OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Gilles-des-Marais

Saint-Gilles-des-Marais és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 94 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Gilles-des-Marais era de 94 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 52 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien dues cambres, 11 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Gilles-des-Marais el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 12 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 16 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 41 eren actives i 11 eren inactives. De les 41 persones actives 40 estaven ocupades (22 homes i 18 dones) i 1 aturada (1 home). De les 11 persones inactives 5 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Saint-Gilles-des-Marais hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 315 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Gilles-des-Marais a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Gilles-des-Marais a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Fernando Chueca Goitia

Fernando Chueca Goitia (Madrid, 29 de maig de 1911 - Ibídem, 30 d'octubre de 2004), va ser un arquitecte i assagista espanyol, a més d'acadèmic, historiador i erudit, que fa d'ell una referència ineludible en l'arquitectura espanyola del segle xx.

## Biografia

Titulat en l'ETSAM el 1936, la seva activitat en la guerra civil, en què va participar en el salvament dels arxius del Palau de Llíria, i la depuració professional de 1942 en la qual se li va prohibir l'exercici professional durant quatre anys, van decantar la seva vida professional cap a la història de l'arquitectura.
Entre els càrrecs que va ostentar cal destacar que va ser catedràtic d'Història de l'Art de l'Escola Superior d'Arquitectura de Madrid, membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Fernando i de la Història, president de l'Institut d'Espanya entre 1978 i 1986 i degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Madrid entre 1999 i 2002. També va desenvolupar activitat política des de la seva ideologia liberal, en la USDE, el PDP i la UCD per la qual va ser elegit senador el 1979.
A la seva tasca com arquitecte s'uneix una prolífica obra escrita entre la qual destaquen Breve historia del urbanismo, Invariantes castizos de la arquitectura española (1947), Arquitectura española del siglo XVI (1953), Ensayos críticos sobre la arquitectura (1967) i sobretot la monumental Historia de la arquitectura española. Edad antigua y media (1964), que va completar el 2001 amb el tom Edad moderna y contemporánea. El 2002 va rebre el Premi Nacional d'Història d'Espanya.
Va desenvolupar tasques docents des de 1954 com a auxiliar de Torres Balbás a l'ETSAM, on posteriorment va guanyar les oposicions a catedràtic d'Història de l'Arquitectura i l'Urbanisme, que va exercir fins a la seva jubilació.
Va ser l'encarregat de redactar l'anomenat «Manifest de l'Alhambra» el 1953.
Li fou concedida la Medalla d'Or de l'Arquitectura atorgada pel Consell Superior del Col·legis d'Arquitectes d'Espanya l'any 1998.
Hi ha un carrer en el seu honor al barri Ensanche de Vallecas de Madrid.

## Principals obres arquitectòniques de nova planta

* Catedral de l'Almudena de Madrid (Madrid, 1950-1993) - façana i finalització de les obres
* Ampliació del Museu del Prado (Madrid, 1953-1958)
* Poble espanyol de Palma (Palma, 1965 - 1967)
* Casa consistorial de Tarassona (Tarassona, 1980-1981)

## Referències

* 1 2 3 4 «Fernando Chueca Goitia» (en castellà). soloarquitectura.com. [Consulta: 27 agost 2011].
* 1 2 «Fernando Chueca Goitia» (en castellà). elcultural.es, 05-11-2004. [Consulta: 27 agost 2011].
* ↑ Enrique Solana Suarez. «Granada, 1953. El Manifiesto de la Alhambra» (pdf) (en castellà). Revista de Edificación, 01-05-1994. [Consulta: 27 agost 2011].
* ↑ «Medalla de Oro de la Arquitectura» (en castellà). Consejo Superior de los Colegios de Arquitectos de España. [Consulta: 7 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Chueca en llibres i revistes Arxivat 2006-05-17 a Wayback Machine. (castellà) PDF
# Sant Corneli de Tavertet

Sant Corneli de Tavertet és una església romànica de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella de nau única orientada de llevant a ponent. No té absis i presenta un portal adovellat al mur de migdia i un altre a ponent, el qual és rectangular, en aquest indret hi ha un atri que és cobert a dues vessants i sostingut per pilars de pedra. L'interior de la nau és coberta amb volta de canó, és de petites dimensions i el presbiteri ve marcat per un graó. Presideixen l'altar dues imatges de guix: Sant Corneli i Sant Cebrià. Adossat al mur de migdia hi ha un campanar de torre, fent espona a l'atri. Es construïda amb pedra i alguns sectors són arrebossats.

