OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Choy Li Fat

El choy li fat és un art marcial xinès fundat el 1836 per Chan Heung (陳享). Va agafar aquest nom en honor del monjo budista Choy Fook (蔡褔, Cai Fu). El sistema combina diverses tècniques d'arts marcials del nord i del sud de la Xina; el puny i braç de les tècniques Xaolin del sud, i els moviments circulars i treball de cames que caracteritza les arts marcials del nord de la Xina. Hom el considera un estil extern, que combina tècniques toves i dures, i que incorpora una àmplia gamma d'armes com a part del seu pla d'estudis.

## King Mui Choy Li Fut 京梅陳家雄勝蔡李佛拳館

La transmissió de la línia principal es coneix com a King Mui (京梅), perquè la família del fundador provenia del poble del Rei Mui, i és on Chan Heung 陳享 va començar oficialment a ensenyar Choy Li Fut el 1836. Avui en dia, els descendents de la família Chan prefereixen utilitzar el terme "Chan Family", perquè el successor actual (Guardia de l'estil) va ser Chan Yiu-Chi 陳耀墀, fill de Chan Koon-pak i nét de Chan Heung.
Cap alumne notable de la família Chan de Chan Yi-chi va ser Hu Yuen-chou 胡雲綽, instructor del famós mestre Choy Li Fut Doc-Fai Wong 黄德輝 considerat per molts com un successor de 5a generació i hereu del llinatge del Rei Mui.
Després de Chan Yiu-chi 陳耀墀, el seu fill Chan Sun-chiu es va convertir en l'hereu i Guardià de l'estil. Després de la mort, el 22 d'abril de 2013, de Chan Sun-chiu (Guardià del Rei Mui Choy Li Fut)陈燊樵, tots els descendents i estudiants coneguts esdevenen els seus successors actuals de la 5a generació del llinatge del Rei Mui, ho són; Chan Yong-fa i Niel Willcott.

## Bibliografia

* Garcia Gaspar, Choy Lee Fut Kung Fu - La Herencia de los Maestros, Magnus Enterprises S.L., Espanya, 2007, ISBN 978-84-611-6740-1 (castellà)

## Referències

* ↑ The Dynamic Fighting Art Descended from the Monks of the Shaolin Temple Choy Li Fut Kung Fu, Doc-Fai Wong i Jane Hallander, Unique Publications 1985., ISBN 0-86568-062-0, ISBN 978-0-86568-062-3
* ↑ Chinese Gung Fu: The Philosophical Art of Self-Defense, Bruce Lee, Black Belt Communications; (Febrer, 2008), ISBN 0-89750-112-8, ISBN 978-0-89750-112-5
* ↑ Kungfu Basics (Tuttle Martial Arts Basics), Paul Eng, Paperback: Tuttle Publishing (Juliol, 2004), ISBN 0-8048-3494-6,ISBN 978-0-8048-3494-0
* ↑ «Chan Family Choy Lee Fut trademark».
* ↑ «Història de Hu Yuen Chou».
* ↑ «Historial de vídeo de Hu Yuen-chou». Arxivat de l'original el 2018-11-04. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «The Keeper of Choy Li Fut - Plum Blossom International Federation». [Consulta: 7 juliol 2016].
* ↑ «The Keeper of Choy Li Fut and Doc-Fai Wong - Plum Blossom International Federation». [Consulta: 7 juliol 2016].
* ↑ «Sopar amb Chan Sun-chiu», 29-08-2016. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ «Front cover El Budoka 2.0 magazine», 09-12-2014.

## Enllaços externs

* Historia del CHOY LI FAT KUNG FU "Un Estilo Demoledor" Arxivat 2018-04-10 a Wayback Machine. (castellà)
* History and Lineage of Choy Li Fut (Cai Li Fo) (anglès)
# Bandera d'Ulldecona

