OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Variable el·lipsoidal rotatori

En astronomia es diuen variables el·lipsoïdals rotatoris (en anglès rotating ellipsoidal variables, abreujades com ELL) a un tipus d'estels variables. Són estels binaris propers les components dels quals tenen forma elipsoidal. No són binaris eclipsants, però les fluctuacions en la seva magnitud aparent tenen lloc per la variació a l'àrea visible per l'observador a mesura que els estels es mouen en la seva òrbita. Els seus cicles de variació són iguals als períodes del seu moviment orbital. Les fluctuacions de lluentor típiques no excedeixen les 0,1 magnituds.
El variable el·lipsoidal rotatori més important és Spica (α Virginis). En la següent taula s'inclouen les dades d'algunes de les principals variables d'aquest tipus.
| Nom | Denominació de variable | Tipus espectral | Magnitud aparent màxima | Amplitud de la variació (magnituds) |
| Espiga* | Alfa Virginis | B1III-IV+B2 | 0,95 | 0,1 |
| ν Centauri* | Ni Centauri | B2IV | 3,38 | 0,03 |
| π5 Orionis | Pi5 Orionis | B3III | 3,72 | 0,07 |
| σ Lupi | Sigma Lupi | B2III | 4,42 | 0,02 |
| b Puppis / HD 64503 | QZ Puppis | B2.5 | 4,47 | 0,07 |
| 2 Lacertae | NSV 14130 | B6 | 4,55 | 0,03 |
| HD 74560 | HY Velorum | B3IV | 4,8 | 0,07 |
| δ Circini | Delta Circini | O8.5 | 5,08 | 0,1 |
| 31 Crateris | TY Corvi | B2IV | 5,19 | 0,04 |
| 14 Cephei | LZ Cephei | O9 | 5,55 | 0,1 |
| 35 Piscium | UU Piscium | F0 | 6,01 | 0,04 |
També variable Beta Cephei / Font: The Bright Star Catalogue i VizieR (SIMBAD)

## Referències

* Samus N.N., Durlevich O.V., et al. Combined General Catalogue of Variable Stars (GCVS4.2, 2004 Ed.)
# Anlamani

Anlamani (segle VII aC - 593 aC) fou un rei de Napata (Núbia) que va governar del 623 al 593 aC. Era fill de Senkamanisken al que va succeir a la seva mort. Va governar durant uns trenta anys. A la seva mort el va succeir el seu germà Aspelta. Fou enterrat a Nuri.
Sota el seu regnat, el regne de Cuix va experimentar un renaixement en el seu poder. Anlamani era fill de Senkamanisken, el seu predecessor, i el germà gran d'Aspelta, el seu successor.
Anlamani va utilitzar títols basats en els dels faraons egipcis.

## Referències

* ↑ Dows Dunham & M. F. Laming Macadam: Names and Relationships of the Royal Family of Napata. Journal of Egyptian Archaeology 35 (1949), pp.139-149
* ↑ László Török, The kingdom of Kush: handbook of the Napatan-Meroitic Civilization
# Can Tàpies

Can Tàpies és una masia al poble de Bigues al sector central-nord del terme municipal de Bigues i Riells, a llevant de Can Feliuà, i a ponent, una mica cap al sud, de Can Roca, al sud-est de Coll Ventós i al nord-est de Can Piler. És en un trencant d'aigües a l'esquerra del Torrent de la Font de la Guilla i a la dreta del Sot de Can Cogullada. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Kaleko Urdangak

Kaleko Urdanga és un grup basc de música oi! creat a Bergara l'any 2011.

