OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Masllopart

Can Masllopart és una obra noucentista d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un xalet de planta baixa, primer pis i golfes. Teulat a quatre aigües, amb teules vidriades de color blau i amplis voladissos sostinguts per bigues de fusta. Cal destacar el carener del teulat que està decorat amb una àmplia cresteria, igualment vidriada. Els murs de la casa foren estucats amb gra fi. La façana principal és a ponent, amb un ampli porxo (amb teulat a tres aigües) que guarda la porta d'accés. La façana sud disposa d'un cos avançat, de planta semicircular, formant una tribuna amb vidres de colors.

## Història

L'eixample és un projecte per Manuel Malagrida, olotí enriquit a Amèrica, que va encarregar a l'arquitecte Joan Roca i Pinet l'elaboració d'una ciutat-jardí, amb zones verdes i xalets unifamiliars. A partir del Passeig de Barcelona i del riu Fluvià, dibuixà una disposició radiocèntrica de carrers amb dos focus (la plaça d'Espanya i la d'Amèrica) units pel pont de Colom. Així es planejà també el carrer Vilanova, amb cases unifamiliars, de poca alçada i amb jardí. No seran cases amb les pretensions d'aquelles situades en ple eixample però disposaran d'elements arquitectònics i decoratius molt notables.

## Referències

* 1 2 3 «Can Masllopart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Illa de Vordonos

Vordonos Adası (illa de Vordonos), Vordonos Adacığı (illot de Vordonos), Illes Vordonos o Illes Vordonisi (també conegudes en turc com a Bostancı Çöken Ada, illa submergida de Bostancı, el nom del barri proper) són dues illes (Büyük Vordonos i Küçük Vordonos, Vordonos gran i Vordonos petita, respectivament) situades a la Mar de Màrmara, distants 700 m de la costa de Maltepe a la part asiàtica d'Istanbul. Les illes es troben submergides d'ençà el terratrèmol del 1010. Els fars "Batmaz" (insubmergible) i "Vordonos" es troben sobre les roques.
S'ha iniciat un treball, amb el suport de l'Ajuntament de Maltepe, per donar visibilitat a les illes i aprofitar-les turísticament. Es diu que hi havia un monestir a l'illa, a l'època romana d'Orient. Les illes submergides es troben a 40°55'32" N - 29°5'32" E.

## Vegeu també

* Adalar

## Referències

* ↑ Türkiye Ekonomik ve Toplumsal Tarih Vakfı. İstanbul ansiklopedisi. Kültür Bakanlığı, 1994. ISBN 978-975-7306-07-8.
* ↑ Orhan Erdenen. Istanbul adalari: Les Îles des Princes; Princes Islands. Büyükada, Heybeli, Burgaz Kinali, Kașik, Tavșan, Sedef, Yassi ve Sivri adalari hakkinda harita ve resimler, sokak plânlari, mukayese cetvelleri. Belediye matbaasi, 1962.
* ↑ http://www.gazetekadikoy.com.tr/haberdetay.aspx?haberid=3073 Arxivat 2016-02-07 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.radikal.com.tr/hayat/istanbulun-kayip-adasi-gun-yuzune-cikartiliyor-1451920/
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/iste-istanbul-un-kayip-adasi/gundem/gundemdetay/01.07.2012/1561146/default.htm%7C%C4%B0%C5%9Fte
* ↑ Murat Koç. Yeni türk edebiyatı'nda İstanbul adaları. Eren, 2010. ISBN 978-975-6372-44-9.
* ↑ İlhan Tekeli; Semavi Eyice; Doğan Kuban Istanbul ansiklopedisi: dünden bügüne. Kültür Bakanliği ve Tarih Vakfi'nin Ortak Yayinidir., 1993. ISBN 978-975-7306-00-9.
* ↑ «Batık Vordonisi(Vordonos) Adaları» (en turc). [Consulta: 26 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Imatges
# Assassí (pel·lícula)

Assassí (títol original: Control) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Tim Hunter, estrenada l'any 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Condemnat a pena de mort després d'horribles homicidis, Lee Ray Oliver (Ray Liotta), un sanguinari assassí, serà executat per injecció letal. Però veu una segona oportunitat a la vida per esdevenir el conillet d'índies d'un programa ultra secret. L'objectiu de l'experiència és provar una nova droga que permetria eliminar l'agressivitat dels delinqüents. El inventor de la droga Anagress, el Dr. Michael Copeland (Willem Dafoe), és l'encarregat de supervisar la transformació de un violent criminal en un ésser diferent i útil.
Un cop lliure i amb una nova identitat, Lee Ray comença una nova vida que inclou la captivadora Teresa (Michelle Rodríguez). Però el passat torna implacable i inexorable per passar-li factura.

