OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tiocianat de potassi

El tiocianat de potassi és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tiocianat ${\ce {SCN-}}$ i cations potassi (1+) ${\ce {K+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {KSCN}}$. S'empra en agricultura com a fungicida.

## Propietats

El tiocianat de potassi es presenta en forma de cristalls incolors o blancs, amb una densitat d'1,9 g/cm³ i un punt de fusió de 173 °C. És un compost higroscòpic i molt soluble en aigua. Es descompon si se'l escalfa a 500 °C.

## Aplicacions

S'utilitza com a part d'un sistema biològic amb enzims per al control de diverses malalties fúngiques, especialment la floridura de tomàquets, pebrots dolços, cogombres, albergínies i maduixes.
En química analítica s'empra com a valorant de l'argent en el mètode de Volhard per a la determinació de clorurs en dissolució. Una quantitat coneguda d'excés de solució de nitrat d'argent ${\ce {AgNO3}}$reacciona amb el clorurs en solució. Quan tot el clorur es converteix en clorur d'argent ${\ce {AgCl}}$, el nitrat d'argent en excés es determina per titulació posterior amb una solució estàndard de tiocianat de potassi formant-se el tiocianat d'argent ${\ce {AgSCN}}$. Després que tot l'argent s'hagi consumit en la reacció amb el tiocianat, el següent excés de tiocianat reacciona amb l'indicador de sulfat d'amoni i ferro(III) i dona un color vermell provocat per la formació del complex de tiocianats de ferro ${\ce {FeSCN^2+}}$.

## Referències

* ↑ PubChem. «Potassium thiocyanate» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «potassium thiocyanate». Arxivat de l'original el 2019-10-28. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ Kealey, D. (David). Analytical chemistry. Oxford: BIOS, 2002. ISBN 0203645448.
* ↑ Nollet, Leo M. L., 1948- editor. De Gelder, Leen, editor.. Handbook of water analysis. CRC Press, Taylor & Francis Group, 2013. ISBN 1439889643.
# Segger Microcontroller Systems

Segger Microcontroller és una empresa de programari i maquinari d'Alemanya que desenvolupa eines per a sistemes incrustats (embedded). El programari consisteix en IDE (Entorn integrat de desenvolupament) i el maquinari en eines de programació i depuració vis JTAG. Segger fou fundad el 1992 i té la seu a Hilden, Alemanya amb oficines a EUA Gardner, Massachusetts.

## Productes

* embOS : sistema operatiu per a equips incrustats, és un sistema opeartiu en temps real.
* JLINK : emuladors i programadors amb connectivitat JTAG per a les famílies de microprocessadors basats en ARM : ARM7 / ARM9 / ARM11, Cortex M0 / M0+ / M1 / M3 / M4 / M7, M23, M33, Cortex R4 / R5, Cortex A5 / A7 / A8 / A9 / A12 / A15 / A17 cores, Renesas RX i Microchip PIC32. Models disponibles :
| Model J-Link | Connexió a PC amb Host USB | Connexió a PC Host Ethernet | Connexió a circuit amb connector de 20-pin 0.10" | Connexió a circuit amb altres connectors | Connexió a circuit amb connector ARM JTAG | Connector amb ARM SWD | Connector amb PIC32 ICSP | Màxima velocitat | Màxima velocitat de baixada |
| PRO | Sí | Sí | Sí | No | Sí | Sí | Sí | 50 MHz | 3 MByte/S |
| ULTRA+ | Sí | No | Sí | No | Sí | Sí | Sí | 50 MHz | 3 MByte/S |
| PLUS | Sí | No | Sí | No | Sí | Sí | Sí | 15 MHz | 1 MByte/S |
| BASE | Sí | No | Sí | No | Sí | Sí | Sí | 15 MHz | 1 MByte/S |
| EDU | Sí | No | Sí | No | Sí | Sí | Sí | 15 MHz | 1 MByte/S |
| Cortex-M | Sí | No | Sí | 19-pin 0.05" | Sí | Sí | No | 25 MHz | 3 MByte/S |
| ARM | Sí | No | Sí | 38-pin Mictor | Sí | No | No | 12 MHz | 1 MByte/S |