## Membres

* Remen: veu
* Biru: guitarra
* Moto: baix
* Ekaitz: bateria

## Discografia

* Eman Bai! (EP, 2012, Skizo Records)
* Kaleko Urdangak (EP, 2018, Tough Ain't Enough)
* Biolentzia 1984 (EP, 2018, Tough Ain't Enough)
* Kaleko Urdangak & 4 Anai (compartit, 2018, No Turning Back Records)
* Nortasuna (2018, Though Ain't Enough)
* Kaleko Urdangak & Vis Vires (compartit, 2019, Though Ain't Enough)
* Kaleak Sutan (EP, 2020, Though Ain't Enough)
* Bizirik (2021, Tough Ain't Enough)

## Referències

* ↑ «Kaleko Urdangak» (en castellà). La Fonoteca. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «Entrevista a Kaleko Urdangak» (en castellà). Condenado Fanzine, 18-11-2018. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «Escucha ‘Bizirik’ de Kaleko Urdangak» (en castellà). Condenado Fanzine, 14-12-2021. [Consulta: 29 juliol 2022].
# Diana Cabeza

Diana Cabeza (Buenos Aires, 14 d'agost de 1954 - 22 de maig de 2024) va ser una arquitecta i dissenyadora argentina especialista en equipament urbà. Els seus elements vesteixen espais públics significatius de les ciutats més importants del món com Tòquio, Zúric, París, Barcelona, Nova York, Washington DC, i equipen els carrers, places, parcs i museus de les ciutat de Córdoba, Rosario, Jujuy, Pergamí, Mendoza, Puerto Madryn, Catamarca, Trelew o Buenos Aires.

## Biografia

Diana Cabeza era diplomada de l'Escola Nacional de Belles Arts Prilidiano Pueyrredón de la Facultat d'Arquitectura i Urbanisme de la Universitat de Belgrano. La seva activitat es va concentrar en tres àrees: disseny i producció d'equipament urbà i institucional amb dissenys de la seva autoria a través d'Estudi Cap®, desenvolupament de serveis de disseny per a tercers i recerca.
Va orientar sempre el seu treball en temes de recerca entorn de les possibilitats dels llocs, els espais socials, els usos, l'ergonomia i la revaloració dels materials regionals; els seus dissenys sempre pensats i desenvolupats en l'Argentina van ser publicats i premiats internacionalment.

## Referències

* ↑ «Murió la arquitecta y diseñadora urbana Diana Cabeza, que deja un legado deslumbrante» (en castellà), 23-05-2024. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «Diana Cabeza 1954». Un Dia Una Arquitecta. [Consulta: 23 octubre 2015].
* ↑ «Diana Cabeza». Fundacion Konex. [Consulta: 23 octubre 2015].

## Enllaços externs

* ARQA/AR
# Variable externa

Una variable externa és, en els llenguatges de programació C i C++, una variable declarada amb la paraula clau extern.

## Camp d'aplicació

Depenent del context, el terme pot adquirir dos significats diferents. Quan es fa ús del terme per a la declaració d'una variable, extern fa saber al compilador que la variable es trobarà a la taula de símbols d'una altra unitat. S'utilitza per exposar variables pertanyents a un fitxer a un o més fitxers addicionals. La declaració externa no és traduïda pel compilador sinó per l'enllaçador, amb això extern és un mecanisme vàlid per instal·lar modularitat a nivell del compilador.
Quan s'utilitza el terme per a la instanciació d'una variable , extern trasllada la variable a la taula de símbols de la unitat de traducció de manera que el símbol pugui ser referenciat des d'altres unitats. Per a això ha d'haver una implementació de la variable marcada com extern en un altre lloc, normalment en el fitxer capçalera (header).
Dos usos importants de l'externalització són: evitar referències circulars (de l'estil de declaracions en seccions en llenguatges com Pascal) i evitar cadenes de dependències compilades.
Les variables externes es poden declarar al marge dels blocs de funcions, en un fitxer de codi font de la mateixa manera que es declara qualsevol altra variable, especificant el seu tipus i el seu nom. No s'usa cap especificador de classe d'emmagatzematge, la posició de la declaració del fitxer indica la classe d'emmagatzematge extern. La memòria per a aquestes variables s'assigna quan el programa comença a ser executat i roman assignat fins a l'acabament d'aquest. Per a la majoria d'implementacions en C, cada byte de memòria assignat per una variable externa s'inicialitza a zero.
L'àmbit de les variables externes és global, és a dir, tot el codi font al fitxer després de les declaracions. Totes les funcions que segueixen a la declaració poden accedir a la variable externa fent servir el seu nom. No obstant això, si es declara una variable local amb el mateix nom, les referències al nom accedeixen a la cèl·lula de la variable local.

