OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Fary

José Luis Cantero Rada, més conegut pel nom artístic d'El Fary, (Madrid, 20 d'agost de 1937 - Madrid, 19 de juny de 2007), fou un cantant espanyol, creador de la copla-pop.
El 13 d'abril de 2007, li fou diagnosticat un càncer de pulmó i hagué d'abandonar la seva carrera com a cantant i actor. El 19 de juny de 2007, el mateix dia de publicació del seu darrer treball, morí als 69 anys. Fou incinerat i les seves cendres foren escampades a meitats entre la localitat madrilenya de Cenicientos i el cementiri de l'Almudena, a Madrid.

## Discografia

* Ritmo caló (1975, Belter)
* Soy gitanito (1977, Movieplay)
* Camino de la gloria (1978, Movieplay)
* Yo me estoy enamorando (1979, Movieplay)
* Canela y limón (1980, Movieplay)
* Vengo a ti (1981, Movieplay)
* Amante de la noche (1982, Ariola)
* Amor secreto (1983, Ariola)
* Como un gigante (1984, Ariola)
* Rompecorazones (1985, Ariola)
* Un paso más (1986, Ariola)
* Va por ellos (1987, Ariola)
* A mi son (1988, Ariola)
* Enamorando (1989, Zafiro)
* Dedícame una hora (1990, Zafiro)
* Tu piel (1991, Zafiro)
* Tomillo, romero y jara (1992, Zafiro)
* Mujer de seda (1993, Horus)
* Tumbalero (1995, Horus)
* Menudo es el Fary (1996, BMG-Ariola)
* Calle Calvario (1999, Zafiro)
* Sin trampa ni cartón (2000, Carabirubi)
* Ese Fary!! (2003, Muxxic)
* Los Grandes Éxitos de El Fary - Media Verónica (2007)

## Referències

* ↑ «Aseguran que El Fary tiene cáncer de pulmón» (en castellà). 20Minutos.es, 13-04-2007. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ «Fallece José Luis Cantero, 'El Fary'» (en castellà). 20Minutos.es, 19-06-2007. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ ««El Fary» reposará en el campo de Cenicientos» (en castellà). 20Minutos.es. [Consulta: 27 octubre 2019].
# El Febrer

El Febrer és una masia de Sant Martí de Centelles que està situada a prop del poble de Sant Miquel Sesperxes, a l'indret anomenat pla de la Garga, a ponent del mas del Montpar i al Nord del mas Presseguer.
El mas és documentat per primer cop l'any 1553, en un fogatge, any en el qual el cap de família era Jaume Febrer; tanmateix l'origen del mas es remuntaria al segle XIV. Els Febrer eren una de les famílies més importants de l'antiga parròquia de Sant Miquel Sesperxes i fins fa poc els propietaris del mas encara pertanyien al mateix llinatge originari. El Febrer és un mas format per dos construccions adossades, segurament construides durant el segle XIV i reformades durant el XVI; articulades al voltant d'altres dependències mes modernes d'usos agrícoles i ramaders.
L'edifici principal és de planta rectangular, d'orientació sud-nord, coberta de doble vessant i amb una planta baixa més dos pisos i golfes. La façana presenta murs de paredat comú utilitzant pedres de mida petita i mitjana lligades amb morter, mentre que les pedres cantoneres actuen d'element arquitectònic com d'element decoratiu. La porta d'accés és un arc de mig punt adovellat i amb un escut de la nissaga i una data (1563), any de la possible reforma. L'estructura interna de l'edifici segueix l'habitual en les masies catalanes, on tota la planta inferior de la casa estaria destinada als estables i la part superior a les dependències d'ús privat. La segona construcció, annexada a l'edifici principal per la banda est, segueix la mateixa tècnica constructiva i conforma una petita porxada.

## Referències

* 1 2 «El Febrer Sant Martí de Centelles Comparteix:». Diputació de Barcelona. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya: Sant Martí de Centelles». ICC. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2020. [Consulta: 12 setembre 2020].
# Dugesia austroasiatica

Dugesia austroasiatica és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de l'illa del Japó. Es creu que és originària del sud-est asiàtic.