## Referències

* ↑ «SEGGER - The Embedded Experts» (en anglès). https://www.segger.com/.+[Consulta: 13 juliol 2017].
* ↑ «SEGGER Microcontroller | Authorized Segger Distributor | Mouser» (en anglès). http://www2.mouser.com.+[Consulta: 13 juliol 2017].

## Vegeu també

* Altres empreses del sector : IAR, Systems, Keil
* Altres programaris : Eclipse, MPLAB de Microchip, LPCXpresso i CodeWarrior de NXP, Atmel Studio d'Atmel, Code Composer Studio de TI, ARM Development Studio d'ARM
# Bola de vedella

La bola de vedella o bola de bou és una recepta típica del sud de la Xina i les comunitats xineses a l'estranger. Com suggereix el nom, la bola es fa de carn de vedella que ha estat finament triturada. És fàcilment distingible de la bola de peix perquè té un color més fosc. Altra característica són els trossos de tendó en cada bola que es dissolen quan es cuinen prolongadament.

## Producció

Quasi totes les pilotes (de porc, vedella, peix, etcètera) fetes a Àsia difereixen significativament en la textura dels seus equivalents d'origen europeu. En lloc de picar la carn i formar les boles, la carn es tritura, essent també sovint el cas dels farciments dels plats cuinats al vapor. Aquest procés dona una textura suau a les boles. La trituració desenrotlla i estira les fibres prèviament enrotllades i embullades de la carn.

## Hong Kong

Les boles de vedella solen barrejar-se amb wanton mee i altres fideus habituals en les receptes amb boles de peix. Estan disponibles en els mercats tradicionals i en els supermercats. Les boles de vedella són també un ingredient popular per als plats hot pot, tenint gran varietat d'usos en la gastronomia xinesa.

## Referències

* ↑ Loh, Pauline D. «Have yourself a ball». China Daily, 06-10-2018. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ «Beef Balls» (en anglès). China Sichuan Food, 30-05-2021. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ «The Beef Ball With Small Wonton» (en anglès americà). Miss Chinese Food, 10-02-2020. [Consulta: 31 octubre 2021].

## Vegeu també

* Cap de lleó
* Pilota cuita
* Pilota
* Wantan
* Jiaozi
# República Socialista d'Eslovènia

La República Socialista d'Eslovènia (en eslovè: Socialistična republika Slovenija) fou un estat socialista integrant de la República Federal Socialista de Iugoslàvia des de 1944 fins a 1991, el predecessor de la moderna Eslovènia. Va ser la més pròspera de les sis repúbliques socialistes iugoslaves.
Ljubljana n'era la capital, i ho continuà sent després de la independència.

## Origen

El 29 de novembre de 1945, l'Assemblea Constituent Iugoslava va celebrar una sessió en què es va decidir que Iugoslàvia estaria composta per sis repúbliques: Eslovènia, Croàcia, Bòsnia i Hercegovina, Montenegro, Sèrbia i Macedònia. Al cap de poc temps, el Partit Comunista va començar a perseguir els que es va oposar al sistema de partit únic comunista. El 30 de gener de 1946, l'Assemblea Constituent va aprovar la Constitució de la República Popular Federativa de Iugoslàvia.

