OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mare de Déu del Roser d'Isavarre

La Mare de Déu del Roser d'Isavarre és una capella del poble d'Isavarre, pertanyent al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme d'Isil.
És una capella molt senzilla, amb un petit campanar d'espadanya, tota ella emblanquinada.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sorpe». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu del Roser d'Isavarre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Carner

Can Carner és una masia del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de planta quadrada i teulada a quatre vessants, amb dos cossos adossats, que transcorre al llarg dels murs laterals formant, d'aquesta manera, una teulada més baixa d'un sol aiguavés en cadascun dels cossos.

## Descripció

La proporció de la façana resulta simètrica malgrat els cossos adossats. A tres finestres que hi ha sota el teulat li corresponen tres balcons de la segona planta, marcant una línia de continuïtat en els vanos. Els tres balcons estan flanquejats per dos obertures més, també amb barana de forja i que pertanyen als cossos adossats. L'edifici aconsegueix així una simetria malgrat les ampliacions. Les teulades són poc inclinades i els ràfecs d'escassa sortida.

## Història

Antigament era anomenada Casa Carner del Pla. Guillem de Carner, sacerdot de Castellar del Vallès, hi vivia el 1274. Jaume Carner fou el batlle de Castellar el 1493 i Jaume Descarner, probablement el seu fill, ho va ser també l'any 1530.

## Referències

* 1 2 3 «Can Carner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Alafrank

Alafrank (Ala Fireng) fou el fill gran de l'Il-kan Gaykhatu (1291-1295).
La seva vida està rodejada de misteri. El desembre de 1303 es va descobrir un complot contra el sultà Ghazan i sembla que Alafrank no hi havia participat i que així ho va reconèixer implícitament Ghazan quan no el va executar. Com era habitual es va acusar als mazdaquites nom quer es donava a qualsevol considerat subversiu.
Ghazan va morir el 1304 i el va succeir el seu germà Oldjeitu que quasi immediatament va fer matar Alafrank, probablement com a potencial rival al tron; el crim fou perpetrat per un emissari d'Oldjeitu durant una entrevista privada el 30 de maig de 1304.

## Referències

* Enciclopèdia irànica en línia, "ALĀFRANK"
# Adam Johnson (escriptor)

Adam Johnson (Dakota del Sud, 12 de juliol de 1967) és un escriptor estatunidenc. Va guanyar el Premi Pulitzer de 2013 per la novel·la The Orphan Master's Son i el National Book Award de 2015 pel recull de contes Fortune Smiles. És professor a la Universitat Stanford.

## Trajectòria

El 1992 es va llicenciar en periodisme amb un Bachelor of Arts per la Universitat Estatal d'Arizona. El 1996 es va graduar amb un Master of Fine Arts en Escriptura Creativa per la Universitat Estatal de McNeese i el 2000 es va doctorar en llengua anglesa per la Universitat Estatal de Florida. Posteriorment ha treballat com a professor associat al Departament d'Anglès de la Universitat Stanford.
Johnson ha escrit relats curts per a publicacions com Esquire, Harper's, Playboy, Paris Review, The New York Times o Tin House. El 2002 va publicar el seu primer recull, Emporium. La seva primera novel·la, Parasites Like Us, publicada un any més tard, va guanyar el California Book Award.
El 2012 va publicar The Orphan Master's Son, una novel·la ambientada a Corea del Nord que va ser guardonada amb el Premi Pulitzer de ficció i finalista del Premi del Cercle de Crítics Nacional del Llibre. El 2015 va publicar el seu segon recull de contes, Fortune Smiles, que va rebre el National Book Award a la categoria de ficció.

## Obres
### Novel·les

* Parasites Like Us (2003)
* The Orphan Master's Son (2012)

### Reculls de contes

* Emporium (2002)
* Fortune Smiles (2015)

## Premis i reconeixements

* Premi Pulitzer de ficció 2013 i Dayton Literary Peace Prize 2013 per The Orphan Master's Son
* National Book Award 2015 i The Story Prize 2015 per Fortune Smiles

## Referències

* ↑ Mir de Francia, Ricardo. «Adam Johnson: "A Corea del Nord el terror es transmet a través de la família"». El Periódico, 08-07-2014. [Consulta: 29 setembre 2019].
* ↑ Scutts, Joanna «National Book Award winner Adam Johnson: 'Storytelling isn't a game to me'» (en anglès). The Guardian, 20-11-2015. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Pulitzer Prize-winning author Adam Johnson talks about writing and North Korea» (en anglès), 15-02-2018. [Consulta: 29 setembre 2019].
# Waubay