La bandera oficial d'Ulldecona (Montsià) té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal vermella i blanca. La meitat superior carregada al centre, d'un castell blanc obert sobremuntat d'una creu de Malta a la torre central i d'un ull de sable a cadascuna de les laterals; tot el conjunt d'una altura de 7/18 parts de la del drap.
La forma del castell és la tradicional que ha vingut usant el municipi des d'antuvi, diferent de la normal en els escuts catalans.
Es va publicar al DOGC el 13 de desembre de 1993 amb el número 1831.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Montsià
* Escut d'Ulldecona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ 29 de novembre de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Ulldecona.» (pdf). DOGC num. 1831, 13-12-1993. [Consulta: 3 desembre 2009].
* ↑ Associació Catalana de Vexil·lologia (GFDL)
# Casa Josep Iglésias

Casa Josep Iglésias és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil com a habitatge familiar aïllat. Consta de planta baixa i pis. Es tracta d'un petit edifici amb volumetria i formes racionalistes juxtaposades amb elements clàssics. Arcs de mig punt en el porxo i a la galeria de la planta pis. Cal destacar en els acabats interiors motius coherents al llenguatge racionalista. La coberta és a dues vessants.

## Referències

* ↑ «Casa Josep Iglésias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Ourtzagh

Ourtzagh (àrab أورتزاغ) és una comuna rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.381 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Edgbaston

Edgbaston és un suburbi de la ciutat de Birmingham, Anglaterra, situat al sud-oest del centre de la ciutat. Limita amb Moseley al sud-est i amb Smethwick i Winson Green al nord-oest.
Durant el segle xix, aquesta zona es trobava sota el control de la família Gough-Calthorpe, que refusava el permís de construcció de fàbriques o magatzems a Edgbaston, fent la zona atractiva als residents rics de la ciutat. Així, va passar a ser conegut com "l'indret on comencen els arbres". Edgbaston és la llar de l'Edgbaston Cricket Ground, un camp de cricket, de la Universitat de Birmingham, establerta com la Birmingham Medical School el 1825, vuit de les nou escoles independents de la ciutat, de l'Edgbaston Golf Club, un dels camps de golf privats més exclusius de les Midlands, així com del Priory Club, un centre esportiu.
A la zona també hi ha dos restaurants amb estrella Michelín, el Turners i el Simpsons, així com de pubs reconeguts com The Highfield, The Physician i the Edgbaston.
Edgbaston vol dir "poble d'un home anomenat Ecgbald", format a partir del nom en anglès antic amb el terme tun "granja". El poble va ser registrat com Celboldistane en el Llibre de Registres de 1086.

## Referències

* ↑ «Let's move to Edgbaston, Birmingham». The Guardian. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ http://opendomesday.org/place/SP0584/edgbaston/ Open Domesday Map: Edgbaston
# Gaig blau capblanc

El gaig blau capblanc (Coracias cyanogaster) és una espècie d'ocell de la família dels coràcids (Coraciidae) que habita els boscos d'Àfrica Subsahariana, des del Senegal, Guinea i nord de Sierra Leone, cap a l'est fins a la República Centreafricana i l'extrem meridional del Sudan.
# Club Natació Granollers

El Club Natació Granollers (CN Granollers) és un club poliesportiu de Granollers, fundat el gener de 1967.
Des del principi, el club estava especialitzat en natació. Amb Josep Bernaus com a primer president, l'entitat de seguida va inaugurar instal·lacions esportives consistents en dues piscines, un frontó i una pista de voleibol. El voleibol, el salt de trampolí i l'escafandrisme són alguns dels primers esports que va promoure. Diversos esportistes del club que han participat en finals estatals de natació, natació sincronitzada i waterpolo han obtingut medalles. El 2013, tres de les sincronistes del club, Laia Pons, Meritxell Mas, i Cristina Salvador, van aconseguir medalles al Campionat del món de natació de Barcelona. El 2014 va anunciar que faria un gran centre de sincronitzada a les Franqueses.
L'octubre de 2017 el president del Club, Eduard Escandell, va rebre una placa commemorativa de la Federació Espanyola de Natació pels 50è aniversari de l'entitat.

