OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fairfield (Vermont)

Fairfield és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.800 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fairfield tenia 1.800 habitants, 620 habitatges, i 486 famílies. La densitat de població era de 10,3 habitants per km².
Dels 620 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 21,6% no eren unitats familiars. En el 16% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.219 $ i la renda mediana per família de 48.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.756 $ mentre que les dones 24.258 $. La renda per capita de la població era de 17.307 $. Entorn del 5,9% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Personatges il·lustres

* Chester A. Arthur (1829 - 1886) polític, 21è President dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fairfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fairfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fluorlamprofil·lita

La fluorlamprofil·lita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la lamprofil·lita.

## Característiques

La fluorlamprofil·lita és un silicat de fórmula química Na₃(SrNa)Ti₃(Si₂O₇)₂O₂F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2013, sent publicada l'any 2018. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 19589, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r130421.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Morro do Serrote, a Poços de Caldas (Minas Gerais, Brasil). També ha estat descrita a la intrusió alcalina de Niva i a la mina Karnasurt, a l'óblast de Múrmansk (Rússia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluorlamprophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Font del Toll (Vilamolat de Mur)

La Font del Toll és una font dins del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble de Vilamolat de Mur. És a 627 msnm, a ponent de Casa Josep i al nord-oest de Vilamolat de Mur, molt a prop de tots dos llocs. És en una raconada formada per una pista rural en vèncer la llau del Toll.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font del Tinet (Erinyà)

La Font del Tinet és una font del poble d'Erinyà, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament pertanyia al terme de Toralla i Serradell.
Està situada a 614,5 metres d'altitud, al sud-est d'Erinyà, a prop i al sud-oest de la Casa del Tinet, a ponent de la carretera N-260. És a l'extrem sud-est de la partida de les Planes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font del Toll (Herba-savina)

La Font del Toll és una font del poble d'Herba-savina al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament pertanyia a l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca.
Està situada a 970 m d'altitud, al costat nord del camí que des del camí de Pessonada a Carreu puja fins al poble d'Herba-savina.
És just dessota del poble, que queda aturonat al nord de la font, uns 50 metres més enlairat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Martí de Collfred

Sant Martí de Collfred és l'església de Collfred, del municipi d'Artesa de Segre, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Temple romànic d'una nau, amb modificacions a la façana de ponent i amb capella adossada al nord. L'absis té una finestra amb arc de mig punt de doble esqueixada i unes mènsules afegides suporten la nova coberta. La coberta de la nau s'aixecà de nou. La volta de canó està reforçada per arcs torals sobre pilars amb capitells actualment. El cor s'il·lumina amb una finestra també de doble esqueixada. La porta i el campanar de cadireta han estat modificats.

## Història

El segle xiii és documentada a propòsit del castell de Collfred. El 1592 apareix inscrita a la col·legiata d'Àger i des del 1757 al 1806 al seu arxiprestat. En l'actualitat depèn de Sant Climent de Vilves. La llinda de la porta rectangular encastada en la façana de ponent data del 1860.

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de Collfred». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Sant Martí de Collfred Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Gorni (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Gorni».
Gorni (en rus: Горный) és un poble (possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2018 tenia 51 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Xaar del Nègueb

Xaar del Nègueb (en hebreu, שער הנגב; porta del Nègueb) és un consell regional del districte del Sud d'Israel. S'estén entre la franja de Gaza, Ascaló i Beerxeba, a la part nord-oest del desert del Nègueb.
El municipi de Xaar del Nègueb agrupa els següents nuclis de població:
* Moixav: Yakhini (יכיני).
* Quibuts: Beror Hayil (ברור חיל), Dorot (דורות), Erez (ארז), Gevim (גבים), Kefar Azza (כפר עזה), Mefallesim (מפלסים), Nahal Oz (נחל עוז), Nir Am (ניר עם), Or Haner (אור הנר), Ruhama (רוחמה; en català, Ruhamà).
* Centre educatiu: Ibbim (איבים).