## Exemple ( C )

fitxer 1:
fitxer 2:
En aquest exemple la variable VariableGlobal és definida al fitxer 1. Per utilitzar la mateixa variable al fitxer 2, ha de ser declarada usant la paraula clau extern . Independentment de la quantitat de fitxers, una variable global només es defineix una vegada, però ha de ser declarada usant extern en qualsevol fitxer a part d'aquell que conté la definició. Tècnicament, una funció és també externa, però en C i en C++ totes les funcions es consideren externes de forma predeterminada i normalment no necessiten ser declarades.

## Enllaços externs

* (VS.80). Aspx Microsoft C Language Reference: The extern Storage-Class Specifier
* PDF. En especial, les seccions 6.2.2 (Linkage of identifiers), 6.2.4 (Storage duration of objects), 6.7.1 (Storage-class specifiers) i 6.9 (External definitions).
# Anna Christie (pel·lícula de 1923)

Anna Christie és una pel·lícula muda dirigida per John Griffith Wray i protagonitzada per Blanche Sweet i William Russell, que ja havia fet el mateix paper al teatre. La pel·lícula, basada en l'obra de teatre de Eugene O'Neill, es va estrenar el 2 de desembre de 1923. Va ser la primera pel·lícula basada en una obra d'O'Neill i per a l'adquisició dels drets, Thomas H. Ince, el productor, pagà 100.000 dòlars. El 1930, la MGM va estrenar una nova versió protagonitzada per Greta Garbo.

## Argument

Chris Christopherson, un vell patró de barco suec evia la seva filla Anna a casa dels cosins, en una granja de Minnesota, per a que hi sigui educada. Allà, Anna és maltractada i se’n va cap a Chicago, on aviat es converteix en una prostituta de carrer. Més tard Anna visita el seu pare a Nova York amb l'esperança que li proporcioni la pau i el refugi que necessita. El vell, ignorant de la seva vida anterior, convida l'Anna a viure a la barcassa de carbó que capitaneja. Durant un viatge, l'Anna coneix un mariner del que s'enamora malgrat les reticències del pare. Els dos homes discuteixen pel futur d'Anna. Finalment, l'Anna revela la seva vida passada i tots dos homes, enfadats i ferits, se'n van, per tornar dies després per reconciliar-se.

## Repartiment

* Blanche Sweet (Anna Christie)
* William Russell (Matt Burke)
* George F. Marion (Chris Christopherson)
* Eugenie Besserer (Marthy)
* Chester Conklin (Tommy)
* George Siegmann (oncle d'Anna)
* Ralph Yearsley (el cosí bèstia)
* Fred Kohler
* Victor Potel

## Referències

* ↑ «Anna Christie». Motion Picture News, 01-12-1923, pàg. 2590.
* ↑ «Review Board will show “Anna Christie”». Motion Picture News, 01-12-1923, pàg. 2554.
* ↑ «‘Anna Christie’ week in several houses». Exhibitor’s Trade Review, 08-12-1923, pàg. 22.
* ↑ Orlandello, John. O'Neill on Film (en anglès). Fairleigh Dickinson Univ Press, 1982, p. 21. ISBN 978-0-8386-2291-9.
* ↑ «Anna Christie (1923)» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 10 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Anna Christie al catàleg de l'American Film Institute
# Cantó de Pontac

El cantó de Pontac és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té 12 municipis.