## Repartiment

* Ray Liotta: Lee Ray Oliver
* Willem Dafoe: el doctor Michael Copeland
* Michelle Rodríguez: Teresa
* Stephen Rea: el doctor Arlo Penner
* Polly Walker: Barbara Copeland
* Kathleen Robertson: Eden Ross
* Tim DeKay: Bill Caputo
* Mark Pickard: Gary Caputo
* Stewart Alexander: Powell
* Glenn Wrage: Gibson
* Ivan Kaye: Norton
* Mark Letheren: Villard
* Anthony Warren: Brock
* Raicho Vasilev: Vlas
* Mac McDonald: Warden
* Leroy Golding: Ralph

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va tenir lloc a Bulgària del 24 d'agost al 8 d'octubre de 2003.
* El paper de Lee Ray Oliver, interpretat per Ray Liotta, inicialment estava previst per a l'actor Matt Dillon.
* En la seqüència d'obertura, es pot veure un tatuatge amb el lema "Karsen", que resulta ser el nom del fill de Ray Liotta a la vida real.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Assassí». [Consulta: 4 novembre 2018].
* ↑ «Control» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2018].
# Ignasi Ribó Labastida

Ignasi Ribó Labastida (Barcelona, 1971) és un escriptor català.

## Obra

* Polifemo. Edhasa, Barcelona, 2005 ISBN 9788435009539
* La ley de la gravedad, Edhasa, Barcelona, 2001. ISBN 84-350-0839-8
* També somien els búfals , Empúries, Barcelona, 2000.

## Premis

* Clara de nit. Premi Joan Santamaria, 2000.

## Referències

* ↑ Ressenya a Revista de libros El extraño viraje per Sergi Doria, ISSN 1137-2249, Nº. 86, 2004, pags. 56-57
* ↑ «Premi Joan Santamaria de narració i teatre». [Consulta: 18 febrer 2014].
# Galbulae

Galbulae és un dels dos subordres que compon l'ordre dels Piciformes i està format pels jacamars i els barbacolls. Alguns autors però, han considerat que aquest grup és en realitat un ordre per si mateix: els Galbuliformes.

## Morfologia

Les dues famílies d'aquest grup tenen un aspecte prou diferent, però coincideixen en una grandària similar (uns 15 a 25 cm de llargària) i llurs peus zigodàctils, similars als de la resta de Piciformes, si bé més febles.

## Hàbitat i distribució

Són ocells arboris, habitants d'àrees forestals de la zona neotropical.

## Costums

Ponen de 2 a 4 ous blancs en nius excavats en terra o bé als monticles de les termites. Ambdós pares cooperen en la cria. Mengen insectes.

## Taxonomia

Considerats tradicionalment a la família dels Piciformes, a finals del segle xx van ser separats d'aquests en el seu propi ordre, i apropats a l'ordre dels Coraciformes per Sibley et al. També estudis morfològics anaven en el mateix sentit. A principis del segle XXI però, estudis moleculars van demostrar que aquest grup era germà del clade format per barbuts, picots i tucans: Pici i havia de ser considerat un subordre.:
* Subordre Galbulae, amb dos famílies.
** Família dels galbúlids (Galbulidae), amb 5 gèneres i 29 espècies de jacamars.
** Família dels bucònids (Bucconidae), amb 12 gèneres i 38 espècies de barbacolls.

