OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aneirin

Aneirin o Neirin (segle vi) és un poeta gal·lès. Es creu que fou poeta de cort d'algun des regnes càmbrics del Vell Nord o Hen Ogledd, probablement de Gododdin a Edimburg, a la moderna Escòcia.
Està documentat històricament a la Historia Brittonum, de Nennius, vers l'any 800, és autor del poema Y Gododdin, el qual hauria estat transmès per tradició oral abans d'aparèixer en manuscrits, uns tres segles més tard. El nom del poema respon a una tribu celtobritònica. L'autor hi exalta els valors dels tres-cents joves guerrers morts, a la fi del segle vi, davant els invasors saxons de Catraeh (Catterick). El poema conté la primera referència literària a l'Artús històric. Característica d'aquest poema i, en general, de la poesia gal·lesa antiga, és el seu lirisme lacònic, sorprenent en una poesia tan primerenca.
El manuscrit conegut com a Llibre d'Aneirin recull la poesia d'aquest autor.

## Referències

* ↑ «Aneirin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Literatura cèltica col·lectiva: El llibre d'Aneurin, text i traduccions
* Gathering the Jewels: Llyfr Aneirin, inclou imatges en color del manuscrit
* Antics Regnes Britànics: St. Aneirin Gwodryd
# Aloe barberae

Aloe barberae és una espècie de planta de la família de les asfodelàcies endèmica del l'est de Sud-àfrica. És una planta crassa que es troba en barrancs i vessants de muntanyes boscoses, i en zones amb altres precipitacions anuals. Aloe barberae és un sorprenent àloe de port arbori escultòric que presenta una capçada arrodonida i polida. Forma un punt focal excel·lent al jardí. Fàcilment es distingeix pel color gris, l'escorça llisa, amb fulles verdes i corbades i flors de color rosa durant l'hivern. Prospera en cultiu i es propaga fàcilment. A causa de la seva base de la tija massiva, hauria de no ser plantat prop de cap edifici, preferiblement.

## Descripció

Aloe barberae és el més gran àloe d'Àfrica que arriba fins a 15 m d'alçada i 0,9 m de diàmetre de la tija. La ramificació (les branques) és bifurcada o dicotòmica. Les fulles estan disposades en una roseta densa, són llargues, estretes, profundament canalitzades i corbes. La superfície de la fulla és de color verd fosc, amb un marge dentat. La inflorescència és simple o dividida en tres branques laterals. Els raïms són cilíndrics i les flors tubulars de color rosa (verd a la punta) es van aixecant i apareixent durant juny i juliol.

## Distribució

El seu hàbitat són els boscos subtropicals costaners, els kloofs ('matolls') i valls seques en les precipitacions d'estiu de les regions orientals del sud d'Àfrica. L'Aloe barberae està àmpliament distribuït de prop d'East London a Eastern Cape per l'antiga zona de Transkei, KwaZulu-Natal, Swazilàndia i Mpumalanga i cap al nord de Moçambic i l'est d'Àfrica.

## Taxonomia

L'Aloe barberae va ser descrita per Nees ex Steud i publicada en Synopsis Plantarum Glumacearum, 1: 322, 1854.

### Etimologia

* Aloe: nom genèric que deriva del grec alsos, que fa referència a l'amargor del suc de les fulles. Probablement deriva de la paraula anterior alloeh de l'àrab o de la paraula hebrea Allal, que significa 'amarg'.
* barberae: epítet llatí en honor de Mary Elizabeth Barber, que va descobrir aquesta planta i era una recol·lectora de plantes a l'ex Transkei. Ella va enviar exemplars de la planta i les flors als Reials Jardins Botànics de Kew, que va ser anomenat per Dyer (1874) en el seu honor. Posteriorment també es va trobar a la vall del riu Tugela (KwaZulu-Natal) pel conegut viatger, explorador i pintor Sr. Thomas Baines, el 1873. Ell va enviar-ne una mostra a Joseph Hooker a Kew, on va ser anomenat en el seu honor. Encara que conegut per molts anys com Aloe bainesii, Aloe barberae va ser el nom donat a aquesta primera planta, i té prioritat d'acord amb el Codi Internacional de Nomenclatura Botànica. El nom del gènere Aloe deriva d'una paraula grega i es refereix al suc de les fulles. Hi ha al voltant de 350 espècies d'àloe, molt esteses a l'Àfrica i les illes dels voltants, així com a la península Aràbiga.