## Descripció

Els exemplars sexualment madurs poden arribar a mesurar 12 mm de longitud i 1,5 mm d'amplada. Presenten un cap triangular amb aurícules punxegudes i dos ulls envoltats per una àrea ocular estreta no pigmentada. Tenen un color marró pàl·lid uniforme amb nombrosos punts blanquinosos.

## Cariologia

El nombre bàsic de cromosomes de D. austroasiatica és de n = 8. Tots els individus coneguts són diploides, 2n = 16: 2m + 2m + 2sm + 2sm + 2st + 2m + 2m + 2m (m, cromosoma metacèntric; sm, cromosoma submetacèntric; st; cromosoma subtelomèric).

## Referències

* 1 2 3 Kawakatsu, Masaharu; Mitchell, Robert W. Catherine Mary Yule i Hoi-Sen Yong. Freshwater invertebrates of the Malaysian Region [Invertebrats d'aigua dolça de la regió de Malàisia] (en anglès), 2004, p. 55-65. ISBN 9834193602.
* 1 2 Sluys, R.; Kawakatsu, M.; Yamamoto, K. «Exotic freshwater planarians currently known from Japan» (en anglès). Belgian Journal of Zoology, 140, (Suppl.), 2010, pàg. 103-109. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 8 desembre 2014]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia bactriana

Dugesia bactriana és una espècie de triclàdide dugèsid que habita Afganistan i Pakistan.

## Descripció

Externament, D. bactriana té una aparença molt similar a la de la majoria de les altres Dugesia. Els individus sexualment madurs preservats mesuren entre 15 i 20 mm de longitud i entre 2 i 3,5 mm d'amplada. Presenta un cap de forma subtriangular amb dos ulls que generalment són grans (100-130 µm). Les aurícules són amples, apuntades i romes. El color de la superfície dorsal és d'un marró fosc uniforme. La superfície ventral és de color marró grisós clar.

### Aparell reproductor

Els testicles són petits i es distribueixen al llarg de tot el cos en posició dorsal. D. bactriana es caracteritza per presentar tres òrgans musculo-glandulars o adenodàctils.

## Referències

* 1 2 3 Beauchamp, P «Triclades paludicoles d'Afghanistan (Contribution à l'étude de la faune d'Afghanistan 1)» (en francès). Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund Förhandlingar, 29, 3, 1959, pàg. 27-43.
* ↑ Sluys, Ronald; Kawakatsu, Masaharu; Winsor, Leigh «The genus Dugesia in Australia, with its phylogenetic analysis and historical biogeography (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae)» (en anglès). Zoologica Scripta, 27, 4, 1998, pàg. 273-290. DOI: 10.1111/j.1463-6409.1998.tb00461.x.
* ↑ Kawakatsu, Masaharu «Report on freshwater planarians from Pakistan» (en anglès). The Bulletin of Fuji Women's College, II, 11, 1973, pàg. 79-95.
Espècies de Dugesia :
# E.ON

E.ON Societas Europaea (anteriorment E.ON AG), marcada amb un punt volat E·ON, és una companyia europea amb seu a Düsseldorf, Alemanya. És una de les companyies més importants del món pel volum d'ingressos i treballa en el sector de l'electricitat. El seu nom prové del grec éon, que significa 'eternitat'.
Opera en 30 països i té uns 26 milions de clients. És una de les empreses de l'índex de la borsa alemanya DAX i és membre de l'índex Global Titans 50.

## Història

El seu origen és en l'any 2000 amb la fusió de les companyies del sector de l'energia VEBA i VIAG. Powergen del Regne Unit va ser adquirida per E.ON el gener de 2002. L'any 2003 E.ON entra en el mercat del gas per l'adquisició de Ruhrgas (actualment E.ON Ruhrgas). E.ON Ruhrgas és present en més de 20 països d'Europa.
E.ON intentà adquirir Endesa el 2006, tanmateix finalment ho va fer la italiana Enel en conjunció amb la companyia espanyola Acciona.

