OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platte Woods

Platte Woods és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 474 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Platte Woods tenia 474 habitants, 220 habitatges, i 137 famílies. La densitat de població era de 481,6 habitants per km².
Dels 220 habitatges en un 20,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,5% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,1% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 20,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 64.375 $ i la renda mediana per família de 76.937 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.938 $ mentre que les dones 35.417 $. La renda per capita de la població era de 32.704 $. Cap de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Platte Woods». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Platte Woods». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Senyoria d'Albarrasí

La Senyoria d'Albarrasí fou una senyoria cristiana independent enclavada entre el Regne d'Aragó i la Corona de Castella, creada a partir de l'antiga taifa islàmica d'Albarrasí, creada per la dinastia amaziga del Banū Razín.
Aproximadament el 1167, enmig de l'enfrontament entre els almoràvits balensiyans i els invasors almohades, el rei Muhammad ibn 'Abd Allāh ibn Sa'd ibn Mardāniš, un aristòcrata muladí apellat pels cristians com el rei Llop, decidí cedir l'Emirat d'Albarrasí a un feudatari del rei Sanç VI de Navarra, el Senyor d'Estella Pero Ruiz d'Açagra, com a recompensa per l'ajut que l'almoràvit havia rebut dels navarresos en la seva lluita contra Alfons VIII de Castella i Alfons I d'Aragó.
El 1172 Pero Ruiz d'Açagra aconseguí que la Senyoria d'Albarrasí esdevingués seu episcopal, consolidat d'eixa manera la seva independència respecte dels dos regnes cristians veïns. El 1190, per l'Acord de Borja entre Alfons el Cast i Sanç VI de Navarra pel qual ambdós reis es comprometien a defendre's mútuament de les pretensions expansionistes d'Alfons VIII de Castella ambdós reis van posar com a fiaça places en poder de Pero Ruiz d'Açagra.
El 1220, la Senyoria d'Albarrasí esdevingué un dels escenaris de la Primera revolta nobiliària contra Jaume I d'Aragó protagonitzada per Rodrigo de Liçana amb el suport de Pero Ferrández d'Açagra, senyor d'Albarrasí. El rei Jaume I decidí assetjar Albarrasí però el setge hagué d'ésser alçat en no rebre el suport de la noblesa. Però la col·laboració dels Açagra a Jaume I durant la conquesta de València els reconcilià novament amb el rei d'Aragó.
El llinatge dels Açagra perdurà durant sis generacions gràcies a l'ajut navarrès, però el Tractat d'Ágreda del 1281 signat entre Pere el Gran i Alfons X de Castella establí la sobirania aragonesa un cop fou conquerit, i el 1284 quan Joan I Nunyez de Lara, aliat amb tropes franceses, fou derrotat per Pere III d'Aragó, sotmetent la senyoria al domini aragonès. El seu fill Joan II va intentar recuperar el senyoriu però finalment el 1300, el rei Jaume II d'Aragó l'annexionà a la corona i concedí a Albarrasí el títol de ciutat.

## Senyors d'Albarrasí

* Pero Ruiz d'Açagra (c. 1167-1186)
* Ferrando Ruiz d'Açagra (1186-1196)
* Pero Ferrández d'Açagra (1196-1246)
* Alvar Pérez d'Açagra (1246-1260)
* Joan I Nunyez de Lara (1260-1294)
* Joan II Nunyez de Lara (1294-1300)

## Referències

* ↑ de Mariana, Juan; Sabau y Blanco, José. Historia general de España, Volum 7 (en castellà). Imprenta de Leonardo Nuñez de Vargas, 1818, p.97.
* ↑ (castellà) Carlos Ayala Martínez, Paces castellano-aragonesas de Campillo-Agreda (1281) Arxivat 2016-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Jamie Allen's Family Tree & Ancient Genealogical Allegations

## Bibliografia

* (castellà) José Luis Castán Esteban, Història de la Senyoria d'Albarrassí Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
# Senyoria d'Alagón

La senyoria d'Alagón en aragonés (català: d'Alagó) fou una jurisdicciò feudal aragonesa creada el desembre del 1119 quan el rei Alfons I d'Aragó "el Bataller" conquèrí la vila d'Alagó, que fou donada en feu a Lope Garçés el Peregrino. A la seva mort, el 1133, les seves possessions es repartiren entre les seves filles Toda i Ximena. Alagón correspongué a Ximena, qui es casà amb Gonçalo Péreç d'Açagra. La seva filla, anomenada també Ximena, es casà amb Artau III de Pallars Sobirà, comte del Pallars Sobirà. A partir del moment del casament (desembre del 1135, Artal III de Pallars es pot anomenar també Artal I d'Alagón.