## Referències

* ↑ «Aloe barberae» a EOL. Data consulta: 28 de febrer de 2014.
* ↑ «Aloe barberae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 novembre 2013].
* ↑ «Aloe barberae». PlantZAfrica. Arxivat de l'original el 3 de març 2022. [Consulta: 19 desembre 2021].
# Amadeu de Núria

* Per a altres significats, vegeu «beat Amadeu».
Amadeu era un pastor de Dalmàcia o Síria, a qui s'aparegué un àngel que li digué que anés a un indret del Pirineu, la vall de Núria, on havia de construir una capella dedicada a la Mare de Déu i on, en una cova, trobaria enterrades una imatge de Maria, una olla i una campana que havien estat d'un home sant, Sant Gil. Amadeu marxà en pelegrinatge (algunes fonts diuen que va ser cap al 1072) i arribà a Núria amb la intenció de trobar aquests objectes i posar-los a la veneració pública, però no ho aconseguí. Ajudat per altres pastors construí una humil capella, on començà a acollir els primers devots que hi anaven.
Amadeu se n'anà sense trobar la imatge, i fou l'any 1079 que a causa de la insistència amb què un bou gratava en un determinat lloc, els pastors descobriren la marededéu, la creu, l'olla i la campana. A partir de la troballa, començà la devoció a la Mare de Déu de Núria a la capella d'Amadeu, on van dipositar-s'hi. La primera missa hi va tenir lloc el 8 de setembre de 1079, presidida pel rector de Queralbs.
Damunt del pla de Núria, a l'anomenat Bosc de Sant Gil, hi ha dues cavitats conegudes com a Cova de Sant Gil i Cova d'Amadeu on la tradició diu que tots dos van viure-hi.
Amadeu és venerat popularment a la zona de la Vall de Núria; sense haver estat beatificat, rep la consideració de servent de Déu, amb la qual apareix als goigs en honor seu.

## Bibliografia

* El santuari de la Mare de Déu de Núria (PDF descarregable)

## Vegeu també

* Sant Gil
* Mare de Déu de Núria

## Referències

* ↑ «Goigs al Servent de Déu Amadeu de Núria» (en català). [Consulta: 2022].
# Amelia Windsor

Amelia Windsor (Amelia Sophia Theodora Mary Margaret Windsor, 24 d'agost de 1995) és una model britànica i membre de la Família Reial Britànica. En 2021 ocupava el lloc 41è en la línia de successió al tron britànic.

## Vida primerenca i família

Lady Amelia Windsor va néixer el 24 d'agost de 1995 a l'Hospital Rosie a Cambridge i va ser batejada el desembre de 1995 a la Capella Reial del Palau de Saint James. És la filla menor de George Windsor i Sylvana Tomaselli. El seu avi patern és el príncep Eduard de Kent, que és cosí germà d'Elisabet II. Els seus besavis paterns van ser Jordi de Kent i Marina de Grècia i Dinamarca, neta de Jordi I de Grècia i cosí de Felip d'Edimburg. A través de la seva àvia paterna Catalina de Kent, és besneta de Sir William Worsley de Hovingham, IV baronet. Per línia materna descendeix la noble família austríaca Tomaselli. Lady Amelia és la germana petita d'Edward Windsor, Lord Downpatrick, i Lady Marina Charlotte Windsor. És cosina tercera de Guillem de Cambridge i Enric de Sussex.

## Carrera

Lady Amelia va signar amb l'agència Storm Model Management. En 2016 va ser la noia de portada de Tatler. Al febrer de 2017 va desfilar per a Dolce & Gabbana a la Milan Fashion Week. També va desfilar per la col·lecció 2019 de Dolce & Gabbana. Va figurar a la portada de 2017 de Vogue Japó. En 2018, Lady Amelia va llançar una línia de calçat amb Penelope Chilvers i va fer de model en una campanya gravada a Espanya.
Lady Amelia ha treballat per Chanel, Azzedine Alaia i com interna per BVLGARI.