### Energia nuclear

E.ON opera sis centrals nuclears a Alemanya a través de la seva filial E.ON Kernkraft GmbH, donant feina a uns 2.600 treballadors. Té les següents centrals nuclears:
* Brokdorf.
* Emsland
* Krümmel
* Brunsbüttel
* Stade
* Unterweser
* Grohnde

## Referències

* ↑ «Structure». Arxivat de l'original el 22 de novembre 2012. [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Questions and Answers about E.ON Group – What does E.ON mean?». Arxivat de l'original el 4 de gener 2012. [Consulta: 22 desembre 2011].
* ↑ «Who we are. An overview». Arxivat de l'original el 25 de desembre 2010. [Consulta: 18 gener 2011].
* ↑ «E.ON: Many Companies, One Brand». Arxivat de l'original el 2008-12-06. [Consulta: 16 novembre 2014].
* ↑ E.ON to buy Powergen
* ↑ German utility E.ON buys Ruhrgas
* ↑ E.ON drops out of Endesa fight
* ↑ http://www.eon-kernkraft.com/pages/ekk_de/Unternehmen/Portraet/Uebersicht/index.htm Arxivat 2013-01-21 a Wayback Machine., Apr 28, 2011.
* ↑ http://www.energieverbraucherportal.de/themen_detail.html?&cHash=727095b239&tx_ttnews%5BbackPid%5D=188&tx_ttnews%5Btt_news%5D=1098 Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine., Apr 28. 2011.

## Enllaços externs

* E.ON - Lloc web oficial
# Dàrdans

«Dàrdans» té aquests significats:
* Dàrdans (Il·líria), poble il·liri que habitava les terres de l'actual Kosovo, llavors anomenat Dardània
* Dàrdans (Tròada), poble present en la mitologia grega descendent de Dàrdan i que habitava el districte de Dardània, a la Tròada
# El jove camperol

El jove camperol és un oli sobre tela realitzat l'any 1918 per l'artista italià Amedeo Modigliani. Forma part de la col·lecció permanent de la Tate Modern de Londres.
Aquest quadre forma part del reduït grup de pintures de joves que va fer Modigliani. L'artista va inscriure el títol de l'obra a la part de sota a la dreta de la tela, identificant l'home sobre la cadira com el 'nen camperol'. Tanmateix, el mateix model apareix en un quadre a la col·lecció del Louvre, a París, titulat El jove aprenent (en anglès, The Young Apprentice). Modigliani va ser influenciat durant una llarga època pel pintor Paul Cézanne (1839-1906), i sembla probable que el quadre fos un homenatge a la sèrie de quadres d'aquest últim en què treballadors del camp posaven en el centre de la tela, que adoptava tons predominantment blaus. (Vegeu, per exemple, The Gardener Vallier de Cézanne, que es troba en la mateixa sala).

## Història

Modigliani va anar al sud de França a finals de maig o principis d'abril del 1918 i sembla que va passar-hi els primers mesos, com a mínim fins al juliol del mateix any, a Canha de Mar, i d'allà bàsicament a Niça. Va tornar a París el 31 de maig de 1919. Joseph Lanthemann, en una carta del 3 de maig de 1976, va suggerir que El jove camperol es va pintar a Niça, basant-se en el fet que mostra la mateixa habitació que altres obres de Jeanne Hébuterne que creu es van pintar allà. La possibilitat que es pintés a Canha amb unes setmanes de diferència, tanmateix, no es pot descartar. Sembla datar, en qualsevol cas, de la seva estada al sud de França, fet que es podria considerar un testimoniatge de l'etapa de caràcter excepcionalment cezànica per què passava l'artista italià. Tot i que Lanthemann data el quadre a l'any 1919, no té l'extrema estilització i elongació que caracteritza l'obra tardana de Modigliani i per tant, sembla més probable que fos pintada l'any 1918.

## Anàlisi

Es nota el tènue cromatisme de la cara que, malgrat la seva delicadesa en les variacions tonals, aconsegueix prevaldre per després eliminar-se per la força del fons, efecte estudiat deliberadament per la creació de l'harmonia.

