OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillem Graell i Moles

Guillem Graell i Moles (la Seu d'Urgell, 1846 — Barcelona, 1927) fou un economista català.
Va estudiar filosofia i lletres. Fou secretari del Foment del Treball Nacional des de la seva fundació l'any 1889. Va ser el president del I Congrés d'Economia, l'any 1908, i fou fundador de la Societat d'Estudis Econòmics.
Col·laborà a la Revista Nacional de Economía, fundada per Emili Riu i Periquet el 1916.
Va ser succeït per Pere Gual i Villalbí com a secretari del Foment del Treball Nacional.
A la Seu d'Urgell s'anomenà en honor seu una avinguda situada al nord del seminari conciliar, a l'extrem del barri de la Gallinaire. Al passeig de Sant Joan de Barcelona té un bust dedicat.

## Referències

* ↑ El pensament econòmic català, 1900-1970. Volum 2., per Francesc Roca
# Vianney Mabidé

Vianney Mabidé (Bangui, 31 d'agost de 1988) és un exfutbolista centreafricà de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República Centreafricana. Pel que fa a clubs, destacà a Raja Casablanca i Moghreb Tétouan.

## Referències

* ↑ «Centrafrique : la RCA maintient sa 2e place à la 5e journée des éliminatoires de la CAN après la RDC - aBangui.com». [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Raja Casablanca - Atletico Mineiro». FIFA. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2013. [Consulta: 18 desembre 2013].
* ↑ Vianney Mabidé a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Vianney Mabidé, Fitxa a Soccerway
* ↑ «Raja Casablanca Profile». Arxivat de l'original el 2013-12-19. [Consulta: 24 gener 2020].
# Casa d'Enric Ramon

* No s'ha de confondre amb Antiga Casa d'Enric Ramon.
La casa d'Enric Ramon és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'habitatges de planta rectangular irregular (quasi romboïdal). Està situat a l'extrem d'una illa, té planta baixa i un pis i la coberta és plana, amb un petit cos aixecat a la part interior del terrat. Agafant com a façana principal la que dona a l'avinguda Sant Jaume, presenta tots els elements, tant estructurals com ornamentals, que componen el conjunt, tot i que aquesta compta amb un element no regular, el mirador del pis situat a la cantonada i que agafa una part de la façana lateral dreta, i que està recolzat per una mena de gran mènsula circular profusament esculpida amb motius florals, flanquejada per dues mènsules. La planta baixa té una gran porta central amb un senzill emmarcament superior motllurat i acabat en punta, a més de la petita porta d'entrada al pis habitat. Al pis superior, a part del mirador hi ha dos balcons recolzats sobre mènsules i amb un notable emmarcament superior fet d'un arc quasi conopial amb esglaonament i una petita secció d'esgrafiats, tot coronat per una barana feta d'intercalar trams d'obra, amb mènsules, motllures i motius florals esculpits, i de reixat de ferro. La façana lateral dreta té quatre finestres a la planta baixa (dues cegues), i tres balcons al pis. La posterior té dues finestres i una porta i tres balcons.

## Història

Construïda per l'empenta d'Enric Ramon, que anà a Amposta a treballar com a tècnic de molins i va comprar el solar on va construir la casa. A la planta baixa hi tenien les oficines, les bàscules i el magatzem de l'arròs blanc, o llotja, a més d'un magatzem per a l'arròs amb closca, deixant un espai intermedi per a la maquinària del molí a vapor. Així funcionà fins a la guerra civil. Els republicans en retirar-se van destruir les instal·lacions que, després de la guerra, van ser utilitzades com a magatzems d'arròs tant la llotja com els magatzems exteriors per ARDESA, fins als anys 60, i posteriorment es van llogar a la Cambra Arrossera i després la part de la llotja com a oficines de la Comunitat de Regants del Canal de la Dreta de l'Ebre. Actualment l'edifici resta desocupat.

