OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ivànovo

Ivànovo (en rus Ива́ново (rus), coneguda fins a 1932 com a Ivànovo-Voznessensk, Иваново-Вознесенск) és una ciutat al centre de la Rússia europea. Capital i centre administratiu de l'óblast d'Ivànovo, té una població de 406.465 habitants (segons el cens de 2002). La ciutat ha estat coneguda tradicionalment com la capital tèxtil de Rússia. Alhora, i donat el fet que la majoria de treballadors d'aquesta indústria són dones, també se l'ha coneguda com la Ciutat de les Núvies. Tot i això, Ivànovo destaca econòmicament també per la seva indústria alimentària, així com la dedicada a la producció de maquinària, els productes de pell i la indústria química. Ivànovo compta amb diversos centres d'ensenyament superior. Molt probablement, la més famosa de les seves ciutadanes hagi estat l'escriptora postmodernista de nacionalitat francesa Nathalie Sarraute.

## Història

La ciutat d'Ivànovo es va formar l'any 1871 a partir de la unió del poble d'Ivànovo (antic centre tèxtil, mencionat per primer cop el 1561) amb el nucli industrial de Voznessenski Possad (fundat el 1856). De fet, la localitat va mantenir el nom conjunt d'Ivànovo-Voznessensk fins a l'any 1932.
Ja a l'època de l'Imperi Rus la ciutat va esdevenir un centre de la indústria lleugera, alhora que des de finals del segle xix es va consolidar com el primer centre tèxtil de Rússia i el segon d'Europa, en competència directa amb la polonesa Łódź. Precisament, els treballadors d'aquesta indústria van ser els qui organitzaren una greu vaga durant la Revolució de 1905. El mateix any, al mes de maig, es va formar a la ciutat un soviet o assemblea d'obrers; per això, la ciutat ha passat a la història també com la Ciutat del Primer Soviet. Aquest títol però, és discutit per Sant Petersburg.

## Vegeu també

* Fúrmanov
* Universitat Estatal de Química i Tecnologia
* Servei de tramvia a Ivànovo, abandonat el 2008
* Monument a Mikhaïl Frunze

## Enllaços externs

* Lloc web d'Ivànovo
* Portal regional
* Ivanovo city site Arxivat 2020-09-29 a Wayback Machine.
# Ivànovka (Tula)

Ivànovka - Ивановка (rus) - és un poble a l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 172 habitants.<ref[ОКАТО Plantilla:ОКАТО</ref>

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Joan Antoni Mur i Borràs

Joan Antoni Mur i Borràs (Flix, 2 de febrer de 1946) és un economista i polític català.

## Biografia

Llicenciat en econòmiques per la Universitat de Barcelona en 1972 i militant d'Unió Democràtica de Catalunya des de 1976, de la que n'ha estat conseller nacional. Resideix a Sant Carles de la Ràpita i ha treballat com a cap d'administració i de personal a l'empresa Cementos del Mar, SA d'Alcanar de 1976 a 1984.
En els anys 1980 fou president de l'Agrupació Musical Rapitenca i membre de la Federació de Bandes de Catalunya. Fou elegit diputat per la circumscripció de Tarragona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 i 1988 per Convergència i Unió. Ha estat vicepresident de la Comissió d'Indústria, Energia, Comerç i Turisme del Parlament de Catalunya el 1984-1988 i Secretari de la Comissió d'Indústria, Energia, Comerç i Turisme el 1988-1992.

## Obres

* El gust és meu (2010)

## Referències

* ↑ Diputats III Legislatura
* ↑ EL gust és meu al web del CCUC

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament a La Vanguardia, 3 de maig de 1984
# Joaquim Adrego Andrade

Joaquim Adrego Andrade, conegut també com a Joaquim Andrade, (Sangalhos, Anadia, 16 d'agost de 1969) va ser un ciclista portuguès, que fou professional des del 1989 fins al 2008.
Del seu palmarès destaca un Campionats nacionals en ruta i dos de contrarellotge. També va guanyar la Volta a l'Algarve, la Volta a l'Alentejo i el Tour de Poitou-Charentes. Va arribar a participar 21 cops a la Volta a Portugal.
Era fill del també ciclista Joaquim Andrade.