## Enllaços externs

* Mapa de Xaar HaNègueb Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine. (hebreu)
* Xaar del Nègueb Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès) i (hebreu)
# Glótovka

Glótovka (en rus: Глотовка) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2017 tenia 2.033 habitants. Pertany al districte d'Inza.

## Referències

* ↑ «Энциклопедия Ульяновской области: Забалуйка».
# Malyshevita

La malyshevita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la lapieïta. Rep el nom per Ilya Ilyich Malyshev (Илья Ильич Малышева) (19 de juliol (1 d'agost) de 1904, Maykor, Perm, Imperi Rus - 23 d'abril de 1973, Moscou, URSS), descobridor del jaciment de minerals de titani de Samotkansky, als Urals, juntament amb el seu fill, el professor VI Malyshev (В. И. Малышева) (1927-2002).

## Característiques

La malyshevita és una sulfosal de fórmula química PdCuBiS₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la malyshevita pertany a «02.GA: nesosulfarsenats, nesosulfantimonats i nesosulfbismutits sense S addicional» juntament amb els següents minerals: proustita, pirargirita, pirostilpnita, xantoconita, samsonita, skinnerita, wittichenita, lapieïta, mückeïta, lisiguangita, aktashita, gruzdevita, nowackiïta, laffittita, routhierita, stalderita, erniggliïta, bournonita, seligmannita i součekita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Srednyaya Padma, que es troba al dipòsit d'urani i vanadi de Velikaya Guba, a prop del llac Onega (República de Carèlia, Rússia). També ha estat descrita en altres indrets del país, així com a la República Popular de la Xina, el Canadà i Escòcia.

## Referències

* ↑ «Malyshevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 maig 2021].
# El buscador d'or

El buscador d'or (Kdo hledá zlaté dno) és una pel·lícula txecoslovaca dirigida per Jiří Menzel, estrenada el 1975. Ha estat doblada al català. El film va formar part de la selecció oficial a la Berlinale 1975.

## Argument

Un jove que torna del servei militar comença a treballar en la construcció de l'embassament de Dalesice.

## Repartiment

* Jan Hrusínský
* Jana Giergielová
* Július Pántik
* Míla Myslíková
* Alois Liskutín
* Frantisek Husák
* Frantisek Rehák
* Blazena Holisová
* Vlasta Jelínková
* Blanka Lormanová
* Oldrich Vlach
* Otakar Dadák

## Referències

* ↑ esadir.cat. El buscador d'or. esadir.cat.
* ↑ «Kdo hledá zlaté dno». The New York Times.
# Encarnación Rosal

María Vicenta Rosal Vásquez, en religió Encarnación del Corazón de Jesús (Quetzaltenango, Guatemala), 26 d'octubre de 1820 - camí de Tulcán a Otavalo, Equador, 24 d'agost de 1886) fou una religiosa americana, fundadora de les Betlemites Filles del Sagrat Cor. És venerada com a beata per l'Església catòlica.

## Biografia

María Vicenta va néixer el 1820 al si d'una família cristiana. Als quinze anys va ingressar al beateri de Belén, a la Ciutat de Guatemala, institució de les monges betlemites de Sant Pere Betancur. El 16 de juliol de 1836 rep l'hàbit de mans de l'últim frare betlemita, José de San Martín (l'orde havia estat suprimit el 1821), i pren el nom de Maria Encarnació del Sagrat Cor. Del beateri passa al convent de les Catalinas, però torna a Belén i n'és nomenada priora. Tracta de reformar-lo, però no ho aconsegueix i en 1855 funda una nova comunitat al seu poble natal, Quetzaltenango, on aplica les constitucions reformades que ella mateixa redacta, donant a la congregació el nom de Germanes Betlemites Filles del Sagrat Cor.
La nova congregació segueix el carisma dels betlemites de Pere Betancur. A banda de l'adoració al Sagrat Cor de Jesús, fan assistència als necessitats i donen educació als nens en escoles i llars per a nens pobres. Els dos col·legis de Quetzaltenango veuen interrompuda la seva tasca per l'expulsió dels ordes religiosos decretada per Justo Rufino Barrios (1873-1885). Rosal marxa i, per continuar la tasca de la congregació, la instal·la a Costa Rica en 1877, on funda el primer col·legi femení a Cartago, vora la Basílica de la Reina de los Ángeles, patrona de Costa Rica.
En 1886, la mare Encarnación fundà un orfenat-asil a San José. El 1884, però, el nou govern també expulsa els ordes religiosos i prohibeix l'ensenyament religiós i ha de tornar a marxar. Funda col·legis betlemites a Colòmbia, i a Pasto una llar per a nenes orfes. A l'Equador funda a Tulcán i Otavalo.
El 24 d'agost de 1886 cau del cavall que la portava de Tulcán al santuari de Las Lajas, a Otavalo, i mor. Anys després, el seu cos fou portat a San Juan de Pasto, on fou sebollit a la llar que hi tenia la congregació.

