fou ascendit a brigadier.
El 9 de juny de 1783 va ser nomenat governador de Maó i comandant de l'illa de Menorca, i de 1784 fins a 1790 fou capità general de Mallorca interí. El 20 de desembre de 1790 va ser ascendit a mariscal de camp i nomenat comandant general de les Illes Canàries. El 28 de novembre de 1793 va ascendit a tinent general. El 25 de juliol de 1797 es va haver d'enfrontar-se a un desembarcament britànic dirigit per Horatio Nelson, qui fou ferit i va perdre una cama. Va morir solter a Santa Cruz de Tenerife, el 15 de maig de 1799.

## Referències

* ↑ Antonio Miguel Gutiérrez González-Varona, Real Academia de la Historia
* ↑ biografia d'Antonio Gutierrez y González-Varona per Eduardo Pedro García Rodríguez
* ↑ Una placa rota por el general, La Opinión, 14 de maig de 2012

## Bibliografia

* Pedro Ontoria Oquillas El general D. Antonio Miguel Gutiérrez González-Varona Biblioteca : estudio e investigación, ISSN 1132-225X, Nº. 5, 1990, págs. 51-66
# Anna Cristeto i Massaneda

Anna Cristeto i Massaneda (Santa Coloma de Farners, la Selva, 1978) és una periodista catalana.
Llicenciada en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), va fer un postgrau en periodisme sociolaboral a aquesta mateixa universitat i un curs de postgrau en comunicació empresarial a la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Va debutar en el periodisme com a redactora de la secció d'Economia de La Vanguardia. Posteriorment va fitxar per la delegació catalana del diari econòmic Expansión i posteriorment per la La Gaceta de los Negocios, abans de recalar a l'agència de notícies privada Europa Press on, l'any 2011, va ser nomenada delegada a Catalunya. Entre les publicacions on ha col·laborat hi ha El Temps i la revista Fomento del Trabajo. El maig del 2019 fou nomenada nova directora d'El Periódico, en substitució d'Enric Hernández. Va ser directora fins a maig de 2020, quan fou substituïda per Albert Sáez.

## Referències

* ↑ «El Periódico prescindeix d'Enric Hernández. La nova directora serà Anna Cristeto». VilaWeb, 23-05-2019 [Consulta: 24 maig 2019].
* ↑ Gutiérrez, Àlex «Anna Cristeto, nova directora d'El Periódico». Diari ARA, 23-05-2019 [Consulta: 23 maig 2019].
* ↑ Gutiérrez, àlex. «Albert Sáez, nou director dEl Periódico'», 25-05-2020. [Consulta: 19 juliol 2023].
# Antíoc d'Arcàdia

Antíoc d'Arcàdia (en llatí Antiochus, en grec Ἀντίοχος) fou un polític d'Arcàdia.
El seu país el va enviar a Pèrsia com ambaixador el 367 aC, quan la majoria de països grecs van enviar el seus representants a Susa.
Els arcadis, potser per influència de Pelòpides, l'ambaixador de Tebes, van ser considerats de menys importància que els d'Elis, i aquest tracte poc considerat va fer que Antíoc en represàlia refusés els regals del rei persa.
És possible, com diu Xenofont, que Antíoc fos un esportista de Leprèion (Lepreium) (ciutat que Arcàdia i Elis es disputaven) guanyador del pancraci una vegada als jocs olímpics, dues vegades als Jocs Nemeus i també als jocs ístmics. Hi havia una estàtua d'ell feta per Nicòdam.

## Referències

* ↑ Antiochus an Arcadian a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 192
# Another Froggy Evening