## Palmarès

* 2 Campionat d'Espanya de natació sincronitzada per equips: 2008-09, 2009-10

## Referències

* 1 2 «Club Natació Granollers». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Club Natació Granollers, subcampeón de España júnior en natación sincronizada». Revista del Vallès, 20-03-2013 [Consulta: 30 juliol 2014]. Arxivat 8 August 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ «Nou or per a tres sincronistes del Club Natació Granollers». , 28-05-2013 [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ Mas, Eduard ««Vosaltres sou les tres esportistes més importants de la història de Granollers»». Nació Digital, 31-07-2013 [Consulta: 28 abril 2021]. Arxivat 28 April 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «El Club Natació Granollers farà un gran centre de sincronitzada a les Franqueses». El 9 nou, 07-07-2014 [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ «La federació espanyola homenatja Cristina Salvador». PuntVallès, 10-10-2017 [Consulta: 29 abril 2021].
# Bandera de Baden-Württemberg

La bandera de Baden-Württemberg està definida oficialment per la constitució de l'estat de l'11 de novembre de 1953. La bandera civil està formada per dues franges que la divideixen horitzontalment, sent la superior de color negra i la inferior groga. La ràtio és 3:5.
Prèviament, el 25 d'abril de 1952 els estats de Baden del Sud (Württemberg-Bade) i Württemberg-Hohenzollern es varen unir per donar lloc a l'actual estat de Baden-Württemberg. El qual ja va adoptar a partir del setembre del mateix any la bandera actual.

## Bandera d'estat

Juntament amb la bandera civil, a la mateixa constitució s'adopta una bandera d'estat que pot tenir dos dissenys diferents, segons si carrega les armes menors (Kleines Landeswappen) o les armes majors (Mittleres Landeswappen) de l'estat. Les armes van col·locades al centre de la bandera.
* Les armes majors estan formades per l'escut amb els 3 lleons de la casa de Hohenstaufen, senyors del ducat de Schaben i coronats per una banda amb els 6 escuts dels territoris més importants de Baden-Württemberg. Començant per l'esquerra trobem primer el del Ducat d'Ostfranken, el de la dinastia dels Hohenzollern, el del Gran Ducat de Baden, el del comtat de Württemberg, el de Kurpfalz, i el d'Austria (amb el que es vol simbolitzar les zones frontereres de Breisgau, Alt Neckar, Alt Danubi, Oberschwaben i Westallgäu).
* Les armes menors estan formades pel mateix escut dels Hohenstaufen però coronat amb una corona popular (Volkskrone).
L'ús de les armes queda recollit per llei. Així, les armes majors són utilitzades pel govern, el primer ministre, els ministeris, el representant del Govern Federal, els tribunals superiors de justícia, l'oficina d'auditoria i els governs dels districtes. Les armes menors són utilitzades per les altres agències governamentals.

## Referències

* ↑ «Verfassung des Landes Baden-Württemberg» (en alemany). Landesrecht BW Bürgerservice. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «United under one coat of arms» (en anglès). Baden-Württemberg Government. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «Verordnung der Landesregierung über die Führung des Landeswappens. p. 139». Gesetzblatt für Baden-Württemberg, 02-08-1954.
* ↑ «Baden-Württemberg (Germany)» (en anglès). Flag of the World. [Consulta: 25 maig 2016].
# Casa Berger

La Casa Berger, o Casa Bonaventura Feliu, és un edifici al municipi de Vilafranca del Penedès protegit com a bé cultural d'interès local. Les característiques formals de l'edifici l'inscriuen en el llenguatge de l'eclecticisme. La Casa Berger va ser construïda durant la segona meitat del segle xix, a la zona d'eixample iniciat el 1865 al voltant de l'estació. Inicialment constava de planta baixa i un pis. El 1897 l'arquitecte Santiago Güell i Grau va dirigir el projecte d'ampliació i restauració, signat el 6 d'agost i aprovat el 17 del mateix mes. Aquest projecte es conserva a l'arxiu municipal de la vila.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres format per planta baixa, entresòl, primer pis i golfes, amb terrat davanter i coberta de teula àrab la resta. El coronament té com a suport mènsules d'inspiració clàssica, que estableixen un ritme compositiu amb les de la planta principal. La façana és simètrica i té una ordenació d'obertures idèntica a cada pis.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Berger». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Berger, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Patrick Zaniroli