## Llista de senyors d'Alagón

Llista de senyors de la senyoria d'Alagón:
* (1119-1133) Lope Garçés "el Peregrino" o 'Lope I d'Alagón' . 1er senyor de Alagón
* (1133-????) Ximena Lópeç d'Alagón o 'Ximena I d'Alagón' (filla)
* (1133-1135) Ximena Péreç d'Alagón o 'Ximena II d'Alagón' (filla)
* (1135-1167) Artau III de Pallars Sobirà o 'Artal I d'Alagón' (marit)
* (1167-????) Palacín I d'Alagón (fill)
* (????-1213) Artal II d'Alagón (fill)
* (1213- ????) Blasco I d'Alagón "el Gran" (fill) (llatí: Blaschus de Alagone) - 6º senyor d'Alagón; 1er senyor de Sástago.
* (????-1239) Artal III d'Alagón (fill)
* (1239-1293) Blasco II d'Alagón "el Net" (fill)
* (1293-1295) Artal IV d'Alagón (fill). Era germà de Blasco d'Alagón "el Vell", qui va ser pare de Blasco d'Alagón "el Jove"
* (1295-1323) Artal V d'Alagón (fill)
* (1323-1385) Blasco III d'Alagón (fill)
* (1385-1419) Artal VI d'Alagón (fill)
* (????-????) Artal VII d'Alagón (fill)
* (????-????) Artal VIII d'Alagón (fill)
* (????-????) Blasco IV d'Alagón (fill)
* (????-1520) Pero I d'Alagón (fill)
* (1520-1529) Blasco V d'Alagón (1r comte de Sástago) (fill). El 1511 el rei Ferran II d'Aragó convertí la senyoria de Sástago en el comtat de Sástago. A partir d'aleshores seran coneguts com els Alagón de Sástago.

## Referències

* ↑ «Senyoria d'Alagón». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ «Senyoria d'Alagón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «DON BLASCO DE ALAGÓN. SUS LUCHAS Y CONQUISTAS EN ELS PORTS Y EL MAESTRAT». Arxivat de l'original el 2017-10-31. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ «Senyoria d'Alagón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Alagón (llinatge)
* Llista de senyors d'Alagón
* Majordom de Palau
# Senyoria d'Albret

La senyoria d'Albret fou una jurisdicció feudal d'Aquitània, a França. Els senyors d'Albret van enllaçar amb la casa de Navarra i van esdevenir amb Enric (IV) reis de França. El 1550 la baronia de Nérac, els vescomtats de Castelmoron i de Tartàs i algun altre domini van ser erigits en ducat-pairia d'Albret, que va passar a la corona el 1589. El 1641 el rei el va cedir a Enric II de Borbó Príncep de Condé, Duc de Châteauroux, Duc de Montmorency, i Duc d'Enghien i de Bellegarde; el seu fill Lluís de Borbó el va vendre el 1651 als La Tour que el van tenir fins a la revolució.
senyors d'Albret:
* Amanieu I 1050-1060
* Amanieu II 1060-?
* Bernard Ezi I ?-?
* Amanieu III 1100-1130
* Bernard Ezi II 1130-?
* Amanieu IV ?-1174
* Amanieu V 1174-1209
* Amanieu VI 1209-1255
* Amanieu VII 1255-1270
* Bernard Ezi III 1270-1281
* Mathe d'Albret, senyora 1281-1295
* Isabelle d'Albret, senyora 1295-1298
* Amanieu VIII 1298-1324
* Bernard Ezi IV 1324-1358
* Arnaud Amanieu I 1358-1401
* Carles I d'Albret 1401-1415
* Carles II d'Albret 1415-1471
* Joan I d'Albret (associat, + abans de 1471) també conegut com a Joan I vescomte de Tartas
* Alan I d'Albret el Gran 1471-1522
** Joan II d'Albret (associat, + vers 1516)
* Enric I d'Albret 1522-1555 Rei de Navarra com Enric II (duc d'Albret)
* Joana I d'Albret 1555-1572 Reina de Navarra com Joana III. (duquessa d'Albret)
* Enric II d'Albret 1572-1610 (net de Joana I d'Albret i III de Navarra, rei de França) (duc d'Albret)
* a la corona 1589-1641
* Enric II de Borbó-Condé 1641-1646
* Lluís II de Borbó-Condé 1646-1651 (venut)
* Frederic Maurici de La Tour 1651-1652
* Godofred Maurici de La Tour 1652-1696
* Emmanuel Teodosi de La Tour 1696-1730
* Carles Godofred de La Tour d'Auvergne 1730-1771
* Godofred Carles Enric de La Tour d'Auvergne 1771-1789 (+1792)
* suprimit per la revolució 1789.
# Smoltxev-Malinovski