## Veneració

La causa de beatificació fue incoada el 23 d'abril de 1976, i fou beatificada per Joan Pau II el 4 de maig de 1997. La seva festivitat és el 27 d'octubre.
El seu cos es conserva incorrupte al Hogar de San Juan de Pasto, com es pogué comprovar el 1978.
# Emin

«Emin» té aquests significats:
* Emin, de l'àrab Amin, digne de confiança, fou un títol administratiu otomà. L'amin dirigia l'emanet (intendència d'un servei o direcció d'una recaptació) encarregat de magatzems, aprovisionaments, moneda, mines, duanes i altres.
* Mesquita d'Emin
# Emperador Longqing

Longqing (xinès tradicional: 隆慶, xinès simplificat: 隆庆) va ser el dotzè emperador de la Dinastia Ming (1368-1644) a la Xina. Va regnar només durant 5 anys i mig. Malgrat que va heretar del seu pare un país immers en el caos i la corrupció, els seus primers anys de regnat van ser un període de prosperitat i estabilitat.

## Biografia

Zhu Zaihou (xinès: 朱載垕) va néixer el 4 de març de 1537 a Pequín, va regnar amb el nom de Longqing, que significa "Gran Celebració", i com a nom pòstum o de temple Muzong. A causa que no era el fill gran de l'emperador Jiajing, i perquè la seva mare no estava entre les consorts favorites, Zhu Zaihou va créixer amb poc o gairebé cap contacte amb el seu pare. Molt jove va abandonar el Palau Imperial i va viure sol a una residència, com a Princep de Yu, allunyat de la realitat de la Ciutat Prohibida.
Després de l'època caòtica del seu pare, Longqing va iniciar un procés de reformes amb la recuperació dels funcionaris amb talent que el seu pare havia eliminat, com el cas de Hai Rui, i la supressió dels corruptes, especialment els sacerdots taoistes, malgrat que en els darrers anys del mandat van tornar a ocupar llocs de rellevància. D'altra banda, Longqing va reiniciar el comerç amb altres imperis a Europa, Àfrica i altres parts d'Àsia. Va reforçar la seguretat territorial, que va incloure la fortificació dels ports marítims Zhejiang i Fujian per dissuadir els pirates, una molèstia constant durant el regnat del Jiajing. També va rebutjar l'exèrcit mongol d'Altan Khan, que havia penetrat la Gran Muralla i que va arribar fins a Pequín.
Va morir el 5 de juliol de 1572, després d'una fase on va deixar en mans dels funcionaris eunucs els ressorts del poder.
Va ser enterrat a la tomba Zhaoling amb el nom honorífic de Xiaozhuang i Muzong com a nom de temple.