## Final

El 1990, la Lliga dels Comunistes de Iugoslàvia va permetre l'aparició d'altres partits polítics, cosa que va democratitzar el país. El 8 de març d'aquell any, el govern eslovè decidí canviar el nom del país per l'actual, República d'Eslovènia, cosa que eliminava les connotacions comunistes. Un any després, el 25 de juny de 1991, Eslovènia declararia la total independència, que desembocaria en la Guerra dels deu dies.
La guerra finalitzaria el 6 de juliol, amb victòria dels eslovens i la consolidació de la independència: el nou govern seria reconegut per la comunitat internacional. Aquest conflicte seria el principal detonant de la Guerra dels Balcans, que finalitzarien amb la dissolució definitiva de Iugoslàvia.
# Sithathoriunet

Sithathoriunet (S3t Ḥwt Ḥr Jwnt, "filla d'Hathor de Dendera") va ser una princesa egípcia de la XII Dinastia. És especialment coneguda pel tresor de joies trobat a la seva tomba a El-Lahun. Possiblement era filla del rei Senusret II, ja que el seu lloc d’enterrament era al costat de la seva piràmide. Si fos així, això la convertiria en un dels cinc fills coneguts de Senusret II; els altres fills van ser Senusret III, Senusretseneb, Itakait i Nofret.
Sithathoriunet en jeroglífic :
Sithathoriunet va ser enterrada al complex piramidal de Lahun. Segurament va morir mentre Amenemhet III encara era faraó, ja que es van trobar objectes amb el seu nom a la seva tomba. El seu nom i els seus títols van sobreviure en els vasos canopis i en un vas d'alabastre trobats a la seva tomba.
La tomba va ser excavada el 1914 per Flinders Petrie i Guy Brunton. Havia estat saquejada a l'antiguitat, però un nínxol al lloc d'enterrament va escapar de l'atenció dels saquejadors. En aquest nínxol s'hi van trobar restes de diverses caixes plenes de joies i objectes cosmètics, com ara navalles, un mirall i gerros. Les joies que s’hi van trobar (braçalets, cadenes, una corona d'or, dos pectorals...) es consideren uns dels exemples de joies de més qualitat dels s’han trobat mai a les tombes de l’antic Egipte. També s'hi van trobar dos cofres, un amb el nom de Senusret II, l’altre amb el nom d’Amenemhet III. També hi havia una corona i diverses polseres inscrites amb el nom d’Amenemhet III. La majoria dels objectes estan fets d’or amb incrustacions de pedres precioses (cloisonné). Avui la majoria de les troballes es troben al Museu Metropolità de Nova York, tot i que la corona no es va moure d'Egipte i avui es pot contemplar al Museu Egipci del Caire.
* Joies de la tomba de Sithathoriunet.
* Corona d'or.
* Pectoral.
* Posera ampla.
* Cenyidor fet de cauris i or.
* Fermalls d'or.
* Mirall fet d'or, plata i obsidiana.

## Referències

* 1 2 3 Dodson i Hilton, 2004, p. 99.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 92.
* ↑ Brunton, 1914, p. 43.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 94.
* ↑ Aldred, 1971, p. 192.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Brunton, Guy. Lahun I: The Treasure (en anglès). Londres: British School of Archaeology in Egypt, 1914.
* Aldred, Cyril. Jewels of the Pharaohs, Egyptian Jewellery of Dynastic Period (en francès). Londres: Ballantine Books, 1971.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Yaroslavita

La yaroslavita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta, a Yaroslavskoye (Rússia).

## Característiques

La yaroslavita és un halur de fórmula química Ca₃Al₂F$_{10}$(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma d'ovalas compactes o creixements esfèrics amb estructura radial fibrosa, d'aproximadament 3 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la yaroslavita pertany a «03.CB - Halurs complexos, nesoaluminofluorurs» juntament amb els següents minerals: criolitionita, criolita, elpasolita, simmonsita, colquiriïta, weberita, karasugita, usovita, pachnolita, thomsenolita i carlhintzeïta.