## Vida personal

Després de graduar-de St Mary's School, Lady Amelia va passar un any sabàtic a l'Índia i Tailàndia abans d'estudiar francès i italià a la Universitat d'Edimburg.
Lady Amelia va ser nominada a la llista de millor vestits de Vanity Fair en 2017. Va ser nomenada per Tatler "el membre més atractiu de la Família Reial Britànica".

## Referències

* ↑ «Yvonne's Royalty Home Page: Royal Christenings». Arxivat de l'original el 2011-08-06. [Consulta: 4 desembre 2016].
* ↑ McCarthy, Ryan Lowry,Lauren. «Meet Lady Amelia Windsor, Britain's Hottest Young Royal and Fashion's Newest Darling». Arxivat de l'original el 2018-02-17. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Lady Amelia Windsor, Lady Marina Charlotte Windsor and Baron Downpatrick», 12-05-2018. Arxivat de l'original el 17 juliol 2018. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ Holt, Bethan. «Meet Lady Amelia Windsor, the young British royal combining style with substance», 13-05-2018. Arxivat de l'original el 17 maig 2018. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Rumor Has It Prince Harry's Beautiful Model Cousin Didn't Get Invited to the Royal Wedding», 14-05-2018. Arxivat de l'original el 24 juny 2018. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Who is Lady Amelia Windsor as Harry and Meghan 'snub her from invite list'», 14-05-2018. Arxivat de l'original el 25 juny 2018. [Consulta: 16 juliol 2018].
* ↑ «Lady Amelia Windsor Was Reportedly Not Invited to the Royal Wedding», 15-05-2018. Arxivat de l'original el 17 maig 2018. [Consulta: 16 juliol 2018].
# American Pickers

American Pickers (Cazatesoros a Espanya, i The Pickers a Canadà, UK i Austràlia), és un reality show de televisió estatunidenc que es va estrenar el 18 de gener de 2010 a History Channel.

## Resum i recepció

El programa el dirigeixen Mike Wolfe i Frank Fritz, que viatgen pels Estats Units, especialment pel mig oest, inicialment en una furgoneta Mercedes-Benz Sprinter i posteriorment en una Ford Transit. Es dediquen a la compra d'antiguitats i objectes de col·lecció. Ells treballen amb Danielle Colby-Cushman, que dirigeix l'oficina del seu negoci d'antiguitats, des de la seva base a Le Claire, Iowa, i posteriorment també des d'una segona botiga a Nashville, Tennessee. Danielle investiga possibles pistes, i Mike i Frank localitzen als venedors en el camí.
L'obertura del programa està narrada pel mateix Mike Wolfe i Frank Fritz:
| « | Sóc Mike Wolfe. I jo, Frank Fritz. I som recol·lectors. Hem viatjat per les carreteres dels Estats Units a la recerca d'"or oxidat". Estem buscant coses sorprenents enterrades en els garatges i graners de la gent. El que la majoria de la gent veu "com escombraries", nosaltres ho veiem com diners. Hem comprat qualsevol cosa que ens doni diners. Cada objecte té la seva història molt particular i les persones que coneixem són peculiars. Ens guanyem la vida explicant la història dels Estats Units... peça per peça | » |
Wolfe i Fritz exploren les llars, graners, rafals i altres dependències, i altres llocs on s'han recollit les antiguitats i objectes de col·lecció. Fan una crida als col·leccionistes ocasionals, acaparadors i, a vegades, les persones que han heretat col·leccions aclaparadores d'aparents escombraries. Wolfe té un interès particular en motocicletes antigues, bicicletes velles i denaris i centau, mentre que Fritz té una afició per les joguines antigues, llaunes d'oli, antiguitats i motocicletes Honda antigues.

## A History

La sèrie de televisió es va estrenar el 18 de gener de 2010. L'episodi d'estrena de American Pickers, va aconseguir 3,1 milions de televidents, per la qual cosa és el més alt debut de classificació de canals Història des d'Ice Road Truckers el 2007. La temporada 2 es va estrenar el 7 de juny de 2010. El 8 de setembre de 2010 l'episodi "Laurel & Hardy" va obtenir audiències tan altes com 5,3 milions d'espectadors en la classificació per adults de 25-54 anys. A partir d'aquest episodi, la sèrie mantingué el #1 de sèries no-ficció de 2010 entre el total de televidents i adults de 25-54. La temporada 3 es va estrenar 28 de març de 2011.