## Referències

* 1 2 «Longqing Emperor» (en anglès), 03-06-2012. [Consulta: juny 2017].
* 1 2 «Timeline of the Ming and Qing Palace Events. Longqing Reign» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-12-02. [Consulta: juny 2017].
* 1 2 3 Duteil, Jean-Pierre. La Dynastie des Ming (en francès). París: Ellipses, 2016, p. 186. ISBN 97823450-011991.
* ↑ «Gallery of historical Characters. Ming Dynasty emperors who lived in the Forbiden City.» (en anglès). [Consulta: juny 2017].
* ↑ Theobald, Ulrich. «chinaknowledge.de Persons in Chinese History. Ming Muzong» (en anglès), 07-05-2011. [Consulta: juny 2017].
# Esfàgnides

Els esfàgnides (Sphagnidae) són una subclasse de molses, l'única de la classe esfagnòpsides (Sphagnopsida) Inclou dos ordres.
* L'ordre Sphagnales conté quatre gèneres vivents: Sphagnum, amb totes menys tres de les espècies, i Ambuchanania, Eosphagnum, i Flatbergium, cadascun amb una sola espècie.
* L'ordre Protosphagnales conté una sola espècie fòssil.

## Referències

* Shaw, A. Jonathan, 2000. "Phylogeny of the Sphagnopsida Based on Chloroplast and Nuclear DNA Sequences" , The Bryologist 103 (2): 277-306.
# Esfècids

Els esfècids (Sphecidae) són una família d'himenòpters apòcrits que inclou vespes solitàries i unes poques que presenten rudiments de socialitat. Es calculen més de 700 espècies al món.

## Característiques

Mesuren de 2 a 40 mm de longitud. Generalment de color fosc, algunes amb reflexos metàl·lics o amb colors brillants. L'abdomen és llarg i amb un pecíol o una estreta "cintura de vespa". La tíbia presenta dos esperons. Es diferencien de les abelles en què els pèls són simples i no ramificats o plomosos.

## Història natural

La biologia dels esfècids és summament diversa. La gran majoria són solitàries. Moltes fan els seus nius en buits en el sòl o usen cavitats preexistents, unes altres construeixen nius en branques usant fang o en alguns casos, resina.
Són totes depredadors. Cada espècie sol estar especialitzada en un tipus particular de presa, generalment insectes o aranyes. La majoria paralitza a la presa i hi pon els seus ous, sense proporcionar-los una altra cura. Altres poques espècies continuen alimentant a les seves larves durant el desenvolupament.

## Taxonomia

La taxonomia d'aquesta família ha sofert profunds canvis. Crabronidae, que era abans part d'ella, és considerada una família a part.
Subfamília Ammophilinae
* Ammophila
* Podalonia
Subfamília Sceliphrinae
* Chlorion
* Sceliphron
* Stangeella
Subfamília Sphecinae
* Chilosphex
* Isodontia
* Palmodes
* Prionyx
* Sphex

## Referències

* ↑ «esfècids». Gran Enciclopèdia Catalana, 01-05-1987. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ «Sphecidae Latreille, 1802». catalogueoflife.org. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
* ↑ Sann, Manuela; Niehuis, Oliver; Peters, Ralph S.; Mayer, Christoph; Kozlov, Alexey «Phylogenomic analysis of Apoidea sheds new light on the sister group of bees». BMC Evolutionary Biology, 18, 1, 18-05-2018, pàg. 71. DOI: 10.1186/s12862-018-1155-8. ISSN: 1471-2148. PMC: PMC5960199. PMID: 29776336.
* ↑ Branstetter, Michael G.; Danforth, Bryan N.; Pitts, James P.; Faircloth, Brant C.; Ward, Philip S. «Phylogenomic Insights into the Evolution of Stinging Wasps and the Origins of Ants and Bees» (en anglès). Current Biology, 27, 7, 03-04-2017, pàg. 1019–1025. DOI: 10.1016/j.cub.2017.03.027. ISSN: 0960-9822. PMID: 28376325.

## Bibliografia

* Borror, D. J., Delong, D. M., Triplehorn, C. A. (1954) An introduction to the study of insects. Holt, Rinehart and Winston. New York, Chicago. (En anglès)
# Eleccions al Consell General d'Aran de 1999

Les eleccions per a renovar el Consell General d'Aran, format per 13 consellers generals, que elegeixen al Síndic d'Aran, se celebraren el 13 de juny de 1999, coincidint amb les eleccions municipals.