## Referències

* ↑ «Modigliani» (en anglès). Tate Modern. [Consulta: 23 gener 2017].
* ↑ Lanthemann, J. Modigliani 1884-1920: Catalogue Raisonné. Barcelona: No.373, p.133, repr. p.258 (dated 1919), 1970.
* ↑ «"Contadinello" di Amedeo Modigliani» (en italià). frammentiarte, 23-03-2014. [Consulta: 23 gener 2017].
# Edivaldo Martins Fonseca

Edivaldo Martins Fonseca, conegut com a Edivaldo, (13 d'abril de 1962 - 13 de gener de 1993) és ser un futbolista brasiler. Va disputar 3 partits amb la selecció del Brasil.

## Estadístiques

Selecció del Brasil :
| Anys | Partits | Gols |
| 1986 | 2 | 0 |
| 1987 | 0 | 0 |
| 1988 | 0 | 0 |
| 1989 | 1 | 0 |
| Total | 3 | 0 |

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1986» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ National Football Teams
# El Puig de Dalt (Olot)

El Puig de Dalt és una masia d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular de volum i composició simples, situada al cim de Batet en el sector de la Parròquia de Santa Maria. Presenta una façana amb obertures rectangulars, finestres balconeres en planta pis i petites finestres allargades en el pis superior.
Consta d'una teulada amb dues aigües amb el carener perpendicular a les façanes laterals i brancals diferenciats a les obertures.

## Referències

* 1 2 «Mas el Puig de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# El Puig Subià

El Puig Subià és un volcà extint situat al municipi de Santa Pau, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «El Puig Subià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Volcà del Puig Subià». Parcs naturals de Catalunya, 25-07-2022. [Consulta: 6 desembre 2023].
# El llibreter Mendel

El llibreter Mendel (títol original en alemany: Buchmendel) és una novel·la breu de Stefan Zweig escrita en 1929 i publicada en català juntament amb altres relats sota el títol Petita Crònica. La història actua com a exemple del desgavell que suposa la guerra en la vida personal i cultural.

## Argument

El narrador recorda la història de Mendel, un llibreter d'extraordinària memòria però incapaç de conviure amb el món real, que passa els dies atenent als seus clients en un cafè fins que, enmig del context bèl·lic, és detingut i empresonat en un camp de concentració, on perd les seves facultats. Quan pretén recuperar la seva taula habitual al cafè, el nou amo l'expulsa, tal com evoca la dona dels lavabos per al narrador quan aquest torna de visita al cafè molts anys després.

## Referències

* 1 2 Zweig, Stefan. Petita crònica: quatre narracions. Girona: Edicions de la Ela Geminada, 2015, p. 130. ISBN 9788494342455.
* ↑ Gabriella Rovagnati: „Umwege auf dem Wege zu mir selbst“. Zu Leben und Werk Stefan Zweigs. Bouvier Verlag, Bonn 1998
# Eižens Laube

Eižens Laube (Riga, 25 de maig de 1880 – Portland, 21 de juliol de 1967) fou un arquitecte alemany del Bàltic i letó. Fou el principal actor en la restauració del Castell de Riga de la dècada de 1930 i va dissenyar més de 200 edificis a Riga.

## Biografia

Laube formava part de la minoria dels alemanys bàltics, que gaudia de gran prestigi durant l'època de l'Imperi Rus. Es va graduar en arquitectura el 1907 a l'Institut Politècnic de Riga i tot seguit va començar a treballar al despatx de Konstantīns Pēkšēns.
Entre 1909 i 1914 fou l'encarregat de supervisar de la Comissió de Problemes Artístics en Arquitectura, de Riga. També fou president de la Societat d'Arquitectes de Letònia entre 1924 i 1926. El 1944, coincidint amb el final de la II Guerra Mundial va emigrar a Alemanya on va treballar com a professor d'arquitectura a la Universitat del Bàltic de Pinneberg, prop d'Hamburg. Des de 1950 va viure als Estats Units.
Abans de la I Guerra Mundial Lauba fou un dels pioners de l'Art Nouveau a Riga, destaca l'edifici del carrer Tallinas, número 23. Les seves obres més conegudes són les versions en estil Romàntic Nacional (carrer Alberta, número 12). Va usar diferents materials, rajols de colors diferents, varietats locals de pedra, metall, fusta... Laube va construir ornaments com flors i motius geomètrics, molt d'acord amb l'estil. Més tard, a partir de la dècada de 1930, va ser influenciat pel neoclassicisme.

