OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pilar Heras i Trias

Pilar Heras i Trias (Figueres, 12 d'octubre de 1954 - Barcelona, 27 de gener de 2019) va ser una pedagoga catalana, doctora en Ciències de l'Educació i professora titular d'universitat a la Universitat de Barcelona. En els anys de joventut va destacar per la seva implicació en la vida associativa, cultural i política. El 2016 va ser nomenada directora general d’Execució Penal a la Comunitat i Justícia Juvenil del Departament de Justícia, Drets i Memòria.

## Biografia

Filla de Narcís Heras Vicens, metge de Cabanes, i d'Anna Trias Balot, en la seva joventut va destacar per la seva implicació en la vida associativa, cultural i política de la capital empordanesa. El 1973 va ser membre fundadora del grup de cançó Indika. Posteriorment va alternar estades entre Cabanes, on va ser elegida regidora com a independent en la llista d'ERC, i Barcelona. Va realitzar treballs de recerca al Salvador i Nicaragua, alguns en conveni amb universitats catalanes i de l'Amèrica Central.
El 2016 va ser nomenada directora general d´Execució Penal i Justícia Juvenil de la Generalitat de Catalunya. Anteriorment havia estat coordinadora del grup de Recerca de Pedagogia Social per a la inclusió i la cohesió social (GPS-UB). Durant la seva carrera va destacar-se pel disseny de mesures penals alternatives (MPA) que permeten el compliment de penes fora de l'entorn penitenciari, amb treballs comunitaris. Va publicar diversos treballs sobre reinserció social i laboral (2014, 2015, 2016), reinserció postpenitenciària (2015), justícia juvenil (2008), corresponsabilitat entre administracions i tercer sector en l'acció social i penal (2013, 2014).
El 2023 va rebre una Medalla d’honor a títol pòstum pels serveis excepcionals a la justícia, atorgada pel Govern de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Mor Pilar Heras». El Punt Avui, 28-01-2019 [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ Empordà. «Mor la figuerenca Pilar Heras, directora general d´Execució Penal i Justícia Juvenil». [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ EFE «Fallece Pilar Heras, directora de Ejecución Penal y Justicia Juvenil» (en castellà). El País [Madrid], 27-01-2019. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 «El Govern atorga el Premi Justícia 2023 a l'exconseller Josep Maria Vallès» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2023].
# Pecorino di Filiano

El Pecorino di Filiano és un formatge de llet d'ovella de Basilicata (Itàlia). Té Denominació d'Origen Protegida (D.O.P.) des de l'any 2007 segons el Reglament CEE N. 2081/92 del Consell.

## Zona de producció

El formatge Pecorino de Filiano es produeix a la Província de Potenza, als municipis (comuni) de: Atella, Avigliano, Balvano, Baragiano, Barile, Bella, Cancellara, Castelgrande, Filiano, Forenza, Ginestra, Maschito, Melfi, Muro Lucano, Pescopagano, Picerno, Pietragalla, Pignola, Potenza, Rapolla, Rapone, Rionero in Vulture, Ripacandida, Ruoti, Ruvo del Monte, San Fele, Savoia di Lucania, Tito, Vaglio di Basilicata, Vietri di Potenza.
És un formatge de pasta dura obtingut amb la llet sencera d'ovelles de la races Gentile di Lucania i de Puglia, Leccese, Comisana, Sarda.
La forma és cilíndrica amb la cara plana, el pes ha de ser entre 2,5 a 5 kg. La crosta varia del color groc daurat al bru fosc i exteriorment està tractat amb oli d'oliva extraverge de la Basilicata i vinagre de vi. La substància grassa no ha de ser inferior al 30%.

## Referències

* ↑ «Pecorino di Filiano PDO». ec.europa.eu. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ «Pecorino di Filiano - Disciplinary of production» (en italià). pecorinofiliano.it. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ «Il Pecorino di Filiano DOP» (en italià). basilicatanet.com. [Consulta: 20 març 2018].

