OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lujuria tropical

Lujuria tropical és una pel·lícula filmada en colors coproducció de l'Argentina i Veneçuela dirigida per Armando Bó segons el seu propi guió que es va estrenar el 2 de gener de 1964 i que va tenir com a protagonistes a Isabel Sarli, Armando Bó i Pedro Laxalt.

## Sinopsi

Una dona que es debat entre l'amor de dos homes i la cerca de si mateixa.

## Repartiment

* Isabel Sarli
* Armando Bó
* Pedro Laxalt
* Luis Salazar
* Manolo Coego
* Alberto Álvarez
* Mario Suárez

## Comentaris

Clarín va dir sobre el filme:
| « | ”En aquesta pel·lícula Armando Bó reitera la fórmula d'altres produccions…La fotografia en colors no és parella.” | » |
El Heraldo del Cine va opinar:
| « | ”Isabel Sarli a tota carn, quatre bikinis, sis homes, una dotzena de banys, música tropical ininterrompuda…i una bonica platja veneçolana ben fotografiada en Ferraniacolor.” | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pàg. 339/340. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Información sobre Lujuria tropical cinenacional.com
# Lujkí (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Lujkí».
Lujkí (en rus: Лужки) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Malimbus

Malimbus és un gènere d'ocells de la família dels plocèids (Ploceidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.7, 2011) aquest gènere està format per 10 espècies:
* Malimbus coronatus - malimbe coronat.
* Malimbus cassini - malimbe de Cassin.
* Malimbus racheliae - malimbe de Rachel.
* Malimbus ballmanni - malimbe de Gola.
* Malimbus scutatus - malimbe cul-roig.
* Malimbus ibadanensis - malimbe d'Ibadan.
* Malimbus nitens - malimbe becblau.
* Malimbus rubricollis - malimbe cap-roig.
* Malimbus erythrogaster - malimbe ventrevermell.
* Malimbus malimbicus - malimbe crestat.
# Lynn Burke

Lynn Burke (Nova York, 22 de març de 1943), coneguda de casada com a Lynn McConville, és una nedadora estatunidenca, ja retirada, especialista en esquena, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa de natació. En ambdues, els 100 metres esquena i els 4x100 metres estils, formant equip amb Patty Kempner, Carolyn Schuler i Chris von Saltza, guanyà la medalla d'or. En ambdues proves va establir un nou rècord olímpic.
Durant la seva carrera esportiva va batre sis rècords mundials (millorant el rècord mundial de 100 metres esquena quatre vegades en només tres mesos), va batre set rècords dels Estats Units i va guanyar sis títols nacionals de l'AAU. El 1978 fou incorporada a l'International Swimming Hall of Fame. El març de 1961 es va retirar per dedicar-se a fer de model i d'empresària.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Lynn Burke». [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «Lynne Burke». [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ International Swimming Hall of Fame, Honorees, Lynn Burke (USA) Arxivat 2015-09-05 a Wayback Machine.. Consultat març 14, 2015.
# Lynn Conway

Lynn Conway (Mount Vernon, 2 de gener de 1938 - Jackson, 9 de juny de 2024) va ser una informàtica i inventora estatunidenca.

