OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# To Kati

To Kati ("L'allò") és un àlbum de la cantant popular grega Keti Garbi. Sortí a la llum l'abril de l'any 2000 per Sony BMG de Grècia i obtingué tres platins a Xipre. És fins avui el seu àlbum més venut amb més de 240.000 còpies, i el segon àlbum més venut de la dècada.

## Llista de pistes
### DISC 1

* To Kati
* Alitaki Mou
* Epitelous (amb Natassa Theodoridou)
* Pragmata Spao
* Oli Mou I Stenohoria
* Sopa
* To Lathos Mou
* Atofio Hrisafi/Tha Melaholiso (Versió Remix)
* Hamena
* Nai Iparho Ego
* Agio Kalokeri
* Arhizo Polemo
* Allo Esi Ki Allo Ego
* I Patrida Mou (amb Antonis Vardis)
* O Ilios Pou Egine Vrohi

### DISC 2

* Se Poliorkia (Pes, Pes)
* Ierosilia
* Evaisthiseis
* Apo Do Kai Pio Pera
* Mia Fora Kai Ena Kero
* Apozimiosi
* Ftou Kselefteria
* Asimfonia Haraktiron (amb Antonis Remos)
* Kolasi
* Triferotita
* Apologisou
* Akou Tin Kardoula Sou
* Os Ton Paradiso
* Fougaro
* Ola Sta Katalogizo
* Zisame (amb Dionisi Shoina)

## Clips de Vídeo

* To Kati
* Epitelous (amb Natasa Theodoridou)
* To Lathos Mou
* Hamena
* Nai Yparho Ego
* Arhizo Polemo
* I Patrida Mou (amb Antonis Vardis)
* Ierosilia
* Evaisthiseis
* Apo Do Kai Pio Pera
* Mia Fora Kai Ena Kero
* Apozimiosi
* Asimfonia Haraktiron (amb Antonis Remos)
* Kolasi
* Triferotita
* Ola Sta Katalogizo
* Zisame (amb Dionisi Shoina)
# Aki Takayama

Aki Takayama (Osaka, Japó, 12 de març de 1970) és una nedadora japonesa de natació sincronitzada retirada que va arribar a ser medallera de bronze olímpica a Barcelona 1992 en el concurs per duos.

## Carrera esportiva

Al Campionat Mundial de Natació de 1991 celebrat a Perth va guanyar la plata en duo; a l'any següent, als Jocs Olímpics de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) va guanyar la medalla de bronze en el concurs per duos, després dels Estats Units (or) i Canadà (plata), al costat de la seva companya d'equip que va ser Fumiko Okuno.

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 22 d'abril de 2018.
# Maioris Decima

Maioris Decima és una urbanització costanera al terme municipal de Llucmajor situada entre les urbanitzacions de Bellavista i El Puigderrós, dins terrenys que feien part de la possessió de Son Granada de Baix.
El 1976 se n'aprovà el projecte d'urbanització, tot i que el procés urbanitzador començà el 1989. L'empresa promotora és Maioris Decima, SA. El conjunt té 24,64 ha i s'hi començà a construir el 1992 amb habitatges unifamiliars isolats i apartaments, amb una capacitat de 829 places.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
# Veti Agori Basili Mavorci

Veti Agori Basili Mavorci (en llatí: Vettius Agorius Basilius Mavortius) va ser el suposat autor d'un poema sobre el judici de Paris que figura a l'Anthologia latina sota aquest nom, format per 42 línies, quan el poema acaba d'una forma sobtada.
Va ser designat cònsol l'any 527. Hi ha autors que creuen que va editar i distribuir les obres d'Horaci en la seva forma actual, encara que potser hi hauria introduït passatges espuris.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/985?rgn=full+text;view=image;q1=Mavo+rtiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II+(en+anglès).++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 975. ]
# Šakotis

Šakotis és un pastís molt tradicional de Lituània, es tracta d'una versió del pastís alemany Baumkuchen encara que difereix en textures i alguns ingredients. Aquest pastís era conegut a Lituània des de l'era de la Confederació de Polònia i Lituània. Els seus orígens s'atribueixen tant a la reina italiana Bona Sforza de Polònia o de la tribu bàltica de Yotvingians. Els Yotvingians es van establir els primers en l'alta edat mitjana a Podlàquia, mentre que se sap que Bona Sforza va implementar moltes reformes a l'agricultura, la infraestructura i la producció.