Waubay és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 662 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waubay tenia 662 habitants, 275 habitatges, i 168 famílies. La densitat de població era de 175,1 habitants per km².
Dels 275 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 24,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.395 $ i la renda mediana per família de 30.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.528 $ mentre que les dones 18.281 $. La renda per capita de la població era de 15.746 $. Entorn del 19,5% de les famílies i el 27,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waubay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waubay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tuntange

Tuntange (luxemburguès Tënten, alemany Tüntingen) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó de Mersch. Comprèn les viles de Tuntange, Ansemburg, Bour, Hollenfels i Marienthal. Limita amb les comunes de Saeul i Septfontaines.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 682 | 66,41% |
| Forasters | 345 | 33,59% |
| - portuguesos | 38 | 3,70% |
| - francesos | 61 | 5,94% |
| - italians | 15 | 1,46% |
| - belgues | 54 | 5,26% |
| - alemanys | 22 | 2,14% |
| - iugoslaus | 99 | 9,64% |
| - altres | 56 | 5,45% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 1.027 |
| 01/01/2002 | 1.034 |
| 01/01/2003 | 1.063 |
| 01/01/2004 | 1.056 |
| 01/01/2005 | 1.064 |
# Maria Antonella Barucci

Maria Antonella Barucci és una astrònoma italiana famosa per haver descobert tres planetes menors.
Durant els anys 1984 i 1985 va descobrir tres planetes menors. El més notable és el que va descobrir juntament amb R. Scott Dunbar de tipus Objecte proper a la Terra i l'asteroide Aton 3362 Khufu a l'observatori Palomar. També va co-descobrir l'asteroide Apol·lo 3752 Camillo.
Barucci és coautora del llibre de text sobre astronomia i ciència planetaria The Solar System (2003) publicat per Springer-Verlag. L'asteroide 3485 Barucci del cinturó d'asteroides descobert per l'astrònom americà Edward Bowell el 1983 està batejat amb el seu nom.

## Referències

* ↑ «International Astronomical Union | IAU». [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Dades de l'asteroide (3362) Khufu pel JPL» (en anglès).
* ↑ «Dades de l'asteroide (3752) Camillo pel JPL» (en anglès).
* ↑ The solar system.. 3rd ed.. Berlín: Springer, 2004. ISBN 3540002413.
* ↑ D., Schmadel, Lutz. Dictionary of minor planet names. 5th rev. & enl. ed. Berlín: Springer, 2003. ISBN 9783540002383.
* ↑ «Dades de l'asteroide (3485) Barucci pel JPL» (en anglès).
# Can Carreras (carrer Illa de Cuba, Sitges)

Can Carreras és una obra del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres format per dos habitatges unifamiliars. Les dues cases són simètriques respecte a un eix central i consten de planta baixa, pis i terrat a la catalana. A la planta baixa hi ha dues obertures d'accés rectangulars centrals i dues obertures més amples als costats, la d l'esquerra modificada. A les dues portes centrals corresponen al primer pis dues finestres rectangulars amb ampit sobresortint únic; les portes laterals es corresponen amb balcons d'obertura rectangular i barana de ferro, sostinguts per grans cartel·les. Per damunt la cambra d'aire hi ha una cornisa amb cartel·les i barana.
L'edifici presenta decoració senzilla, d'inspiració clàssica i naturalista.

## Història

D'acord amb la documentació que es conserva a l'Arxiu Municipal de Sitges, el 20-3-1901, el propietari del terreny, Francesc Carreras Robert, va sol·licitar a l'Ajuntament permís per a la construcció d'una casa. El projecte de l'obra el signava el mestre d'obres Jaume Sunyer. El permís va ser concedit el 22-3-1901.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Adrián González

Adrián González és el nom dels següents personatges:
* Adrián González Morales (Madrid, 1988), futbolista espanyol
* Adrián González Revilla (Cillamayor, 1957 - Aretxabaleta, 1986), guàrdia civil assassinat per ETA.
* Adrián González Velasco (Burgos, 1992), ciclista espanyol
# John Powell