## Municipis

* Barzun
* Espuei
* Gèr
* Gomèr
* Horcs
* La Vatmala
* Limendós
* Liuron
* Hlorentias
* Lucgarrièr
* Pontac
* Somolon.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Date d'élection | Identité | Parti | Qualité |
| 1958 | Gérard Gaston | | |
| 1964 | Gérard Gaston | | |
| 1970 | Gérard Gaston | | |
| 1976 | Gérard Gaston | | |
| 1982 | Gérard Gaston | | |
| 1988 | Gérard Gaston | | |
| 1994 | Julien Brusset | | Alcalde de Soumoulou |
| 2001 | Marc Couret | | |
| 2008 | Marie-Pierre Cabanne | PS | |
| Les dades anteriors a 1958 no són conegudes. ||||

## Notes

* ↑ Cantonals 2008 - Resultats del cantó de Pontacq
# Aşağı Əylis

* Per a altres significats, vegeu «Əylis».
Aşağı Əylis (també, Nerkin Agulis, Agulis, Akulisy, Ashaga-Aylis, i Ashagy Aylis) és una població i municipi del districte d'Ordubad a Nakhtxivan, Azerbaidjan. Té una població d'aproximadament 1.000 habitants.

## Referències

* ↑ ANAS, Azerbaijan National Academy of Sciences. Nakhchivan Encyclopedia. I. Baku: ANAS, 2005, p. 36–37. ISBN 5-8066-1468-9.
# Kalena Rios

Kalena Rios (Belém, Brasil, 12 de gener de 1983) és una model de glamur i exactriu pornogràfica transsexual brasilera. Va començar la seva carrera en la indústria del porno el 2004. Durant els seus anys en la indústria pornografica, ha participat en més de 140 pel·lícules per adults. El 2015 es va retirar de la indústria erotica.

## Premis i nominacions de la indústria eròtica

| Any | Premi | Resultat |
| 2014 | Miss Univers Trans | Guanyadora |
| 2012 | Tranny Awards | Nominada |
| 2010 | Miss Trans Star Internacional | Nominada |

## Referències

* ↑ ego.globo.com. «Transexual brasileira Kalena Rios ganha o Miss Universo Trans, na Itália» (en anglès). [Consulta: 21 maig 2015].
* ↑ iafd. «Kalena Rios» (en anglès). [Consulta: 21 maig].
# Manuel Subiño i Ripoll

Manuel Subiño i Ripoll (1904-1984) va ser un arquitecte racionalista català, membre del GATCPAC.

## Biografia

Va estudiar a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, on es va titular el 1929. Va ser un dels membres fundadors, el 1930, del GATCPAC (Grup d'Arquitectes i Tècnics Catalans per al Progrés de l'Arquitectura Contemporània). Aquest grup va abordar l'arquitectura amb voluntat renovadora i alliberadora del classicisme noucentista, així com la d'introduir a Espanya els nous corrents internacionals derivats del racionalisme practicat a Europa per arquitectes com Le Corbusier, Ludwig Mies van der Rohe i Walter Gropius. El GATCPAC defensava l’adequació de l’arquitectura als nous temps, així com la utilització de nous materials, com les plaques de fibrociment o uralita, a més de materials més lleugers com el vidre.
Subiño es va incorporar al GATCPAC com a soci director i, dins de l'organigrama, va ser secretari. El 1931, els socis directors del GATCPAC van organitzar un gabinet tècnic per a l'estudi de diversos camps d'actuació arquitectònica i urbanística, que van ser dividits entre els seus membres a través de comissions: a Subiño, al costat de Cristòfor Alzamora i Abreu, li va ser encomanat Ordenaments municipals.
El 1933 va elaborar amb Josep González i Esplugas un avantprojecte de sala d'actes per al Col·legi d'Advocats de Barcelona i, a l'any següent, un projecte de Bar Yokohama amb Germà Rodríguez i Arias. El 1937 va elaborar un parvulari annex al grup escolar del carrer Salmerón 190-192, a Barcelona.