## Costums

El pastís pot ser adornat amb diferents ornaments de xocolata i florals, però se serveix sovint sol sense cap acompanyament. El Šakotis és una de les postres més importants en les celebracions lituanes, especialment a les festes de les noces o d'aniversari.

## Curiositats

Aquestes postres va ser escollides durant la iniciativa del 2006 denominada Cafè Europa per representar la pastisseria de Lituània durant el dia d'Europa.

## Referències

* ↑ Klaus Klöppel: Polnische Ostseeküste: Danzig, Masuren, Baedeker, ISBN 3-8297-1171-9; 2011
# Buit Gegant

El Buit Gegant és una gran regió d'espai caracteritzada d'una molt baixa densitat de galàxies, en la constel·lació dels Llebrers. Al moment de la seva descoberta era la més gran buidor coneguda, amb un diàmetre estimat entre els 300 i els 400 megaparsecs (entre 1 i 1,3 mil milions d'anys llum) i una distància de la Terra d'aproximadament 1,5 mil milions d'anys llum (z = 0,116). Només perdrà la primera posició entre els buits més grans coneguts el 2013 amb el descobriment del buit KBC, amb un diàmetre de 2 mil milions d'anys llum.
Va ser descobert el 1988 com el buit més consistent de l'hemisferi galàctic nord i, fins al descobriment de l'esmentat buit KBC, el més consistent mai registrat. Fins i tot les dimensions de l'hipotètic superbuit d'Eridà (o Large Void, que correspon al punt fred del WMAP) no són comparables a les del buit gegant, al qual, no obstant, no correspon cap pic negatiu significatiu en la radiació còsmica de fons. Tot i que és un buit immens, conté 17 grups de galàxies, concentrats en una regió esfèrica de 50 megaparsecs de diàmetre. Els estudis sobre el moviment de les galàxies demostren que no interaccionen entre ells, cosa que significa que la densitat dels grups és molt baixa i produeix una interacció gravitacional insignificant.
La posició del buit al cel és molt proper al buit de Bover, que és cinc vegades més a prop, però té un quart de la mida del Buit Gegant.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ (anglès) Kopylov A. I.; Kopylova, F. G." (2002) "Search for streaming motion of galaxy clusters around the Giant Void" (PDF) Astronomy and Astrophysics, v.382, p.389-396 Bibcode: 2002A&A...382..389K doi:10.1051/0004-6361:20011500
* ↑ Siegel, Ethan. «We're Way Below Average! Astronomers Say Milky Way Resides In A Great Cosmic Void». Forbes.
* ↑ (anglès)"The Northern Cone of Metagalaxy" (Kopylov et al. 1988)
# Integration of Shadows

Integration of Shadows és una fotografia de l'artista visual estatunidenc Man Ray (1890-1976) que va realitzar en el 1918. Man Ray. S'empra la tècnica de gelatina de plata sobre paper. Disposa d'unes dimensions de 25 x 17 cm.
Entre el plantejament del ready-made i la disseminació del dadà en Nova York, en la que va participar de manera activa, Man Ray va crear la seua fotografia Integration of Shadows (Woman), que forma duo amb una altra denominada, Integration of Shadows (Man). Per la seua referència al gènere femení (i la seua parella al masculí), va suposar un exercici de reconsideració i fallida de la iconografia que la tradició occidental i les convencions de la representació han reservat al tema d'Adam i Eva.

## Anàlisi

La fotografia mostra la formació d’un objecte, resultat de la suma i disposició de diferents materials, corresponents a la vida quotidiana de l’artista, localitzats en el seu propi estudi: dos reflectors metàl·lics esfèrics, una planxa de cristall i sis pinces de fusta per a penjar la roba, que va utilitzar per a colgar les còpies fotogràfiques.
Mitjançant un procés d'antropomorfització, a l'objecte resultant se li assigna un nou significat: la idea de dona.
Amb açò, es reconeix la iconoclàstia dadaista de Marcel Duchamp i Francis Picabia, que Man Ray assumeix també com a resposta al excés de confiança que la cultura moderna va posar en la màquina com a promesa de l'avanç.
Man Ray, des del campus fotogràfic, va posar en pràctica amb Integration of Shadows (Woman) el que va anomenar "poesia plàstica": la resignificació dels objectes a partir de les seues ombres.