## Palmarès

* 1989
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Joaquim Agostinho
* 1990
** 1r de la Porto-Lisboa
* 1991
** 1r de la Volta a l'Algarve i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi Abimota i vencedor d'una etapa
* 1993
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Abimota
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Jornal de Noticias
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal del Futur
* 1995
** Vencedor d'una etapa de la Volta a l'Alentejo
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Jornal de Noticias
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
* 1996
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Internacional Costa Azul
* 1997
** 1r del Tour de Poitou-Charentes i vencedor d'una etapa
* 1998
** 1r del Gran Premi Abimota
* 2002
** Campió de Portugal de contrarellotge
** 1r de la Volta a l'Alentejo
* 2003
** Campió de Portugal de contrarellotge
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Estremadura-RTP
* 2005
** Campió de Portugal en ruta
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Abimota

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1992. 97è de la classificació general
* 1996. 82è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Joaquim Puig i Antich

Joaquim Puig i Antich (Barcelona, 22 de setembre de 1944 - 2 de desembre de 1989), conegut com a Kim Puig Antich als Estats Units d'Amèrica, fou un psiquiatre català. El seu germà petit fou el militant llibertari Salvador Puig Antich, executat al final de la dictadura franquista.
Fou un metge i investigador que es va dedicar a la psiquiatria infantil i de l'adolescència. La carrera de medicina la va estudiar a l'Hospital Clínic de Barcelona. Es formà com a neurocirurgià a Montpeller i prosseguí els seus estudis a l'Hospital Sinai de Baltimore i a l'Hospital Beth Israel Hospital de Nova York, ambdós als EUA. També estudià al Col·legi de Medicina Albert Einstein. Esdevingué professor de la Universitat de Colúmbia de Nova York i catedràtic de Psiquiatria de quitxalla i d'adolescents a la Universitat de Pittsburgh. Puig i Antich fou un dels primers experts que demostrà l'existència d'una veritable depressió infantil, quan la majoria dels especialistes creien que era una patologia adulta. El prestigiós Institut Clínic Psquiàtric Occidental de la Facultat de Medicina d'aquesta darrera universitat creà la càtedra de psiquiatria infantil que duu el seu nom.
L'octubre de 2008, l'Institut d'Atenció Psiquiátrica de l'Hospital del Mar de Barcelona organitzà la primera jornada dedicada a la seva memòria, el I Memorial Dr. Puig Antich. El mediàtic psicòleg Martin Seligman, un dels màxims representants de la psicologia positiva, l'esmenta en la seva obra de divulgació Learned Optimism.

## Referències

* ↑ Bulbena Vilarrasa, Antonio. «Joaquim Puig Antich, otro auténtico salvador» (en castellà). La Vanguardia, 13-11-2008. [Consulta: 21 abril 2014].
* ↑ «I Memorial Dr. Puig Antich».

## Enllaços externs

* Joaquim Puig i Antich | Galeria de Metges Catalans
* The Joaquim Puig-Antich Legacy (anglès)
# Jean-Marc Pujol

Jean-Marc Pujol (Mostaganem, Algèria, 1949) és un polític nord-català, membre de l'UMP i posteriorment de Républicains, batlle de Perpinyà des d'octubre del 2009 fins al 2020. i President de la Comunitat Urbana Perpinyà Mediterrània Metròpoli del 2014 fins al 2020.

## Biografia

De família catalana emigrada a Algèria, estudià dret i exercí com a assessor fiscal. Jean-Marc Pujol és membre del Consell municipal de Perpinyà des del 1989. Adjunt a l'alcalde Jean-Paul Alduy des del 1995, el va substituir en el càrrec l'any 2009.
Havia estat campió de França de pesca subaquàtica per equips (1974) i presidí la comissió nacional de pesca submarina de la Federació francesa d'estudis i esports submarins (1984-1996).
El 2008 va ser distingit amb el títol de cavaller de la Legió d'Honor.

## Referències

* ↑ «L'alcalde de Perpinyà rep el president Torra amb un llaç groc». [Consulta: 18 febrer 2020].
* ↑ «Jean-Marc Pujol». GEC - enciclopèdia.cat. [Consulta: 18 febrer 2020].
# Jocs Bolivarians

Els Jocs Bolivarians són una competició esportiva disputada cada quatre anys pels països del nord de Sud-amèrica, a més de Panamà.
Hi prenen part Colòmbia, Perú, Veneçuela, Bolívia, Equador i Panamà. El nom és en honor de Simón Bolívar, gràcies al qual, aquests països aconseguiren la independència d'Espanya. Els organitza l'Organización Deportiva Bolivariana, la qual depèn de l'Organización Deportiva Panamericana.
La primera edició es disputà el 1938 a Bogotà, coincidint amb els 400 anys de la fundació de la ciutat. Foren impulsats per Alberto Nariño Cheyne, director nacional d'educació física de Colòmbia, el qual llençà la idea durant els Jocs Olímpics de Berlín de 1936.