## Formació i jaciments

Es troba a les zones d'oxidació de dipòsits de sel·laïta-turmalina-fluorita. Sol trobar-se associada a altres minerals com la sel·laïta, la gearksutita o la chukhrovita-(Ce). Va ser descoberta l'any 1966 al dipòsit d'estany de Yaroslavskoye, al krai de Primórie (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia), l'únic indret on se n'ha trobat aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Yaroslavite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2016].
* 1 2 «Yaroslavite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 30 març 2016].
# José de la Cruz

José de la Cruz (castellà: José de la Cruz Moya) (Arapiles, 1786 - París, 1 de juliol de 1856) va ser un militar espanyol que va lluitar en l'exèrcit reialista durant la guerra del francès i durant la guerra d'independència a Nova Espanya.

## Biografia

Va cursar estudis en la Universitat de Salamanca. En 1811 ja era general de divisió en les Guerres Napoleòniques participant en campanyes al costat del general Cuesta. Es va traslladar a la Nova Espanya juntament amb el virrei Francisco Xavier Venegas que li donaria el comandament d'una de les tres divisions realistes per combatre a les forces insurgents de Miguel Hidalgo, amb el càrrec de Mariscal de Camp i Comandant General de les Províncies internes occidentals de la Nova Espanya.
Va derrotar José Antonio Torres més conegut com l'Amo Torres, a José María Mercado, i finalment, el 14 de gener a Ruperto Mier en la batalla d'Urepetiro, va recobrar el port de San Blas que es trobaven en domini dels insurgents. En retribució en 1811 va ser nomenat president de la Reial Audiència de Guadalajara i cinquè intendent de Nova Galícia, càrrec que va ocupar fins al terme de la guerra d'independència en 1821, sent l'últim espanyol reialista a ocupar el càrrec. Va fundar la Casa de Moneda en aquesta ciutat en 1813. Va ser condecorat pel rei Ferran VII d'Espanya per les seves victòries en la guerra d'independència de la Nova Espanya amb la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.
Al maig de 1821, després de la proclamació del Pla d'Iguala, va refusar adherir-se a Agustín de Iturbide i a l'Exèrcit Trigarant pel que va haver de replegar-se a Zacatecas i després a Durango, a causa de la deserció de Pedro Celestino Negrete. En aquest últim lloc va confrontar als independentistes, finalment va capitular el 31 d'agost de 1821. Va tornar a Espanya, on es convertiria en ministre de la Guerra per dos períodes, de 1823 a 1824, i de 1824 a 1826. A la mort de Ferran VII en 1833 ocupava el càrrec de Ministre Interí de Marina, la confiança que Ferran VII tenia en ell el va fer nomenar-lo, en el seu testament, membre suplent del Consell de Regència, que es va instaurar perquè no hi havia un hereu precís al tron espanyol.
A l'edat de 47 anys va participar en la Primera Guerra Carlista (1833 – 1840), com a absolutista i conservador donant suport l'ascensió al tron de l'infant Carles Maria Isidre de Borbó, germà de Ferran VII, i no el dret de la seva filla la princesa d'Astúries, futura Isabel II. Al triomf del bàndol isabelí i pactat el Conveni de Bergara, en el qual s'establia que les ocupacions, graus i condecoracions carlistes serien reconeguts, De la Cruz ostentaria el càrrec de tinent general i senador vitalici, no obstant això partiria en 1845 cap a l'exili a França on va morir en 1856 a l'edat de setanta anys.

## Referències

* 1 2 Ávila, 2010; 136. Biografías de Rodrigo Moreno Gutiérrez
* ↑ Fitxa del Senat

## Bibliografia

* Ávila, Alfredo. Enrique Florescano. Actores y escenarios de la Independencia. Guerra, pensamiento e instituciones, 1808-1825. México: Fondo de Cultura Económica, 2010. ISBN 978-607-16-0482-8 [Consulta: 22 agost 2011].
# Fletcher School of Law and Diplomacy

La Fletcher School of Law and Diplomacy, també anomenada simplement The Fletcher School, és la universitat més antiga dels Estats Units dedicada exclusivament a estudis de post-grau en relacions internacionals. És una de les vuit facultats que formen la Universitat Tufts.