## Referències

* ↑ Miralles, 2001, p. 136.
* ↑ Art de Catalunya 3: Urbanisme, arquitectura civil i industrial, 1998, p. 323.
* ↑ «GATCPAC y GATEPAC». Arxivat de l'original el 2018-12-05. [Consulta: 15 novembre 2018].
* ↑ Domènech i Casadevall i Gil i Tort, 2010, p. 47-48.
* ↑ Pizza i Rovira, 2006, p. 262.
* ↑ Pizza i Rovira, 2006, p. 266.
* ↑ J. Emili Hernàndez-Cros. «Cronología de la obra realizada por los socios directivos del G.A.T.C.P.A.C.» p. 53. Arxivat de l'original el 2022-01-20. [Consulta: 24 novembre 2018].

## Bibliografia

* Art de Catalunya 3: Urbanisme, arquitectura civil i industrial. Barcelona: Edicions L'isard, 1998. ISBN 84-24089-04-6.
* Domènech i Casadevall, Gemma; Gil i Tort, Rosa Maria. Un nou model d'arquitectura al servei d'una idea de país. Barcelona: Duxelm, 2010. ISBN 978-84-937740-5-9.
* Miralles, Francesc. Història de l'art català VIII. L'època de les avantguardes 1917-1970. Barcelona: Edicions 62, 2001. ISBN 84-297-1998-9.
* Pizza, Antonio; Rovira, Josep M. G.A.T.C.P.A.C. Una nova arquitectura per a una nova ciutat. 1928-1939. Barcelona: COAC Publicacions, 2006. ISBN 84-96185-78-8.
# Anthony Zimmer

Anthony Zimmer és una pel·lícula francesa policíaca, dirigida per Jérôme Salle i estrenada l'any 2005. Ha estat doblada al català. Va ser nominada al César a la millor primera pel·lícula.

## Argument

Anthony Zimmer és un dels més grans criminals financers del món, especialitzat al Blanqueig de diners. Després d'una complicada operació de cirurgia estètica, ningú no sap a qui s'assembla, ni la policia, ni la màfia russa (que intenta fer-lo callar), ni la seva amant Chiara (Sophie Marceau). Aquesta última prova tanmateix de trobar-lo gràcies als petits anuncis del Herald Tribune i tracta d'embolicar les pistes de la policia i de la màfia, fixant-se en desconeguts del mateix tipus que Anthony. És així com François Taillandier (Yvan Attal) es troba al mig d'una caça a l'home del qual és la presa.

## Repartiment

* Sophie Marceau: Chiara Manzoni
* Yvan Attal: François Taillandier
* Sami Frey: Akerman
* Gilles Lellouche: Müller
* Daniel Olbrychski: Nassaiev
* Samir Guesmi: Driss
* Dimitri Rataud: Perez
* Nicky Marbot: duaner 1
* Olivier Chenevat: duaner 2
* Alban Casterman: el jove duaner
* Christophe Odent: el president de la comissió
* Laurent Klug: home discret
* Alain Figlarz: duaner taxi
* Olivier Brocheriou: infermer escàner
* Frederic Vaysse: l'interventor TGV
* Aurélien Jegou: el jove noi al Tren blau
* Alban Casterman: un policia al camió de repartiment

## Producció

El rodatge ha tingut lloc a París (restaurant El Tren blau), a Eivissa, Niça (hotel Negresco), Cannes (Carlton).
Jérôme Sala ha volgut que la primera escena rodada per Yvan Attal i Sophie Marceau sigui la de la seva trobada Yvan Attal conta:

## Remake

L'any 2010 es va estrenar un remake americà titulat The Tourist i dirigida per Florian Henckel von Donnersmarck. Angelina Jolie i Johnny Depp hi reprenen els papers principals.

## Referències

* ↑ «Anthony Zimmer». Ésadir.cat. [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ «Anthony Zimmer» (en anglès). rottentomatoes.
* ↑ Filming locations a Internet Movie Database (anglès)

## Enllaços externs

* Anthony Zimmer a Goita què fan, ara!
# Vila Montcada - Ciutat Jardí

Vila Montcada - Ciutat Jardí és un barri de la ciutat de Lleida.