John Powell és el nom dels següents personatges:
* John Powell (pianista) (1882–1963), pianista i etnomusicòleg
* John Powell (compositor) (1963), compositor de música cinematogràfica
* John Gates Powell (1947, San Francisco), llançador de disc americà
* John Wesley Powell (Mount Morris, Nova York, 1834 - Haven, Maine, 1902), soldat, geòleg i explorador nord-americà, famós per organitzar l'expedició del 1869 pels rius Green (Utah) i Colorado, que fou la primera a travessar el Gran Canyó
# Emperador Wen de Liu Song

Emperador Wen de Liu Song ((劉)宋文帝, (Liu) Song Wen-di) (407–453), nom personal Liu Yilong (劉義隆), sobrenom Che'er (車兒), va ser un emperador de la dinastia xinesa Liu Song. Ell va ser el tercer fill del fundador dinàstic l'Emperador Wu (Liu Yu). Després de la mort del seu pare en el 422, el germà major de Liu Yilong, Liu Yifu, va ascendir al tron com l'Emperador Shao. En el 424, un grup de funcionaris, creient que Shao que no era apte per a ser emperador, van deposar l'Emperador Shao i van entronitzar a Liu Yilong com l'Emperador Wen.
En el seu vint-i-novè any de regnat, l'Emperador Wen continuà en gran part el gran pla del seu pare i algunes de les polítiques territorials de la Dinastia Jin. El període, anomenat l'"Administració Yuanjia" (元嘉之治), és vist com un període de prosperitat i força, a causa de la diligència de l'emperador i la seva capacitat de trobar els funcionaris capaços i honestos per servir en l'administració. No obstant això, l'emperador Wen va ser criticat per fer repetits intents fallits d'atacar al rival de Wei del Nord emprant estratègies equivocades, debilitant el seu estat cap al final del seu mandat. In 453, emprenyat perquè el seu príncep hereu Liu Shao estava usant bruixeria per maleir-lo, ell va planejar de deposar a Liu Shao; quan aquest pla va ser filtrat, Liu Shao van fer un colp d'estat i el va assassinar, substituint-lo en el tron, encara menys d'un any després el germà menor de Liu Shao, Liu Jun, el va derrotar i va ascendir al tron com l'Emperador Xiaowu.

## Referències

* Llibre de Song, vol. 5.
* Història de les Dinasties del Sud, vol. 2 Arxivat 2008-04-19 a Wayback Machine..
* Zizhi Tongjian, vols. 118 a 127.
# Waubun

Waubun és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 403 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waubun tenia 403 habitants, 179 habitatges, i 100 famílies. La densitat de població era de 305,1 habitants per km².
Dels 179 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,7% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 44,1% no eren unitats familiars. En el 38,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 25,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 20,3% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.042 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.906 $ mentre que les dones 22.292 $. La renda per capita de la població era de 14.968 $. Entorn del 2,8% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waubun». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waubun». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Urraulgoiti

Urraulgoiti (en basc, oficialment en castellà Urraúl Alto) és un municipi de Navarra, a la comarca de Lumbier, dins la merindad de Sangüesa. Està format pels concejos de:
| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Aietxu | 16 |
| Imirizaldu | 26 |
| Irurozki | 37 |
| Ongoz | 19 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 150 | 154 | 169 | 170 | 177 | 175 | 168 | 178 | 173 | 164 | 165 |
| Fonts: Urraúl Alto i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Melonita

La melonita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descrita per primera vegada l'any 1866 per Frederick Augustus Genth a partir de mostres obtingudes de les mines Melones i Stanislaus; rep el seu nom del primer d'aquests indrets.

## Característiques

La melonita és tel·lurur de níquel, la seva fórmula química és NiTe₂. A més dels eleements de la seva fórmula, també acostuma a contenir impureses de pal·ladi, platí, plata i bismut. Cristal·litza en el sistema trigonal en forma de plaques hexagonals de fins a 1 cm i en forma de petites partícules laminades. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'1 a 1,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la merenskyita (PdTe₂), en la que la substitució del níquel per pal·ladi dona lloc als diferents exemplars de la sèrie.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la melonita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Cu, Ag, Au» juntament amb els següents minerals: silvanita, calaverita, kostovita, krennerita, berndtita, kitkaïta, merenskyita, moncheïta, shuangfengita, sudovikovita, verbeekita, drysdal·lita, jordisita, molibdenita i tungstenita.

