OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Nova del Mas Thos

La Casa Nova del Mas Thos és una obra de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat als afores del nucli ubrà de Massanes, al barri del Rieral, davant per davant del Mas Thos.
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a quatre vessants, i al costat hi ha una torre de planta baixa i dos pisos, coberta també per una teulada a quatre vessants.
A la planta baixa, a la façana principal, davant per davant de l'era del Mas Thos, hi ha la porta d'entrada en arc de llinda o arc pla, protegida per un trencaaigües amb la teulada de teula àrab a tres vessants. Al costat dret, hi ha dues finestres en arc de llinda, protegides per una reixa de ferro forjat que té un coronament amb dues volutes contraposades. Al pis, sobre la porta d'entrada lleugerament desplaçat a l'esquerra, un ull de bou. Sobre les finestres de la planta baixa, dues obertures més, també en arc de llinda o arc pla.
A la torre, adossada al costat esquerre de l'edifici, a la planta baixa hi ha una finestra en arc pla o de llinda, protegida per una reixa de ferro forjat iguals que les altres dues de la planta baixa. Al pis, hi ha una finestra en arc de llinda, i sobre aquesta, en el segon pis, una obertura en arc de mig punt, emmarcada i sobre la qual hi ha restes d'una politja.
La façana està arrebossada, i pintada de color blanc, excepte l'emmarcament de l'obertura del segon pis de la torre, i el sòcol que hi ha per sota les finestres de la plata baixa, que està pintat de color gris.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Nova del Mas Thos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Casa pairal de Surroca

Casa pairal de Surroca és una obra del municipi de Camprodon (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Surroca va ser una de les cases principals de la Vall de Salarça. Com a tal va disposar de ric mobiliari, capella particular, molí fariner i casa de masovers. L'edifici és un ampli casal de planta quadrada i teulada a quatre vessants. Disposa de baixos, planta noble i golfes. La capella dedicada a la Immaculada Concepció es troba al costat nord-est. A la banda de ponent hi ha dues grans pallisses de baixos i un pis, orientades a migdia.
El casal va ser bastit amb carreus poc treballats excepte els de les obertures, que són àmplies i rectangulars. En moltes els hereus Surroca hi gravaren el nom i la data de les diverses ampliacions.

## Interiors i llindes

Surroca té totes les característiques d'una gran estada senyorial i sens dubte, era la que posseïa el mobiliari més bonic de totes les cases de la vall de Salarça. Cal destacar les sales grandioses, les alcoves amb llits d'escola olotina, etc. el menjador, eix de tota la distribució interna de les cambres, conserva un armari amb data 1784 i a la cuina un escó rodó volta la llar de foc. A la cuina cal remarcar el nombrós parament d'aram, entre el qual en destaca una olla amb la inscripció; MIQUEL SURROCA 1803. Nombroses obertures del mas conserven les llindes amb el nom i la data de les reformes. La de la porta de l'església diu així: ME FECIT FRANCISCO SURROCA 1769.

## Història

L'edifici actual fou bastit durant el segle xvii damunt un edifici més antic. L'any 1873 s'hi refugiaren el príncep Alfons Carles de Borbó, germà del pretendent carlí Carles VII, i la seva esposa Mª de les Neus de Bragança, en la recerca d'un amagatall proper a la frontera amb França, davant l'escomesa de les tropes liberals. La seva estada a Surroca va durar fins al 17 de febrer de 1873, després d'un mes d'arribar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa pairal de Surroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Casa Serdà Ros

La Casa Serdà Ros, o Casa Serdà i Vallès, és una obra del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. La Casa Serdà Ros està situada en la zona d'eixample vuitcentista urbanitzada a partir de l'enderrocament de l'antiga muralla medieval.
És un edifici entre mitgeres, de quatre crugies, format per soterrani, planta baixa i dos pisos. Té tribunes laterals i balcó corregut al primer pis. Al segons pis apareix una modulació de les obertures de tipus gòtica. Hi ha un gran espai de cornisa. És de llenguatge eclèctic.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Serdà Ros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Serdà Ros, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cases Josep M. Martino

Cases Josep M. Martino és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Per llur composició són els primers edificis d'estil noucentista de La Garriga.