Smoltxev-Malinovski - Смольчев-Малиновский (rus) - és un poble de la República d'Adiguèsia, a Rússia. És a 29 km a l'est de Guiaguínskaia, a la vora del Txokhrak, i a 38 km al nord-est de Maikop. Pertany a l'stanitsa de Dondukóvskaia.
# Songdalen

Songdalen és un antic municipi situat al comtat de Vest-Agder, Noruega. Té 6.419 habitants (2016) i té una superfície de 216 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Nodeland.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 9 agost 2016].

## Enllaços externs

* Songdalen - Lloc web oficial
# Sonarossa

Sonarrossa, també escrit So na Rossa, antigament Canarrossa o Ca na Rossa, és un llogaret del municipi de Sencelles, situat al sud-oest del terme, vora el límit amb Santa Eugènia. Està situat entre les possessions d'Aireflor, Morelló Vell i el poble de Biniali. Sonarrossa no té un nucli de població definit, ans es tracta de població dispersa; és un terme que fa referència a una contrada del terme.
Pren el nom de l'antic districte islàmic de Qanarusa, que comprenia, a grans trets, els actuals municipis de Binissalem, Lloseta, Alaró, Consell, Costitx, Sencelles, Santa Eugènia i Santa Maria del Camí. L'origen del topònim és desconegut, però la bibliografia insisteix en la possible relació del segon element -rossa amb l'àrab rosa 'núvia'.

## Referències

* 1 2 3 Morro, Mateu «Coses de Sonarrossa». Sa Sella, 53, 01-12-1997, pàg. 7-8 [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Canarossa». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
# Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth

Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth (en alemany Sophie Charlotte Albertine von Brandenburg-Bayreuth) va néixer a Weferlingen (Alemanya) el 27 de juliol de 1713 i va morir a Ilmenau el 2 de març de 1746. Era filla de Jordi Frederic de Brandenburg-Bayreuth (1688-1735) i de Dorotea de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1685-1761).

## Matrimoni i fills

El 7 d'abril de 1734 es va casar a Bayreuth amb Ernest August I de Saxònia-Weimar (1688-1748), fill del duc Joan Ernest III de Saxònia-Weimar (1664-1707) i de Sofia Augusta d'Anhalt-Zerbst (1663-1694). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Carles (1735-1736)
* Ernest August II (1737-1758), duc de Saxe-Weimar-Eisenach, casat amb Anna Amàlia de Brunsvic-Wolfenbüttel (1739-1807).
* Ernestina (1740-1786), casada amb Ernest Frederic III de Saxònia-Hildburghausen (1727-1780)
* Ernest (1742-1743)

## Enllaços externs

* Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth
# Spilornis minimus

Spilornis minimus és el nom científic d'un ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae) que habita els boscos de les illes Nicobar centrals. Avui considerat una subespècie de Spilornis cheela.

## Referències

* ↑ IOC World Bird Names, version 5.01
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
# Spilocuscus wilsoni

Spilocuscus wilsoni és una espècie de marsupial de la família dels falangèrids. És endèmic de les illes de Biak i Supiori (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Lamoreux, J.; Hilton-Taylor, C.. Spilocuscus wilsoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 maig 2009. L'entrada de la base de dades inclou una justificació de per què aquesta espècie és classificada com en perill crític.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# St. Charles (Virgínia)

St. Charles és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 159 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Charles tenia 159 habitants, 61 habitatges, i 43 famílies. La densitat de població era de 361,1 habitants per km².
Dels 61 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,3% hi vivien parelles casades, en un 21,3% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 11,9% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.821 $ i la renda mediana per família de 16.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 11.786 $. La renda per capita de la població era de 10.133 $. Entorn del 43,8% de les famílies i el 44,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Sitia