Another Froggy Evening és un curtmetratge d'animació en Technicolor d'aproximadament uns 7 minuts de durada. Va ser dirigit per Chuck Jones, amb guió de Michael Maltese i direcció musical per Milt Franklyn. Aquest popular curtmetratge incorporava gran quantitat de peces musicals, des de "Hello! Ma Baby" i "I'm Just Wild About Harry", dos clàssics del Tin Pan Alley de finals del segle xix fins a "Largo al Factotum", ària de l'òpera Il Barbiere di Siviglia. El curt es va estrenar el 31 de desembre de 1995 com a part de la sèrie de curtmetratges de Warner Brothers Merrie Melodies.
Another Froggy Evening és protagonitzat per una granota, Michigan J. Frog, amb un gran talent per cantar.
El curt és considerat com un dels millors de la història. El 1994 va quedar en cinquena posició a la llista 50 Greatest Cartoons. El film ha estat en altes posicions al rànquing d'IMDb a millor curtmetratge de tots els temps. En 2003 la Biblioteca del Congrés dels Estats Units va reconèixer la pel·lícula com a "culturalment significativa", i va seleccionar-la perquè es preservara al National Film Registry. Altres dos curtmetratges dels Looney Tunes dirigits per Chuck Jones, What's Opera, Doc? i Duck Amuck també han rebut el mateix privilegi.
El 1955, Chuck Jones dirigiria una seqüela d'aquest curt: One Froggy Evening.
* Hello! Ma Baby
* "Hello! Ma Baby", una de les cançons del curt, a una versió de 1899 cantada per Arthur Collins.
# Settur

Settur fou un estat tributari protegit, del tipus zamindari, a la taluka de Srivilliputtur al districte de Tinnevelly, avui a Tamil Nadu, amb capital a Settur a 09° 24′ N, 77° 20′ E﻿ / ﻿9.400°N,77.333°E﻿ / 9.400; 77.333. La població el 1901 era de 14.328 habitants. El zamindar pertanyia a la casta dels mares i descendia d'una antiga família de poligars. Diversos rierols procedents dels Ghats Occidentals regaven el territori.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Epifanio Apesteguia Díaz

Epifanio Apesteguia Díaz (Gares, Navarra, 1948) fou batlle de Deià (Mallorca) de 1974 a 1986.
Va accedir a la batllia deianenca quan la dictadura franquista estava a punt d'acabar, i va tenir problemes amb el règim per negar-se a presidir la junta local del Moviment i jurar-ne els principis.
Amb l'adveniment de la democràcia es va integrar a l'UCD per la qual fou elegit batlle el 1979; va formar part del Comitè Polític Interinsular d'aquest partit des d'aquest any fins al 1983.
El 1983, arran de la desfeta de l'UCD i tot i ser del sector procliu a la tesi de Francisco Fernández Ordóñez, va encapçalar com a independent la candidatura d'UM i va tornar a ser elegit batlle, càrrec que abandonà el 1986.
Durant el seu mandat es va millorar la infraestructura viària, s'ampliaren el cementiri municipal i l'ajuntament, i es bastí un camp de futbol.
En l'activitat privada ha treballat en la banca i a diverses empreses internacionals i nacionals.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1.
# Pont Nou de Camprodon

Pont Nou de Camprodon és una obra del municipi de Camprodon (Ripollès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Pont d'un sol arc, de pedra, de doble pendent (dit d'esquena d'ase), que està unit a una torre de defensa, on hi ha l'antic portal de Cerdanya. Vora la torre hi ha una volta d'arc rebaixat que dona pas al carrer de Sant Roc.
El pont, la silueta del qual constitueix un dels símbols de la vila, fou restaurat el 1930, probablement per Jeroni Martorell.

## Història

El Pont Nou de Camprodon es troba sobre el Ter, just després de la seva confluència amb el Ritort, que separa la Vila de Dalt (o nucli centrat pel monestir) de la Vila de Baix. El pont fou construït amb tota probabilitat entre el 1196 i el 1226, i refet en part el segle xiv, per tal de donar pas al camí de ferradura que conduïa a la Cerdanya.

## Referències

* 1 2 «Pont Nou de Camprodon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Província de Govisümber

Govisümber (en mongol:Говьсүмбэр), literalment "Muntanya èpica Sumber del Gobi") és una de les 21 províncies (aimags) de Mongòlia. La seva capital és la ciutat de Choir. Ocupa una superfície de 5.542 km² i té una població (2008) de 13.315 habitants.
# Hurtsboro

Hurtsboro és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 592 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hurtsboro tenia 592 habitants, 283 habitatges, i 161 famílies. La densitat de població era de 221,9 habitants/km².
Dels 283 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,1% hi vivien parelles casades, en un 23,3% dones solteres, i en un 43,1% no eren unitats familiars. En el 41,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 93,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.691 $ i la renda mediana per família de 25.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.979 $ mentre que les dones 19.821 $. La renda per capita de la població era de 16.908 $. Aproximadament el 28,4% de les famílies i el 32,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.