## Biografia

Conway va treballar per a IBM a la dècada del 1960 i va inventar el generalised dynamic instruction handling, d'importància per al paradigma d'execució Out-of-order de les computadores. IBM la va acomiadar el 1968 després que confessés que era transsexual i que estava planejant canviar de sexe. Vivint com a home, Conway va estar casada amb una dona amb la qual va tenir dos fills. Després de perdre la seva ocupació a IBM va recomençar la seva carrera com a dona i va treballar com a programadora.
El 1973 va treballar per Xerox PARC en el disseny de VLSI, tasca que va interrompre per exercir de professora convidada al Massachusetts Institute of Technology juntament amb Carver Mead. Tots dos serien els desencadenants de la Revolució Circuit integrat a molt gran escala (VLSI). Va escriure amb Mead el best-seller Introduction to VLSI Systems, un important vehicle de difusió de la revolució del disseny de circuits integrats. A principis de la dècada del 1980 va treballar per a l'Agència d'Investigacions de Projectes Avançats de Defensa en computació estratègica i el 1989 va ser professora a la Universitat de Michigan. Aquellmateix any va ser acceptada com a membre de la National Academy of Engineering pels seus mèrits en el disseny del circuits integrats a molt gran escala (VLSI).
Després de retirar-se de la seva plaça de professora al desembre de 1998 va ser una prominent activista pels drets dels transsexuals. El 2002 Conway es va casar amb l'home amb qui vivia des de 1988 i amb qui residia a Ann Arbor.

## Referències

* ↑ Gabriel, Trip «Lynn Conway, Computing Pioneer and Transgender Advocate, Dies at 86» (en anglès). The New York Times, 15-06-2024. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Hiltzik, Michael «Through the Gender Labyrinth». Los Angeles Times, 19-11-2000. Arxivat de l'original el 2012-08-19 [Consulta: 7 maig 2015].
* ↑ Benavente, Rocío. «Lynn Conway, la pionera de la informática a la que IBM pidió disculpas por su despido por ser una mujer trans 52 años después» (en castellà), 28-10-2021. [Consulta: 18 juny 2024].

## Enllaços externs

* The Many Shades of 'Out' (anglès)
* IEEE Solid-Stage Circuits Magazine (anglès)
# Magnesiocopiapita

La magnesiocopiapita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la copiapita. Anomenada així en al·lusió a la seva composició amb magnesi dominant i la seva relació amb la copiapita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesiocopiapita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, jurbanita, rostita, ortominasragrita, anortominasragrita, minasragrita, amarantita, bobjonesita, hohmannita, aluminocopiapita, metahohmannita, copiapita, calciocopiapita, ferricopiapita, cuprocopiapita i zincocopiapita.

## Característiques

La magnesiocopiapita és un sulfat de fórmula química MgFe₄$^{3+}$(SO₄)₆(OH)₂·20H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5 a 3.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus s'ha trobat associada a pickeringita; en altres contextos també s'associa a fibroferrita, römerita, guildita, ransomita, apjohnita o aluminocopiapita. S'ha descrit com a mineral secundari per alteració de pirita. Ha estat trobada a Àustria, Bolívia, Canadà, Xile, la Xina, República Txeca, França, Alemanya, Grècia, Hongria, Iran, Itàlia, Perú, Polònia, Eslovàquia, Espanya, Suïssa i els Estats Units. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a les mines d'Alum de La Vilella Alta (Priorat), a les mines de la Riera de Cervelló (Baix Llobregat) i a la mina Elvira (Gavà, Baix Llobregat).

## Referències

* ↑ «Magnesiocopiapite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Magnesiocopiapite from Alum mines, La Vilella Alta, Priorat, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Rosell Riba, Joan; Díaz Acha, Yael. Mines i minerals de la serra de les Ferreres. Les mines de Rocabruna, Bruguers, Gavà, el Baix Llobregat, Catalunya. Grup Mineralògic Català, 2022, p. 136. ISBN 978-84-09-47312-0 [Consulta: 25 gener 2024].
# Magnesiodumortierita

La magnesiodumortierita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la dumortierita. Rep el nom com anàleg amb magnesi de la dumortierita.