## Descripció

Edificis civils. Conjunt de tres cases unifamiliars. Cadascú dels habitatges es desenvolupa en planta baixa. Estan assentades damunt un sòcol de maçoneria concertada. A les façanes, totalment planes, destaquen unes piles en relleu coronades per una versió pròpia de capitell jònic. L'entaulament està corregut al llarg del perímetre de façanes. Coberta plana, com a remat hi ha una barana perimetral de fusta que a la part central de la façana que dona al passeig és d'obra a manera de frontó, alleugerit per una obertura el·líptica. Les llindes de les obertures són de mig punt i carpanell.

## Referències

* 1 2 «Cases Josep M. Martino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Centre Penitenciari Obert de Tarragona

El Centre Penitenciari Obert de Tarragona és una presó de la Generalitat de Catalunya situada al municipi de Tarragona. Actualment ocupa les instal·lacions de l'antiga presó de Tarragona mentre s'està construint el nou Centre Penitenciari Obert al carrer de l'Arquebisbe Josep Pont i Gol.

## Referències

* ↑ «Els centres penitenciaris a Catalunya». Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 febrer 2017].
# Centre Penitenciari Puig de les Basses

El Centre Penitenciari Puig de les Basses és una presó de la Generalitat de Catalunya situada al municipi de Figueres al Raval Disseminat, 53, en un turó al costat de l'AP-7 entre el castell de Sant Ferran i el municipi de Llers. Es va inaugurar el mes de juny de l'any 2014. El centre substitueix les antigues presons de Figueres i Girona. És el sisè centre penitenciari construït per la Generalitat des que va assumir les competències en matèria d'execució penal el 1984.
En la construcció del centre s'hi han aplicat tècniques capdavanteres i s'ha tingut una cura especial en la reducció de l'impacte visual, de manera que els edificis s'adapten a l'orografia natural del terreny. El projecte d'aquest centre penitenciari, que acompleix totes les característiques del nou model penitenciari català impulsat pel Departament de Justícia, ha comportat una inversió de 108,99 milions d'euros.
L'equipament té una superfície construïda de 61.642,43 metres quadrats, està preparat per acollir 1.174 interns i disposa de 620 cel·les, distribuïdes en nou mòduls i quatre unitats singulars. El Centre Penitenciari Puig de les Basses consta de 17 edificis, dels quals destaquen els nou destinats a mòduls residencials, el mòdul d'ingressos i el departament de règim tancat. L'equipament també compta amb infermeria, un edifici educatiu, formatiu i cultural -que acull, entre d'altres serveis, una escola de formació per a persones adultes-, una àrea d'esports i una zona de serveis on estan ubicats els tallers productius.
Puig de les Basses és un centre majoritàriament per a homes penats adults, encara que també disposa de mòduls específics per a joves i dones i per a interns preventius.
* Superfície construïda: 61.642,43 m²
* Ocupació terreny: 32.307 m²
* Pressupost total de l'obra: 108,99 m€
* Redacció del projecte i direcció de l‘obra: Fabré&Torras Arquitectes Associats, SCP
* Mòduls/cel·les:
- 9 mòduls vida ordinària amb 512 cel·les
- 1 unitat d'ingressos amb 24 cel·les
- 1 unitat de règim tancat amb 38 cel·les
- 1 unitat d'infermeria amb 22 habitacions
- 1 unitat de psiquiàtrica amb 24 habitacions

## Referències

* ↑ «Puig de les Basses i Lledoners: així són els centres penitenciaris on aniran els presos polítics», 02-07-2018.
* ↑ «Els centres penitenciaris a Catalunya». Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ «Web departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya».
# Casanova (aviació)

L'enginyer Ramon Casanova i Danés va presentar un pulsoreactor en 1917, que va denominar Motor de explosión para toda clase de vehículos.
És remarcable, també, la introducció de noves tècniques d'estampació de l'acer en 1916 a Ripoll, i la fabricació de l'acer inoxidable en 1916 - 1918.

## Història

Mentre dirigia La Farga Casanova, que en aquell temps ja treballava per la Hispano Suiza, i degut al seu enginy i ganes de progrés. En 1915 va escriure una conferència anomenada Presagis, on ja donava a entendre el que després va confirmar en un article del diari La Veu de Catalunya, aparegut el 20 de juny de 1919, en el que descrivia els principis tècnics del pulsoreactor, que després el 9 de juny de 1928, al diari La Publicitat, tornava a reprendre, alabant al mateix temps l'aviació com a vehicle de futur.