## Formació i jaciments

La melonita es forma juntament amb altres minerals tel·lururs en les últimes etapes dels filons hidrotermals formats a mitjanes i baixes temperatures. També es forma en dipòsits magmàtics de sulfurs de Ni-Cu-PGE.
La melonita ha estat trobada en tots els continents excepte l'Atlàntida. Alguns dels indrets on s'han trobat més exemplars són Austràlia Occidental, el Canadà, Colorado, Finlàndia i la Xina. A Catalunya, se n'ha trobat al Molar, al Priorat.
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: altaita, petzita, hessita, calaverita, coloradoïta, krennerita, tel·lurobismutita, montbrayita, or, pirita, calcopirita, pentlandita i pirrotita.

## Referències

* 1 2 3 «Melonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Melonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 febrer 2017].
# Can Carreres

* No s'ha de confondre amb Can Carreras o Can Carrera.
«Can Carreres» té aquests significats:
* Can Carreres (Agullana), edifici d'Agullana
* Can Carreres (Bigues), masia al poble de Bigues (municipi de Bigues i Riells, Vallès Oriental)
* Can Carreres (Bigues i Riells), entitat de població de Bigues i Riells
* Can Carreres (la Cellera de Ter),
* Can Carreres (Corçà),
* Can Carreres (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura), edifici de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura
* Can Carreres (els Hostalets de Pierola), edifici dels Hostalets de Pierola
* Can Carreres (Lliçà d'Amunt)
* Can Carreres (Pineda de Mar), entitat de població de Pineda de Mar
* Can Carreres (Porqueres), casa a Porqueres (Pla de l'Estany)
* Can Carreres (Rubí), edifici de Rubí
* Can Carreres (Sant Climent Sescebes), edifici al veïnat de Vilartolí (Sant Climent Sescebes, Alt Empordà)
* Can Carreres (Sant Gregori), edifici de Sant Gregori
* Can Carreres (Santa Maria de Palautordera), masia a Santa Maria de Palautordera (el Vallès)
* Can Carreres (Serinyà),
* Can Carreres (Torrent), edifici de Torrent (Baix Empordà)
* Can Carreres (Viladamat), casa al nucli urbà de la població de Viladamat (Alt Empordà)
* Molí Can Carreres, al terme de Llagostera (el Gironès)
# Allier

«Allier» té aquests significats:
* Allier (francès) o Alier (català), departament a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps (França)
* Allier (francès) o Alier (Loira) (català), afluent del Loira, que travessa diversos departaments i regions del centre de França
* Allier (Alts Pirineus), municipi francès, situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània (França)
# Alberto da Costa Pereira

Alberto da Costa Pereira (Nacala, Moçambic, 22 de desembre de 1929 – Lisboa, Portugal, 25 d'octubre de 1990) fou un porter de futbol portuguès.
Nascut a la Moçambic, quan era colònia portuguesa, d'una família colonial blanca, començà la seva carrera al Ferroviário de Lourenço Marques, traslladant-se a Portugal el 1954/55 per fitxar pel Benfica. En aquest club hi romangué durant 12 anys fins a la seva retirada la temporada 1966-67.
Formà un gran equip amb companys com José Águas, Germano, Mário Coluna i Eusébio, tant al Benfica com a la selecció de futbol de Portugal, amb la qual disputà 22 partits, inclosa la classificació de la Copa del Món de Futbol de 1966 on la seva selecció finalitzà en tercera posició.

## Palmarès

* Copa d'Europa de futbol: (2)
** 1961 i 1962
* Lliga portuguesa de futbol: (7)
** 1954/55, 1959/60, 1960/61, 1962/63, 1963/64, 1964/65 i 1966/67
* Copa portuguesa de futbol: (5)
** 1955, 1957, 1959, 1962 i 1964

## Referències

* ↑ Malheiro, João. Memorial Benfica 100 Glórias (en portuguès). Third. QuidNovi, juliol 2006, p. 44–45. ISBN 978-972-8998-26-4.
* ↑ Especial 'Tetra' (en portuguès). Portugal: Impresa Publishing, April–June 2017, p. 74.
* ↑ «Eric Batty's World XI – The Sixties» (en castellà). Beyond the Last Man, 29-04-2013. [Consulta: 26 novembre 2015].
# Josep Vinyals i Galí

Josep Vinyals i Galí (Terrassa, 1772-1825) fou un compositor català.