## Història

El santuari de Sant Corneli pertany a la parròquia de Tavertet. Està situat al cim d'un petit turó a prop del mas Novelles d'Avall.
La capella ja existia al segle xiii, però l'origen pot ser més remot. Fou reformada durant el segle xviii, així el portal de ponent és datat el 1717 que fou obra, segurament, del Sr. Novelles, propietari del mas veí. Més tard, experimenta una altra reforma com es pot veure pel campanar datat al 1868.
Al 1966 es va ensorrar l'atri de l'església i els veïns de Tavertet el van refer i van arreglar la capella. Després ha estat el masover de la Cau qui s'ha cuidat de l'agençament de la capella i en guarda la clau. S'hi celebra el tradicional aplec de Sant Corneli el primer diumenge d'agost.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Corneli de Tavertet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Fernández y familia

Fernández y familia és una comèdia de televisió, produïda per Zeppelin i emesa diàriament per Telecinco el 1998.

## Argument

La sèrie narra les peripècies de Luis, un pobre diable que compagina el seu treball al capdavant d'un restaurant amb la seva activitat com a àrbitre de futbol. Comparteix la seva vida amb Lourdes, la seva estrafolària esposa, modista de Drag Queens i els seus tres fills, David, Juanma i Isabel, l'àvia Luisa i el cunyat Ismael.

## Repartiment

* José Luis Gil… Luis
* Amparo Bravo… Lourdes
* Guillermo Romero… Ismael
* Elisenda Ribas… Àvia
* Miguel Ángel Valcárcel… David
* María Serres… Isabel
* Vicente Renovell… Curro
* Rafael Castejón… Don Jaime
* Lourdes Bartolomé… Berta
* Aníbal Carbonero
* Eva Pedraza

## Equip tècnic

* Direcció:Antonio Hernández
* Realització: Antonio A. Farré, Ignacio Mercero.
* Producció: Pilar Blasco, Tony Ferrer, Esther Jiménez, José Luis Larrauri, Carlos Martín, José Velasco, Secundino F. Velasco.
* Guions: Luis Arranz, Alfredo Cernuda, Miguel del Arco, Avelino Hernández, Carlos Molinero, Rocío Sobrino.
* Muntatge: Vicente Nieto.
* Música: Jesús L Álvaro.

## Referències

* ↑ El País. 1 d'agost de 1998. Vist el 13 d'octubre de 2008.
* ↑ El País. 2 d'agost de 1998. Vist el 13 d'octubre de 2008.
# Sant Corneli i Sant Cebrià

«Sant Corneli i Sant Cebrià» té aquests significats:
* Sant Corneli i Sant Cebrià de Cardedeu, capella de Cardedeu (Vallès Oriental)
* Sant Corneli i Sant Cebrià de Lleret, església del municipi de Lladorre (Pallars Soborà)
* Sant Corneli i Sant Cebrià d'Ordino, església parroquial d'Ordino (Andorra)
# Heteromeles arbutifolia

Heteromeles arbutifolia; més comunament per a botànics de Califòrnia com a heteromeles, és un arbust perennifoli nadiu de Califòrnia fins a la Baixa Califòrnia, on és un component important de la comunitat vegetal del matoll de la costa i una part del chaparral adaptat a la sequera. Heteromeles és un gènere monotípic de plantes, que pertany a la família de les rosàcies.