## Referències

* ↑ Charles G. Sibley, Jon E. Ahlquist i Burt L. Monroe (1988) A Classification of the living birds of the World based on DNA-DNA hybridization studies. The Auk. Vol 105. N 3
* ↑ Storrs L. Olson (1983) Evidence for a polyphyletic origin of the piciformes. The Auk. 126-133
* ↑ Ulf S. Johansson i Per G. P. Ericson (2003)Molecular support for a sister group relationship between Pici and Galbulae (Piciformes sensu Wetmore 1960. Journal of Avian Biology. 34. 185-197
# Can Masgrau de la Torre

Can Masgrau de la Torre és una obra de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar de planta rectangular amb planta baixa i pis; el superior, amb una àmplia barana de balustres a la banda de tramuntana. S'hi accedeix un cop travessat un gran jardí de tipus anglès. Motllures, finestres que combinen la forma rectangular i ovoïdal, balconeres i altres elements plàstics-ornamentals, enriqueixen estèticament la construcció. La casa, doncs, manté un cert eclecticisme i a la vegada una prolongació de les formes noucentistes, fet comú en tots aquells arquitectes que no van adscriure's al moviment racionalista. L'edifici és molt interessant i està ben resolt, tant pel que fa a la seva implantació urbana com per la forma d'enfrontar les diferents façanes: la del carrer, amb un alt valor urbà; i les dels jardins, molt més intimistes. Presenta bones solucions per a les escales que articulen els diversos nivells. Per una altra banda, exemplifica un tipus d'ordenació urbana que va ser freqüent a Banyoles i que, amb la pèrdua de Can Trull, tendeix a la desaparició.

## Referències

* ↑ «Can Masgrau de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Illa de Wrangel

L'illa de Wrangel (rus: о́стров Вра́нгеля, óstrov Vràngelia) és una illa de l'oceà Àrtic, situada entre els mars dels Txuktxis i de la Sibèria Oriental. L'illa de Wrangel se situa sobre el meridià 180°, a uns 140 km de la costa de Sibèria, de la qual es troba separada per l'estret de Long. Amb una llargada de 150 km i 125 d'amplada, com a molt, té una superfície de 7.608 km², cosa que la converteix en la 92a illa més gran del món. Administrativament pertany al districte autònom de Txukotka, dins la Federació Russa. El 2004 fou inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.
L'illa duu el nom del baró Ferdinand von Wrangel (1797–1870), que el 1820 emprengué un viatge d'investigació a l'illa, tot i que mai arribà a trobar-la.
Aquesta illa és rocosa té un clima de tundra. Hi ha una estació meteorològica i un assentament permanent. Està habitada per ossos polars, foques i lemmings. A l'estiu hi ha una important colònia d'aus. S'hi han trobat restes fòssils de mamuts, i probablement hi va viure la darrera població de l'espècie abans de la seva extinció, cap al 1700 aC.

## Referències

* ↑ Sebastian, Emily. The Geography of Russia (en anglès). The Rosen Publishing Group, Inc, 2018-07-15, p. 96. ISBN 978-1-5383-0179-1.
* ↑ «Sistema natural de la reserva de la isla de Wrangel» (en castellà). UNESCO World Heritage Centre, 2004. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Sander, Christensen Carsten «AMONG RUSSIA, THE USA, CANADA AND GREAT BRITAIN. THE HISTORY OF WRANGEL ISLAND IN THE 19TH AND 20TH CENTURIES». Studia Humanitatis, 2, 2021, pàg. 4–4. ISSN: 2308-8079.
* ↑ «Important Bird Area factsheet: Wrangel and Herald Islands». BirdLife Data Zone. [Consulta: 10 març 2024].

## Vegeu també

* Llista d'ocells de l'illa de Wrangel

## Enllaços externs

* (anglès) UNESCO Pàgina de la Unesco sobre Wrangel, Patrimoni de la Humanitat
# Aspiran

Aspiran és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Hugo de León

Hugo de León (Rivera, 27 de febrer de 1958) fou un futbolista uruguaià de la dècada de 1980 i entrenador.
Fou 48 cops internacional amb la selecció de l'Uruguai amb la qual participà en el Mundial de 1990. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Nacional Gremio River Plate i CD Logroñés, com a principals clubs.
Trajectòria com a entrenador:
* 1996: Ituano
* 1997: Fluminense
* 1998-2001: Nacional
* 2003: Monterrey
* 2004: Nacional
* 2004: Monterrey
* 2005: Grêmio

## Referències

* ↑ Club Nacional de Football Arxivat 2005-12-12 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Hugo de León a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Hugo de León a BDFutbol
# Casa memorial de la Mare Teresa