## Edicions

| Edició | Any | Seu | Seu | Dates | Països | Líder Medaller |
| I | 1938 | Bogotà | Colòmbia | 6–22 agost | 6 | Perú |
| II | 1947-48 | Lima | Perú | 25 desembre – 8 gener | 6 | Perú |
| III | 1951 | Caracas | Veneçuela | 5–21 desembre | 6 | Perú |
| IV | 1961 | Barranquilla | Colòmbia | 3–16 desembre | 5 | Veneçuela |
| V | 1965 | Quito, Guayaquil | Equador | 20 novembre – 6 desembre | 6 | Veneçuela |
| VI | 1970 | Maracaibo | Veneçuela | 23 agost – 6 setembre | 6 | Veneçuela |
| VII | 1973 | Ciutat de Panamà | Panamà | 17 febrer – 3 març | 5 | Veneçuela |
| VIII | 1977 | La Paz | Bolívia | 15–29 octubre | 6 | Veneçuela |
| IX | 1981 | Barquisimeto | Veneçuela | 4–14 desembre | 6 | Veneçuela |
| X | 1985 | Ambato, Cuenca i Portoviejo | Equador | 9–18 novembre | 6 | Veneçuela |
| XI | 1989 | Maracaibo | Veneçuela | 14–25 gener | 6 | Veneçuela |
| XII | 1993 | Cochabamba, Santa Cruz | Bolívia | 24 abril – 2 maig | 6 | Veneçuela |
| XIII | 1997 | Arequipa | Perú | 17–26 octubre | 6 | Veneçuela |
| XIV | 2001 | Ambato | Equador | 7–16 setembre | 6 | Veneçuela |
| XV | 2005 | Armenia, Pereira | Colòmbia | 12–21 agost | 6 | Veneçuela |
| XVI | 2009 | Sucre | Bolívia | 15–26 novembre | 6 | Veneçuela |
| XVII | 2013 | Trujillo | Perú | 16–30 novembre | 11 | Colòmbia |
| XVIII | 2017 | Santa Marta | Colòmbia | 11–25 novembre | 11 | Colòmbia |
| XIX | 2022 | Valledupar | Colòmbia | 24 juny -5 juliol | 11 | Colòmbia |
| XX | 2024 | Ayacucho | Perú | 6-15 desembre | | |
| XXI | 2025 | Guayaquil | Equador | | | |

## Referències

* ↑ CPNRadio. «Trujillo será la sede de los Juegos Bolivarianos 2013 Trujillo será la sede de los Juegos Bolivarianos 2013» (en espanyol), desembre 23, 2010.
# Joaquima Cot i Codony

Joaquima Cot i Codony, coneguda esportivament com a Quima Cot, (Mataró, Maresme, 18 de febrer de 1951) és una jugadora de basquetbol catalana, ja retirada.
Aler, formà part del Club Deportiu Mataró que aconseguí tres títols de Lliga de forma consecutiva entre 1971 i 1974, així com dos subcampionats d'Espanya (1973 i 1974). L'any 1979 va fitxar pel Club Joventut de Badalona, aconseguint l'ascens a la primera divisió el 1982. Internacional amb la selecció espanyola en divuit ocasions, va participar en el Campionat Europeu d'Itàlia de 1974. Entre altres reconeixements, ha sigut distingida com a Històrica del Bàsquet Català per la Fundació de Bàsquet Català l'any 2002.

## Palmarès

* 3 Lligues espanyoles: 1971-72, 1972-73, 1973-74

## Referències

* ↑ «Joaquima Cot i Codony». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Roman, Jorge. «Joventut-Parera, a Primera Femenina». Mundo Deportivo, 20-05-1982. [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ «Llista complert dels Històrics del Bàsquet Català» ( PDF). Fundació del Bàsquet Català. Arxivat de l'original el 2018-12-10. [Consulta: 6 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Joaquima Cot Codony - FIBA
* Joaquima Cot Codony - Selección Femenina Absoluta
# Jordi Blasco Castany

Jordi Blasco Castany (Alzira, 1947) fou un advocat i polític valencià, germà de Rafael Blasco Castany i Francisco Blasco Castany.