## Descripció

Heteromeles arbutifolia normalment assoleix una grandària de 2-5 m de altura i té una part superior arrodonida a irregular. Les seves fulles són perennifòlies, alternes, fortament dentades, amb curts pecíols, i fan 5-10 cm de longitud i 2-4 cm d'ample. A principis de l'estiu produeix petites flors blanques de 6-10 mm de diàmetre, en densos corimbes terminals. El fruit és un petit pom, de 5.10 d'ample de color vermell brillant.

## Cultiu

Es pot cultivar al jardí domèstic en sòl ben drenat, i es cultiva com a planta ornamental des del nord fins al sud d'Anglaterra. Pot sobreviure a temperatures tan baixes com a -12 °C. L'arbust produeix baies de color vermell brillant a l'hivern (que les aus solen menjar voraçment).

## Usos

Les baies sempre van ser aliment per als nadius americans, com ara les tribus Chumash, Tongva i Tataviam. Amb les baies també es poden fer en una gelatina. Els nadius americans també feien un te de les fulles com a remei estomacal. La majoria eren assecades i emmagatzemades, i posteriorment cuites en farinetes o coques.

## Taxonomia

Heteromeles arbutifolia va ser descrita per (Lindl.) M.Roem. i publicat a Familiarum Naturalium Regni Vegetabilis Monographicae 3: 105, a l'any 1847.

### Sinonímia

* Crataegus arbutifolia W.T. Aiton
* Heteromeles salicifolia (C. Presl) Abrams
* Heteromeles fremontiana Decne.
* Photinia arbutifolia Lindl.
* Photinia salicifolia C. Presl

## Bibliografia

* Abrams, L. 1944. Buckwheats to Kramerias. 2: 635 pp. In L. Abrams Ill. Fl. Pacific States. Stanford University Press, Stanford.
* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A. Database of the U.S.D.A., Beltsville.
* CONABIO. 2009. Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Ca. nat. México. CONABIO, Mexico City.
* Hickman, J. C. 1993. Jepson Man.: Higher Pl. Calif. i–xvii, 1–1400. University of California Press, Berkeley.
* Munz, P. A. 1974. Fl. S. Calif. 1–1086. University of California Press, Berkeley.

## Referències

* ↑ Sunset Western Garden Book 1995:606-607
* ↑ Heteromeles arbutifolia a Tropicos
* ↑ Heteromeles arbutifolia a PlantList
# Rankin (Pennsilvània)

Rankin és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rankin tenia 2.315 habitants, 1.002 habitatges, i 603 famílies. La densitat de població era de 2.031,4 habitants/km².
Dels 1.002 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 20,5% hi vivien parelles casades, en un 34,5% dones solteres, i en un 39,8% no eren unitats familiars. En el 37,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,7% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 59,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.832 $ i la renda mediana per família de 18.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 21.302 $. La renda per capita de la població era de 9.946 $. Entorn del 40,2% de les famílies i el 45% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rankin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rankin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santa Maria del Castell de Fornells

Santa Maria del Castell de Fornells és una església de Fornells de la Selva (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici consta d'una sola nau, amb la volta esfondrada, capçada a llevant per un absis semicircular, també en estat ruïnós, on es veu l'arrancada de l'arc que obria a la nau i una finestra de doble esqueixada. A ponent, on hi ha la porta i un campanar d'espadanya, fou reformada en el segle xviii. L'aparell és de còdols units amb morter. En alguns punts és encara cobert d'arrebossat.

## Història

No hi ha notícies concretes sobre l'església. Se sap que era la capella del "Kastrum de Fornels cum omni ipso alodio quod in circuitu predicti kastri habebat", i que fou llegat per Bernat Ermengol al comte Ramon Berenguer I, segons consta al "Liber Feudorum maior", en un document del maig de 1048.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria del Castell de Fornells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Simon Keenlyside