## Referències

* 1 2 «Casa d'Enric Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Sonata per a violí en re major (HWV 371)

La Sonata per a violí en re major (HWV 371) fou composta cap al 1749 o 1750 per Georg Friedrich Händel. Està escrita per a violí i teclat (clavicèmbal). Altres catàlegs de música de Händel la tenen referenciada com a HG xxvii,47; i HHA iv/4,28. No va ser publicada per Walsh.
Aquesta sonata representa la darrera obra de música de cambra de Händel. Apareix com a Opus 1 núm.13 en l'edició de Chrysander.
Una interpretació típica dura aproximadament dotze minuts.

## Moviments

La sonata consta de quatre moviments:
| Núm. | Tipus |
| 1 | Affettuoso |
| 2 | Allegro |
| 3 | Larghetto |
| 4 | Allegro |

## Referències

* ↑ Hicks, Anthony (2001). Sadie, Stanley; Tyrrell, John (eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. x (2 ed.). London: Macmillan. p. 801.

## Vegeu també

* Llista de sonates de Händel

## Enllaços externs

* Sonata per a violí en re major (HWV 371): Partitura lliure a l'IMSLP.
# Sitons

Els sitons (en llatí sitones) eren un poble del nord d'Europa. Eren veïns dels suions, però es diferenciaven d'ells perquè eren governats per una reina, segons diu Tàcit a Germània. S'ha suposat que vivien a la zona del que ara és Finlàndia, a la meitat nord del golf de Bòtnia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sitones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Arnaud Jouffroy

Arnaud Jouffroy (Senlis, Oise, 21 de febrer de 1990) va ser un ciclista francès, que va competir en ciclisme de muntanya, ciclocròs i ciclisme en ruta.

## Palmarès en ciclocròs

* 2007-2008
** Campió del món en ciclocròs júnior
** 1r a la Copa del món de ciclocròs júnior
* 2008-2009
** Campió de França sub-23 en ciclocròs
* 2009-2010
** Campió del món sub-23 en ciclocròs

## Palmarès en ruta

* 2008
** 1r al Tour de l'Abitibi
** 1r al Giro de la Toscana júnior
* 2009
** 1r al Circuit del Mené i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Martinica

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2008
** Campió del món en Camp a través per relleus (amb Jean-Christophe Péraud, Laurence Leboucher i Alexis Vuillermoz)
** Campió d'Europa en Camp a través per relleus (amb Jean-Christophe Péraud, Laurence Leboucher i Alexis Vuillermoz)

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Josy Braun

Josy (Joseph) Braun (Ciutat de Luxemburg, 14 de gener de 1938 – 4 d'agost de 2012) fou un escriptor, periodista i traductor luxemburguès, que principalment escrigué en luxemburguès.
Braun va escriure, principalment, obres de teatre (tant per a nens com per adults), poesia, prosa i contes per nens. Entre les seves obres de teatre, que sovint retransmetien preocupacions polítiques, trobem D'Kromm an der Heck (1966), Requiem fir e Lompekréimer (1966), Wie bas de Leo? (1976) o Hexejuecht (1978). Les seves obres han estat traduïdes a l'alemany, al francès, a l'italià, al portuguès i al rus. És també l'autor de la primera història de detectius en luxemburguès, Porto fir d'Affekoten (1997). El seu poemari de 2010, Billersproochbiller, il·lustrat per la seva dona Josée Klinker, va ser traduït al francès, alemany i anglès amb l'objectiu d'aconseguir lectors més enllà de Luxemburg.
Kréiwénkel és una novel·la sobre els somnis, els anhels i les frustracions dels seus personatges, mostrant com evolucionen interior i exteriorment en un món canviant. Braun hi descriu la vida en un poble on els canvis es succeeixen de manera lenta.
Braun va morir el 4 d'agost de 2012 als 74 anys.