## Referències

* ↑ «'Series Debut of American Pickers Scores 3.1 million'». Arxivat de l'original el 2010-02-02. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «'HISTORY® Posts Blockbuster Ratings on Monday Night with Premiere Episodes of Hit Series ‘American Pickers & ‘Pawn Stars‘'». Arxivat de l'original el 2010-09-14. [Consulta: 5 maig 2020].
# Antena 3 (desambiguació)

«Antena 3» té aquests significats:
* Televisió:
** Antena 3, canal de televisió d'Espanya
** Antena 3 Canarias, canal de televisió d'Espanya de cobertura autonòmica i de capital privat, que emet per a les Illes Canàries
** Antena 3 de Televisión, una concessionàrie de la televisió terrestre espanyola.
** Antena 3 (Romania), canal de televisió de Romania
* Ràdio:
** Antena 3 Radio, emissora de ràdio d'Espanya
** Antena 3 (Portugal), emissora de ràdio de Portugal
# Analia Bortz

Analia Bortz és una rabina argentina. Va ser la primera dona rabina d'Amèrica Llatina.
Va estudiar medicina es va especialitzar en radiologia i va fer un doctorat en Bioètica a la Universitat de Buenos Aires. El 1990 va fundar un grup per dones que sofrien d'infertilitat anomenat Hope for Seeds. També va fundar, juntament amb el seu marit, la congregació Congregation Or Hadash a Sandy Springs, Georgia.
Va ajudar a crear el comitè de bioètica a Xile i participa en el comitè de bioètica del Children's Healthcare d'Atlanta.
Va ser ordenada rabina el 1994 al Seminario Rabínico Latinoamericano de Jerusalem.
Està casada amb el també rabí Mario Karpuj i te dos fills. El 2018 va aparèixer a la llista de la 100 Women BBC.

## Referències

* ↑ «Argentina: Jewish Education | Jewish Women's Archive». [Consulta: 4 gener 2019].
* 1 2 «Rabbis, Staff and Board - Congregation Or Hadash». Arxivat de l'original el 2018-12-29. [Consulta: 4 gener 2019].
* 1 2 «Seeds of Hope: Couples Struggling with Infertility | The Rabbinical Assembly». [Consulta: 4 gener 2019].
* 1 2 Communications, Emmis. Atlanta Magazine (en anglès). Emmis Communications, 2007-10, p. 154.
* ↑ «BBC 100 Women 2018: Who is on the list?» (en anglès). BBC News, 19-11-2018.
# Analitzador diferencial

L'analitzador diferencial (en anglès, Differential Analyser) va ser un computador analògic mecànic dissenyat per solucionar equacions diferencials per integració, usant mecanismes de rodes i discos per realitzar la integració. Va ser un dels primers dispositius de computació avançats a ser usats operacionalment.
L'analitzador diferencial va ser inventat el 1876 per James Thomson, germà de Lord Kelvin. H. W. Nieman i Vannevar Bush van construir una versió pràctica va ser primer construïda a començant del 1927 a l'Institut Tecnològic de Massachusetts. El 1931 van publicar un informe detallat sobre el dispositiu. D. R. Hartree, de la Universitat de Manchester, va portar el disseny a Anglaterra, on va construir el seu primer model amb l'estudiant Arthur Porter el 1934. Durant els cinc anys següents se'n van construir tres més: un a la Universitat de Cambridge, a la Universitat Queen's de Belfast, i a la Royal Aircraft Establishment de Farnborough. Als Estats Units, els analitzadors diferencials van ser construïts a la base de la Força Aèria Wright-Patterson i al soterrani l'Escola Moore d'Enginyeria Elèctrica de la Universitat de Pennsylvania a principis de la dècada del 1940; l'últim va ser usat extensivament en la línia de muntatge de les taules de foc de l'artilleria abans de la invenció de l'ENIAC, que, de moltes maneres, va ser modelat després de l'analitzador diferencial. Alguns anys més tard, un altre ordinador, l'UTEC, va ser construït a la Universitat de Toronto, però sembla que va veure poc o cap ús.
L'analitzador diferencial podria haver ser utilitzat en el desenvolupament de la bomba de rebot, emprada per atacar les preses hidroelèctriques alemanyes durant la Segona Guerra Mundial. Els analitzadors diferencials també han estat usats en el càlcul de l'erosió del sòl per les autoritats de control del rius de Nova Zelanda. Eventualment es va tornar obsolet pels computadors analògics i, posteriorment, pels ordinadors.
Més recentment, la construcció d'analitzadors diferencials que utilitzen peces de Meccano s'ha convertit en un projecte popular entre els aficionats al Meccano.
Un analitzador diferencial és mostrat en operació a la pel·lícula de 1951 When Worlds Collide i a la de 1956 Earth vs. the Flying Saucers.