## Característiques

La magnesiodumortierita és un silicat de fórmula química MgAl₆BSi₃O₁₇(OH). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 7 i 8.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesiodumortierita pertany a «09.AJ: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), amb triangles de BO₃ i/o B[4], tetraèdres de Be[4], compartint vèrtex amb SiO₄» juntament amb els següents minerals: grandidierita, ominelita, dumortierita, holtita, garrelsita, bakerita, datolita, gadolinita-(Ce), gadolinita-(Y), hingganita-(Ce), hingganita-(Y), hingganita-(Yb), homilita, melanocerita-(Ce), minasgeraisita-(Y), calcibeborosilita-(Y), stillwellita-(Ce), cappelenita-(Y), okanoganita-(Y), vicanita-(Ce), hundholmenita-(Y), prosxenkoïta-(Y) i jadarita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a exemplars trobats en dos indrets de la província de Cuneo, al Piemont (Itàlia): a Case Ramello, al municipi de Martiniana Po, i a San Giacomo, a la localitat de Brossasco. També ha estat descrita en tres localitats noruegues: a Kragerø, al comtat de Telemark; i a Søndeled, a Risør, i a Bøylefossbru, a Froland, ambdues al comtat d'Aust-Agder.

## Referències

* ↑ «Magnesiodumortierite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Magnesioferrifluorohornblenda

La magnesioferrifluorohornblenda és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup del nom arrel hornblenda.

## Característiques

La magnesioferrifluorohornblenda és un inosilicat de fórmula química ◻{Ca₂}{Mg₄Fe$^{3+}$}(AlSi₇O$_{22}$)F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu de Mineralogia del Departament de Ciències de la Terra de la Universitat de Pàdua, a Itàlia, amb el número de catàleg: 2014-01.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la carretera SP 108, al seu pas per la localitat de Portoscuso, a la província de Sardenya del Sud (Sardenya, Itàlia). També ha estat descrita al districte de Spittal an der Drau, a Caríntia (Àustria). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Magnesio-ferri-fluoro-hornblende» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Magnesioferrita

La magnesioferrita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'espinel·la. Rep el seu nom de la seva composició, contenint magnesi i ferro.

## Característiques

La magnesioferrita és un òxid de fórmula química MgFe₂$^{3+}$O₄. Forma una sèrie de solució sòlida amb la magnetita. Cristal·litza en el sistema isomètric, formant cristalls octaèdrics de fins a 5 mil·límetres. Habitualment es troba de manera granular o massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesioferrita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

La magnesioferrita més comuna és d'origen fumaròlic. És un mineral accessori en algunes kimberlites, carbonatites i gabres alcalins. Es troba també com a inclusions esquelètiques en esfèrules vítries en sediments atribuïts a restes d'impactes de bòlids. Sol trobar-se associada a altres minerals com: hematites, magnetita i diòpsid. Va ser descoberta l'any 1859 al Vesuvi, província de Nàpols (Campània, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Magnesioferrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ «Magnesioferrite-Magnetite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2016].
* 1 2 «Magnesioferrite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 28 abril 2016].
# Malik Ghiyath al-Din

Malik Ghiyath al-Din fou malik de la dinastia Kart d'Herat.
Era germà de Malik Fakhr al-Din que va morir en lluita contra les forces militars d'Oldjeitu (26 de febrer de 1307). Ghiyat al-Din el va succeir i immediatament va reconèixer al kan Oldjeitu i va resoldre el conflicte. Es va lliurar del seu germà Ala al-Din, que havia arribat a governar com a delegat a Herat del pare Malik Shams al-Din II, i al que estava enfrontat, ja que aspirava al poder, i el qual va morir el 1314/1315.
Encara que fou sovint acusat de deslleialtat en realitat es va mostrar sempre com un vassall lleial, ajudant en la tasca de rebutjar la invasió de territori ilkhànida des de Transoxiana el 1315/1316 (per part del kan txagatai Yasaur).
Després d'això va iniciar una política de certa expansió territorial; va fer el pelegrinatge a la Meca (agost de 1326), deixant com a delegat en la seva absència al seu fill Shams al-Din Muhammad, i pel camí va anar a retre homenatge al Il-Khan Abu Said Bahadur Khan (successor d'Oldjeitu el 1316) i va obtenir una confirmació del diploma d'investidura que ja li havia concedit el 1317.
El 1328/1329 quan l'amir Coban (Čoban o Čūbān) va haver de fugir de Pèrsia i es va refugiar a Herat, i li va donar asil, però stomès a les pressions del kan, el va empresonar i finalment el va executar junt amb el seu fill, i va enviar els dos caps a Abu Said.
Poc després va morir Ghiyath al-Din (1329) i en tres anys van pujar al tron tres dels seus fills, primer Malik Shams al-Din III; després el seu germà Malik Hafez; i finalment Malik Muizz al-Din.
# Malik Jabir