## Principals obres

* Josée Klincker, Josy Braun: "Billersproochbiller", Gedichter op lëtzebuergesch an däitsch, Editions Le Phare, Esch-sur-Alzette, 2010. 160 pp. ISBN 978-2-87964-119-5
* Josy Braun, "Kréiwénkel", Echternach, Editions Phi, 1998. ISBN 3-88865-165-4
* Josy Braun: "Porto fir d'Affekoten", Echternach, Editions Phi, 1997

## Referències

* 1 2 «Josy Braun ist tot». Wort.lu. [Consulta: 28 agost 2012].
* ↑ "Braun, Josy", Luxemburger Lexikon, Editions Guy Binsfeld, Luxembourg, 2006. (alemany)
* ↑ "Luxembourg", Encyclopédie Larousse. (francès) Finalment, es va retirar el 12 de febrer de 2011.
* ↑ "La littérature" Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine., Arts et culture au Luxembourg, Grand-Duché de Luxembourg. (francès)
* ↑ "Luxembourg", Encyclopédie Larousse. (francès) Retrieved 12 February 2011.
* ↑ "La littérature" Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine., Arts et culture au Luxembourg, Grand-Duché de Luxembourg. (francès) Retrieved 12 February 2011.
* ↑ "Josy Braun ou la langue luxembourgeoise dans la peau" Arxivat 2013-02-19 at Archive.is, Le Jeudi, 15 October 2010. (francès) Retrieved 13 February 2011.
* ↑ From Robert Medernach, "Zeitung vum Lëtzebueger Vollek", 6 January 1999, Centre national de littérature. Retrieved 13 February 2011.
# Guillem Hug de Rocabertí

Guillem Hug de Rocabertí pertanyia al llinatge dels Rocabertí de Cabrenys. Fou el segon fill del matrimoni format per Guillem Galceran de Rocabertí, baró de Maçanet de Cabrenys, i Maria d'Arborea i germà de Guerau Galceran de Rocabertí, que fou el primer hereu i quan aquest morí fou qui heretà la baronia.
És possible que participés juntament amb el seu germà en l'expedició a Sicília de 1392 al costat del rei Martí I l'Humà i el seu fill Martí el Jove. El 1410 els dos germans eren un dels principals promotors i participaven en el Parlament de Peralada, una reunió dels nobles de l'Empordà per tal d'anar en una mateixa direcció en el conflicte successori que s'havia obert amb la mort de Martí l'Humà. Amb tot, l'operativitat d'aquest parlament fou molt baixa i no aconseguí resultats destacables. Guillem Hug, juntament amb el seu germà Guerau, eren urgellistes, però això no va impedir que acceptessin plenament el nou rei Trastàmara i es posessin al seu servei.
Els germans Rocabertí tenien vaixells per comerciar i fer cors i aquests van ser clau en l'expedició a Sardenya i Còrsega que el 1420 el rei Alfons el Magnànim va dirigir i que va sortir dels Alfacs. Es documenta perfectament com els dos germans Rocabertí fan diverses missions d'intendència i de guerra en aquest període. Aquests oficis van fer que el rei nomenés a Guillem Hug camarlenc i a Guerau majordom seus.
El 1425 moria Guerau de Rocabertí sense descendència i automàticament Guillem Hug es convertia en el nou baró de Cabrenys. Amb tot no va poder gaudir massa d'aquest càrrec, ja que el 1428 ja consta com a mort.
Es va casar amb Francesca d'Erill i va tenir quatre fills: Dalmau de Rocabertí i d'Erill, l'hereu, fra Bernat Hug de Rocabertí, Pere de Rocabertí i Joana de Rocabertí.
# Viarigi

Viarigi, (Viarìa o Viarìs en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Altavilla Monferrato, Felizzano, Montemagno, Quattordio i Refrancore.
Pertanyen al municipi les frazioni d'Accorneri Valle, Accorneri Collina, Bertoglia, San Carlo, Pergatti Valle, Pergatti Collina, Pelosi, Oggeri, Marchetti i Arrobio.

## Galeria fotogràfica

* Església de Sant Marziano
# Casa d'Espanya a Mèxic

La Casa d'Espanya a Mèxic, oficialment i en castellà Casa de España en México fou una institució cultural fundada per Lázaro Cárdenas del Río per gestions de Daniel Cosío Villegas amb el fi de donar refugi a intel·lectuals espanyols en el context de l'exili republicà espanyol.