## Biografia

Llicenciat en Dret, treballà com a interventor de l'administració local a l'ajuntament d'Alginet. Fou diputat pel PSPV-PSOE per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1986. Dins del Congrés dels Diputats ha estat vocal de les Comissions d'Economia, Comerç i Hisenda, de Pressupostos i de la Comissió Mixta per a les Relacions amb el Tribunal de Comptes.
No es presentà a les eleccions de 1989. En 1982 fou secretari general de la Conselleria d'Economia i Hisenda de la Generalitat Valenciana, dirigida pel seu germà Rafael. Després va continuar com a funcionari de l'administració local a Alginet, on encara hi exercia en 2013.

## Referències

* ↑ Fitxa al Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.83. ISBN 9788495484802.
* ↑ DECRET de 20 de desembre de 1982 amb el seu nomenament
# Jonathan McEvoy

Jonathan McEvoy (St Helens, Merseyside, 2 d'agost de 1989) és un ciclista anglès, professional des del 2010 i actualment a l'equip Madison Genesis. Combina la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Ulster

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Jonathan Mensah

Jonathan Mensah (nascut el 13 de juliol de 1990 en Accra) és un futbolista ghanès que actualment juga de Defensa pel Granada CF.
# Jiang Yonghua

    En aquest nom xinès, el cognom és Jiang.
Jiang Yonghua (xinès tradicional: 江永華, xinès simplificat: 江永华, pinyin: Jiāng Yǒnghuá, Jixi, Heilongjiang, 12 de novembre de 1986) és una ciclista xinesa, especialista en el ciclisme en pista. Medallista als Jocs Olímpics d'Atenes, també ha guanyat una medalla al Campionat del món de 500 metres contrarellotge.

## Palmarès

* 2002
** Medalla d'or als Jocs Asiàtics de Busan en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Àsia en 500 metres
* 2004
** Medalla de plata als Jocs Olímpics d'Atenes en 500 metres contrarellotge
** Campiona d'Àsia en 500 metres
** Campiona d'Àsia en Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 2002
** 1a a la Classificació general i a la prova de Kunming, en 500 m.

## Referències

* ↑ «Jiang Yonghua». Chinese Olympic Committee. [Consulta: 8 gener 2009].
* ↑ «Australian wins women's 500m time trial, Chinese Jiang Yonghua silver». People's Daily Online, 21-08-2004. [Consulta: 8 gener 2009].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Jiang Wenwen

Jiang Wenwen és el nom dels següents personatges:
* Jiang Wenwen (nedadora sincronitzada) (1986), nedadora sincronitzada xinesa
* Jiang Wenwen (ciclista) (1986), ciclista xinesa
# Joan González Cañellas

Joan González Cañellas (nascut l'1 de febrer de 2002) és un futbolista professional català que juga com a migcampista central a la US Lecce de la Serie A.

## Carrera

Producte juvenil de la Cornellà, González es va traslladar al planter del FC Barcelona el 5 de setembre de 2019. El 19 d'agost de 2021, es va traslladar a l'acadèmia juvenil de la US Lecce. Va començar a entrenar amb l'equip sènior del Lecce a la pretemporada l'estiu del 2022 i va ascendir a la seva plantilla abans de la seva temporada a la Sèrie A la 2022-23 després d'aconseguir l'ascens.
González va fer el seu debut professional i a la Copa Itàlia com a substitut final en un empat per 1–1 (derrota global 3–2) contra l'Cittadella el 5 d'agost de 2022.

## Estil de joc

González es va formar inicialment com a migcampista, abans de convertir -se en central al FC Barcelona, i després de nou al migcampista a la US Lecce. És un expert en el joc des del darrere amb passades precises i sovint tria el millor carril de passada. Pot jugar en un migcamp de 2 o 3 jugadors, i és un gran driblador amb un bon sentit de la posició.