## Referències

* 1 2 Hartree, Douglas Rayner. University of Illinois Press. Calculating instruments and machines (en anglès), 1949, p.26 [Consulta: 12 gener 2013].
* 1 2 Irwin, William. «Còpia arxivada» (en anglès). Auckland Meccano Guild, 01-07-2009. Arxivat de l'original el 2018-11-24. [Consulta: 24 febrer 2013].
* ↑ «Còpia arxivada» (en anglès). Auckland Meccano Guild. Arxivat de l'original el 2011-06-15. [Consulta: 24 febrer 2013].
* ↑ «UCLA's Bush Analyzer Retires to Smithsonian» (Google News) (en anglès). Computerworld, 09-01-1978.

## Enllaços externs

* Vannevar Bush bio which focuses on the Differential Analyzer
* Vannevar Bush s Analog Computer
* Tim Robinson s Meccano Differential Analyser
# Antoni Gausí i Subias

Antoni Gausí i Subias (Lleida, 10 de desembre de 1927 - 6 de maig de 2021) fou un futbolista català de la dècada de 1950 i posterior dirigent esportiu.

## Trajectòria

Fou futbolista del club Ilerda i més tard del CD Leridano, i finalment de la UE Lleida, des de la seva fundació el 1947. Amb la UE Lleida va debutar a primera divisió la temporada 1950-51. La següent temporada ingressà al Reial Madrid, però gairebé no jugà, car coincidí al club amb homes com Luis Molowny. La temporada 1953-54 ingressà al Real Club Celta. La seva millor etapa la va viure al Celta de Vigo, club on jugà 114 partits i marxà 21 gols, durant cinc temporades (1953-58). La temporada 1957-58 fitxa el Reial Saragossa, on jugà durant dues temporades i a continuació fitxà pel Llevant UE a Segona. Finalitzà la seva carrera novament a Lleida (1962-63).
Posteriorment exercí de dirigent de la UE Lleida, essent directiu entre 1967-68 i 1977-81, i president del club en dues etapes diferents: 1982-86, 1998-02. El 2 de juny de 2005 fou objecte d'un homenatge amb un partit entre la Unió Esportiva Lleida i el FC Barcelona.

## Referències

* ↑ SEGRE. «Antonio Gausí Subías» (en castellà), 08-05-2021. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ Redacció. «Muere Antoni Gausí, el histórico jugador y presidente de la UE Lleida» (en castellà), 07-05-2021. [Consulta: 14 maig 2021].
* 1 2 3 «Antoni Gausí Subias». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 febrer 2016].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 6 «ANTONIO GAUSÍ». yojugueenelcelta.com, 19-10-2009. [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Aristides d'Elis

Aristides (grec antic: Αριστείδης, llatí: Aristides) fou un esportista de l'antiga Grècia natural de la ciutat d'Elis que va obtenir una victòria a l'hoplitòdrom en els Jocs Olímpics, al diaule en els Jocs Pitis i a les corregudes de cavalls enls Jocs Nemeus, segons Pausànies.

## Referències

* ↑ Smith, William. «4.Aristeides». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 295.
# Aristides Quintilià

Aristides Quintilià (grec antic: Ἀριστείδης Κοϊντιλιανός, llatí: Aristides Quintilianus) fou un músic grec autor d'un tractat en tres volums sobre música. Va viure probablement al segle i aC o després, car en la seva obra esmenta Ciceró. El seu tractat és el més valuós dels antics tractats de música: el primer llibre tracta de l'harmonia i el ritme; el segon dels efectes morals i l'educació musical; i el tercer de les proporcions numèriques dels intervals musicals. A la seva obra només esmenta un músic: Aristoxen.