## Enllaços externs

* Disciplina de producció
* Sagra del Pecorino di Filiano
# Peconic

Peconic és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.081 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Peconic tenia 1.081 habitants, 426 habitatges, i 310 famílies. La densitat de població era de 86,4 habitants per km².
Dels 426 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,7% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 22,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 30,5% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.368 $ i la renda mediana per família de 60.956 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.167 $ mentre que les dones 45.769 $. La renda per capita de la població era de 24.343 $. Entorn de l'1,5% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Peconic». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Peconic». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pecos

«Pecos» té aquests significats:
* Riu Pecos, riu de l'Amèrica del Nord, afluent del Rio Grande.
* Pecos (Nou Mèxic)
* Pecos (Texas)
# Pengita

La pengita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La pengita és un òxid de fórmula química (Pb₈Sb³⁺₃)$_{Σ11}$Sb⁵⁺₉O₃₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema trigonal. Estructuralment es troba relacionada amb els minerals del supergrup del piroclor.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16137, i al laboratori d'estructura cristal·lina de l'institut de recerca científica de la Universitat de Geociències de la Xina, a Beijing, amb el número de catàleg: number hc-1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Wuxu, al cinturó metal·logènic de Nandan-Hechi (Guangxi, República Popular de la Xina), sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pengite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 5 gener 2023].
# Penguily

Penguily (en bretó Pengilli, gal·ló Pengili) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2005 tenia 518 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 316 | 371 | 352 | 344 | 363 | 423 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Roger Lucas | |
| 2008- | Alain Galliot | |
# Penjoll

Un penjoll és un adorn que penja d'una joia, generalment un collaret, fermall o arracada.
Existeixen diversos tipus de penjolls, de diferents materials i formes que provenen des de l'antiguitat en estar associats fonamentalment als collarets i estan fets amb pedres, ossos, conquilla o dents d'animals fins a metalls preciosos en les civilitzacions de l'Antic Orient i Egipte com la plata i l'or o pedres precioses.
Els penjolls poden tenir diverses funcions que solen combinar-se entre si:
* Ornamentació
* Identificació (com a símbol religiós, sexual o cultural)
* Protecció (com a amulet o símbol religiós)
* Riquesa (amb pedres precioses)
* Condecoració (com el Velló d'or que penja de la condecoració de l'Orde del Toisó d'Or)

## Vegeu també

* Fistó
* Medalla
* Pont penjant
* Arracades
# Penjoll de les abelles de Màlia

El Penjoll de les abelles de Màlia (en grec, Χρυσό κόσμημα των μελισσών) és un penjoll d'or d'època minoica, descobert al Palau de Màlia i conservat al Museu Arqueològic de Càndia (Número d'inventari: AMI 559).
La joia fou descoberta el 1930 pels arqueòlegs francesos Fernand Chapouthier i Pierre Demargne a la necròpolis de Chrysolakkos (necròpolis minoica a 500 metres del Palau de Màlia). El penjoll mesura 4,9 cm d'altura i 4,6 d'ample. Representa dues abelles, o més aviat dues vespes, que xuclen una gota de mel (o, segons com s'interpreti, la dipositen en el rusc al centre de la joia). Els cossos dels insectes, representats lateralment i acarats, estan corbats i es toquen pel cap i pel fibló, de manera que el conjunt forma un cercle del qual surten pels costats les ales dels insectes. Sobre el cap dels insectes hi ha una bola d'or en una mena de gàbia. A les ales i del lloc on s'ajunten els cossos hi ha encara petits penjolls amb un cercle envoltat d'un fris granulat. Aquests petits granets i els del rusc fan només 0,4 mm.
El Penjoll de Màlia ha estat interpretat de manera diversa, i normalment es diu que representa un parell d'abelles i per això s'anomena sovint ‘penjoll de les abelles’. Però els insectes en realitat no són abelles. Els insectes es van modelar segons el model d'un himenòpter, subordre Apocrita, infraordre de Aculeata.[3] A nivell d'espècie, s'han proposat Megascolia maculata, una vespa, com a model per als insectes; i s'han proposat també els fruits d'una herba cretenca autòctona, el Tordylium apulum, com a model per als tres discos que estan suspesos del penjoll.
Aquesta peça es data entre els anys 1800 i 1700 a.C., en la darrera etapa del palau, i es considera una obra mestra de l'art minoic.

## Bibliografia

* Antonis S. Vassilakis: Malia, Amnissos, Nirou Chani, Skotino, Chersonissos. Atenes 1990, p. 72–75.
* Jannis Sakellarakis: Heraklion - Das Archäologische Museum - Ein Bildführer. Atenes 2006, ISBN 960-213-038-5, p. 70–71.
* Nota Dimopoulou-Rethemiotaki: The Archaeological Museum of Herakleion. Atenes 2005, ISBN 960-86743-8-7, p. 308–309.