## Funcionament

Com que és un pulsoreactor, és un motor senzill, en què només hi ha una part mòbil, que correspon a les vàlvules d'entrada, i que el seu funcionament no és continu, d'aquí el seu nom.
Ramon Casanova va construir el seu motor, que va resultar molt similar a les tristament famoses V1 (Bombes volants, en alemany Vergeltungswaffe 1), encara que diferien d'aquest en el fet que també tenia vàlvules d'escapament i necessitava arrancar amb acetilè, per després passar a benzina. Encara que no va aconseguir mai la velocitat de funcionament idònia, el va patentar el 1917.

## Models existents

* Una maqueta d'aquest motor es troba al Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.

## Vegeu també

* Motor de reacció
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ «Casanova (aviació)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La Farga Casanova – Alfons Jiménez
* ↑ Article sobre Ramon Casanova i Danés – Un Home Avançat – Pag 9.16, Article en format pdf
* ↑ Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008, p. 18-19. ISBN 84-612-7902-6.

## Bibliografia

* Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008. ISBN 84-612-7902-6.
Viccionari
# Centromyrmex

Centromyrmex és un gènere de formigues de la subfamília dels ponerins (Ponerinae). Són depredadores de tèrmits.

## Espècies

El gènere Centromyrmex inclou 15 espècies, cap d'elles és present a la península Ibèrica:
* Centromyrmex alfaroi Emery, 1890
* Centromyrmex angolensis Santschi, 1937
* Centromyrmex bequaerti (Forel, 1913)
* Centromyrmex brachycola (Roger, 1861)
* Centromyrmex decessor Bolton& Fisher, 2008
* Centromyrmex ereptor Bolton& Fisher, 2008
* Centromyrmex feae (Emery, 1889)
* Centromyrmex fugator Bolton& Fisher, 2008
* Centromyrmex gigas Forel, 1911
* Centromyrmex hamulatus (Karavaiev, 1925)
* Centromyrmex longiventris Santschi, 1919
* Centromyrmex praedator Bolton& Fisher, 2008
* Centromyrmex raptor Bolton& Fisher, 2008
* Centromyrmex secutor Bolton& Fisher, 2008
* Centromyrmex sellaris Mayr, 1896

## Referències

* ↑ Dejean, A.; Fénéron, R. «Predatory behaviour in the ponerine ant, Centromyrmex bequaerti: a case of termitolesty». Behavioural Processes, vol. 47, 2, 20-09-1999, pàg. 125–133. DOI: 10.1016/S0376-6357(99)00060-1. PMID: 24896935.
* ↑ «Centromyrmex - AntCat» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Hormigas.org - Subfamilia Ponerinae» (en castellà). [Consulta: 28 novembre 2023].
# Carmen Blanco y Trigueros

Carmen Blanco y Trigueros (Granada, segle XIX - 17 d'octubre de 1921) fou una escriptora, poetessa i periodista espanyola.

## Biografia

Nascuda a Andalusia, pel que sembla a Granada, en la dècada de 1840, va rebre a Catalunya les primeres nocions i lliçons de la seva educació artística. Les seves primeres obres van ser publicades en la premsa catalana, encara que va haver de marxar de la Ciutat Comtal. Carmen de Burgos va lloar la seva obra i segons ella «les seves paraules, encara que saturades d'una picant i originalíssima ironia, conserven el sentiment d'un cor ple de dolçor i de bondat».
En 1878 va publicar a La Crónica de Cataluña una col·lecció d'articles seriosos i jocosos titulada «Retratos de perfil, bocetos á vuelapluma», presentats per Mobellán. En 1879 publicà una novel·la en el periòdic El Cascabel. Endemés de novel·les i llibres de contes, va escriure articles i col·laboracions, a vegades sense signar, en diferents periòdics de Madrid i províncies, com El Globo, El Álbum Ibero-Americano, El Cascabel o La Semana Madrileña. Viatjà molt per Marroc, i va escriure cròniques de viatge de «gran interès», i conegué Clorinda Matto de Turner. Va morir el 17 d'octubre de 1921.

## Referències

* 1 2 «Doña Carmen Blanco Trigueros». ABC [Madrid], 18-10-1921.
* 1 2 3 4 5 6 7 Burgos Seguí, 1907, p. 772.
* 1 2 3 Ossorio y Bernard, 1889, p. 180.
* ↑ Corretja Ramón, -.
* 1 2 Matto de Turner, 2010, p. 33.
* 1 2 3 Correa Ramón, -.