## Referències

* ↑ «Integration of Shadows - Man Ray». [Consulta: 19 novembre 2021].
* 1 2 3 Institut Valencià d'Art Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià d'Art Modern, 2019, pg. 64-65. ISBN 978-84-482-6416-1.
# Ebenus

Ebenus és un gènere de plantes amb flors fabàcies. Pertany a la subfamília fabòidies.

## Taxonomia

* Ebenus abyssinica
* Ebenus acapulcensis
* Ebenus acuminata
* Ebenus albens
* Ebenus andamanica
* Ebenus andersonii
* Ebenus argentea
* Ebenus armitagei
* Ebenus barbigera
* Ebenus boisseri
* Ebenus boissieri
* Ebenus bourgaei
* Ebenus bourgeaui
* Ebenus brexifolia
* Ebenus candidus
* Ebenus capensis
* Ebenus cappadocica
* Ebenus caribaea
* Ebenus cauliflora
* Ebenus cilicica
* Ebenus compacta
* Ebenus confertiflora
* Ebenus cordata
* Ebenus cretica
* Ebenus creticus
* Ebenus depressa
* Ebenus diffusa
* Ebenus elliptica
* Ebenus erinacea
* Ebenus fasciculosa
* Ebenus ferruginea
* Ebenus foliosa
* Ebenus geminata
* Ebenus grisebachii
* Ebenus haussknechtii
* Ebenus hemicyclodes
* Ebenus hilairei
* Ebenus hillebrandi
* Ebenus hirsuta
* Ebenus hirta
* Ebenus humilis
* Ebenus inconstans
* Ebenus intricata
* Ebenus lagopus
* Ebenus laguroides
* Ebenus lamponga
* Ebenus lancea
* Ebenus lanceolata
* Ebenus laurina
* Ebenus leucomelas
* Ebenus longipes
* Ebenus macrophylla
* Ebenus maingayi
* Ebenus major
* Ebenus mannii
* Ebenus melanida
* Ebenus mellinoni
* Ebenus micrantha
* Ebenus molucca
* Ebenus montbretii
* Ebenus motleyi
* Ebenus mualata
* Ebenus myristicodes
* Ebenus myristicoides
* Ebenus myrmecocalyx
* Ebenus myrmecocarpa
* Ebenus natalensis
* Ebenus nigrescens
* Ebenus oblongifolia
* Ebenus obovata
* Ebenus ovalifolia
* Ebenus pavonii
* Ebenus pinnata
* Ebenus pinnatus
* Ebenus pisidica
* Ebenus plumosa
* Ebenus pogonotropis
* Ebenus punctata
* Ebenus quiloensis
* Ebenus reesei
* Ebenus reesi
* Ebenus reticulata
* Ebenus rufa
* Ebenus ruminata
* Ebenus salicifolia
* Ebenus sandwicensis
* Ebenus sericea
* Ebenus seychellarum
* Ebenus sibthorpii
* Ebenus stellata
* Ebenus stellatus
* Ebenus stipulacea
* Ebenus tesselaria
* Ebenus teysmannii
* Ebenus vieillardii

## Referències

* (anglès) GBIF entry
# Torneig de les Cinc Nacions 1977

El Torneig de les cinc Nacions de 1977 fou la 48a edició en el format de cinc nacions i la 83a tenint en compte les edicions del Home Nations Championship. Deu partits es van jugar entre el 15 de gener i el 19 de març. França seria la gran dominadora del torneig aconseguint el títol per 6a vegada, a més de guanyar per segona vegada el Grand Slam, ja que va batre a la resta de contrincants. França ho aconseguiria jugant tots els partits amb els mateixos quinze jugadors i sense concedir ni un sol assaig als rivals.Pel que fa als equips britànics i a Irlanda, Gal·les seguiria amb el seu domini i tornaria a vèncer als altres equips no continentals, enduent-se la Triple Corona