Malik Jabir (Tamale, 8 de desembre de 1944) és un exfutbolista ghanès de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Ghana.
Pel que fa a clubs, destacà a Asante Kotoko.
Trajectòria com a entrenador:
* 2003 Ghana
* 2005–2006 Asante Kotoko
* 2007 ASFA Yennenga
* 2008–2009 Kano Pillars (assessor tècnic)

## Referències

* ↑ «Malik Jabir Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 22 juny 2009].
* ↑ M. Jabir Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Mubarak, Hassanin. «Ghana National Team Coaches». RSSSF. [Consulta: 22 juny 2009].
* ↑ «Malik Jabir takes Kano Pillars job». Ghana Football Association, 13-08-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-29. [Consulta: 22 juny 2009].
* ↑ KNSG applauded for approving N100m to Pillars
# Mahmud ibn Shah Walad

Mahmud ibn Shah Walad (+1415) fou un príncep i sultà jalayírida, fill de Shah Walad i net d'Ali ibn Uways.
Assassimat el seu pare Shah Walad (1411) per instigació de la seva esposa i mare de Mahmud, Tandura Khatun, el jove Mahmud, que tenia uns 10 anys, fou proclamat com a sultà sota la regència materna per un període de cinc anys després dels quals començaria a governar per si mateix. No es tenen detalls del seu govern però probablement a l'estiu del 1412 va haver de fugir al sud junt amb la seva mare i germans, davant l'arribada dels kara koyunlu, passant a residir a Shushtar, conservant el govern del Baix Iraq, però perdent definitivament la resta de l'Iraq amb Bagdad.
Quan s'acostava el moment de agafar el poder fou assassinat per instigació de la seva mare Tandura que va posar al tron al seu segon fill Uways II, probablement en les mateixes condicions. Tandura no obstant va morir poc temps després suposadament de mort natural.

## Referències

* ↑ Coins of the Jala'ir, Ḳara Koyunlu, Mush'a'sha and Ak Koyunlu dynasties, per H.L. Rabino, a JSTOR.
# Maranta

Maranta és un gènere de plantes angiospermes de la família de les marantàcies, natives de Mèxic i de l'Amèrica tropical.
Algunes de les seves espècies s'usen com planta d'interior. Són plantes de fulla persistent i de creixement lent. Aquest gènere, amb unes 20 espècies reconegudes, pertany a la família Marantaceae. Rep el nom del metge i botànic italià del segle xvi, Bartolommeo Maranti. Maranta arundinacea, a més de ser ornamental, també es cultiva pel midó de les seves arrels.
Totes les espècies tenen rizoma. Les fulles són enteres i les flors petites amb tres pètals i dos estaminoides més grossos que semblen pètals.

## Cultiu

Les dues espècies que es cultiven com ornamentals són Maranta leuconeura i Maranta arundinacea. Es propaguen per esqueix (amb 2 o 3 fulles) o per divisió dels rizomes.