## Història

La Fletcher School va ser fundada l'any 1933 en memòria d'Austin Barclay Fletcher, que havia més de $3 milions a la Universitat Tufts en morir l'any 1923. Una tercera part havia de ser destinada a l'establiment d'una escola de dret i diplomàcia per a la preparació de futurs diplomats i per a l'ensenyament de matèries de relacions internacionals. L'escola es va establir com a projecte col·laboratiu entre la Universitat Harvard i la Universitat Tufts. Amb els anys, la Universitat Tufts va passar a ser l'única responsable de l'administració de l'escola, però la Fletcher School ha continuat cooperant amb altres universitats. A més de diversos programes conjunts, els estudiants de Fletcher poden matricular-se a classes de la MIT, la Kennedy School of Government de Harvard, i la Harvard Business School.

## Antics alumnes notables

* Juan Manuel Santos, Ministre de Defensa de Colòmbia
* Antoinette Sayeh, Ministre de Finances de Libèria
* Barbara Bodine antic ambaixador dels EUA al Iemen, i coordinador de l'Iraq central
* Bill Richardson, governador de l'estat de Nou Mèxic, antic Secretari d'energia dels Estats Units d'Amèrica i ambaixador a les Nacions Unides
* Costas Karamanlis, Primer Ministre de Grècia
* Cynthia McKinney, membre del Congrés dels EUA
* Daniel Patrick Moynihan, senador dels EUA, ambaixador a les Nacions Unides
* David Kennedy, professor a la facultat de Dret de la Universitat Harvard
* Elin Suleymanov, cònsol General de l'Azerbaidjan a Los Angeles, EUA
* Ismat Jahan, ambaixador i Representant Permanent de Bangladesh a les Nacions Unides
* Jeffrey D. Feltman, ambaixador dels EUA al Líban
* John E. Herbst, ambaixador dels EUA a Ucraïna i a l'Uzbekistan
* Juan Fernando López Aguilar, Ministre de Justícia d'Espanya
* Klaus Scharioth, ambaixador d'Alemanya als EUA

## Referències

* ↑ «The Best International Relations Master's Programs». Foreign Policy, 03-01-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ «The Best International Relations Schools in the World». Foreign Policy Magazine. [Consulta: 11 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Fletcher School
* The Fletcher Forum on World Affairs (publicació estudiantil) Arxivat 2009-06-01 a Wayback Machine.
* PRAXIS, The Fletcher Journal of Human Security (publicació estudiantil) Arxivat 2008-03-16 a Wayback Machine.
* The Fletcher Ledger (publicació estudiantil) Arxivat 2009-04-30 a Wayback Machine.
* The Edwin Ginn Library (Biblioteca)
# Tikehau

Tikehau és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Administrativament és una comuna associada a la comuna de Rangiroa. Està situat al nord-oest de l'arxipèlag, a 300 km al nord-est de Tahití i a 13 km a l'oest de Rangiroa.

## Geografia

Tikehau és un atol quasi circular de 26 km de diàmetre i d'una amplada entre 300 i 1.000 m, amb un sol pas navegable per a vaixells petits, Tuheiava. La superfície emergida és de 25,8 km² més 28,8 km² d'esculls i 394,3 km² de la llacuna interior. És considerat l'atol amb més peixos de les Tuamotu. Hi abunden rajades, barracudes, tonyines i taurons grisos. També hi ha nombroses colònies d'ocells en els illots aïllats de la llacuna.
| Sud-est de l'atol Tikehau, amb alternança de motus (illots) i hoas (canals). L'oceà és a la part inferior i la llacuna a la part superior. Mapa de Tikehau | Mapa de distàncies Tikehau Rangiroa (39,2 km) Mataiva (62 km) Makatea (92,5 km) |
L'economia es basa en la recol·lecció de copra, en la pesca que aporten al mercat de Tahití, i en el turisme. La vila principal és Tuherahera i la població total era de 407 habitants al cens del 2002. És remarcable que entre aquesta població reduïda coexisteixin quatre religions: la majoritària sanito, branca dissident dels mormons, i a més protestants, catòlics i adventistes. Disposa d'un aeroport en el mateix illot que la vila principal.

