OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Josep Vinyals

Can Josep Vinyals és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que fa cantonada entre la pujada d'en Cinto i el carrer de la Unió a l'antic barri de la Geltrú. De planta rectangular i tres cossos de diferents alçades. El cos central és de planta baixa i tres pisos, el de l'esquerra de planta baixa i dos pisos i el de la dreta de planta baixa, entresòl i dos pisos.
La façana principal, de composició simètrica, presenta obertures d'arc rebaixat a la planta baixa i als pisos balcons decreixents amb l'alçada, d'obertures rectangulars i barana de ferro. Està coronat amb una cornisa i una barana de balustres. La façana lateral presenta, al cos que fa cantonada, tres balcons i una sèrie d'obertures distribuïdes irregularment. Del conjunt cal remarcar el vestíbul de la façana principal, format per arcs de mig punt sostinguts per columnes, i la decoració de les mènsules que sostenen els balcons del primer pis, de temàtica floral i figurativa.

## Història

L'any 1853, el propietari, Josep Viñals i Gassó, va demanar una llicència d'obres per a la construcció de l'edifici. els plànols del projecte anaven signats per Josep Juncosa. L'obra es finalitzà el mateix any, segons consta en una inscripció que hi ha a la clau de l'arc del portal. Josep Viñals i Gassó fou un important vilanoví, tinent d'alcalde i col·laborador en diverses activitats ciutadanes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Josep Vinyals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Stàraia Raitxikha

Stàraia Raitxikha (en rus: Старая Райчиха) és un poble de l'óblast de l'Amur, a Rússia, que el 2018 tenia 324 habitants, pertany al districte de Bureiski.

## Referències

* ↑ terrus.ru — база данных России
# Minakxi

* Aquest article tracta sobre la deessa. Vegeu-ne altres significats a «Minakxi (reina)».
Minakxi (IAST mīnākṣi, Meenakshi en anglès, tamil: மீனாட்சி) és la dea principal de Madurai i divinitat central del temple de Minakxi Amman, al cor d'aquesta ciutat de Tamil Nadu.
És la dea tutelar de Madurai, on se celebra cada any la cerimònia del casament de Minakxi i on es coneix també com a Minakxi Amman ('Mare Minakxi') o Minakxi Devi ('Dea Minakxi').

## Mite

Segons la llegenda, Minakxi fou una princesa que va néixer amb unes marques singulars després que el seu pare, que no tenia descendència, pregués per un fill. Cal esmentar els "ulls en forma de peix", allargats i molt bonics, marca d'una gran bellesa, d'ací el seu nom, així com tres mamelles. Els oracles digueren que aquest darrer portent desapareixeria el dia que la dona es trobés amb el seu futur marit.
El seu pare, el rei, va educar la jove en les arts militars fins que Minakxi es va tornar una ferotge guerrera. Després de la mort del seu pare, Minakxi, com a reina, va augmentar el seu regne amb una batalla rere l'altra, conquerint terres arreu del subcontinent fins que va arribar a l'Himàlaia. Damunt de les muntanyes nevades, es trobà amb Xiva i, de cop, va perdre el seu esperit de guerrera implacable i valenta. Minakxi es va tornar tímida i el seu tercer pit va desaparèixer. Posteriorment, Minakxi torna amb Xiva a Madurai, on se'n va celebrar el casament amb molta pompa i esplendor.

## Simbolisme

Aquest mite s'interpreta sovint com la sanscritizació d'una dea local d'origen dràvida i la seva incorporació a l'hinduisme. El casament representa la identificació d'una divinitat local independent amb la figura de Parvati, la xacti de Xiva. També simbolitza alhora el pas d'una societat i visió del cosmos matriarcal, a una nova forma patriarcal d'interpretar la religió.