## Taxonomia
### Espècies

Dins d'aquest gènere es reconeixen les 39 espècies següents:
* Maranta amazonica L.Andersson
* Maranta amplifolia K.Schum.
* Maranta anderssoniana Yosh.-Arns, Mayo & M.Alves
* Maranta arundinacea L.
* Maranta bracteosa Petersen
* Maranta burchellii K.Schum.
* Maranta cordata Körn.
* Maranta coriacea S.Vieira & V.C.Souza
* Maranta cristata Nees & Mart.
* Maranta cyclophylla K.Schum.
* Maranta divaricata Roscoe
* Maranta foliosa Körn.
* Maranta friedrichsthaliana Körn.
* Maranta furcata Nees & Mart.
* Maranta gibba Sm.
* Maranta gigantea N.Luna & E.M.Pessoa
* Maranta hatschbachiana Yosh.-Arns, Mayo & M.Alves
* Maranta humilis Aubl.
* Maranta incrassata L.Andersson
* Maranta leuconeura É.Morren
* Maranta lindmanii L.Andersson
* Maranta linearis L.Andersson
* Maranta longiflora S.Vieira & V.C.Souza
* Maranta nanica F.Fraga & J.M.A.Braga
* Maranta noctiflora Regel & Körn.
* Maranta parvifolia Petersen
* Maranta phrynioides Körn.
* Maranta pluriflora (Petersen) K.Schum.
* Maranta pohliana Körn.
* Maranta polystachya (K.Schum.) J.M.A.Braga
* Maranta protracta Miq.
* Maranta pulchra S.Vieira & V.C.Souza
* Maranta rugosa J.M.A.Braga & S.Vieira
* Maranta ruiziana Körn.
* Maranta rupicola L.Andersson
* Maranta sobolifera L.Andersson
* Maranta sophiana Yosh.-Arns, F.Fraga & J.M.A.Braga
* Maranta tuberculata L.Andersson
* Maranta zingiberina L.Andersson

### Sinònims

Aquest gènere té un sinònim heterotípic:
* Allouya Plum. ex Aubl.

## Referències

* 1 2 3 «Maranta» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 5 març 2023].

## Enllaços externs

* Production Guide
# Maranta arundinacea

Maranta arundinacea és una espècie de planta perenne del gènere Maranta, originària de la conca del riu Orinoco, d'hàbitat de selves. Els seus rizomes donen un midó fàcil de digerir. Aquesta espècie no ha de confondre's amb les spp. de Sagittaria també amb arrels comestibles.
La planta s'ha naturalitzat a Florida, i és molt conreada en les Antilles (Jamaica i San Vicente i les Granadines), Austràlia, Sud-est asiàtic, i el sud i l'est d'Àfrica. A causa d'això, Napoleó va suposar que la raó real perquè els britànics estimessin la maranta, era per les seves colònies.

## Descripció

Té tiges aèries primes, ramificades, que poden assolir 1 m d'alçada i tiges subterrànies (rizomes) escamosess i horitzontals. Té fulles alternes a la base i al llarg de les tiges aèries, de 6 a 25 cm de longitud per 3 a 10 cm d'ample, amb pecíols embeinadors i làmina generalment aovada. Flors discretes, en parells, disposades en raïms a l'extrem dels tiges.

## Cultiu i preparació

Les arrels s'extreuen de plantes de prop de 25 anys. Així, arriben a tenir a prop del 23% de midó. Els rizomes es renten, després s'esbandeixen, es tornen a rentar i a assecar, i finalment es redueixen a polpa en morters o amb trituradores mecàniques. El líquid lletós obtingut de la mòlta es passa a través d'una tela gruixuda que actua com tamís, on queda un mucíl·lag de midó de baixa proteïna, ferro i fòsfor, que serà una pols insoluble. Aquesta pols s'obté per assecat al sol o en assecadors.
La maranta va ser molt adulterada en el passat amb midó de patata o altres substàncies similars. El producte genuí és una pols lleugera blanca, inodora quan és seca, però que emet una aroma peculiar en barrejar-la amb aigua bullint, i que cuita és un xarop molt consistent. Els productes adulterats la barregen amb farina de patata o altres midons de baix valor per contenir polisacàrids de grandària de grànuls grans. Molt de midó venut avui com Maranta és realment farina de mandioca, sense les propietats nutritives i de gelificació de la primera. La farina Kudzu també es descriu com Maranta.
# Mangabei d'Uganda