## Referències

* 1 2 3 4 Stars, Paulis. «Eižens Laube (1880–1967) - arhitekts, arhitektūras teorētiķis un pedagogs» (en letó/anglès). Vietas Latvijass Celvedis, 11-04-2006. [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ «Alberta iela 11» (en letó). Cita Riga. [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ «Alberta iela 12» (en letó). Cita Riga. [Consulta: 11 juny 2015].

## Enllaços externs

* Art Encyclopedia
# El gran falcó

El gran falcó (títol original: Hudson Hawk) és una pel·lícula estrenada el 1991, amb Bruce Willis i Andie MacDowell. Ha estat doblada al català.

## Argument

Hudson Hawk, més conegut com "el gran falcó", és un lladre de guant blanc que ha decidit jubilar-se després de deu anys passats darrere els barrots. Però quan el seu millor amic Tommy és agafat com a ostatge, i per treure'l d'allà, ha de reprendre les seves antigues activitats robant tres obres de Leonardo da Vinci.

## Repartiment

* Bruce Willis: Eddie "Hudson Hawk" Hawkins
* Danny Aiello: Tommy Five-Tone
* Andie MacDowell: Anna Baragli
* Richard E. Grant: Darwin Mayflower
* Sandra Bernhard: Minerva Mayflower
* James Coburn: George Kaplan
* Donald Burton: Alfred
* Andrew Bryniarski: Bounty
* David Caruso: Kit Kat
* Lorraine Toussaint: Nuts Amande
* Don Harvey: Snickers
* Leonardo Cimino: El Cardenal
* Frank Stallone: Cesar Mario
* Carmine Zozzora: Antony Mario
* Burtt Harris: Gates

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser un fracàs als ulls dels crítics i del públic en la seva estrena en sales, havent obtingut 2 premis Razzie el 1991.
* El pròleg de la pel·lícula ens presenta a un Leonardo da Vinci exhaust, una personalitat del Renaixement que té unes quantes obres mestres cuinant-se: la seva escultura equina "Sforza", la Mona Lisa (veiem per què el somriure enigmàtic), i el més important, perfeccionant una forja d'alquímia.

## Referències

* ↑ El gran falcó
* ↑ Fitxa de doblatge al català, a ElDoblatge
* ↑ «Hudson Hawk». Variety.
* ↑ Brown, Joe. «Hudson Hawk». Washington Post, 24-05-1991.
# El nou estat industrial

El nou estat industrial és el títol d'un llibre escrit el 1967 per John Kenneth Galbraith. Al llibre Galbraith defensa que en el sector industrial de les societats capitalistes modernes, el mecanisme tradicional d'oferta i demanda és suplantat per la planificació de les grans empreses, usant tècniques que van des de la publicitat al màrqueting fins a la integració vertical.
Galbraith argumenta que això s'ha convertit en necessari a causa de la planificació a llarg termini requerida per uns processos de producció que impliquen tecnologia molt avançada i complexa (en les societats soviètiques aquests tipus de reptes tecnològics trobaren resposta també en sistemes similars de planificació) que impliquen un substancial risc addicional. Un dels resultats que es deriva d'aquest fet és que la competència perfecta, tal com s'entén generalment en la teoria econòmica clàssica, deixa de ser una explicació útil per al sector industrial (malgrat que pot ser útil encara per entendre altres sectors dominats per petites empreses).
Galbraith argumenta que el sistema industrial -que ell defineix, en termes generals, com aquelles empreses que controlen al voltant de dos terços de la producció de sectors clau de l'economia- és controlat a la pràctica per una tecnoestructura més que pels seus propietaris o accionistes. Defensa que la tecnoestructura no actua per maximitzar el benefici (ja que això comporta un cert risc de fracàs) sinó per mantenir l'organització i assegurar la seva expansió. La principal motivació de la tecnoestructura és mantenir el control de l'empresa; per això, per exemple, prefereix finançar-se via beneficis no distribuïts en comptes d'endeutament.
El concepte tradicional del risc associat a les petites empreses esdevé menys rellevant per a les grans empreses industrials. El risc és mitigat per accords a llarg termini i instruments financers com ara els contractes a futur que permeten pal·liar la volatilitat dels preus de les matèries primeres. Un altre factor també necessari per a la planificació de la producció industrial a llarg termini és la influència en els governs en les decisions de política econòmica i legislació laboral.