Patrick Zaniroli (nascut el 5 d'abril de 1950 en Courbevoie) va ser un pilot de ral·lis francès, guanyador del Ral·li Dakar en 1985.
Va ser un gran impulsor del moviment 4x4 a França, col·laborant en la creació de clubs, associacions, revistes i competicions. Va estar al capdavant de l'organització del Dakar des de 1994 fins a 2005.
Vencedors del Ral·li Dakar - Automòbils :
1979 - Génestier
1980 - Kottulinsky
1981 - Metge
1982 - Marreau
1983 - Ickx
1984 - Metge
1985 - Zaniroli
1986 - Metge
1987 - Vatanen
1988 - Kankkunen
1989 - Vatanen
1990 - Vatanen
1991 - Vatanen
1992 - Auriol
1993 - Saby
1994 - Lartigue
1995 - Lartigue
1996 - Lartigue
1997 - Shinozuka
1998 - Fontenay
1999 - Schlesser
2000 - Schlesser
2001 - Kleinschmidt
2002 - Masuoka
2003 - Masuoka
2004 - Peterhansel
2005 - Peterhansel
2006 - Alphand
2007 - Peterhansel
2008
2009 - De Villiers
2010 - Sainz
2011 - Al-Attiyah
2012 - Peterhansel
2013 - Peterhansel
2014 - Roma
2015 - Al-Attiyah
2016 - Peterhansel
2017 - Peterhansel
2018 - Sainz
2019 - Al-Attiyah
2020 - Sainz
2021 - Peterhansel
2022 - Al-Attiyah
2023 - Al-Attiyah :
# Línia Radcliffe

La Línia Radcliffe és la línia de partició entre l'Índia i Pakistan que es convertirà, amb la independència d'aquests dos països el 17 d'agost de 1947, en la seva frontera comuna.
La seva ruta va ser determinada per una comissió de límits presidida per Sir Cyril Radcliffe; la seva tasca era decidir sobre la distribució equitativa de la població i els territoris entre els dos estats en el futur.

## Referències

* ↑ Redacción «El hombre que trazó una línea y dividió a dos países (que ni conocía)» (en anglès). BBC News Mundo, 13-08-2017.
* ↑ «Chester | The 1947 Partition: Drawing the Indo-Pakistani Boundary». Arxivat de l'original el 2011-06-28. [Consulta: 30 juny 2018].

## Enllaços externs

* An Analytical Study of the Punjab Boundary Line Issue during the Last Two Decades of the British Raj until the Declaration of 3 June 1947 a National Institute of Historical & Cultural Research (anglès)
# Baixamar

La baixamar en el moviment de la marea és el nivell mínim de l'aigua de la mar. La diferències entre dues baixamars és de 12 hores i 25 minuts.
Al Mediterrani la diferència de nivell entre la baixamar i la plenamar té un màxim de 30 centímetres i és quasi imperceptible, però pot atènyer fins fins a divuit metres a certes costes de l'oceà Atlàntic, amb canvis del paisatge espectaculars i la creació de biòtops particulars. Les baixamars de més amplitud, causades per una constel·lació particular de la lluna, el sol i el vent són anomenades marees mortes.

## Referències

* ↑ «Baixamar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Björn, Van de Walle; Seys, Jan «Het mysterie van het getij» (en neerlandès). De Grote Rede, 2003, pàg. 1-6.
* ↑ Riba, Oriol (red.). «baixamar». A: Diccionari de geologia. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1997 [Consulta: 5 febrer 2017].
# Club Natació Lleida

El Club Natació Lleida és un club de natació de Lleida, fundat l'any 1967. Essent el primer president Josep Trepat Padró, va començar practicant a les piscines del Camp d'Esports. El 1972 va aconseguir la cessió de la piscina coberta dels Camps Elisis, on es va consolidar l'equip i l'escola de natació. El 1980, durant la presidència de Salvador Pérez Ribes, van comprar-se els terrenys de la partida de Gualda, on cinc anys mes tarda va inaugurar-se la piscina olímpica de 50 m. També té seccions de pàdel, atletisme, gimnàstica i gimnàstica rítmica, tennis, pàdel i esquaix. Entre d'altres nedadors, van destacar Itziar Esparza, Sergi Roure i Jordi Cadens.