## Bibliografia

* Burgos Seguí, Carmen de «Carme Blanco Trigueros». Feminal [Barcelona], 8, 24-11-1907, p. 772.
* Correa Ramón, Amelina. Blanco y Trigueros, Carmen. Academia de Buenas Letras de Granada, -.
* Matto de Turner, Clorinda. Mary G. Berg. Viaje de Recreo. Stockberg, 2010. ISBN 978-1-934768-35-8.
* Ossorio y Bernard, Manuel. Apuntes para un diccionario de escritoras españolas del siglo XIX, setembre de 1889, p. 169-194. OCLC 5972267.
# Ceratoclasis

Ceratoclasis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ceratoclasis avilalis Amsel, 1956
* Ceratoclasis cyclostigma (Dyar, 1914)
* Ceratoclasis delimitalis (Guenée, 1854)
* Ceratoclasis discodontalis (Hampson, 1899)
* Ceratoclasis imbrexalis (Walker, 1859)
* Ceratoclasis lehialis (Druce, 1899)
* Ceratoclasis metatalis Möschler, 1890
* Ceratoclasis sulpitialis Swinhoe, 1906
* Ceratoclasis tenebralis Snellen, 1875

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Carmi

Carmi és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 5.422 habitants, que va baixar als 5240 el 2010. Segons el cens del 2000, 2.390 habitatges, i 1.477 famílies. La densitat de població era de 844,1 habitants/km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Carmi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carmi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carmichael

Carmichael és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del tenia 49.742 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carmichael tenia 49.742 habitants, 20.631 habitatges, i 13.224 famílies. La densitat de població era de 1.784,9 habitants/km².
Dels 20.631 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 29% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.041 $ i la renda mediana per família de 59.002 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.435 $ mentre que les dones 32.265 $. La renda per capita de la població era de 26.811 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carmichael». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carmichael». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Cervicàlgia

La cervicàlgia (popularment coneguda per mal de clatell o dolor de clatell) consisteix en dolor a la zona del clatell i les parts laterals del coll, ocupades per la columna cervical i la musculatura pròpia del coll, tot i que etimològicament s'hauria d'incloure qualsevol part del coll. El terme popular de mal de coll fa referència a dolor a qualsevol punt del coll i inclouria la cervicàlgia i el mal de gola, tenint en compte que el mal de davant del coll és rar (per inflamació de laringe, tràquea, tiroide o dolors referits).
La cervicàlgia, tot i que se sent al coll, pot ser causat per problemes que no siguin de la columna vertebral. El dolor al clatell pot sorgir a causa de la tensió muscular tant al coll com a la part superior de l'esquena, o per un pinçament dels nervis que surten de les vèrtebres cervicals.
El cap està recolzat per la part inferior del clatell i la part superior de l'esquena, i són aquestes zones les que solen causar dolor al coll. Les tres articulacions superiors del coll permeten la major part del moviment del coll i del cap. Les articulacions inferiors del coll i les de la part superior de l'esquena creen una estructura de suport al cap. Si aquest sistema de suport es veu afectat negativament, els músculs de la zona es tensen, cosa que provoca dolor al coll.
La cervicàlgia és un problema comú, ja que dos terços de la població tenen dolor de clatell en algun moment de la seva vida. El 2010, afectava aproximadament el 5% de la població mundial.

## Referències

* ↑ «Cervical spondylosis and neck pain». BMJ, 334, 7592, 01-03-2007, pàg. 527–31. DOI: 10.1136/bmj.39127.608299.80. PMC: 1819511. PMID: 17347239.
* ↑ «Burden of disability due to musculoskeletal (MSK) disorders». Best Practice & Research. Clinical Rheumatology, 28, 3, 01-06-2014, pàg. 353–66. DOI: 10.1016/j.berh.2014.08.002. PMID: 25481420.
# Charles Dotter