## Referències

* ↑ William P. Harman, The Sacred Marriage of a Hindu Goddess

## Enllaços externs

* The Goddess Meenakshi and Her Temple at Madurai Arxivat 2010-08-22 a Wayback Machine.
* Sri Minakshi
# Blaine (Tennessee)

Blaine és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 1.585 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Blaine tenia 1.585 habitants, 636 habitatges, i 478 famílies. La densitat de població era de 69,4 habitants/km².
Dels 636 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 20,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.677 $ i la renda mediana per família de 35.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.213 $ mentre que les dones 20.707 $. La renda per capita de la població era de 16.587 $. Entorn de l'11,7% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blaine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blaine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Halictus

Halictus és un gènere d'himenòpters apòcrits de la família Halictidae. Està subdividit en 15 subgèneres amb més de 300 espècies, especialment de l'Hemisferi Nord (unes poques espècies es poden trobar a Sud-amèrica i a Àfrica).
La majoria són foscos o negres, alguns tenen lluentor metàl·lica verd. En l'abdomen tenen bandes blanques a la regió apical (cap al final) dels segments. El gènere Lasioglossum té algunes espècies d'aspecte similar però es distingeixen perquè les bandes abdominals blanques són basals (prop del tòrax) i no apicals.
# Anacroneuria laminata

Anacroneuria laminata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults presenten principalment les antenes de color groguenc, tot i que quelcom més fosques a la base.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Rio Grande do Sul (el Brasil).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1923. Ann. Soc. ent. Belg. 63:23.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):159.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:318.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 5 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Grand Raid

La Grand Raid o La diagonale des fous (Diagonal dels bojos) és una cursa de muntanya d'ultradistància que se celebra des del 1989. És a l'illa de la Reunió, un departament d'ultramar francès de l'oceà Índic situat entre Madagascar i Maurici.
La ruta, amb 162 km i un desnivell de 9643 m és coneguda per la seva "enorme dificultat". En la primera edició hi van participar 550 persones. Cada any hi participen uns 3500 corredors, els primers dels quals arriben amb menys de 24 hores i els últims tarden 64 hores en acabar. La meitat dels participants són autòctons. Només el 70% dels que comencen la cursa l'acaben. La cursa és a l'octubre.

## Referències

* 1 2 David Dybman. Le tour du monde en 80 marathons. Hachette Pratique, 5 novembre 2014, p. 210–. ISBN 978-2-01-231744-4.
* 1 2 Dominique Auzias; Jean-Paul Labourdette LA RÉUNION 2019 Petit Futé. Petit Futé, 2018-09-28T00:00:00+02:00, p. 163–. ISBN 979-10-331-9790-4.
* ↑ Jean-Michel Jauze. Les Hauts de La Réunion, terres de tradition et d'avenir. Université de La Réunion, 2011, p. 271. ISBN 978-2-36247-013-4.
* ↑ Alexandra Richards. Mauritius: Rodrigues. Reunion. Bradt Travel Guides, 1 juny 2016, p. 285–. ISBN 978-1-84162-924-7.
* ↑ Lonely Planet; Anthony Ham; Jean-Bernard Carillet Lonely Planet Mauritius Reunion & Seychelles. Lonely Planet, 1 novembre 2016, p. 593–. ISBN 978-1-78657-297-4.
# Can Raimundo

Can Raimundo és un mas ubicat al terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu al veïnat de Gaserans. Es troba prop de la urbanització de can Cadell al veïnat de Gaserans. Quasi a tocar amb la Vila de Breda, amb panoràmica a Santa Anna, el massís del Montseny i tot el Montnegre.
Un gran roure el presideix, sembla que en els seus temps feia una bona ombra als inquilins. Actualment resta enrunat com s'aprecia a les fotografies i l'accés és pràcticament impossible. No sembla que fos una masia de grans dimensions. La façana principal mira a ponent.
Apareix fotografiada ja en els primers vols aeris dels americans l'any 1946 i 1956, on s'aprecia el mas i els camps del voltant treballats. Les fotografies es poden veure a través de l'eina del ICGC, Vissir3.
Sembla que l'incendi que es va produir a Gualba l'any 1994 i va arrasar bona part del Baix Montseny va passar molt a prop d'aquest mas, ho podem veure a l'eina de l'ICGC - Foc del Temps.
Es pot trobar localitzat al mapa: "Les ruïnes del Montseny".

## Referències

* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Les ruïnes del Montsent». [Consulta: 7 febrer 2021].
# Son Ponç

Son Ponç és una possessió del terme municipal de Llucmajor, Mallorca, situada entre les possessions de Can Calders, Son Montserrat, s'Aresta i Binificat. En el segle xiv era coneguda amb el nom de Barcaix. El 1578 n'era propietari Miquel Ponç, i el 1702 el seu propietari era Francesc de Vilallonga.