## Referències

* ↑ «Club Natació Lleida». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bandera d'Òdena

La bandera oficial d'Òdena té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb un sembrat de creus blanques amb els braços d'amplada d'1/31 parts de l'alt del drap i de llargària de 5/21 parts, i separades entre si per 3/21 parts; sobre el tot una banda groga d'amplada d'1/15 parts de la diagonal del drap.
Va ser aprovada el 15 d'abril de 1993 i publicada en el DOGC el 28 d'abril del mateix any amb el número 1738.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 d'abril de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Òdena.» (pdf). DOGC num. 1738, 28-04-1993. [Consulta: 30 abril 2010].
# Casa Colau (Horta de Sant Joan)

La casa Colau és un edifici d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció que forma part del conjunt d'efificis de la plaça. Consta de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa té porxo amb arcades de mig punt rebaixat i apuntades, sobre pilastres de diferent tipologia (rectangular i bisellada, octogonal i rectangular). La darrera de les pilastres té una mènsula de cinc lòbuls que marca una volada considerable. El porxo conserva l'entramat primitiu de fusta que fa de sostre. El primer pis presenta balcons on originàriament hi havia finestres (encara es conserva part de la cornisa que limitava les obertures). També hi ha una petita fornícula tapiada.
El ràfec sota la teulada és fet amb maó, tot definint línies en ziga-zaga i ondulacions. Es poden veure algunes marques d'apuntalament. Fou restaurat el 1981.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Colau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Horta de Sant Joan
* Casa Pepo
# Pedra d'Ezana

La pedra d'Ezana és un objecte de l'antic Regne d'Axum. És un monument de pedra que documenta la conversió del rei Ezana al cristianisme i la submissió de diversos pobles veïns, entre els quals estaven els Mèroe. Actualment es conserva in situ al parc del Rei Ezana, un espai públic al centre d'Axum, a Etiòpia.
El rei Ezana governà entre el 330 de i el 356 de l'antic regne aksumita de la Banya d'Àfrica. Ezana lluità contra els nubis i gravà les seues victòries en pedra en gueez (l'antic llenguatge etíop), sabeu (àrab del sud) i grec per lloar a Déu per les seues victòries. Els gravats en pedra proporcionen un monument trilingüe de manera semblant a la pedra de Rosetta.
L'Església ortodoxa etíop o Tawahedo tingué els inicis en aquesta època. La Història eclesiàstica de Rufí d'Aquileia narra que sant Frumenci, esclau i tutor del jove rei, el convertí al cristianisme. Cap al final del seu regnat, sobre l'any 350, el rei Ezana començà una campanya contra els cuixites que arrasà el Regne de Cuix; algunes inscripcions en pedra escrites en gueez (i en alfabet amhàric) s'han trobat a Mèroe, la ciutat principal i central dels cuixites.

## Referències

* ↑ Briggs, Philip. Etiopía. 1ª sined. Barcelona: Athena Media, 2010, p. 262. ISBN 978-84-92963-53-9.

## Vegeu també

* Estela d'Ezana

## Enllaços externs

* Article de National Geographic (anglès)
* Harden, J. M., "An introduction to Ethiopic Christian Literature" (1926) Capítol II, "Brief Historical Sketch of the Country and Church", conté una discussió sobre la inscripció (en anglès).
# Maria Antonieta (pel·lícula de 2006)

Maria Antonieta (títol original en anglès Marie Antoinette) és un drama biogràfic de 2006 escrit i dirigit per Sofia Coppola. La història està basada en la vida de la reina Maria Antonieta, des de la seva arribada al Palau de Versalles fins a l'esclat de la revolució francesa. Va guanyar un Oscar al millor vestuari.

## Argument

Amb només catorze anys, Maria Antonieta (Kirsten Dunst) es veu obligada a abandonar el país on va créixer, Àustria, i casar-se amb el delfí del tron francès, Lluís XVI. En plena adolescència tots dos, el matrimoni no es consumarà durant set anys i Maria Antonieta haurà de fer front a les intrigues i pressions de palau perquè doni un hereu al seu marit.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| Kirsten Dunst | Maria Antonieta d'Àustria | Núria Trifol |
| Jason Schwartzman | Lluís XVI de França | Óscar Muñoz |
| Judy Davis | Comtessa de Noailles | Maria Jesús Lleonart |
| Rip Torn | Lluís XV de França | Joaquim Díaz |
| Rose Byrne | Duquessa de Polignac | Victòria Pagès |
| Asia Argento | Comtessa de Barry | Alícia Laorden |
| Marianne Faithfull | Maria Teresa I d'Àustria | |