## Enllaços externs

* Abridgement of The New Industrial State
* 1966, BBC Reith Lectures, The New Industrial State
# El retorn dels mosqueters

El retorn dels mosqueters (títol original: The Return of the Musketeers) és una pel·lícula anglo-franco-espanyola de Richard Lester estrenat l'any 1989. Lliurement adaptat de la novel·la d'Alexandre Dumas Vint anys després, es tracta de l'últim lliurament d'un tríptic començat l'any 1973 amb Els tres Mosqueters i Els quatre mosqueters el 1974. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

A París, el 1649, la Fronde conspira contra el Cardenal Mazarin, primer ministre de la regenta Anna d'Àustria. Mazarin demana a D'Artagnan reunir per la seva causa els tres mosqueters Athos, Porthos i Aramis. Porthos, que s'ha quedat vidu, està encantat de retrobar-se amb les aventures.

## Repartiment

* Michael York: D'Artagnan
* Oliver Reed: Athos
* Frank Finlay: Porthos
* Richard Chamberlain: Aramis
* Kim Cattrall: Justine de Winter, la filla de Milady
* C. Thomas Howell: Raoul, vescomte de Bragelonne, el fill d'Athos
* Philippe Noiret: El cardenal de Mazarin
* David Birkin: El rei Lluís XIV de França
* Geraldine Chaplin: La reina Anna d'Espanya
* Christopher Lee: El comte de Rochefort
* Roy Kinnear: Planchet
* Jean-Pierre Cassel: Cyrano de Bergerac
* Eusebio Lázaro: El duc de Beaufort
* Alan Howard: Cromwell
* Bill Paterson: El rei Carles I d'Anglaterra i d'Escòcia

## Al voltant del film

* El personatge de Mordaunt, el fill de Milady a la novel·la, és aquí reemplaçat per una noia anomenada Justine i interpretada per Kim Cattrall.
* Roy Kinnear (Planchet) va morir durant el rodatge a causa d'una caiguda de cavall. Deprimit, Richard Lester va decidir jubilar-se.
* Encara que parlen molt bé l'anglès, Jean-Pierre Cassel i Philippe Noiret van ser doblats en versió original per actors britànics.

## Referències

* 1 2 «El retorn dels mosqueters». esadir.cat.
* ↑ «The Return of the Musketeers». Allociné.
* 1 2 «Trivia». ImdB.
# El servent

El servent (títol original en anglès: The Servant) és una pel·lícula britànica dirigida per Joseph Losey i estrenada l'any 1963. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un jove aristòcrata anglès contracta un criat, quan s'ha instal·lat en una vella mansió de Londres. Progressivament i d'una manera tan subtil com perversa, els seus papers s'aniran invertint.

## Repartiment

* Dirk Bogarde: Hugo Barrett
* Sarah Miles: Vera
* Wendy Craig: Susan
* James Fox: Tony
* Catherine Lacey: Lady Mounset
* Richard Vernon: Lord Mounset
* Ann Firbank: Dona de la societat
* Patrick Magee: Bisbe
* Jill Melford: Dona jove
* Alun Owen: Cura
* Harold Pinter: Home de la societat
* Dorothy Bromiley: Noi fora de la cabina telefònica
* Johnny Dankworth: Jazz Bandleader

## Referències

* 1 2 esadir.cat. El servent. esadir.cat.
* ↑ «The Servant». The New York Times.