## Classificació

| Posició | Nació | Partits | Partits | Partits | Partits | Punts | Punts | Punts | Taula de punts |
| Posició | Nació | Jugats | Guanyats | Empatats | Perduts | A Favor | En contra | Diferència | Taula de punts |
| 1 | França | 4 | 4 | 0 | 0 | 58 | 21 | +37 | 8 |
| 2 | Gal·les | 4 | 3 | 0 | 1 | 66 | 43 | +23 | 6 |
| 3 | Anglaterra | 4 | 2 | 0 | 2 | 42 | 24 | +18 | 4 |
| 4 | Escòcia | 4 | 1 | 0 | 3 | 39 | 85 | −46 | 2 |
| 5 | Irlanda | 4 | 0 | 0 | 4 | 33 | 65 | −32 | 0 |

## Results

| Gal·les | 25–9 | Irlanda | 15 de gener de 1977 - National Stadium, Cardiff Assistència: 55.000 espectadors Àrbitre: N Sanson (Escòcia) |
| Anglaterra | 26–6 | Escòcia | 15 de gener de 1977 - Twickenham, Londres Àrbitre: M Joseph (Gal·les) |
| França | 16–9 | Gal·les | 5 de febrer de 1977 - Parc des Princes, París Assistència: 44.000 espectadors Àrbitre: A Hosie (Escòcia) |
| Irlanda | 0–4 | Anglaterra | 5 de febrer de 1977 - Lansdowne Road, Dublín Assistència: 58.000 espectadors Àrbitre: F Palmade (França) |
| Anglaterra | 3–4 | França | 19 de febrer de 1977 - Twickenham, Londres Assistència: 70.000 espectadors Àrbitre: Kelleher (Gal·les) |
| Escòcia | 21–18 | Irlanda | 19 de febrer de 1977 - Murrayfield, Edimburg Assistència: 70.000 espectadors Àrbitre: M Joseph (Gal·les) |
| França | 23–3 | Escòcia | 5 de març de 1977 - Parc des Princes, París Assistència: 50.000 espectadors Àrbitre: M Jseph (Gal·les) |
| Gal·les | 14–9 | Anglaterra | 5 de març de 1977 - National Stadium, Cardiff Assistència: 50.000 espectadors Àrbitre: D Burnett (Irlanda) |
| Irlanda | 6–15 | França | 19 de març de 1977 - Lansdowne Road, Dublín Assistència: 50.000 espectadors Àrbitre: A Hosie (Excòcia) |
| Escòcia | 9–18 | Gal·les | 19 de març de 1977 - Murrayfield, Edimburg Assistència: 70.000 espectadors Àrbitre: G Domercq (França) |

## Referències

* ↑ «Six Nations roll of honour» (en anglès). Londres: British Broadcasting Corporation. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Bronderson, Ian. The Five Nations/Six Nations 1970-2009: A Complete Record (en anglès). Parkbench Publications, 2009. ISBN 9780956272515 [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Jenkins, editor Vivian. Rothmans rugby yearbook : (incorporating Playfair rugby annual). (en anglès). Londres: Queen Anne Press, 1977. ISBN 0-354-09020-8 [Consulta: 23 desembre 2015].
# Aki (equip ciclista)

L'equip Aki, conegut anteriorment com a Jolly Componibili, va ser un equip ciclista professional italià i després monegasc, que competí entre el 1989 i 1997. Va ser succeït per l'equip Vini Caldirola-Longoni Sport.

## Principals triomfs

** Trofeu Matteotti: Daniel Steiger (1991)
** Hofbrau Cup: Dmitri Kónixev (1996)
** Chrono des Herbiers: Serhí Hontxar (1997)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 9 participacions (1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997)
** 10 victòries d'etapa:
*** 1 el 1989: Stefano Giuliani
*** 2 el 1992: Endrio Leoni (2)
*** 2 el 1993: Dmitri Kónixev (2)
*** 2 el 1994: Endrio Leoni (2)
*** 2 el 1995: Giuseppe Citterio, Denis Zanette
*** 1 el 1997: Serhí Hontxar
** 0 classificacions finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 1 participació (1995)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1990: Dmitri Kónixev
** 0 classificacions finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 4 participacions (1990, 1994, 1996, 1997)
** 3 victòries d'etapa:
*** 1 el 1990: Silvio Martinello
*** 1 el 1994: Endrio Leoni
*** 1 el 1996: Dmitri Kónixev
** 0 classificacions finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Classificacions UCI