## Construccions

La casa de la possessió és de caràcter senyorial, constituïda per diversos bucs adossats al voltant d'una clastra. Al davant de la façana principal del bloc es disposen la carrera i la voravia empedrada. El bloc es divideix en dues zones, a la zona del llevant se situen la majoria de dependències agropecuàries (estables, sestadors i un molí de sang tancat dins una cambra que conserva encara els aparells per fer-lo funcionar); a la zona del ponent se situen l'habitatge humà i altres dependències. A la zona del llevant també es troba una antiga capella que conserva el portal i la creu de pedra situada sobre la clau de la llinda amb una inscripció «1672». Destaca un rellotge de sol al costat de la façana principal, del 1848.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 283. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom II» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 7. Arxivat de l'original el 5 de gener 2014 [Consulta: 22 novembre 2012]. Arxivat 5 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Minamata

* Per a altres significats, vegeu «Minamata (desambiguació)».
Minamata (水俣市 -shi) és una ciutat que es troba a la Kumamoto (Japó), fundada l'1 d'abril de 1949. La superfície total és de 162,87 km². És coneguda pels casos d'enverinament d'una fàbrica en tota una població de milers d'habitants durant dècades que, inicialment d'origen desconegut, van rebre el nom de «malaltia de Minamata». El 2020 tenia 23.557 habitants, per una densitat de població d'uns 144 hab./km.

## Referències

* ↑ «First Person: Telling the tragic story of mercury poisoning in Japan» (en anglès). [Consulta: 1 abril 2023].
* ↑ «Minamata (Kumamoto, Japan) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information» (en anglès). City Population. [Consulta: 1 abril 2023].

## Enllaços externs

* Minamata - Lloc web oficial
# Bisbat de Mỹ Tho

El bisbat de Mỹ Tho (vietnamita: Giáo phận Mỹ Tho; llatí: Dioecesis Mythoënsis) és una seu de l'Església catòlica al Vietnam, sufragània de l'arquebisbat de Ciutat de Hô Chí Minh. Al 2019 tenia 138.065 batejats d'un total de 4.250.090 habitants. Actualment està regida pel bisbe Pierre Nguyên Văn Kham.

## Territori

La diòcesi, que s'estén al delta del Mekong, comprèn tota la província de Tien Giang i part de les de Dong Thap i Long An.
La seu episcopal és la ciutat de Mỹ Tho, on es troba la catedral de la Immaculada Concepció.
El territori s'estén sobre 9.262 km² i està dividit en 111 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 24 de novembre de 1960 mitjançant la butlla Quod venerabiles del papa Joan XXIII, prenent el territori del vicariat apostòlic de Saigon (avui l'arquebisbat de Ciutat de Ho Chi Minh).

## Cronologia episcopal

* Joseph Trãn-Vãn-Thiên † (24 de novembre de 1960 - 24 de febrer de 1989 mort)
* André Nguyên Van Nam † (24 de febrer de 1989 - 26 de març de 1999 jubilat)
* Paul Bùi Văn Đoc † (26 de març de 1999 - 28 de setembre de 2013 nomenat arquebisbe coadjutor de Hô Chí Minh)
* Pierre Nguyên Văn Kham, des del 26 de juliol de 2014

## Estadístiques

A finals del 2019, la diòcesi tenia 138.065 batejats sobre una població de 4.250.090 persones, equivalent al 3,2% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1970 | 56.900 | 1.437.000 | 4,0 | 62 | 62 | | 917 | | | 83 | |
| 1974 | 86.000 | 1.567.320 | 5,5 | 53 | 52 | 1 | 1.622 | | 1 | 186 | 3 |
| 2000 | 102.095 | 4.602.095 | 2,2 | 79 | 79 | | 1.292 | | | 161 | 100 |
| 2001 | 103.599 | 3.901.140 | 2,7 | 75 | 75 | | 1.381 | | | 151 | 103 |
| 2002 | 107.660 | 4.230.000 | 2,5 | 77 | 77 | | 1.398 | | | 150 | 63 |
| 2003 | 108.574 | 4.033.309 | 2,7 | 84 | 84 | | 1.292 | | | 211 | 63 |
| 2004 | 111.454 | 4.278.000 | 2,6 | 82 | 82 | | 1.359 | | | 218 | 63 |
| 2013 | 126.560 | 5.280.320 | 2,4 | 125 | 121 | 4 | 1.012 | | 8 | 274 | 110 |
| 2016 | 136.866 | 4.241.000 | 3,2 | 134 | 131 | 3 | 1.021 | | 5 | 198 | 106 |
| 2019 | 138.065 | 4.250.090 | 3,2 | 144 | 140 | 4 | 958 | | 4 | 230 | 111 |

## Notes

* ↑ Administrador apostòlic del 28 de setembre de 2013 al 30 d'agost de 2014, dia de la presa de possessió de Pierre Nguyên Văn Kham.