## Candidats

A continuació s'enumeren els candidats a la presidència del Consell General d'Aran, segons els resultats obtinguts:
* Convergència Democràtica Aranesa (CDA): Carles Barrera Sánchez
* Unitat d'Aran-Partit dels Socialistes de Catalunya (UA-PSC): Emilio Medan Ane
* Unió Popular Aranesa (UPA): José Calbetó Giménez
* Partit Renovador d'Arties-Garòs (PRAG): Miguel Barra Daunes

## Campanya electoral

Anunci CDA
Anunci UA
Anunci UPA

## Resultats

Eleccions al Consell General d'Aran, 13 de juny de 1999 :
| Llista electoral | Llista electoral | Cap de llista | Vots | Vots | Consellers | Consellers | Consellers |
| Llista electoral | Llista electoral | Cap de llista | Vots (sufragis) | Vots (percentatge) | Consellers (escons) | Consellers (percentatge) | Diferència consellers |
| | Convergència Democràtica Aranesa-Partit Nacionalista Aranès (CDA-PNA) | Carlos Barrera | 2.271 | 51,54 | 9 | 69,23 | 2 |
| | PSC-Progrés Muni. Cat.-Unitat d'Aran-Gent d'Aran (PSC-PM-UA-GA) | Emilio Medan | 1.311 | 29,75 | 2 | 15,38 | 2 |
| | Unió Popular Aranesa (UPA) | José Calbetó | 473 | 10,74 | 1 | 7,69 | 1 |
| | Partit Renovador Arties-Garòs (PRAG) | Miguel Barra | 120 | 2,72 | 1 | 7,69 | 1 |
| | Agrupació d'Electors Amassadi per Aran (AxA) | Amparo Serrano | 111 | 2,52 | 0 | 0 | = |
| Cens electoral | Cens electoral | Cens electoral | 6.425 | 100% |
| Participació | Participació | Participació | 4.449 | 69,25% |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 4.406 | 99,03% |
| Vots a candidatures | Vots a candidatures | Vots a candidatures | 4.286 | 96,34% |
| Vots en blanc | Vots en blanc | Vots en blanc | 120 | 2,70% |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | 43 | 0,97% |
| Abstenció | Abstenció | Abstenció | 1.976 | 30,75% |

### Resultats per terçó

| Terçó | | | UPA | PRAG | AxA | Total consellers |
| Arties e Garòs | 1 | | | 1 | | 2 |
| Castièro | 2 | 1 | 1 | | 0 | 4 |
| Lairissa | 1 | 0 | | | | 1 |
| Marcatosa | 1 | 0 | | | | 1 |
| Pujòlo | 2 | 0 | 0 | | | 2 |
| Quate Lòcs | 2 | 1 | | | | 3 |
| Total consellers | 9 | 2 | 1 | 1 | 0 | 13 |
| Terçó | | | UPA | PRAG | AxA |
| Arties e Garòs | 64,69 | | | 33,90 | |
| Castièro | 45,48 | 26,36 | 18,08 | | 6,08 |
| Lairissa | 71,20 | 27,60 | | | |
| Marcatosa | 62,50 | 35,14 | | | |
| Pujòlo | 63,94 | 27,29 | 6,97 | | |
| Quate Lòcs | 44,78 | 44,11 | 9,16 | | |
| Total percentatge vot | 51,54 | 29,75 | 10,74 | 2,72 | 2,52 |

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions del 1999 Arxivat 2016-05-12 a Wayback Machine. al web de la Generalitat de Catalunya
# Enrico Creci Alcober

Enrico Creci Alcober (Itàlia, 1878- Barcelona, 1935) fou un pintor academicista italià establert a Barcelona. Va ser assidu de Els Quatre Gats. El Museu d'Art de Sabadell conserva obra seva al seu fons.