La Casa memorial de la Mare Teresa (en macedònic: Спомен-куќа на Мајка Тереза) està dedicada a l'activista humanitària catòlica i guanyadora del Premi Nobel la Mare Teresa de Calcuta. Es troba a la seva ciutat natal, Skopje, a Macedònia del Nord. La casa memorial va ser construïda al popular carrer Macedònia al municipi de Centar, en la mateixa ubicació de l'Església Catòlica Sagrat Cor de Jesús, on la Mare Teresa va ser batejada. Es troba just a l'est del Palau Ristiḱ i la plaça Macedònia. En les primeres tres setmanes, la casa memorial va ser visitada per 12.000 persones.

## Referències

* ↑ http://www.vecer.com.mk/?ItemID=594EEB520691954A919771CA0BF2AE8A Arxivat 2009-02-27 a Wayback Machine.
# Galceran Albanell

* Aquest article tracta sobre el canonge i membre de la Generalitat. Vegeu-ne altres significats a «Galceran Albanell i Durall».
Galceran Albanell fou canonge de la catedral de Vic així com canonge i vicari de la de Girona. Durant el període presidit per Joan de Peralta al capdavant de la Diputació del General de Catalunya fou oïdor de comptes pel braç eclesiàstic. Va testimoniar la primera insaculació que escolliria els membres de la diputació següent el 22 de juliol de 1494, Santa Magdalena, diada que esdevindria tradicional per a la celebració d'aquest acte.

## Referències

* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 20
* 1 2 Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents; Enciclopèdia Catalana; Barcelona; 2003; ISBN 84-412-0884-0; p. 232
# Nàuloc

Nàuloc (llatí: Naulochus o Naulocha grec antic: Ναύλοχος, Ναύλοχοι o Ναύλοχα) va ser una petita ciutat de la costa nord de Sicília entre Miles (Mylae) i el cap Peloros, segons la situa Apià.
Només és coneguda perquè en aquest lloc Marc Vipsani Agripa va derrotar a Sext Pompeu en una segona batalla naval que va seguir la de Miles, l'any 36 aC. Durant la batalla Sext Pompeu es trobava acampat amb les seves forces de terra a Nauloc; després de la victòria Octavi es va establir a la ciutat mentre Marc Vipsani Agripa i Lèpid avançaven cap a Messana.
Pel seu nom grec, derivat de ναύλοχιον, que vol dir desembarcador, fondejador, sembla que era una rada acollidora, i potser no hi havia cap ciutat, encara que Sili Itàlic l'inclou a la llista que dona de ciutats sicilianes.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1185

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Naulochus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2023].
# Tecla Tofano

Tecla Tofano (Nàpols, 5 de març de 1927 - Caracas, 20 d'octubre de 1995) va ser una artista, ceramista i escriptora veneçolana, activa des de la dècada del 1950 fins a la seva mort.
Tofano va estudiar ceràmica i esmalt amb Miguel Arroyo Castillo a l'Escola d'Arts Plàstiques i Aplicades de Caracas, juntament amb les companyes i ceramistes Cristina Merchán i Reina Herrera. Membre de la cooperativa Forma Veinte (Forma Vint), les seves obres van obtenir una gran aclamació i es va fer coneguda per les seves imatges controvertides, polítiques i feministes.

## Obra artística

La seva obra es caracteritza en dues fases diferents:
* de 1955 a 1963, Tofano va treballar en una línia més tradicional, creant objectes utilitaris amb superfícies incisades i amb textures;
* després, es va despreocupar de la utilitat de la seva obra, en lloc de crear escultures expressives exclusivament a partir d'argila.
La ceràmica de Tofano està carregada d'emoció, sexualitat i humor.