## Bibliografia

* (llatí) Butlla Quod venerabiles, AAS 53 (1961), p. 474

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2017 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Mỹ Tho (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi (vietnamita)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
# Halichoeres trispilus

Halichoeres trispilus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-àfrica, Maldives i Maurici.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Font del Castell (Castellcir)

La Font del Castell és una font del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situada a 767,2 metres d'altitud, al nord-oest del Castell de Castellcir. És a l'esquerra del torrent de la Casanova, també a l'esquerra del torrent, més petit, que baixa de la Font del Jub. Es troba al sud-oest del Casalot del Castell.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Enllaços externs

* La Font del Castell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Grand Rapids (Minnesota)

Grand Rapids és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 7.764 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grand Rapids tenia 7.764 habitants, 3.446 habitatges, i 1.943 famílies. La densitat de població era de 408,4 habitants per km².
Dels 3.446 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,5% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 43,6% no eren unitats familiars. En el 38,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.991 $ i la renda mediana per família de 39.468 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.035 $ mentre que les dones 20.759 $. La renda per capita de la població era de 17.223 $. Entorn del 9,2% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grand Rapids». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grand Rapids». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Cantó de Rècia

El cantó de Rècia, ocupant la part central de l'antiga Rècia, fou un cantó de la República Helvètica de 1798 a 1803, corresponent al modern cantó de Grisons de Suïssa i format a partir de l'estat lliure de les Tres Lligues. Fins al 1799, el cantó fou administrat pel govern central de la República Helvètica.
Els districtes de Chiavenna, Valtellina i Bormio, anteriors territoris de les Tres Lligues, no van ser incorporades al cantó per les revoltes instigades per la França Revolucionària, sent annexionades a la República Cisalpina el 10 d'octubre de 1797. Aquests districtes foren posteriorment units al regne Llombardovènet, sota el control de l'imperi Austríac, després del Congrés de Viena i finalment van esdevenir la Província de Sondrio italiana. La ciutat de Campione, un feu imperial al districte de Lugano aleshores, va unir-se a Llombardia portant a la seva posició actual com un enclavament italià dins del cantó de Ticino.
Amb l'acte napoleònic de mediació del 1803, el cantó fou restablert com els Grisons, resultant en la incorporació final de les Tres Lligues a una Suïssa descentralitzada i federal.

## Referències

* ↑ Diccionari històric de Suïssaː Grisonsː http://www.hls-dhs-dss.ch/textes/f/F7391.php (en francès).
# Sternfeld (cràter)

Sternfeld és un cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna. Es troba al sud-sud-oest del cràter Paschen, i a l'est-sud-est de Lodygin, un cràter una mica més petit.
* Localització de Sternfeld (centre de la imatge)
* Fotografia de la missió LRO
És una formació fortament erosionada, amb una vora exterior que ha estat considerablement desgastada per impactes posteriors. Com a resultat, la vora és irregular i està mal definida. El cràter satèl·lit Lodygin F envaeix lleugerament l'exterior de la vora al costat nord-oest. La part nord de la vora i del sòl interior estan marcats per una sèrie d'impactes més petits. Un petit cràter jeu a la part sud del sòl interior.
Porta el nom d'Ary Sternfeld, científic soviètic teòric dels vols espacials. El nom va ser adoptat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Minadora dels cítrics

El minadora dels cítrics (Phyllocnistis citrella) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família Gracillariidae. És una temible plaga dels cítrics, Prové del Sud-est asiàtic.
Va arribar a l'àrea de Castelló als anys 1990 i va afectar tots els cítrics, especialment els tarongers. Afecta els brots joves de les plantes on forma galeries molt visibles que si bé no afecten l'arbre, sí que modifiquen greument el seu creixement i floració. Hui en dia està controlada per mitjà de tractaments fitosanitaris.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ «Minadora dels cítrics (Phyllocnistis citrella Stainton) - Contingut web - Ruralcat». [Consulta: 21 abril 2024].