## Referències

* ↑ Lida, Clara E, et al. La Casa de España y el Colegio de México, Memoria 1938-2000. México, El Colegio de México, 2000
# Sistema electoral salvadorenc

Els processos electorals salvadorencs foren objecte de crítiques internacionals fins a la dècada dels noranta per greus mancances de transparència. Entre altres irregularitats, l'exèrcit era l'encarregat de transportat les paperetes dels vots fins al «Comité Central Electoral».
Encara avui hi ha crítiques sobre la legitimitat dels processos electorals. Entre els punts destacats estan:
* la necessitat d'obtenir un carnet electoral especial per a poder votar, pel qual s'ha de pagar.
* la necessitat de recórrer distàncies interurbanes per a poder votar al centre electoral assignat (vot no-domiciliar).
* la intervenció en mitjans de comunicació de càrrecs públics d'altres països (Estats Units) per «aconsellar» sobre qui votar i qui no votar.
Els partits majoritaris al Salvador són ARENA i FMLN. La resta de partits no superen el 3% dels vots (PDC, PCN, etc.).
# Sonia Esplugas González

Sonia Esplugas González (Santa Eulàlia, l'Hospitalet de Llobregat, 1971) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la IX legislatura.
És llicenciada en Publicitat i Relacions Públiques i diplomada en turisme per la Universitat Oberta de Catalunya i màster en direcció de comunicació corporativa (OBS Business School - Universitat de Barcelona). Militant del Partido Popular, a les eleccions municipals de 2007 i 2011 fou escollida regidora de l'Ajuntament de l'Hospitalet de Llobregat. En gener de 2012 va substituir en el seu escó María de los Llanos de Luna, escollida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010. Ha estat portaveu del grup parlamentari del PP en la Comissió d'Igualtat de les Persones del Parlament de Catalunya. El juliol 2014 fou proclamada presidenta del PP de l'Hospitalet de Llobregat i cap de llista d'aquest partit a les eleccions municipals espanyoles de 2015 i 2019. El maig del 2016 fou destituïda com a portaveu del PP a l'Ajuntament de l'Hospitalet, mentre era de baixa per maternitat.
Actualment és portaveu del Grup Municipal de PP a l'Ajuntament de L'Hospitalet

## Referències

* ↑ Sonia Esplugas a lhdigital.cat, consultat el 17 d'agost de 2015
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Sonia Esplugas, la nueva alcaldable del PP de L'Hospitalet Arxivat 2015-05-22 a Wayback Machine., al web del PP de l'Hospitalet
* ↑ «El PP destituye a su portavoz en L'Hospitalet aprovechando que estaba de permiso por maternidad».
* ↑ «Una regidora del PP pierde su puesto y su sueldo tras dar a luz».

## Enllaços externs

* Sonia Esplugas sobre el imán de Terrassa: "No podem permetre aquests comportaments" a youtube
# Ariza

* Per a altres significats, vegeu «Ariza (botànica)».
Ariza (Fariza en aragonès) és un municipi de l'Aragó de la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Comunitat de Calataiud. És a la cubeta sedimentària d'Almazán-Ariza, al costat del riu Jalón i molt proper a la frontera castellana. És un nus de comunicacions entre l'Aragó i Castella, amb la línia de tren Saragossa-Madrid i l'Autovia del Nord-est, i abans també hi havia la línia de tren Valladolid-Ariza, actualment abandonada. Aquest fet va fer que hi hagués certa activitat industrial.

## Referències

Viccionari
# Josep Sánchez Llambíes

Josep Sánchez Llambíes, conegut amb el sobrenom de Boy, (Maó, 17 de febrer de 1941) fou un futbolista menorquí de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Futbolista menorquí que jugava a les posicions d'interior o d'extrem, tant al costat dret com al costat esquerre. Fou fitxat per Ricard Zamora per al RCD Espanyol procedent de la Unió Esportiva Maó. Va arribar molt jove al club l'any 1959, quan només tenia 18 anys. Els primers anys la joventut i les lesions provocaren que no tingués moltes oportunitats. D'aquesta manera, la temporada 1961-1962 fou cedit al CE Sabadell. La següent temporada fou un dels jugadors més importants de l'Espanyol a Segona Divisió, peça clau en l'ascens a Primera, aconseguint marcar 7 gols a la lliga. Posteriorment, amb l'eclosió a la segona meitat dels anys 1960 de la davantera dels 5 dofins la seva participació en l'equip declinà definitivament. La temporada 1964-65 fou cedit al RCD Mallorca per abaratir el traspàs de l'uruguaià Bergara. El 1966 fou fitxat per la UE Lleida i a mitjan temporada per l'Hèrcules CF. També jugà al Girona FC, al CD Menorca i a la UE Maó. Fou internacional juvenil amb Espanya cinc cops entre 1958 i 1959.