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1995 | 21è | Dmitri Kónixev (52è) |
| 1996 | 21è | Stefano Faustini (55è) |
| 1997 | 25è | Serhí Hontxar (35è) |

## Enllaços externs

* Plantilles 1 a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles 2 a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
# Maipo

El Maipo és un estratovolcà que es troba a la serralada dels Andes, a la frontera entre Xile i l'Argentina. És a 90 km al sud del Tupungato i uns 100 km al sud-est de Santiago de Xile. Té una forma cònica, i amb 5.264 msnm és un dels cims de més de 5.000 metres més meridionals dels Andes. El riu Maipo neix al seu vessant occidental i el Diamante ho fa a l'oriental.
El Maipo es va formar dins la gran caldera del Diamante. Aquesta caldera fa 15 km per 20 km i es va formar fa aproximadament mig milió d'anys, alliberant entre 260 i 350 km³ de material piroclàstic. Posteriorment es va crear el Maipo, que s'eleva uns 1.900 metres sobre la base de la caldera. A l'est del cim hi ha la Laguna del Diamante, un llac que es va formar quan les colades de lava van bloquejar els canals de drenatge de la caldera l'any 1826. La darrera erupció del volcà va tenir lloc el 1912.

## Referències

* ↑ Kelsey, Michael R. Climbers and Hikers Guide to the World's Mountains. 3rd. Kelsey Publishing, 1990. ISBN 0-944510-02-7.
* ↑ «Supplementary Table to P.L. Ward, Thin Solid Films (2009) Major volcanic eruptions and provinces». Teton Tectonics. Arxivat de l'original el 2010-01-20. [Consulta: 16 març 2010].
* ↑ (castellà)(anglès) Patricia Sruoga, « El volcanismo reciente y riesgo asociado en la provincia de Mendoza », a Dario Trombotto, Ricardo Villalba (eds), IANIGLA, 30 años de investigación básica y aplicada en Ciencias Ambientales - ANIGLA, 30 Years of Basic and Applied Research on Environmental Sciences, Mendoza : Instituto argentino de nivologõa, glaciologõa y ciencias ambientales, 2002, p. 255-260 ISBN 987-43-4545-4
* ↑ «Global Volcanism Program | Maipo» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2024].
# Virgínia Cardona Tapia

Virgínia Cardona Tapia (Barcelona, 4 de gener de 1967) és una jugadora de voleibol catalana, ja retirada.
Col·locadora, va començar a jugar al Col·legi Santa Isabel de Barcelona. La temporada 1986-87 va fitxar pel RCD Espanyol-Cornellà, amb el qual guanyà dos Lligues espanyoles (1987-88 i 1990-91) i dos Copes de la Reina (1990 i 1992). Posteriorment, jugà al Club Voleibol Alcorcón, amb el qual aconseguí una Lliga i dues Copes de la Reina (1993 i 1994) i Club Voleibol Benidorm. Internacional amb la selecció espanyola de voleibol, competí als Jocs Olímpics de Barcelona 1992 on fou la capitana de l'equip. Després de la seva retirada, practicà el volei platja.

## Palmarès

* 3 Lligues espanyoles de voleibol femenina: 1987-88, 1990-91 i 1993-94
* 4 Copes espanyoles de voleibol femenina: 1990, 1992, 1993 i 1994
* 1 Supercopa espanyola de voleibol femenina: 1990-91

## Referències

* ↑ «Virgínia Cardona Tapia». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Español; Preparativos "anti-yanquistas"» (en castellà). Mundo Deportivo, 04-09-1986. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ Casasa, Neus. «Santa Isabel: el 'bressol' del voleibol femenino» (en castellà). Mundo Deportivo, 25-11-1995. [Consulta: 27 agost 2021].
# Šafařík (cràter)