## Arguments dels tractats

Els arguments per als tractats foren les escales, la rítmica, la mètrica, l'expressió i els instruments. La lira, instrument musical grec, la considera adient a l'expressió viril, pel seu caràcter «greu i rude», mentre que concep la flauta com una veu «femenina». Quintilià s'ocupà també de les relacions entre la música i la naturalesa, segons una visió matemàtica dels fenòmens, que donava certs matisos pitagòrics a la seva filosofia neoplatònica.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Aristeides». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 297.
* ↑ Gran Enciclopedia de la Música Clásica. Vol. III. SARPE, p. 1153.
# Antònia Compte i Pouget

Antònia Compte i Pouget, va ser una impressora i llibretera nascuda a Reus en algun moment del segle xviii, i que va morir a Lleida el 17 d'abril de 1822. Era filla de l'impressor reusenc Rafael Compte i Ferrando i de Gertrudis Pouget, i germana del també impressor Francesc de Paula Compte, hereu de la impremta de Reus. Els Compte eren una important família d'impressors.
Antònia Compte era neboda de Rosa Compte i Ferrando (Reus 1742 - Lleida 1818), que s'havia casat a Lleida amb l'impressor Cristòfol Escuder. Les notícies, tant d'Antònia, com de Rosa, sçon difícils de conèixer, perquè van seguir les vicissituds dels seus respectius marits, dels que se'n sap algunes coses més, i a més la Guerra del Francès, que les va trobar a les dues fora de Reus i desplaçades a Lleida, dificulta el coneixement de la seva biografia.
Antònia va ser la primera esposa de Bonaventura Corominas (que es va casar tres vegades). No hi ha constància de què tinguessin fills. Quan va morir l'any 1822, Corominas es va tornar a casar amb Narcisa Julià, i quan aquesta va morir, amb Teresa Terré. Sembla que Antònia es va casar amb Bonaventura Coromines quan aquest impressor treballava a Osca a la impremta de la vídua de Larumbe. Se sap que Antònia, a Osca, venia llibres que li enviaven la seva parenta Rosa Compte des de Lleida i Rafael Compte des de Reus. L'any 1801 el matrimoni va marxar a Lleida, segurament cridada per la seva tia Rosa, que s'havia quedat vídua i buscava algú per regentar la impremta i llibreria.

## Referències

* ↑ Comas i Güell, Montserrat. La impremta catalana i els seus protagonistes a l'inici de la societat liberal (1800-1833). València: Universitat de València, 2012, p. 186. ISBN 9788437087825.
# Antònia Gili i Güell

Antònia Gili i Güell (Vilafranca del Penedès, Alt Penedès, 12 de maig de 1856 – Barcelona, Barcelonès, 17 de novembre de 1909) fou una poetessa catalana.
Cursà els estudis de magisteri, tot i que no arribà a exercir, a causa d'una malaltia crònica que va patir fins a la seva mort. En la forçosa reclusió de la seva llar trobà la dolça compensació en el cultiu de la literatura, en què produí obres molt inspirades, especialment en el gènere poètic líric religiós.
Col·laborà en la revista La Veu del Montserrat, de Vic, la revista Popular; el Almanaque de los Amigos del Papa, el de les conferències de Sant Vicenç de Paül, de Barcelona, i en la Corona poètica, oferta el 1894 a Nostra Senyora de Ripoll. En els Jocs Florals de la Joventut Catòlica de Barcelona, de l'Acadèmia Bibliogràfica de Lleida, en els del Congrés Eucarístic de València i en els de Manresa, Blanes i Sabadell aconseguí els primers premis per a poesies d'esmerçat tall clàssic i castís llenguatge.
Se li deuen:
* La mare dels Macabeus, (Barcelona, 1899)
* Lo Beat Joseph Oriol, miracler de Barcelona, (Barcelona, 1899)
* Maria, corona poètica, en llohansa de la Verge, (Barcelona, 1911).
* L'anell d'esmeragdes, (Barcelona, 1894)
Va viure i morir a la casa del carrer Petritxol número 2 de Barcelona, on una inscripció sobre la porta la recorda.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa, 26, pàg. 56. ISSN: 978-84-239-4500-9.
* ↑ «Gili i Güell, Antònia». Dades de Catalunya, 20-03-2020. [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ Casa d'Antònia Gili Güell