## Referències

* ↑ «José Sánchez BOY». hallofameperico. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Menorquines en el Mallorca». Gonzalo Mazarrasa, RCD Mallorca / Diari Última Hora Menorca, 30-09-2010. Arxivat de l'original el 2013-01-27. [Consulta: 12 febrer 2013].
* ↑ «BALEARES Y SUS FUTBOLISTAS DE PRIMERA DIVISIÓN - Boy». Miguel VIDAL. [Consulta: 20 abril 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Wim Vansevenant

Wim Vansevenant (Diksmuide, Flandes Occidental, 23 de desembre de 1971) va ser un ciclista belga professional entre 1995 i 2008. En la seva carrera va quedar tres cops consecutius a la darrera posició del Tour de França.

## Palmarès

* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Renània-Palatinat
* 1996
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valclusa

### Resultats al Tour de França

* 2004. 140è de la classificació general
* 2005. 154è de la classificació general
* 2006. 139è de la classificació general (fanalet vermell)
* 2007. 141è de la classificació general (fanalet vermell)
* 2008. 145è de la classificació general (fanalet vermell)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. Fora de control (18a etapa)

## Referències

* ↑ «La historia del ciclista que lo daba todo por quedar último» (en castellà). [Consulta: 2 abril 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Guillem Guastavino i Gallent

Guillem Guastavino i Gallent (València, 24 d'octubre de 1904 - Benidorm, 23 de març de 1977) va ser un escriptor i bibliotecari valencià.
Fill del periodista i poeta Severí Guastavino i Robba (1879-1950), va estudiar Filosofia i Lletres a Madrid. Es llicencià en Història en i es doctorà en Lletres a la Universitat de Madrid, on fou deixeble de l'arabista Ángel González Palencia. Durant aquest temps va col·laborar amb la Biblioteca Nacional de Madrid en el servei de catalogació, gràcies als seus coneixements en llengües semítiques. El 1931 ingressà al Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs. Entre els anys 1932 i 1939 fou director del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona. El juny del 1939 fou destinat al servei del Protectorat espanyol al Marroc com a director d'Arxius i Biblioteques. Allà, fou el fundador i director de la Biblioteca del Protectorat. Amb la independència del Marroc el 1957 fou nomenat cap del nou "Servicio de Depósito Legal de Obras Impresas en España" (1958-67). Per oposició guanyà la direcció de la Biblioteca Nacional de Madrid i dirigí després la Revista de Archivos, Bibliotecas y Museos. Publicà, entre d'altres, Síntesis de historia de Marruecos, Un siglo de teatro valenciano (un inventari bibliogràfic sobre el teatre valencià escrit conjuntament amb el seu pare), Algunos astrólogos valencianos de los siglos XVI y XVII, Onomástica escalantina, i articles sobre València i sobre les festes de Moros i Cristians.

## Referències

* 1 2 «Guillem Guastavino i Gallent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ C., M. «Nota necrológica de Guillermo Gustavino Gallent». Revista de Archivos, Bibliotecas y Museos (Hemeroteca Digital de la BNE). Biblioteca Nacional de España, 01-04-1977, pàg. 207-208. ISSN: 0034-771X [Consulta: 25 maig 2018].
* 1 2 «Libros nuevos: Gustavino Robba, Severino y Gustavino Gallent, Guillermo. "Un siglo de teatro valenciano"». ABC (Hemeroteca), 30-07-1974, pàg. 45 [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ G. G., I. «Guastavino Gallent, Guillermo Valencia, 1904 - Benidorm, 1977 Fundador y director de la Biblioteca del Protectorado». Posguerra, independencia y actualidad Cultura en años de paz, pàg. 394-396 [Consulta: 25 maig 2018].