Šafařík (també escrit com Safavrik) és un petit cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna. Es troba al nord del cràter Tiselius i cap a l'est-sud-est de Sharonov. Es localitza a l'interior de la Conca Freundlich-Sharonov.
És una formació desgastada i erosionada, amb impactes menors en la vora cap a l'oest, a l'est i al nord. La resta del desgastat brocal i de l'interior manquen relativament de trets distintius.
El cràter va ser nomenat per la UAI en 1970.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements s'identifiquen en els mapes lunars col·locant la lletra en el costat del punt central del cràter més proper a Šafařík.
| Cràters satèl·lit | Šafařík Coordenades Diàmetre A 12° 36′ N, 177° 12′ E﻿ / ﻿12.6°N,177.2°E﻿ / 12.6; 177.2﻿ (Šafařík A) 19 km H 9° 42′ N, 179° 18′ E﻿ / ﻿9.7°N,179.3°E﻿ / 9.7; 179.3﻿ (Šafařík H) 16 km S 10° 00′ N, 174° 24′ E﻿ / ﻿10.0°N,174.4°E﻿ / 10.0; 174.4﻿ (Šafařík S) 14 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Šafařík (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Šafařík» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2018].
# Bronchales

Bronchales és un municipi de la província de Terol situat a la comarca del Serra d'Albarrasí.
En el Cantar del Mío Cid apareix el nom al vers 1475:
"Por Santa María vos vayades passar... trocieron a Santa María e vinieron a albergar a Fronchales"
# Iroquois

«Iroquois» té aquests significats:
* Iroquois (Dakota del Sud)
* Iroquois (Illinois)
* Iroquois Point
# Ebenezer Cunningham

Ebenezer Cunningham (Hackney, 7 de maig de 1881 - Corbridge, 12 de febrer de 1977) va ser un matemàtic i físic anglès.

## Vida i Obra

Cunningham va estudiar al Owen's College de Islington, un barri de Londres, abans d'ingressar el 1899 al St. John's College de la universitat de Cambridge, en la qual va rebre classes de Joseph Larmor, va ser senior wrangler el 1902 i va obtenir el premi Smith el 1904. Entre 1904 i 1907 va ser professor de la universitat de Liverpool, on va coincidir amb un altre senior wrangler, Harry Bateman, i de 1907 a 1911 va donar classes al University College de Londres.
El 1911 va retornar al St. John's de Cambridge on va romandre la resta de la seva vida.
Cunningham és recordat per haver començat a introduir la teoria de la relativitat a la Gran Bretanya. Ho va fer com una justificació matemàtica de la transformació de Lorentz.

## Referències

* ↑ Warwick, 2001, p. 381.
* ↑ Jeffreys, 1977, p. 735.
* ↑ Walter, 2018, p. 7.
* ↑ Hoyle, 1982, p. 2.
* ↑ Warwick, 2001, p. 386.

## Bibliografia

* Hoyle, Fred «The Universe: Past and Present Reflections» (en anglès). Annual Review of Astronomy and Astrophysics, Vol. 20, 1982, pàg. 1-36. DOI: 10.1146/annurev.aa.20.090182.000245. ISSN: 1545-4282.
* Jeffreys, Carol «E. Cunningham» (en anglès). Nature, Vol. 267, 1977, pàg. 735. DOI: 10.1038/267735b0. ISSN: 0028-0836.
* Walter, Scott A. «Figures of Light in the Early History of Relativity (1905-1914)». A: David E. Rowe, Tilman Sauer, Scott A. Walter (eds.). Beyond Einstein (en anglès). Birkhäuser, 2018, p. 3-50. ISBN 978-1-4939-7706-2.
* Warwick, Andrew «Cambridge mathematics and Cavendish physics: Cunningham, Campbell and Einstein's relativity 1905–1911 part II: Comparing traditions in Cambridge physics» (en anglès). Studies in History and Philosophy of Science, Vol. 24, Num. 1, 1993, pàg. 1-25. DOI: 10.1016/0039-3681(93)90022-C. ISSN: 0039-3681.
* Warwick, Andrew. «Cambridge Mathematics and Cavendish Physics: Cunningham, Campbell, and Einstein's Relativity (1905-1911). Part I: The uses of Theory». A: Peter Galison, Michael Gordin, David Kaiser (eds.). Science and Society. Making Special Relativity (en anglès). Routledge, 2001, p. 371-402. ISBN 978-0-4159-3715-3.
* Warwick, Andrew. Masters of Theory: Cambridge and the Rise of Mathematical Physics (en anglès). University of Chicago Press, 2003. ISBN 0-226-87374-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ebenezer Cunningham» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Albero Bajo

Albero Bajo (en aragonès Albero Baixo) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca dels Monegres.