## Exhibicions i premis

Tofano va ser guardonada amb el Premi Nacional d'Arts Aplicades al XIX Saló Oficial d'Art veneçolà (1958) i les medalles d'or i plata a l'Exposició Internacional de Ceràmica Contemporània (a Praga el 1961, i Buenos Aires el 1962). Va crear sèries d'obres per a exhibició en exposicions, com Los accesorios (Els accessoris, 1970), amb bosses de mà, sabates i altres articles femenins, i Lo que comen los que comen (El que mengen els que mengen, 1973), una festa d'aliments ceràmics complets amb taula, cadires i comensals.
Va formar part de la facultat de l'escola d'arquitectura i urbanisme de la Universitat Central de Veneçuela (1959-1980). Des del 1977 fins al 1987, Tofano es va abstenir de mostrar la seva obra i es va centrar en la seva escriptura i l'activisme feminista realitzat a través del col·lectiu de dones Miércoles.
El seu treball va tornar a l'àmbit públic el 1987 i el 1989, quan va exposar els seus dibuixos. La seva obra va ser presentada a Nova York a l'exposició Moderno: Design for Living in Brazil, Mexico, and Venezuela, 1940–1978 de l'Americas Society entre l'11 de febrer fins al 16 de maig de 2015., i a l'exposició Radical Women: Latin American Art, 1960-1985 al Museu de Brooklyn el 2018.

## Escriptura

Tofano va escriure extensament com a columnista per al diari El Nacional, a més de diversos llibres, entre els quals hi havia ¿Quién inventó la silla? (Qui va inventar la cadira?, 1968), Yo mismo me presento (Jo mateix em presento, 1973) i Ni con el pétalo de una rosa (Ni amb el pètal d'una rosa, 1975).

## Referències

* ↑ Diccionario biográfico de las artes visuales en Venezuela ( PDF) (en castellà). Caracas: Fundación Galería de Arte Nacional, 2005, p. 1294-1296. ISBN 980-6420-18-7.
* ↑ Moderno: Design for Living in Brazil, Mexico, and Venezuela, 1940–1978 (en anglès). Nova York: Americas Society, 2015.

## Bibliografia

* Barbieri, Nelly. El movimiento cerámico en Venezuela (en castellà). Caracas: CONAC, 1998.
# Callixte Nzabonimana

Callixte Nzabonimana (Gitarama, 1953) és una antic polític de Ruanda acusat de participar en el genocidi ruandès.

## Biografia

Nascut a la prefectura de Gitarama i d'ètnia hutu, ocupà el càrrec de ministre de Planificació en el govern del MRND de Juvénal Habyarimana del 15 de gener de 1989 al 4 de febrer de 1991, en el successiu govern "multipartidista" format el 31 de desembre de 1991, i el segon govern "multipartidista" format el 16 d'abril de 1992. Des del 1994, també va ser president del MRND a la prefectura de Gitarama.
L'acusació del TPIR contra el músic Simon Bikindi estableix que Bikindi, autor de moltes cançons amb càrrega racial anti-tutsi, "va consultar al president Juvénal Habyarimana, el ministre de Joventut i Esports Callixte Nzabonimana i les autoritats militars alineades amb MRND les lletres de les cançons" abans d'emetre-les a l'estació de ràdio poder hutu RTLM.
Després de la mort d'Habyarimana el 6 d'abril de 1994, Nzabonimana va ser nomenat ministre de Joventut i Esports (Ministre du Sport et de la Jeunesse) en el govern provisional. Entre el 9 d'abril i el 14 de juliol, se suposa que es va reunir amb altres ministres en diverses reunions del Govern en què els ministres van rebre informació sobre el progrés del genocidi i van demanar que es distribueixin armes a les seves províncies per al seu ús pels genocides.
El 21 de novembre de 2001, el Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (ICTR) va publicar una acusació contra Nzabonimana i altres amb genocidi, conspiració per cometre genocidi, complicitat en el genocidi, incitació directa i pública a cometre genocidi i crim contra la humanitat.
Nzabonimana va ser detingut a Tanzània el 18 de febrer de 2008 i transferit a la custòdia del TPIR el 19 de febrer de 2008.
Segons African Rights, Nzabonimana és una dels "tres civils clau" que col·labora amb les FLDR, que operen a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-01-21. [Consulta: 24 juliol 2018].
* 1 2 3 Indictment against Nzabonimana, from the ICTR
* ↑ Musician again pleads not guilty to genocide, Hirondelle.org, March 8, 2003
* ↑ African Rights seeks severe sanctions for FDLR Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., Rwanda News Agency, October 25, 2005
# Inhibidor