## Història

El nom Tikehau significa «aterratge per la pau», però les llegendes expliquen que és la unió del nom d'un home, Tii, i d'una dona, Hau. Va ser descobert pel rus Otto von Kotzebue, el 24 d'abril del 1816, i el va anomenar en honor del primer explorador rus del Pacífic: Krusenstern.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut de recherche pour le développement Arxivat 2012-07-28 at Archive.is
* ↑ Segons Jacques Cousteau, Tahiti Polynesie Francaise ISBN 2746917394

## Enllaços externs

* Imatges de Tikehau Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine. (francès)
# Scarus caudofasciatus

Scarus caudofasciatus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Sud-àfrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parenti, P. i J.E. Randall, 2000. An annotated checklist of the species of the labroid fish families Labridae and Scaridae. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (68):1-97.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# St. Ignatius

St. Ignatius (salish: snyél̓mn, ktunaxa: ʔa·kikqǂaǂaǂuk̓pǂiʔit) és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 788 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Ignatius tenia 788 habitants, 307 habitatges, i 194 famílies. La densitat de població era de 585,1 habitants per km².
Dels 307 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,4% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més. La composició racial era 48,3% blancs, 0,2% afroamericans i 42,4% amerindis. Els hispànics de qualsevol raça són el 4,2% de la població.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.682 $ i la renda mediana per família de 34.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.804 $ mentre que les dones 24.844 $. La renda per capita de la població era de 12.336 $. Aproximadament el 15,5% de les famílies i el 19,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «FirstVoices: Nature / Environment - place names: words. Ktunaxa.». [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ Tachini, Pete. Seliš nyoʻnuntn, Medicine for the Salish language : English to Salish translation dictionary. 2a edició. Pablo, MT: Salish Kootenai College Press, 2010, p. 520. ISBN 9781934594063.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Ignatius». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Ignatius». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Šajdíkove Humence

Šajdíkove Humence és un municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

A la part nord-oest de la terra baixa de Záhorská a la conca del riu Myjava i els seus afluents, els Hlavinský i Rybníčková, hi ha una zona de pantans, vorejada a l'est per dunes i al sud-oest per pinedes. La part del districte entre la batllia del comtat Hrušov i la batllia imperial Rákoš, anomenada Humence (Puszta Humencz), pertanyia al cadastre del poble Borský Svätý Peter.
L'any 1788 només hi havia només 16 habitants a la zona. Per el bon cabal dels rius, s'hi van construir quatre molins d'aigua: U Šajdíkov, U Kondola, U Čermákov i U Michálkov, al voltant dels quals els habitants del poble de Borský Svätý Peter primer van construir els primers habitatges. La manca de terres agrícoles adequades als pobles del voltant, i sobretot l'abolició de la servitud l'any 1848, van contribuir a un augmentació de la població de la zona per veïns dels pobles dels voltants, però també per immigrants de més llun. A poc a poc, el carrer que connectava els molins es va urbanitzar. Pertanyia territorialment al poble de Borský Svätý Peter i eclesiàsticament a la parròquia de Borský.
La ruta postal Senica-Dojč-Šaštín i sobretot l'obertura de la línia ferroviaària Trnava-Kúty amb les parades de Kráľovský Majer i Rákoš Humence, construïda l'any 1899, van contribuir al desenvolupament del poble. Finalment el 1927 va rebre l'estatut de municipi independent.

## Referències

* ↑ «Šajdíkove Humence» (en eslovac). Okres Senica. E-OBCE, 01-03-2022. [Consulta: 1r març 2022].
* 1 2 3 4 «história obce» (en eslovac). [Consulta: 1r març 2022].