Simon Keenlyside (Londres, 3 d'agost de 1959) és un baríton anglès.
Va créixer en el si d'una família de músics. El seu pare, Raymond Keenlyside, tocava el segon violí en el prestigiós Quartet Aeolian, i el seu avi va ser també violinista professional. Posteriorment va ser nen cantaire en el Cor del St John's College de Cambridge, sota l'ègida de George Guest. Abans de dedicar-se professionalment al cant, però, va estudiar zoologia a la Universitat de Cambridge. La seva formació cantora la va realitzar, gràcies a una ajuda de la Fundació Peter Moore, al Royal Northern College of Music de Manchester amb un reconegut baix britànic, John Cameron, que va obrir per a ell el meravellós món del lied alemany.
Va fer el seu debut operístic a la Staatsoper d'Hamburg com el Comte Almaviva a Le nozze di Figaro, al que van seguir els seus presentacions al Gran Teatre de Ginebra (Hamlet), San Francisco (Pelléas), Sydney (Figaro), Berlín (Figaro), París (Papageno i Guglielmo), al Metropolitan de Nova York (Belcore), La Scala de Milà (Papageno i el Comte Almaviva amb Riccardo Muti), Ferrara (Don Giovanni amb Claudio Abbado, una altra de les seves grans interpretacions) i a la Royal Opera House, Covent Garden (Belcore, Marcello a La bohème, Guglielmo o el Comte Almaviva amb Bernard Haitink), entre altres escenaris.
Més tard va ampliar el seu repertori amb papers com Dandini a La cenerentola, Ieletski a La dama de piques o Wolfram van Eschenbach a Tannhäuser, així com L'Orfeo de Monteverdi, que va assumir amb gran fortuna al Festival d'Ais de Provença. Actua també regularment en concerts i recitals, amb especial èmfasi en les obres de Franz Schubert i Gustav Mahler, autors als quals atorga un especial interès.
Ha col·laborat amb freqüència amb l'Orquestra Filharmònica d'Israel i Zubin Mehta, la Chamber Orchestra of Europe i l'Orquestra Filharmònica de Berlín al comandament de Claudio Abbado, i amb aquesta última i la City of Birmingham Symphony Orchestra sota la batuta de Simon Rattle, així com amb els pianistes Malcolm Martineau i Graham Johnson, amb qui ha col·laborat en diversos volums de la magna edició schubertiana per Hyperion.
Simon Keenlyside s'ha integrat en projectes innovadors, com les estrenes mundials de les òperes 1984 de Lorin Maazel o The Tempest (La tempesta) de Thomas Ades, ni tampoc s'ha resistit a la temptació del Barroc, assumint juntament als millors especialistes papers significatius en òperes de Cavalli (La Calisto de Herbert Wernicke i René Jacobs, al costat de María Bayo) o Gluck (Orestes a Iphigénie en Tauride amb Marc Minkowski).

## Al Liceu

La temporada 2003-2004 actua al Liceu de Barcelona a Hamlet d'Ambroise Thomas, al costat de Natalie Dessay. La temporada 2007-2008 cantà el Don Giovanni de Mozart en una producció de l'English National Opera.
# Homaloptera vanderbilti

Homaloptera vanderbilti és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Sumatra (Indonèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Factor de projecció

El terme factor de projecció, o relació de projecció (en anglès throw ratio) es refereix a la relació entre la distància a la pantalla de projecció i l'ample d'aquesta. Una relació de projecció més gran correspon a un sistema òptic amb un feix més estretament enfocat.

## Utilització

La relació de projecció d'un projector s'utilitza en instal·lar projectors per a poder controlar la grandària de la pantalla projectada. Per exemple, si la relació de projecció és de 3:1 i el projector està a sis metres de distància de la pantalla, llavors l'ample de la pantalla serà de dos metres.
Relació de projecció = D / W

## Distància de projecció

En la terminologia de projecció cinematogràfica, la distància de projecció (en anglès throw) és la distància del projector de cinema fins a la pantalla. S'usa aquest terme anglès throw referint-se a la distància de "llançament" de la imatge cap a la pantalla, i és essencial, ja que té un gran efecte sobre la grandària final de la mateixa i, per la llei de Lambert, sobre la intensitat del flux lluminós.
Sovint, en cinema a casa no se sol disposar de la distància de projecció correcta en una habitació, aquesta falta es pot corregir mitjançant l'ús d'una lent de distància focal més curta. D'altra banda també hi ha lents "llarg abast" disponibles per a distàncies llargues (amb la distància focal més gran).