Sitia (grec: Σητεία [si'tia], també transliterat Siteia) és una ciutat (aprox. 9.000 habitants) i municipi (aprox. 11.000 habitants) de la Prefectura de Lassithi, a la costa nord-est de l'illa de Creta, a l'est d'Àgios Nikólaos.
La ciutat té el castell venecià de Kazarma (del venecià casa di arma). És el lloc de naixement de Vitsentzos Kornaros, autor del poema "Erotókritos".
A prop hi ha l'aeroport públic de Sitia (codi IATA JSH), el menor dels tres aeroports de l'illa de Creta.
L'actual municipi es va crear amb el pla Kal·likratis per a la fusió dels municipis anteriors d'Itanos, Lefki i Sitia. El municipi inclou les Illes Dionisíades i els illots Mokhlos i Psira.

## Vegeu també

* Khamezi.
* Mirsini.
# St. Helens (Oregon)

St. Helens és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 10.019 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Helens tenia 10.019 habitants, 3.722 habitatges, i 2.579 famílies. La densitat de població era de 889,3 habitants per km².
Dels 3.722 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 30,7% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.648$ i la renda mediana per família de 45.548$. Els homes tenien una renda mediana de 39.375$ mentre que les dones 26.725$. La renda per capita de la població era de 17.237$. Aproximadament el 8,7% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Helens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Helens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sxerbàtxevka (Lípetsk)

* Per a altres significats, vegeu «Sxerbàtxevka».
Sxerbàtxevka (en rus: Щербачевка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte rural d'Izmàlkovo.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
# Sxékino

Sxékino (en rus: Щекино) és un poble de l'óblast de Vólogda, a Rússia, que el 2002 tenia 62 habitants.

## Referències

* ↑ Постановление Губернатора области «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Вытегорского района» от 27.06.2001 № 620Plantilla:Недоступная ссылка
# Sxigorevka

Sxigorevka - Щигоревка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 58 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Suècia autèntica

La Suècia autèntica o Suècia genuïna (Egentliga Sverige (suec)) és un terme emprat per diferenciar els territoris que estaven totalment integrats en el Regne de Suècia, en oposició als dominis i possessions, o dels estats units amb, Suècia.
Específicament, significa que aproximadament des del 1155/1156 fins al Tractat de Fredikshamn, el 1809, la Suècia autèntica incloïa la major part de l'actual Finlàndia com una regió totalment integrada al regne i que rebia el nom d'Österland. Després del 1809, això no obstant, el terme es va fer servir per distingir la part occidental de l'antiga meitat oriental del regne (Suècia de Finlàndia). Skåneland, anteriorment una part de Dinamarca, esdevingué part de la Corona sueca en virtut del Tractat de Roskilde el 1658, però no fou fins al 1719 que s'integrà plenament en la Suècia genuïna.
Només els estaments de la Suècia autèntica estaven representats en el Riksdag dels Estats. A Suècia dins del Riksdag també s'hi trobava representat el quart estat, els camperols.
La Suècia autèntica, a diferència de la Finlàndia autèntica, és una referència geogràfica que ha canviat al llarg del temps, mentre que la segona és una província, al sud-oest de l'actual Finlàndia, que ha donat nom a tot el país.

## Referències

* ↑ Vahtola, Jouko; History of Finland 2003
* ↑ Juan Pan-Montojo, Frederik Pedersen. Communities in European history: representations, jurisdictions, conflicts. Edizioni Plus, 2007, p. 227. ISBN 88-8492-462-6.

## Vegeu també

* Svealand
* Suècia-Finlàndia
* Regions històriques de Suècia
# Tarters Rois

Els Tarters Rois és un fons de vall del terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme de Benés.
Estan situats al capdamunt del riu de Manyanet, del qual n'és la capçalera occidental; té al seu nord-est el Cap de Llevata. Són al vessant meridional del Tuc de Moró i el Tossal de la Mina, a la dreta del barranc del Cap de Llevata.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sudden Lights

Sudden Lights és un grup de música letó.