Charles Theodore Dotter (Boston, 14 de juny de 1920 - Oregon, 15 de febrer de 1985) va ser un pioner radiòleg vascular estatunidenc i una autoritat amb el desenvolupament de la radiologia intervencionista. Dotter, juntament amb el seu aprenent Dr. Melvin P. Judkins, van descriure l'angioplàstia el 1964.
Dotter va inventar l'angioplàstia i el catèter de lliurament del stent, que es va usar al principi per tractar la malaltia arterial perifèrica. El 16 de gener de 1964, a l'Oregon Health and Science University (OHSU), Dotter va dilatar per via percutània un vas sanguini obstruït, una estenosi localitzada en l'artèria femoral superficial d'una dona de 82 anys, amb isquèmia dolorosa a les cames i gangrena, que es negava que li amputessin la cama. Després de la dilatació amb èxit de l'estenosi amb un filferro de guia i catèters coaxials de tefló, la circulació va tornar a la seva cama. L'artèria dilatada va romandre oberta fins a la seva mort per pneumònia, dos anys i mig més tard.
També va desenvolupar biòpsia hepàtica a través de la vena jugular, inicialment en animals i el 1973 en els éssers humans.
Charles Dotter es coneix comunament com el «Pare de radiologia intervencionista». Ell va servir com el president de l'Escola de Medicina, Departament de Radiologia Diagnòstica, a l'Oregon Health Sciences University durant 33 anys, des de 1952 fins a la seva mort el 1985. La universitat compta actualment amb l'Institut intervencionista Dotter en honor seu.

## Referències

* ↑ Payne M «Charles Theodore Dotter: The Father of Intervention». Tex Heart Inst J, 28, 1, 2001, pàg. 28–38. PMC: 101126. PMID: 11330737.
* ↑ «Transluminal treatment of arteriosclerotic obstruction. Description of a new technic and a preliminary report of its applications» (PDF). Circulation, 30, 5, 01-11-1964, pàg. 654–70. DOI: 10.1161/01.CIR.30.5.654. PMID: 14226164.
* ↑ Rosch Josef; etal «The birth, early years, and future of interventional radiology». J Vasc Interv Radiol, 14, 7, 2003, pàg. 841–853. DOI: 10.1097/01.RVI.0000083840.97061.5b. PMID: 12847192.
* ↑ Dotter CT «Catheter biopsy. Experimental technic for transvenous liver biopsy». Radiology, 82, 01-02-1964, pàg. 312–4. DOI: 10.1148/82.2.312. PMID: 14115317.
* ↑ «Transjugular approach to liver biopsy and transhepatic cholangiography». N. Engl. J. Med., 289, 5, 01-08-1973, pàg. 227–31. DOI: 10.1056/NEJM197308022890501. PMID: 4713761.

## Vegeu també

* Angioplàstia
* Cateterisme cardíac
* Stent
* Radiologia intervencionista

## Enllaços externs

* Biography of Charles Dotter (anglès)
* Dotter Interventional Institute (anglès)
* Misty M. Payne: 'Charles Theodore Dotter: The Father of Intervention'. In: Texas Heart Institute Journal, 2001, 28(1): p.28–38 (anglès)
# Casas del Castañar

Casas del Castañar és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
Molt propera a Cabrero, el seu nom és degut als assecadors que construïren els veïns de la desapareguda Asperilla, en un paratge en els que abunden la figuera, roure, vinya, cirerer i castanyer aquests últims han estat declarats per la Junta d'Extremadura com a Arbres Singulars de la localitat. Molts es segueixen utilitzant per a dissecar productes de l'horta com figues, pebrots i préssecs aprofitant la frescor de l'aire de la serra.
En el centre del poble les cases tradicionals amb façanes d'entramat de fusta i solanes en la part superior formen tortuosos carrerons i fins i tot túnels. En els angles de l'atri de l'església de Sant Joan Baptista, del segle xvi, hi ha singulars figures amb formes d'animals. L'ermita del Cristo del Humilladero també es mereix una visita, així com el museu Legado Doctor Sayans, creat recentment, i que alberga un importat llegat històric-cultural. En el seu terme municipal s'hi troba l'interessant EMAC, el Espacio Morán de Arte Contemporáneo.

## Referències

* Fulletó; redox Red Extremeña de Desarrollo Rural.
# Cinglera del Salamó

La Cinglera del Salamó és una cinglera a cavall dels termes municipals de Granera, de la comarca del Moianès, i de Sant Llorenç Savall, pertanyent a la del Vallès Occidental.
Està situada al sud del terme municipal de Granera, al límit amb el terme de Sant Llorenç Savall, i a l'extrem nord d'aquest darrer. És a prop i al sud i sud-oest de la masia del Salamó, que li dona el nom, a migdia del Bosc del Salamó i al damunt de l'extrem nord-oriental de la vall de Vallcàrquera.