## Referències

* ↑ LaFleur, Richard A.; Matthews, Robert W.; McCorkle, David B. «A Re-Examination of the Mallia Insect Pendant». American Journal of Archaeology, 83, 2, 1979, pàg. 208–212. DOI: 10.2307/504904. ISSN: 0002-9114.
* 1 2 Nelson, E Charles; Mavrofridis, Georgios; Anagnostopoulos, Ioannis Th «NATURAL HISTORY OF A BRONZE AGE JEWEL FOUND IN CRETE: THE MALIA PENDANT» (en anglès). The Antiquaries Journal, 30-09-2020, pàg. 1–12. DOI: 10.1017/S0003581520000475. ISSN: 0003-5815.
# Photinos Panas

Photinos Panas (Cefalònia, 30 de gener de 1832 - París, 5 de gener de 1903) fou un oftalmòleg i cirurgià francès d'origen grec.

## Biografia

Photinos Panas estudià medicina a París i el 1860 hi va obtenir el doctorat amb una tesi sobre l'anatomia de les fosses nasals i dels canals llagrimals.
En 1865 es va naturalitzar francès i es va convertir en cirurgià hospitalari dels hospitals de París, incloent l'hospital Bicêtre, l'hospital Lourcine, l'hospital Saint-Antoine i l'hospital d'Hôtel-Dieu de París
En 1873 fou professor en el camp de l'oftalmologia i publica un llibre especialitzat en l'estrabisme i la paràlisi ocular. Fou l'autor de diversos treballs sobre les malalties de l'aparell lacrimal, malalties inflamatòries de les membranes internes dels ulls, la retinitis, i l'anatomia patològica de l'ull.
En 1879 fou nomenat professor d'oftalmologia i el mateix any va ser escollit membre de la Académie Nationale de Médecine de la qual va ser elegit president en 1899.
En 1881 amb Edmund Landolt (1846-1926) i Antonin Poncet (1849-1913), va fundar Les Archives d'ophtalmologie.
En 1894 va publicar Traité des maladies des yeux, que en el seu temps fou considerat el millor llibre de text en francès sobre malalties de l'ull. S'atribueix a Panas la introducció de les operacions d'entropió en triquiasi, així com l'operació per la fixació superior de la parpella al múscul occipitofrontal per al tractament de blefaroptosi. Cadascuna d'aquestes tècniques són conegudes sovint com a «operacions de Panas» en la literatura mèdica.

## Obres

* Leçons d'orthopédie, amb Félix Guyon i Joseph-François Malgaigne, Paris, 1862
* Des cicatrices vicieuses et des moyens d'y remédier, Imprimerie d'E. Martinet, 1863
* Leçons sur le strabisme, les paralysies oculaires, le nystagmus, le blépharospasme, etc., éditions A. Delahaye, Paris, 1873
* Leçons sur les kératites, Paris, 1876
* Leçons sur les maladies inflammatoires des membranes internes de l'œil comprenant la iritis, les choroïdites et le glaucome, rédigées et publiées par E. Kirmisson. aux éditions V. Adrien Delahaye et Coopagnie, Paris, 1878.
* Traité des maladies des yeux, éditions G. Masson, Paris, 1894
* Recherches anatomiques et cliniques sur le glaucome et les néoplasmes intraoculaires, amb André Rochon-Duvigneaud, Paris, 1898

## Enllaços externs

* Biografia sucincta de Photinos Panas
* Banc d'imatges de M. Panas a la Bibliothèque interuniversitaire de Santé
* Presentació du "Traité del maladies des yeux" del doctor Photinos Panas
* Leçons sur le strabisme, les paralysies oculaires, le nystagmus, le blépharospasme, etc.
# Phosichthys argenteus

Phosichthys argenteus és una espècie de peix pertanyent a la família Phosichthyidae i l'única del gènere Phosichthys.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima.
* 12-13 radis tous a l'aleta dorsal i 23-26 a l'anal.

## Depredadors

És depredat per Micromesistius australis (Nova Zelanda), Lepidorhynchus denticulatus (Nova Zelanda), Macruronus novaezelandiae (Austràlia), Merluccius paradoxus (Sud-àfrica), Allocyttus verrucosus i l'ós marí subantàrtic (Arctocephalus tropicalis) (illes del Príncep Eduard).