## Biografia

Es formà musicalment a l'Escolania de Montserrat amb Anselm Viola i amb Narcís Casanoves on va aprendre a tocar l'orgue, el violí i el violoncel. El 1791 ingressà al monestir com a monjo i a partir del 1799 es va fer càrrec de la formació musical dels escolans. En aquest període compongué abundant obra musical litúrgica perquè els escolans la cantessin a l'església del monestir. També va escriure molta música per a orgue, probablement per a la formació dels escolans en aquest instrument, i sis quintets instrumentals que daten del 1804. La destrucció del monestir per les tropes napoleòniques l'obligà a viure un temps a Terrassa; llavors compongué per a l'església de la capella de música de l'església parroquial de Terrassa. També va fer una tasca important com a copista en l'època en què el monestir va haver de refer el seu arxiu, tornant a copiar molta música de mestres de les generacions anteriors. Passà els darrers anys de la seva vida al monestir de Sant Benet de Bages, i morí a Terrassa on havia anat a refer la seva salut.
Vinyals va compondre obres per a instruments de teclat. Destaquen la seva col·lecció de sonates per a orgue de 1797. Val la pena esmentar el seu corpus per a diversos instruments, com els sis quintets per a dos oboès, dues trompes i fagot. A més, Vinyals va copiar diverses obres del seu mestre Narcís Casanoves, després que inicialment s'haguessin perdut en l'agitació napoleònica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Josep Vinyals i Galí. A: Gran Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Josep Vinyals i Galí. A: Gran Enciclopèdia de la Música.

## Fonts

* Enciclopèdia Catalana: Josep Vinyals. A: Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 gener 2020].

## Enllaços externs

* https://www.worldcat.org/identities/lccn-no91-11235/a la base de dades bibliogràfica WorldCat
# Escacs aleatoris de Capablanca

| | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | |
| 8 | | | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | |
Els escacs aleatoris de Capablanca són una variació dels escacs inventada per Reinhard Scharnagl el 2004. Combinen la disposició de les peces i un escaquer de 10x8 caselles dels escacs de Capablanca amb la idea de la permutació de peces dels escacs aleatoris de Fischer. Aquest joc va guanyar un concurs el 2005 celebrat a The Chess Variant Pages per dissenyar una variant dels escacs sobre el tema del número 10.

## Regles

Les regles són les mateixes que les dels escacs de Capablanca, excepte pel fet que la disposició inicial de les peces és aleatòria. Les peces blanques i negres han d'estar en posició simètrica. Les peces de la primera fila se situen aleatòriament, amb les següents restriccions:
* Els alfils s'han de situar en caselles de color diferent.
* La dama i l'arquebisbe (una peça composta que posseeix, parcialment, el moviment de l'alfil) han de ser igualment en caselles de color diferent.
* El rei ha d'estar entre les torres.
* Tots els peons han d'estar defensats en la posició inicial.
* La posició inicial ha de ser diferent de la dels escacs gòtics.
* Les posicions inicials amb alfils contigus han de ser evitades.
La primera restricció és presa dels escacs aleatoris de Fischer per tal d'equilibrar el poder dels alfils. La segona es basa en la primera, extrapolada a la disposició de peces dels escacs de Capablanca. La tercera és presa també dels escacs aleatoris de Fischer, per tal de preservar la capacitat d'enrocar. La quarta ajuda a minimitzar l'avantatge de les blanques de fer el primer moviment de la partida. La cinquena restricció és per evitar conflictes a Amèrica amb els escacs gòtics, que estan protegits per una patent dels Estats Units. La sisena restricció fou introduïda més tard a causa de la descoberta de Reinhard Scharnagl que aquesta mena de posicions incrementen l'avantatge del primer moviment de les blanques.
Conjuntament, aquestes sis regles limiten la disposició inicial de les peces a 12.118 posicions d'inici diferents.

## Notació FEN ampliada

Per anotar les partides i representar posicions d'escacs aleatoris de Capablanca, es fa servir la notació X-FEN.

## Referències

* ↑ «Contest to design a 10-chess variant». The Chess Variant Pages, 25-12-2005. [Consulta: 19 agost 2007]. (anglès)

## Enllaços externs

* Escacs aleatoris de Capablanca | valor material de les peces