## Bibliografia

* Homenaje a Guillermo Guastavino Gallent: miscelánea de estudios en el año de su jubilación como director de la Biblioteca Nacional. Asociación Nacional de Bibliotecarios, Archiveros y Arqueólogos, 1974. ISBN 8450012066.
# Viaria

La lex Viaria va ser una antiga llei romana de les anomenades Agrariae proposada l'any 60 aC quan eren cònsols Gai Claudi Marcel Menor i Luci Emili Paule pel tribú de la plebs Gai Asini Pol·lió, un partidari de Juli Cèsar. Determinava la construcció de camins, dels que el mateix tribú s'ocuparia durant cinc anys, finançats per un tribut (Vectigàlia) sobre els cavalls i els carruatges que transitessin pels mateixos camins. També l'anomenaven llei Vinaria perquè va afectar moltes zones de vinya de Campània i altres llocs d'Itàlia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 167.
Viccionari
# Casa d'Extremadura

La casa d'Extremadura és una obra del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de maó arrebossat i estucat, de tres plantes, amb coberta de teula àrab. Té un marcat aire historicista donat pels estucs, simulant carreus de pedra, el fort ràfec de l'estil dels ràfecs de fusta que es poden trobar als casals dels segles XV i XVI a Sant Boi i pels arcs rebaixats de les portes i finestres de la planta baixa, que són un constant a la vila.
Les dues finestres de la planta baixa i els balcons conserven els laminats originals en molt bon estat. També és original la porta principal, de fusta i els vidres glaçats de la porta que hi ha al vestíbul d'entrada. Les portes dels balcons estan remarcades per motllures en forma de marc i sota les baranes es repeteixen les mènsules del ràfec.

## Referències

* 1 2 «Casa d'Extremadura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Sistema extrapiramidal

En anatomia humana, el sistema extrapiramidal és una xarxa neuronal que forma part del sistema nerviós central i també del sistema motor, que està relacionat amb la coordinació del moviment. Està constituït per les vies nervioses polisinàptiques que inclouen els nuclis basals i els nuclis subcorticals. Aquest sistema és anomenat "extrapiramidal" per distingir-ho dels tractes de l'escorça motora que viatgen a través de les piràmides de la medul·la.

## Vies neuronals

Els centres del sistema extrapiramidal s'encarreguen de la modulació i regulació (control indirecte) de les cèl·lules de l'asta anterior mentre que les vies piramidals (tractes corticoespinal i corticobulbar) innerven directament les motoneuronas de la medul·la espinal i tronc cerebral (asta anterior i alguns nuclis dels parells cranials).
Els tractes extrapiramidals neixen principalment en la formació reticular del pont i el bulb raquidi. Les seves neurones diana en la medul·la espinal estan relacionades amb els reflexos, la locomoció, els moviments complexos i el control postural, i complementen al sistema piramidal que, fonamentalment, s'encarrega dels moviments voluntaris. Aquests tractes estan al seu torn modulats per diverses parts del sistema nerviós central, incloent el cos estriat, els nuclis basals, el cerebel, els nuclis vestibulars i diferents àrees sensorials de l'escorça cerebral. Tots aquests components reguladors poden ser considerats part del sistema extrapiramidal, ja que modulen l'activitat motora sense innervar directament les motoneurones.
Els neurotransmisors implicats en la funció del sistema extrapiramidal són: dopamina, serotonina, acetilcolina i àcid gamma-aminobutíric.

## Tracte tactoespinal

L'origen està en les capes profundes del colícul superior (tectum). La seva funció es la de controlar els moviments del cap i dels membres superiors en relació amb els reflexos posturals. Aquests reflexos estan associats amb la dilatació pupil·lar en la foscor.

## Vegeu també

* Via corticoespinal

## Referències

* ↑ «El Sistema Nervioso Tectoespinal».