## Tecnologies de projecció

Els projectors empren un senyal de vídeo d'entrada que pot provenir de fonts molt diferents, com un sintonitzador de televisió (terrestre o via satèl·lit), un ordinador personal, un Laser disc, etc. Durant la dècada de 1980-1990 es van usar majoritàriament els projectors de vídeo de CRT, encara que només en aplicacions professionals a causa del seu elevat preu. Fins al final de la dècada, els projectors de CRT eren l'única tecnologia existent, per a les projeccions de vídeo sobre pantalla amb una diagonal de més de 100 polzades (254cm), però després d'aquesta dècada, la ràpida caiguda dels preus dels projectors LCD, ha fet que substituïssin als projectors de CRT, que, a part, tenen millors "performances" i unes dimensions i pes molt inferiors.

## Vegeu també

* Panell DLP
* Projector LCD
* Projector CRT

## Referències

* ↑ «Relación de proyección-Epson.es». Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 28 desembre 2015].
* ↑ «Factor de proyección». Arxivat de l'original el 2013-02-04. [Consulta: 28 desembre 2015].
* 1 2 3 Fuji Chimera Research Company; Fuji Chimera Research Institute Tbd: Trends and Forecasts, 2006 Edition, 1 de gener de 2006, p. 333–. ISBN 978-1-884730-38-2.
* ↑ Toru Yoshizawa. Handbook of Optical Metrology: Principles and Applications, Second Edition. CRC Press, 9 abril 2015, p. 11–. ISBN 978-1-4665-7361-1.
* ↑ «Home-theater throw ratio». Arxivat de l'original el 2013-02-04. [Consulta: 28 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Evolució dels mitjans de comunicació.
* Primer televisor holográfico de la història.
* Televisores LCD, 3D o LED. Arxivat 2015-02-02 a Wayback Machine.
# Rapiña

Rapiña, també coneguda com Jaula de cobardes, és una pel·lícula de 1973 estrenada el 1975 i rodada en pel·lícula de 35 mm, del director Carlos Enrique Taboada.

## Sinopsi

Dos llenyataires pobres, Evodio i Porfirio, es veuen implicats en un robatori. El pare de Porfirio malalta de gravetat, per la qual cosa paga al metge amb un porc que li dona el seu compare Evodio. Tots dos personatges són testimonis de la caiguda d'un avió. En acostar-se veuen que no va sobreviure cap persona a l'accident, per la qual cosa decideixen robar les pertinences dels passatgers abans que arribi qualsevol autoritat. Dos carboners que es trobaven a prop decideixen fer el mateix, però són assassinats per Porfirio perquè ell i Evodio puguin quedar-se amb tot el botí.
En allunyar-se de la zona decideixen vendre el robat, però arriba l'exèrcit i decideixen fugir. En el camí, per a quedar-se amb tots els guanys, Porfirio mata a Evodio i a la seva esposa. La seva dona, en assabentar-se del succeït, ho abandona, per la qual cosa ell decideix marxar-se, només que en la seva fugida és capturat per l'exèrcit.

## Repartiment

* Ignacio López Tarso - Porfirio
* Germán Robles - Evodio
* Norma Lazareno - Fina
* Rosenda Monteros - Rita
* Enrique Pontón - doctor
* Amado Zumaya
* Manuel Donde - tata don Andrés
* Ángel Casarín
* Jesús Gómez Checa - Teófilo
* Héctor Cruz
* José Luis Caro - Mayor
* José Chávez Trowe
* David Estuardo - Maestro
* Raúl Dantes - José

## Referències

* ↑ «Rapiña». [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Películas del Cine Mexicano». Centro de Documentación, Rapiña, Exp. A-00169 [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ Historia documental del cine mexicano, p. 246-248 [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 16 març 2021].
# Radessa

Radessa és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Radessa pardalota Munroe, 1977
* Radessa vittilimbalis Munroe, 1977

## Referències

* ↑ Nuss, M. «GlobIZ search», 2003–2011. [Consulta: 29 desembre 2018].