«Inhibidor o inhibició» té aquests significats:
* Inhibidor de corrosió, substància que disminueix la taxa d'oxidació dels metalls
* Inhibidor enzimàtic, substància que s'enllaça a un enzim i en disminueix l'activitat
* Inhibidor de reacció, substància que evita o disminueix la taxa d'una reacció química
# Atanas Kirov

Atanas Kirov (Strasldja, 13 de novembre de 1969) és un exfutbolista búlgar, que jugava de davanter.
Després de destacar com a promesa búlgar al PFC Slavia Sofia, el 1990 aplega a la competició espanyola per jugar amb el Deportivo de La Corunya, que no el va tramitar fitxa eixe mateix any.
En les tres temporades següents que hi va romandre al conjunt gallec, no va arribar a debutar en Lliga. La temporada 91/92 va ser cedit al CD Málaga, de Segona Divisió, on va marcar dos gols en 14 partits. Va retornar a l'Slavia de Sofia, primer cedit, i després traspassat, on va jugar des del 1992 fins a l'any 2000. Va retirar-se el 2002, després d'haver militat dos anys al Rochester Rhinos estatunidenc.
Va ser internacional amb Bulgària sots-21 en una ocasió.

## Referències

* ↑ Atanas Kirov a BDFutbol
* ↑ Perfil a amigosmalaguistas
* ↑ Perfil a worldfootball
* ↑ Perfil a livefutbol

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Iasió

Segons la mitologia grega, Iasió (en grec antic Ἰασίων), (o Jasió) fou un heroi, fill de Zeus i de la nimfa Electra. Per part de mare descendeix d'Atlant.
Amb el seu germà Dàrdan vivia a Samotràcia, encara que algunes tradicions el fan d'origen cretenc. És conegut sobretot per l'amor que tenia a Dèmeter, però de vegades aquest amor no és correspost, i Jasió vol violentar la deessa, la qual cosa provoca la còlera de Zeus que el fa morir fulminat per un llamp. La majoria d'autors coincideix que l'amor va ser correspost, i de la seua relació amb Demèter va néixer Plutos, la riquesa, que recorre la terra repartint abundància.
Diodor explica que Iasió era germà, a més de Dàrdanos, també d'Harmonia. Va ser iniciat per Zeus en els misteris de Samotràcia i ell mateix inicià nombrosos herois. Quan hi va haver les noces de la seva germana amb Cadme, va retrobar-se amb Dèmeter, la qual va enamorar-se d'ell i li va regalar la llavor del blat. Més endavant, Iasió es casà amb Cíbele, amb qui va tenir un fill anomenat Coribant, epònim dels coribants.

## Referències

* ↑ Diccionari Grec-Català, Ἰασίων = Iasió, pàg. 912
* ↑ Iasió a: Diccionari Pierre Grimal, pàg. 280
* ↑ Diccionari de la mitologia grega i romana; Jordi Parramon, pàg. 157.
* ↑ Carles Riba, en la seva traducció de l'Odissea i Agustí Bartra en el seu Odisseu, usaren la transcripció Jasió. Vegeu «Iasió i Demèter / Jasió i Doso» a: Blog De Troia a Ítaca
* 1 2 3 4 5 6 7 Diccionari Pierre Grimal, pàgs. 208-281

## Bibliografia

* Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223.
* Grimal, Pierre; Franquesa, Montserrat (trad.); Gestí, Joaquim (trad.); Martí, Andreu (trad.). Diccionari de Mitologia Grega i Romana. Barcelona: Edicions de 1984, febrer de 2008. ISBN 9788496061972.
* Parramon i Blasco, Jordi:. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 2009. ISBN 9788492549566.
* '«Iasió i Demèter/Jasió i Doso» A: De Troia a Ítaca: les traduccions, els ressons i les influències d'Homer i la matèria troiana en les arts i la cultura catalanes i universals [Consulta 10 de juny de 2022]

## Enllaços externs

* Etimologia: Zufferli, Carla; Almirall, Jaume (trad.). «Iasió». A: DEMGOL - Diccionari Etimològic de la Mitologia Grega multilingüe on-line (htlm). Trieste: Università degli Studi di Trieste - Dipartimento di scienze dell'Antichità "Leonardo Ferrero" [Consulta: 27 agost 2016].
* Àmplia informació sobre Iasió. (anglès)