## Hàbitat

És un peix marí i batipelàgic que viu entre 300 i 1.050 m de fondària al talús continental i entre les latituds 6°S-49°S i 54°W-177°W.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental (Angola, Namíbia i al sud-est del cap Agulhas -Sud-àfrica-), l'Índic i el Pacífic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bulman, C.M. i S.J.M. Blaber, 1986. Feeding ecology of Macruronus novaezelandiae (Hector) (Teleostei: Merlucciidae) in south-eastern Australia. Aust. J. Mar. Freshwat. Res. 37:621-639.
* ↑ Punt, A.E., R.W. Leslie i S.E. du Plessis, 1992. Estimation of the annual consumption of food by Cape hake Merluccius capensis and Merluccius paradoxus off the South African west coast. S. Afr. J. Mar. Sci. 12:611-634.
* ↑ Mel'nikov, Y.S., 1980. Feeding peculiarities of Allocyttus verrucosus, family Oreosomatidae. J. Ichthyol. 20(3):99-105.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Petilla de Aragón

Petilla de Aragón (aragonès: Petiella d'Aragón; basc: Petilla Aragoi) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa. Es tracta d'un enclavament dins la comarca aragonesa de Cinco Villas. Des del punt de vista eclesiàstic, pertany a la diòcesi de Jaca i arxidiòcesi de Pamplona. L'enclavament principal de Petilla limita pel nord amb Gordún i amb Isuerre, per l'est i pel sud amb Uncastillo, i per l'oest amb Sos del Rei Catòlic.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 52 | 54 | 48 | 43 | 40 | 40 | 36 | 34 | 33 | 33 | 30 |
| Fonts: Petilla de Aragón i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Geografia

És un enclavament de Navarra, envoltat per la província de Saragossa, a l'Aragó. Situat a la vall del riu Onsella, s'accedeix des de la carretera entre Navardún i Sos del Rei Catòlic en tot just 12 km. La peculiaritat geogràfica de Petilla de Aragón, un territori navarrès envoltat per terres aragoneses, ha estat l'esperó de l'eterna discussió sobre si Santiago Ramón y Cajal era aragonès o navarrès, pel fet que Ramón y Cajal abandonés en la seva més tendra infància les terres navarreses de Petilla i es criés en terres aragoneses, a més de ser descendent d'aragonesos. El terme municipal de Petilla està recorregut pel barranc de la Rinconera, un afluent del riu Onsella. Pel nucli de Los Bastanes discorre el barranc de los Bastanes, que desguassa en el riu Riguel en el terme d'Uncastillo, però prop de Layana. Al sud del terme municipal, en el límit amb el d'Uncastillo, es troben les majors altures d'aquest, les forests de Selva (1.159 m) i Cruz (1.132 m), les quals ja formen part dels contraforts occidentals de l'anomenada Serra de Santo Domingo.

## Llengua aragonesa

També va ser l'últim poble de Navarra a mantenir viva la llengua aragonesa, la parlada en el seu entorn, per la seva pròpia situació geogràfica.

## Personalitats lligades

* Santiago Ramón y Cajal (Petilla de Aragón 1852 - Madrid 1934), metge i històleg guanyador del Premi Nobel de Medicina o Fisiologia el 1906.

## Enllaços externs

* http://www.petilladearagon.blogspot.com
* http://www.cfnavarra.es/estadistica - Institut d'estadística de Navarra
* http://idena.navarra.es/ Arxivat 2019-09-15 a Wayback Machine. - Infraestuctura de Dades Espacials de Navarra
* http://toponimianavarra.tracasa.es/listaTopo.aspx?lang=cas&pag=0&nRes=20&Muni=Petilla+de+Arag%C3%B3n&Patr=&Enti=&Ofic=&Fuen=&Orig=&Etim= Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine. Toponímia oficial de Petilla de Aragón.
* http://www.navarratv.com/search.php?text=petilla. VIDEO sobre Petilla de Aragón, imatges captades en vol aeri.
# Petipa (cràter)

Petipa és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 12 km de diàmetre. Porta el nom del coreògraf i ballarí rus-francès Marius Petipa (1818-1910), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.

## Referències

* ↑ «Petipa». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 12-10-2016. [Consulta: 16 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Pinsà de Darwin de Genovesa becfí

El pinsà de Darwin de Genovesa becfí (Geospiza acutirostris) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de bosc i matolls de l'illa Genovesa, a les Galápagos.

## Referències

* ↑ «Pinsà de Darwin de Genovesa becfí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Pinsà de Darwin beccònic

El pinsà de Darwin beccònic (Geospiza conirostris) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) que habita zones amb cactus de les illes Galápagos, a l'Española, Genovesa, Darwin i Wolf.

## Referències

* ↑ «Pinsà de Darwin beccònic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Pinsà de Darwin becgròs

El pinsà de Darwin becgròs (Geospiza magnirostris) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) que habita zones de matoll de la major part de les illes Galápagos.