## Referències

* ↑ «U.S. Lecce First Team | 2020-21 Season». U.S. Lecce Official Website. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «EL JUVENIL JOAN GONZÁLEZ TAMBIÉN FICHA POR EL FC BARCELONA», 05-09-2019.
* ↑ «Primavera 1: Acquisizione Joan Gonzalez Canellas». U.S. Lecce.
* ↑ «Joan González conquista el Lecce». Diario AS, 24-07-2022.
* ↑ Pandis, Gabriele De. «Tassa Cittadella pagata anche quest'anno, ma il Lecce non può essere questo», 05-08-2022.
* ↑ Fedele, Francesco. «Joan Gonzàlez, il Lecce ha scommesso sul talento», 26-11-2021.

## Enllaços externs

* Joan González Cañellas, Fitxa a Soccerway
* Joan González Cañellas a BDFutbol
* Joan González Cañellas a La Preferente (castellà)
# José Martínez Palomar

José Martínez Palomar, conegut com a Pepe Martínez, (València, 8 d'octubre de 1939) és un exfutbolista i exentrenador valencià. Actualment és el President del Comitè d'Entrenadors de la Federació de Futbol de la Comunitat Valenciana.

## Trajectòria

Després de jugar amb el filial del València, va romandre dues temporades al primer equip. Posteriorment va jugar 11 temporades al CE Sabadell, d'elles 7 a Primera Divisió i 4 en Segona. És el jugador amb més partits disputats a Primera Divisió en la història del Centre d'Esports Sabadell.
Es va retirar com a futbolista en la temporada 1974-75. Una temporada després va començar entrenant al CD Alcoià en hores baixes que havia caigut a la categoria de Regional Preferent, però abans d'acabar la temporada amb el club d'Alcoi va fitxar pel CE Sabadell. En la seva primera etapa com a entrenador del Sabadell va estar 5 temporades, va agafar l'equip en Tercera Divisió i el va pujar a Segona Divisió en la seva segona temporada, categoria en la qual va entrenar l'equip fins a la seva marxa el 1980.
Posteriorment va entrenar a l'UD Alzira, Llevant UE i novament a l'Alcoià. La temporada 1980-1981 va ascendir al Deportivo de la Corunya a Segona Divisió. A la temporada 1986/87 va fitxar pel CE Sabadell a mitjan lliga amb l'objectiu d'aconseguir la salvació, la qual cosa va aconseguir en aquesta temporada, però seria destituït en la següent a mitjan temporada per la mala ratxa de resultats. A 1988 va fitxar per l'Hèrcules en Segona "B" i va ser destituït el 3 de novembre. A mitjan temporada 1989/90 es va fer càrrec del Llevant Unió Esportiva. El 13 de gener de 1992 l'entrenador valencià va iniciar la seva tercera etapa en l'equip vallesà. Va aterrar al mercat d'hivern substituint Antonio Olmo, i l'equip va acabar en 9è lloc de Segona Divisió que li va valer perquè continués entrenant a la temporada 1992/93. La temporada següent va ser destituït a principis de 1993. La temporada 2000/01 mentre entrenava a l'Alzira a Segona "B" va rebre una oferta per entrenar el Beijing Guoan de la Xina, oferta que finalment no va fructificar. Actualment és el President del Comitè d'Entrenadors de la Federació de Futbol de la Comunitat Valenciana.

## Referències

* ↑ El Mundo Deportivo. «Pepe Martínez, cesado», 4 de novembre de 1988.
# José Martínez Puig

José Martínez Puig (Algemesí, 15 de setembre de 1958) és un exfutbolista valencià, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Comença a l'Algemesí, sent ben prompte captat pel RCD Espanyol, que l'incorpora al seu planter. El 1980 recala al Girona FC, on milita dues temporades abans de retornar al País Valencià, on juga amb el Llevant UE (82/86) i l'Olímpic de Xàtiva (86/87).
L'estiu de 1987 fitxa pel CE Castelló, de Segona Divisió. Eixa temporada, la 87/88, és el porter titular, jugant 38 partits. Eixa condició la perd a l'any següent i seria suplent fins a la temporada 91/92. En aquest període, el Castelló milita dues temporades a primera divisió, en les quals el d'Algemesí tan sols disputa un encontre, a la 89/90. Es retira el 1993, després d'haver jugat amb la UE Oliva.
Penjades les botes, ha seguit vinculat al món del futbol dins l'equip tècnic del Llevant UE.

## Referències

* ↑ http://www.emporda.info/esports/2009/11/15/julia-retroba-lexporter-del-girona-jose-martinez-puig/60363.html

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Juan José de la Iglesia Meijide

Juan José de la Iglesia Meijide (Madrid, 10 de maig de 1959) és un periodista i presentador de televisió espanyol.