## Referències

* ↑ Torrella, Engràcia (coord). Inanimats? La natura morta a la col·lecció. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2009, p. 38. ISBN 978-84-87221-98-9.
# Enrico De Pedis

Enrico De Pedis (pronunciat en italià: [enˈriːko de peˈdis] ; Roma, Itàlia, 15 de maig de 1954 - 2 de febrer de 1990) va ser un gàngster italià i un dels caps de la Banda della Magliana, una organització criminal italiana amb seu a la ciutat de Roma, especialment activa al llarg de finals de la dècada de 1970 i fins a principis dels noranta. El seu sobrenom era "Renatino". A diferència d'altres membres de la seva banda, De Pedis posseïa un fort esperit emprenedor. Mentre que altres membres malgastaven els seus ingressos, ell invertia els seus ingressos il·lícits en empreses constructores, restaurants, botigues, etc.
Juntament amb molts dels crims comesos per la seva banda, a De Pedis també se l'ha relacionat amb la desaparició d'Emanuela Orlandi, el cas de la qual s'ha relacionat amb l'intent d'assassinat del papa Joan Pau II. El 2 de febrer de 1990, De Pedis va patir una emboscada i fou assassinat pels seus antics col·legues a la Via del Pellegrino prop de Campo de' Fiori. Va ser enterrat a la basílica de Sant'Apol·linare de Roma.
El 2009, la fiscalia de Roma va investigar per què De Pedis va ser enterrat a una basílica de propietat del Vaticà. Segons declaracions el 2011 de l'antic membre de la Banda della Magliana Antonio Mancini, això va ser una recompensa per a De Pedis pel seu paper a l'hora de persuadir altres membres perquè s'aturessin les accions violentes (inclòs el segrest d'Orlandi) que la banda estava fent contra el Vaticà per forçar la restitució de grans quantitats de diners que havien prestat al Banc Vaticà a través del Banco Ambrosiano de Roberto Calvi .
El maig de 2012 es va obrir la tomba i es van retirar els ossos com a part de la investigació sobre la desaparició d'Orlandi. El juny de 2012, el cadàver de De Pedis va ser finalment retirat de l'església, cremat i les cendres es van dissoldre al mar.

## Referències

* ↑ López, Alfred «Enrico de Pedis, un padrino enterrado entre Papas» (en castellà). Cuaderno de Historias, 07-05-2012 [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ "Chi l'ha visto?"
* ↑ "Italian mafia boss's tomb opened in search for missing girl", The Guardian, May 15, 2012
* ↑ Verdú, Daniel «La basílica del capo Renatino» (en castellà). El País, 14-08-2017 [Consulta: 30 gener 2023].
# Engordany

Engordany és un dels nuclis tradicionals que formen la ciutat i parròquia d'Escaldes-Engordany (Andorra). Engordany es troba a 1.109 metres d'altitud als vessants meridionals del pic de Padern a la dreta de la Valira d'Orient, davant la confluència amb la Valira del Nord.
Era un petit llogaret vinculat a les Escaldes, a l'altra banda de riu i units pel Pont d'Engordany. Hi havia l'església de Sant Jaume d'Engordany, avui enderrocada. A l'antic camí d'Engordany a Andorra la Vella travessa la Valira del Nord el pont dels Escalls, romànic del segle xiii i on se signà l'acord dels Pariatges l'any 1278.
Havia estat un poble diferenciat de les Escaldes i el més antic, ja que ja era habitat pels voltants del segle II o I aC. Amb el creixement d'Andorra la Vella, les Escaldes i d'Engordany, les tres poblacions han format un conjunt urbà del qual actualment les Escaldes i Engordany formen una sola parròquia anomenada Escaldes-Engordany i constituïda com la setena parròquia d'Andorra des del 1978, any en què va deixar de formar part de la parròquia d'Andorra la Vella.

## Referències

* ↑ GGCC, Escaldes-Engordany: Engordany.
* ↑ Portal turístic d'Andorra, Arxivat 2011-08-18 a Wayback Machine. Comú d'Escaldes-Engordany.

## Vegeu també

* Escaldes-Engordany:
** Les Escaldes
** Els Vilars d'Engordany
** Engolasters
** El Fener