## Referències

* ↑ «Pinsà de Darwin becgròs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Pere de Marsan

Pere de Marsan és el nom dels següents personatges:
Nom de dos vescomtes de Marsan:
* Pere de Labaner 1103-1163, o Pere I
* Pere Cèntul 1163-1178 (Pere II = Cèntul III (Pere Cèntul) comte de Bigorra)
# Plats

«Plats» té aquests significats:
* Plats (Ardecha), comú al departament d'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Plats, plural de plat (instrument musical), instrument de percussió, que consistent en un disc de metall lleugerament còncau
* Plats, plural de plat, recipient ample i pla amb una concavitat moderada sobre el qual se serveix el menjar
* Plats, plural de plat (gastronomia), preparació culinària que es menja tal com està en un servei a taula
# Platja del Racó de l'Albir

La platja del Racó de l'Albir, platja del Racó o platja de l'Albir, és una platja de grava del municipi de l'Alfàs del Pi (Marina Baixa, País Valencià).
Situada als peus de la Serra Gelada, per la cara nord, limitada per la Punta Bombarda, prolongació del Cap Blanc, i tancant la badia d'Altea pel sud. Té una longitud de 500 metres amb una amplada mitjana de 45 m. Aquesta platja és de grava.
Compta amb passeig marítim i amb instal·lacions temporals per al lloguer de material esportiu per a la pràctica del windsurf i vela esportiva. També compta amb Bandera Blava.
# Platja del Remolar (El Prat de Llobregat)

La platja del Remolar, també coneguda com a platja dels Militars, és una platja natural del municipi del Prat de Llobregat (Baix Llobregat), situada al delta del Llobregat, enfront de les pistes d'aterratge de l'Aeroport Josep Tarradellas Barcelona-el Prat, entre la platja de la Roberta, a llevant, i la desembocadura de l'estany de Remolar, a ponent, que la separa de la platja del Remolar, del municipi de Viladecans. Té una longitud de 700 metres i una amplada de 70 metres, flanquejada per una zona de dunes. Està declarada zona d'especial protecció per a les aus (ZEPA) del litoral del Prat de Llobregat, reconeguda amb la figura de protecció Xarxa Natura 2000. Té zones dunars protegides. La sorra no es neteja mecànicament per tal de mantenir espais d'alimentació per a ocells com el corriol camanegre, que mengen els petits organismes que viuen d'aquestes restes marines.
És una platja nudista des del 2021, que es va traslladar des de la platja Naturista, a causa de la regressió de la sorra en aquesta.

## Referències

* ↑ «Platja del Remolar o platja dels Militars». Platja del Prat.
* ↑ «Platja del Remolar». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges protegides (ZEPA) del Remolar i la Roberta». Àrea Metropolitana de Barcelona.
* ↑ «La platja naturista canvia d’ubicació». Ajuntament del Prat de Llobregat, 14-05-2021.
# Plagiocefàlia

El terme plagiocefàlia descriu una deformitat cranial consistent en un cap asimètric i obliquat, de manera que la màxima longitud no és a la línia mitjana sinó a la diagonal. Atenent a l'etiologia de la deformació, la plagiocefàlia posicional és de "caràcter extern" perquè està produïda per forces mecàniques externes que actuen sobre la sutura lambdoidea o la regió posterior del crani, bé sigui durant la vida intrauterina o posteriorment, a diferència de la plagiocefàlia craniosinostótica, que com totes les craniosinostosi és deguda a factors intrínsecs que afecten a les mateixes sutures cranials (sutures lambdoides).

## Tipus

* Plagiocefàlia posicional unilateral: El crani pren una forma de paral·lelogram. Es dona un aplanament de la regió parieto-occipital que fa que el front es desplaci anteriorment i cap avall i al mateix temps la regió frontal homolateral s'avança per creixement compensatori.
* Plagiocefàlia posicional bilateral o Paquicefàlia : El cap adopta un aspecte braquicèfal. L'aplanament afecta ambdues regions occipitals, amb augment del diàmetre vertical del crani a la regió parietal, accentuant la protrusió del vèrtex amb una disminució del diàmetre antero-posterior cranial.
* Plagiocefàlia occipital per craniosinostosi : L'aplanament occipital es veu compensat sobretot per bombament de la regió occipito-mastoidea. La típica cresta òssia sobre de la sutura lambdoidea sol estar present i és palpable. A més el bombament contralateral sol ser més parietal que occipital.

## Referències

* ↑ «Plagiocefàlia». Diccionari Enciclopèdic de Medicina. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ESPARZA, J. et al.. «Diagnóstico y tratamiento de la plagiocefalia posicional: Protocolo para un Sistema Público de Salud.» (en castella). Neurocirugía [online]. 2007, vol.18, n.6. DOI: 10.4321/S1130-14732007000600001. [Consulta: 10 setembre 2010].
* «Centre mèdic craneofacial».