El mangabei d'Uganda (Lophocebus ugandae) és una espècie de mico del Vell Món que només viu a Uganda. Anteriorment es creia que aquest mangabei era una simple població del mangabei de galtes grises (L. albigena). El 2007, Colin Groves convertí la població ugandesa en una nova espècie, L. ugandae. Aquesta espècie és bastant més petita que el mangabei de galtes grises i té el crani més curt i la cara més petita.

## Referències

* ↑ Groves, Colin «The Endemic Uganda Mangabey, Lophocebus ugandae, and Other Members of the albigena-Group (Lophocebus)» (en anglès). Primate Conservation, vol. 22, 2007.
# MagicValongo

El MagicValongo és un festival internacional d'il·lusionisme, que té lloc anualment al setembre a la ciutat de Valongo, a Portugal.
S'organitza amb el suport de la Municipalitat de Valongo per una comissió d'experts encapçalada per Antonio Cardinal, Fernando Castro, Salazar Ribeiro i Manuel Alves. A més de ser el més antic del país, es presenta com l'esdeveniment de referència a Portugal. Ha estat escenari d'actuacions, com a convidats, de diversos campions mundials en diverses formes de màgia i s'ha presentat com un element important de difusió de la màgia, llançament i promoció de nous talents. Que se celebra, i inclou diversos aspectes, incloent concursos, gales amb els convidats, conferències, espectacle de màgia, espectacles de carrer.
El MagicValongo s'ha basat en l'explotació de determinades qualitats màgiques dels oradors convidats i competidors d'Espanya, EUA, Xina, França, Argentina, Alemanya, Macau, Països Baixos, Brasil, Suècia, Japó, Timor Oriental i Bèlgica entre molts altres. També han participat en les casetes de fira anual màgia que representen desenes de cases de diferents llocs màgics a Europa, Àsia i les Amèriques. També hi ha la quota habitual de les associacions estrangeres acreditades per FISM, i que també inclou la participació oficial de diversos alts dirigents d'aquesta federació mundial de la màgia.
En el butlletí oficial - que proporciona l'enllaç de sota - la FISM (Federació Internacional de Societats de Màgia), novembre de 2005, va ser simbòlicament MagicValongo considera "la convenció meravellosa en petita escala."
Es tracta d'un esdeveniment amb una vida a prop de dues dècades s'ha realitzat ininterrompudament des de 1992 i ha gaudit de cada any amb aproximadament dos-cents participants, que, com ja s'ha vist, provenen d'una multitud de països de gairebé tots els continents.
Diversos dels que van ser concedits als seus competidors que va venir després de ser guardonat amb importants títols i descripcions, com per exemple, campions del món FISM (Helder), o vice-campió (David Sousa) o campions nacionals, per exemple d'Espanya (Rubiales).
El MagicValongo es porta a terme a la ciutat de Valongo, i diversos dels seus parròquies Ermesinde particular, que es troba a uns pocs (i assequible) quilòmetres del port i també a pocs quilòmetres de l'aeroport i d'accés a nivell internacional.

## Referències

* ↑ Cabra, J.M. «Premio internacional para el mago Vicente Cantero» (en castellà). Diario de Córdoba, 01-10-2019. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «O mundo da magia voltou a invadir Valongo» (en portuguès). A Voz de Ermesinde, 30-10-2009. [Consulta: 20 abril 2020].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2012-12-09 at Archive.is
# Majus

«Majus o Madjus» té aquests significats:
* Majus, nom àrab dels normands
* Majus, antiga casta sacerdotal iraniana (persa maguix, accadià maguixu, siríac mgoixa)
* Majus nom donat pels àrabs inicialment als zoroastrians a causa de la casta sacerdotal