## Biografia

Sudden Lights va ser fundat el 2012 per Andrejs Reinis Zitmanis i Mārtiņš Matīss Zemītis, quan estaven estudiant a l'Escola de Música Pāvuls Jurjāns a Riga. Després es van afegir Kārlis Matīss Zitmanis i Kārlis Vārtiņš. El 2015, Sudden Lights va guanyar Pirmā plate, la competició per a promeses musicals. El primer premi era la possibilitat de gravar una cançó. El seu primer senzill, «Tik Savādi», va ser publicat poc després. El 2017 va publicar el primer àlbum.
A principis del 2018, Sudden Lights va participar a Supernova, la preselecció letona pel Festival de la Cançó d'Eurovisió. Van acabar segon amb la cançó «Just Fine». Cinc anys després, el grup va participar per segona vegada i va guanyar amb la cançó «Aijā». Representarà Letònia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà a la ciutat britànica de Liverpool.

## Referències

* ↑ «Latvia: 'Supernova' victory for Sudden Lights with 'Aijā'» (en anglès). Eurovision.tv, 11-02-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
# Sude

El Sude és un riu d'Alemanya de 85 km que neix al sud-est de Renzow a l'estat de Mecklemburg-Pomerània Occidental. Desemboca a l'Elba a Boizenburg a l'estat de Mecklemburg-Pomerània Occidental. Travessa el municipi d'Amt Neuhaus, un exclavament de Baixa Saxònia a la riba dreta de l'Elba.
El Sude neix a un bosc entre Renzow i Gross Welzin, travessa el llac Dümmersee, passa a Hagenow, Lübtheen, Amt Neuhaus. Desemboca a l'oest a l'Elba a Boizenburg. Fins a 1983 desembocava al poble de Gothmann a l'Elba, però el curs va desviar-se cap al port de Boizenburg, el que va fer que el Boize, que abans desembocava directament a l'Elba va esdevenir un afluent del Sude.
* Pont al Sude a Bandekow (Teldau)
* Pont ferroviari prop de Preten
* Aigua alta el 2011 prop de Gothmann (Boizenburg)

## Afluents a la riba esquerra

Zare, Krainke, Rögnitz, Lake, Strohkirchener Bach, Kraaker Mühlenbach, Schwarzer Graben, Lehmkuhlener Bach

## Afluents a la riba dreta

Boize, Schaale, Strom, Schmaar, Kleine Sude

## Referències

* ↑ «Sude». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine., Magdeburg, FGG Elba, 2011
* ↑ 53° 21′ 39.98″ N, 10° 43′ 45.97″ E﻿ / ﻿53.3611056°N,10.7294361°E﻿ / 53.3611056; 10.7294361
# Sylvia Kristel

Sylvia Maria Kristel (Utrecht, 28 de setembre de 1952 - Amsterdam, 17 d'octubre de 2012) fou una model, cantant i actriu neerlandesa. Va assolir la fama pel seu paper a la pel·lícula francesa Emmanuelle (1974). Va ser parella dels escriptors belgues Hugo Claus i Freddy de Vree. Va morir d'un càncer d'esòfag que patia des del 2001.

## Filmografia seleccionada

* 1973: Frank en Eva
* 1974: Julia et les hommes
* 1974: Emmanuelle de Just Jaeckin
* 1974: Un linceul n'a pas de poches de Jean-Pierre Mocky
* 1974: Le jeu avec le feu de Alain Robbe-Grillet
* 1975: Emmanuelle 2: l'antivierge
* 1976: Alice ou la dernière fugue de Claude Chabrol
* 1976: Une femme fidèle de Roger Vadim
* 1976: René la canne de Francis Girod
* 1976: La marge de Walerian Borowczyk
* 1977: Good Bye Emmanuelle de François Leterrier
* 1979: La màscara de ferro
* 1979: The Concorde - Airport ' 79
* 1981: Les machines diaboliques de François Villiers
* 1981: L'amant de Lady Chatterley (Lady Chatterley's Lover) de Just Jaeckin
* 1981: Private Lessons
* 1985: Mata Hari de Curtis Harrington
* 1987: Emmanuelle au 7ème ciel
* 1999: An Amsterdam tale
* 2001: Sexy Boys de Stéphane Kazandjian
* 2001: Forgive me de Cyrus Frisch

## Referències

* ↑ Mor Sylvia Kristel
* ↑ Donaldson, Brian «No regret» (en anglès). Herald Scotland, 30-06-2007 [Consulta: 18 octubre 2012].