## Biografia

Ha desenvolupat la seva carrera fonamentalment en ràdio i televisió; va debutar a Radio Juventud de Madrid i entre 1987 i 1992 va ser redactor i guionista a Radiocadena Española i Ràdio Nacional d'Espanya. El 1992 passa a la pantalla petita presentant el programa de Telemadrid A saber, i també com a guionista d'Eso hay que verlo, a la mateixa cadena, Dobles parejas (Antena 3) i Sin ir más lejos (Telecinco).
La seva major popularitat, no obstant això, li va arribar a través de la pantalla petita, quan entre 1996 i 2002 va acompanyar el Gran Wyoming i Javier Martín en la presentació del popular programa de Telecinco, Caiga quien caiga. La seva secció era el Curs d'ètica periodística, en la qual revisava titulars polèmics de la premsa i els substituïa pels que considerava correctes.
Durant aquesta època va compaginar la seva tasca televisiva amb treballs en ràdio: a RNE va dirigir i va presentar el programa Esta noche tampoco (1997-1998) i va col·laborar en La radio de Julia (1999), al costat de Julia Otero en la seva etapa d'Onda Cero.
Després de la cancel·lació de la primera etapa de l'espai, va seguir col·laborant amb Tonino, un altre dels reporters del programa, amb el qual el 2003 va posar en escena el muntatge teatral Adictos al régimen en la companyia teatral Alarma social.
Posteriorment, tots dos es van posar al capdavant del programa Hoy no hay siesta a Localia. El 2005 va reaparèixer al costat de José Miguel Montsó a La azotea de Wyoming de TVE; va col·laborar durant uns mesos a l'espai informatiu d'Antena 3 Ruedo ibérico, presentant la secció L'observatori (2006) i va presentar a Telemadrid el concurs El tramposo (2006).
Des de setembre de 2008 i fins a 2010 va col·laborar com a guionista al programa Queremos hablar de Punto Radio que dirigia i presentava Ana García Lozano. Des de setembre de 2010 va tenir la seva pròpia secció (Noticias de alcance medio) al programa que dirigia Jaume Segalés, A dia de hoy, de 4 a 6 del matí en l'emissora del Grup Vocento.
Actualment, també presenta l'app de trivia en directe Q12.

## Referències

* ↑ «Curso de ética periodística - Caiga Quien Caiga». Arxivat de l'original el 2019-08-18. [Consulta: 18 agost 2019].
# Josep Antoni Fàbregues i Rafí

Josep Antoni Fàbregues i Rafí (Tarragona, 1720 - ?) va ser un notari de Tarragona del segle xviii del qual es conserven diversos documents a l'Arxiu Històric de Tarragona.
Entre els notaris actius a Tarragona el segle xviii se situa Josep Antoni Fàbregues (Fàbregas) i Rafí, documentat entre 1747 i 1790. Nascut vers 1720, era fill del notari Antoni i d'Isabel, filla del també notari Jaume Rafí. El 1777, junt amb Francesc Caputo i Sostes, era prior del col·legi d'escrivans reials de Tarragona –creat el 1583– constinuà fins al 1640 i fou restablert el 1707. Formava part d'una nissaga de notaris consignada fins a 1882 amb Tomàs Maria Fàbregues i Cerezo, que alhora s'enllaçaria amb altres famílies de col·legues de professió (Rafí, Borés, Seguí, Bigaray, Eloi, Rovira i Caputo). Fou germà de Ramon, notari entre 1756 i 1792, pare del notari Salvi Fàbregues i Rovira; tres germanes seves es casarien amb notaris i tindria dos fills notaris anomenats Ramon i Valerià.
L'Arxiu Històric de Tarragona conserva onze volums d'aquest notari: deu amb manuals dels anys 1747/1779 i un Capbreu de Vilabella (1790), de l'arquebisbat. Assenyalem que J. A. Fàbregues vivia al carrer de les Salines –així denominat pel magatzem de la sal–, darrere la muralla, a la banda de ponent, perpendicular al de les Portes Falses, citat a l'escriptura de compravenda a carta de gràcia.

## Referències

* 1 2 3 «Privilegi de Pere III». Xac.gencat.cat. Gencat. [Consulta: 10 octubre 2015].