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar al millor vestuari per Milena Canonero

### Nominacions

* BAFTA al millor vestuari
* BAFTA al millor maquillatge i perruqueria
* BAFTA al millor disseny de producció

## Referències

* ↑ Títol en català a ésAdir

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a Sony Pictures
* Maria Antonieta a Fotogramas
* Maria Antonieta a Labutaca Arxivat 2009-02-28 a Wayback Machine.
# Germanes de la Companyia de la Creu

Les Germanes de la Companyia de la Creu, en castellà Hermanas de la Compañía de la Cruz de Sevilla, conegudes com a Germanetes de la Creu, són una congregació religiosa femenina. Les germanes que en formen part posposen al nom les sigles H.C.C.

## Història

La congregació fou fundada per María de los Ángeles Guerrero González (1846-1932), que no havia pogut fer vida religiosa, per la seva mala salut, amb les carmelites descalces ni les Germanes de la Caritat de Sevilla. Per consell del seu confessor José Torres Padilla (1811-1878), començà a atendre malalts pobres a domicili.
El 2 d'agost de 1875 se li uniren tres col·laboradores, donant origen a la Companyia de la Creu, que esdevingué congregació de dret diocesà el 3 d'abril de 1876, amb un decret de l'arquebisbe Spinola de Sevilla. En 1876, una greu epidèmia de verola a Sevilla va fer que les germanes hi treballessin esforçadament i la població conegués la seva tasca, per la que foren admirades: anaven en parella al domicili del malalt, i mentre una l'atenia, l'altra germana s'ocupava de les tasques domèstiques que el malalt no podia fer.
Aviat obrí noves comunitats en pobles de l'Andalusia occidental i el sud d'Extremadura, on s'ocupaven no només de malalts, sinó també d'orfes o nens sense llar i, en general, de necessitats. Obtingué l'aprovació pontifícia, el decretum laudis, el 10 de desembre de 1898, i la definitiva el 25 de juny de 1904. Les constitucions se n'aprovaren el 14 de juliol de 1908, i fou adherida a l'Orde dels Frares Menors el 23 de març de 1908.

## Activitat i difusió

Les Germanes de la Creu es dediquen a atendre els pobres i necessitats, especialment malalts.
En començar 2010, hi havia 852 religioses en 53 cases presents a l'Argentina, Itàlia i Espanya, amb la seu general a Sevilla.

## Notes

* ↑ Hermanas de la Compañía de la Cruz

## Vegeu també

* Àngela de la Creu

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007, Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació.
* Presentació de les Germanes de la Creu. Arxivat 2009-03-28 a Wayback Machine.
# Arbre de Fibonacci

Es diu arbre de Fibonacci a una variant d'arbre binari amb la propietat que l'ordre d'un node es calcula com la successió de Fibonacci.
L'arbre de Fibonacci es defineix de la següent manera:
    L'arbre nul (no conté cap node) és d'ordre 0.
    L'arbre que consta d'un únic node és d'ordre 1.
    Per n> 1, l'arbre de Fibonacci d'ordre n consta d'un node arrel amb l'arbre de Fibonacci d'ordre n-1 com a fill esquerre i l'arbre de Fibonacci d'ordre n-2 com a fill dret.
Atès que aquest tipus d'arbre és un cas particular d'un arbre AVL, ja que el factor d'equilibri de tot node és -1, un arbre de Fibonacci és balancejat amb alçada O (log n).

## Enllaços externs

* http://www.cse.ohio-state.edu/~weide/sce/now/321/homeworks/hw02.html Arxivat 2007-01-15 a Wayback Machine.
* http://www.fdi.ucm.es/profesor/milanjm/edi0203/FI611_03_Jun_2_parcial_.pdf Arxivat 2010-06-30 a Wayback Machine.
* http://www.conclase.net/c/edd/index.php?cap=006b
* http://articulos.conclase.net/arboles-b/index.html Arxivat 2009-09-19 a Wayback Machine.

## Referències

* http://www.nist.gov/dads/HTML/fibonacciTree.html