## Història i Toponímia

Antigament part del barri de Les Basses d'Alpicat, en fou escindit per la paeria arran de la construcció de la urbanització de Vila Montcada a finals del Segle XX. Dita urbanització li dona nom, i l'afegit Ciutat Jardí ve donat per constituir junt amb el barri de Ciutat Jardí - Les Valls la zona coneguda popularment com a Ciutat Jardí o Residencial Park; zona bàsicament residencial amb xalets i habitatges unifamiliars. Tot plegat el nom Montcada té l'origen en el pas pel terme del camí del mateix nom, que mena, encara avui en dia, cap a l'antiga torre dels Montcada, de l'època de la reconquesta.

## Geografia

Limita:
* Al nord amb les partides de Boixadors, Bovà i Balàfia.
* A l'est amb el barri de Balàfia.
* Al sud amb la ciutat de Lleida.
* A l'oest amb la Partida d'Alpicat.
El seu terme es reparteix així mateix entre les partides de Boixadors, Bovà, Balàfia, Guindàvols i Alpicat.

## Població

El 2009 tenia 1922 habitants, 950 homes i 972 dones.

## Urbanisme i economia

A més de la urbanització que li dona nom, el terme compta amb un petit nombre de torres i xalets, la majoria construïts entre principis i mitjans del segle xx. És una zona principalment residencial, amb la persistència d'algunes petites explotacions agrícoles i ramaderes. Cal esmentar també la presència del Club Tennis Lleida i de l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova.

## Transports

El barri disposa de transport públic municipal, línia L17 La Bordeta - Ciutat Jardí.

## Referències

* ↑ «Plànol anterior de distribució dels barris de la ciutat». Arxivat de l'original el 2010-10-08. [Consulta: 2 agost 2011].
* ↑ Institut Català de Cartografia. Torre dels Montcada.
* ↑ «Dades demogràfiques de l'Ajuntament de Lleida.». Arxivat de l'original el 2011-08-29. [Consulta: 2 agost 2011].

## Bibliografia

* Josep Lladonosa i Pujol. Las calles y plazas de Lérida a través de la historia. Volum V. Guimet Artis. Lleida 1961-1978. ISBN 978-84-500-7327-0
* Jordi Bolòs i Masclans. Dins les muralles de la ciutat. Pagès editors. Lleida 2008. ISBN 978-84-9779-715-3

## Enllaços externs

* Institut Català de Cartografia.
* Mapa general de Lleida Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* Xarxa de camins municipals de l' Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* Autobusos de Lleida. Línia L17 Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
# Can Cabot Vell

Can Cabot Vell és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de tres cossos de planta baixa i pis i golfes.
La façana forma tres cossos d'edifici, amb teulades a dues vessants, entre les quals queden els aiguafons.
La planta té forma rectangular, dividida per tres cossos independents comunicats entre si i amb l'escala. Al pis, per separar les cambres utilitza passadissos paral·lels al cos de la casa. La golfa té comunicació per l'entrada i la sala del pis.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cabot Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Baade (cràter)

Baade és un cràter d'impacte localitzat pròxim a l'extrem sud-oest de la cara visible de la Lluna, al sud-oest de l'enorme conca d'impacte anomenada Mare Orientale. L'àrea est del cràter forma la unió entre la vallis Bouvard, de 280 km de llarg, amb la més estreta vallis Baade, de 160 km de llarg, al sud-sud-est. Tots dos vallis discorren radialment des del punt d'impacte que va formar la Mare Orientale, localitzada cap al nord.
La paret exterior del crater Baade té una vora esmolada, escassament erosionada. La vora és generalment circular, amb algunes terrasses cap a l'interior. L'interior és irregular, amb forma de bol, no posseeix un pic central, ni està marcat per cràters de consideració al seu interior.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia