OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Merton College (Oxford)

El Merton College (nom complet: The House or College of Scholars of Merton in the University of Oxford) és un dels College constituents de la Universitat d'Oxford, a Anglaterra. La seva fundació es pot traçar fins a la dècada de 1260, quan Walter de Merton, canceller del monarca Enric III i, posteriorment, d'Eduard I, va redactar per primera vegada els estatus d'una comunitat acadèmica independent i va establir les dotacions econòmiques per assegurar-ne la viabilitat. La característica més important de la fundació de Walter va ser que aquest "college" havia d'estar auto-gestionat i que les dotacions havien d'estar destinades directament al guardià (Warden) i als mestres (Fellows).
Cap al 1274, quan Walter es va retirar del servei reial i va realitzar les revisions finals als estatus del college, la comunitat s'havia consolidat a l'emplaçament actual, al sector sud-est de la ciutat d'Oxford, iniciant-se un programa de construcció molt ràpid. La sala principal i la capella, així com la resta de la façana principal, es van completar abans d'acabar el segle xiii. El Mob Quad, un dels quadrangles de Merton, va ser construït entre el 1288 i el 1378, i és considerat el quadrangle més antic d'Oxford, mentre que la Biblioteca del Merton College, situada al Mob Quad i datada del 1373, és la biblioteca per acadèmics i estudiants universitaris més antiga del món encara en funcionament i sense haver cessat mai la seva activitat.
Entre els alumnes i acadèmics més destacats que han passat pel Merton College destaquen quatre premis nobels, així com l'autor J. R. R. Tolkien, el qual va ser professor de llengua i literatura anglesa entre el 1945 i el 1959. El Merton és un dels colleges més rics d'Oxford, amb un pressupost de £212.8 milions de lliures el juliol de 2014. El Merton té una gran reputació d'èxit acadèmic, quedant en primera posició habitualment els darrers anys a la Norrington Table.

## Referències

* ↑ See Martin & Highfield, pp.1–2
* ↑ Bott, p.16
* ↑ «Library & Archives». [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ Grotta, Daniel. J.R.R. Tolkien Architect of Middle Earth. Running Press, 28 març 2001, p. 64–. ISBN 978-0-7624-0956-3 [Consulta: 22 agost 2010].
* ↑ «Merton College - Annual report and Financial Statements, Year ended 31 July 2014».
* ↑ «Undergraduate degree classifications». [Consulta: 17 desembre 2014].
# Nidau

Nidau és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat districte de Nidau. Tot i que no és un municipi oficialment bilingüe, la població amb el francès com a primera llengua és notable per estar situat als límits entre l'alemany i aquest idioma.

## Vegeu també

* Comtat de Nidau

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Viaplana

«Viaplana» té aquests significats:
* Geografia:
** Can Viaplana, masia del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental
** Bosc del Viaplana, bosc del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental
* Persones:
** Francesc Viaplana, diputat al Parlament de Catalunya, president d'ERC al Pirineu i regidor a l'ajuntament de la Seu d'Urgell
# Ouse

«Riu Stour» té aquests significats:
* Gran Ouse
* Ouse (Yorkshire)
* Ouse (Sussex)
* Ouse (Austràlia)
# Puig del Pam

El Puig del Pam és una muntanya de 2.470 m d'altitud dels contraforts orientals del massís del Carlit, a cavall dels termes comunals dels Angles i de Formiguera, tots dos a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situat al nord del terme dels Angles i a la zona nord-oest del de Formiguera.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
És una muntanya molt relacionada amb tota mena d'esports muntanyencs: els seus vessants oriental i nord-oriental acullen les pistes d'esquí dels Angles, i passen pel cim diverses rutes d'excursionisme

## Referències

* ↑ El Puig del Pam en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Una de les rutes de Wikiloc
* ↑ Una altra ruta de Wikiloc

## Bibliografia

* Becat, Joan. «4 - Els Angles i - Formiguera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Els Angles i Formiguera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Chrysichthys grandis

Chrysichthys grandis és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Descripció

Els adults poden assolir fins a 63 cm de llargària total i 4.000 g de pes. És ovípar i tant el mascle com la femella guarden els ous.

## Hàbitat

Habita en fons fangosos amb preferència per profunditats de 100 a 140 m. S'alimenta principalment de peixos.
És un peix alimentari important.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Tanganyika a Àfrica.

## Referències

* 1 2 Boden, Gert; Torres, Armi G.; et alii «Bathybagrus grandis (Boulenger, 1917) Kukumai» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 21 gener 2023].
* 1 2 Risch, L.M.. «Bagridae». A: A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) - Catalogue des poissons d'eau douce d'Afrique (pdf) (en anglès, francès). 1, 1984, p. 2-35.
* ↑ Robins, C.R.; et alii. World fishes important to North Americans : exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Bethesda, Md., USA: American Fisheries Society, 1991. ISBN 0-913235-54-7.
* ↑ Mo, Tianpei. Anatomy, relationships and systematics of the Bagridae (Teleostei: Siluroidei) with a hypothesis of siluroid phylogeny (en anglès). Koenigstein: Koeltz Scientific Books, 1991, p. 216. ISBN 3-87429-334-3.

## Bibliografia

* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Museum National d'Histoire Naturalle, París i Institut de Recherche pour le Développement, París. 815 p.
# Monokuro Kinderbook

Monokuro Kinderbook (Yellowbacks イエローバックス, Ierōbakkusu) és un manga japonés escrit i dibuixat per Kan Takahama, del que és el primer treball. Va ser publicat per Seirindo, i l'edició en anglés la publicà l'editorial valenciana Ponent Mon. El manga consisteix en una antologia d’històries independents entre si i centrades en el costat més fosc de la vida.

## Recepció

Janet Houck, de Mania.com, compara l'antologia d'històries del manga amb els seus respectius finals sense cap conclusió de la vida en general.

## Referències

* ↑ World Literature Today (en anglès). University of Oklahoma Press, 2007.
* 1 2 Thompson, Jason. Manga: The Complete Guide (en anglès). Random House Publishing Group, 2012-07-03. ISBN 978-0-345-53944-1.
* ↑ Houck, Janet. «Monokuro Kinderbook». Mania.com, January 6, 2007. Arxivat de l'original el May 28, 2008. [Consulta: 27 febrer 2009].
# Monolene atrimana

Monolene atrimana és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes centrals de l'Atlàntic Occidental.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Obercunnersdorf

Obercunnersdorf és un antic municipi del districte de Görlitz, a l'estat de Saxònia, Alemanya. Amb efectes de l'1 de gener de 2013, es va fusionar amb Eibau i Niedercunnersdorf, formant el nou municipi de Kottmar. Es troba a uns set quilòmetres al sud de Löbau.

## Referències

* ↑ Media service of the State of Saxony, retrieved 2013-02-26
# Nombres idonis d'Euler

En teoria de nombres, un nombre idoni d'Euler (també anomenat nombre adequat o nombre convenient) és aquell nombre natural n tal que qualsevol enter expresable com x² ± ny² (on x² és coprimer de ny²) és un nombre primer, potència de primer o una combinació d'ambdós.

## Definició

Un nombre positiu n és idoni si i només si no pot ser escrit com ab + bc + ac per valors enters positius diferents de a, b i c.
N'hi ha prou considerant el conjunt { n + k² | k² ≤ 3 · n ∧ gcd (n, k) = 1 }; si tots aquests nombres són de la forma p, p², 2 · p o 2$^s$ per un enter s, on p és un nombre primer, llavors n és idoni.

## Llista conjecturalment completa

El matemàtic suís Leonhard Euler, de qui reben el nom, va trobar 65 nombres idonis que va agrupar en una llista, i Carl Friedrich Gauss els va classificar, conjecturant que únicament existien els nombres d'aquella llista, que és la següent:
    1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 21, 22, 24, 25, 28, 30, 33, 37, 40, 42, 45, 48, 57, 58, 60, 70, 72, 78, 85, 88, 93, 102, 105, 112, 120, 130, 133, 165, 168, 177, 190, 210, 232, 240, 253, 273, 280, 312, 330, 345, 357, 385, 408, 462, 520, 760, 840, 1320, 1365, i 1848. (successió A000926 a l'OEIS)
Weinberger va demostrar l'any 1973 que, com a màxim, existeix tan sols un altre nombre idoni a part dels mencionats anteriorment, i que, si la hipòtesi generalitzada de Riemann es compleix, llavors la llista està completa.

## Referències

* ↑ Eric Rains, Comentaris a l'OEIS (A000926) (anglès), Desembre 2007.
* ↑ Roberts, Joe: The Lure of the Integers. The Mathematical Association of America, 1992
* ↑ Exponents of the class groups of complex quadratic fields, Acta Arith., 22 (1973), p. 117-124

## Bibliografia

* Z. I. Borevich i I. R. Shafarevich, Number Theory. Academic Press, NY, 1966, pàgines 425–430.
* D. Cox, "Primes of Form x² + n y²", Wiley, 1989, pàgina 61.
* L. Euler, "An illustration of a paradox about the idoneal, or suitable, numbers", 1806
* G. Frei, Euler's convenient numbers, Math. Intell. Vol. 7 No. 3 (1985), 55–58 and 64.
* O-H. Keller, Ueber die "Numeri idonei" von Euler, Beitraege Algebra Geom., 16 (1983), 79–91. [Math. Rev. 85m:11019]
* G. B. Mathews, Theory of Numbers, Chelsea, sense data, p. 263.
* P. Ribenboim, "Galimatias Arithmeticae", in Mathematics Magazine 71(5) 339 1998 MAA o, 'My Numbers, My Friends', Chap.11 Springer-Verlag 2000 NY
* J. Steinig, On Euler's ideoneal numbers, Elemente Math., 21 (1966), 73–88.
* A. Weil, Number theory: an approach through history; from Hammurapi to Legendre, Birkhaeuser, Boston, 1984; see p. 188.

## Vegeu també

* Llista de temes anomenats en honor de Leonhard Euler

## Enllaços externs

* K. S. Brown, Mathpages, Numeri Idonei
* M. Waldschmidt, Open Diophantine problems
* Ernst Kani, Idoneal Numbers and some Generalizations
* Weisstein, Eric W., «Idoneal Number» a MathWorld (en anglès).
# Mormia similis

Mormia similis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a l'Àfrica del Nord: Tunísia.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin, 1935, 248. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wagner, R., 1987. Tunesische Psychodiden (Diptera, Psychodidae). Entomofauna. 8:9-25.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Chrysichthys longidorsalis

Chrysichthys longidorsalis és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 31,2 cm de llargària total.

## Subespècies

* Chrysichthys longidorsalis longidorsalis (Risch & Thys van den Audenaerde, 1981)
* Chrysichthys longidorsalis nyongensis (Risch & Thys van den Audenaerde, 1985)

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
# Odet de Coligny

Odet de Coligny (Châtillon-Coligny, 10 de juliol de 1517 - † Southampton, 14 de febrer de 1571), va ser un cardenal de la Santa Església Romana (cardinalis Sanctae Romanae Ecclesiæ); anomenat com cardenal de Chastillon (o Châtillon).
Fill de Gaspar I de Coligny (primer mariscal de França de la casa de Coligny) i de la seva dona Louise de Montmorency. Era germà de Gaspar II de Coligny.
Va ocupar alts càrrecs en l'Església (arquebisbe de Tolosa, bisbe de Beauvais i par de França). Va ser nomenat cardenal el 1533. El 1556 va ser proclamat abat de Ferrières per recomanació del Papa Pius IV i del rei Enric II de França, i quatre anys més tard, Pius el va nomenar inquisidor de França. Tot i l'oposició del parlament francès a la Inquisició, res no li va impedir assumir el càrrec. En algun moment després de 1560 també es va convertir en abat de Grandchamps, de Quincy i el 1560 de Vézelay. Com abat dels anteriors també n'era el nat d'alguns més, com el de Sant Euvertius, de Fontainejean, Ferrières, i Saint Benoît, i de 1554 a 1560 abat de Saint Pierre de Mâcon. Va participar en el Conclave de 1549-50.
No obstant això, sota la influència de la seva família, que finalment es va acostar al camp protestant, va esdevenir hugonot i calvinista l'abril de 1561. El fet va commocionar la cúria, ja que la seva carrera eclesiàstica sempre havia estat més motivada per l'ambició que per la pietat; tot i això, no fou l'únic cardenal francès a convertir-se al calvinisme en aquest període (un altre exemple és Jean de Monluc, bisbe de Valença). Va participar amb el seu germà en les guerres de religió i va actuar com a mediador entre els protestants i els Medici, encapçalats per la reina Caterina.
El desembre de 1564, es va casar amb la seva amant Isabelle d'Hauteville (també coneguda com a Elizabeth de Kanteville o Mme. Cardinale) a Montataire, sense cerimònia catòlica. i amb l'ús, a petició dels hugonots i per part d'Odet de la seva toga cardenalícia.
Va ser excomunicat i se li va despullar de totes les seves dignitats. S'estava preparant per anar a Anglaterra a La Rochelle per reunir-se amb el seu germà quan va morir poc després a Canterbury en estranyes circumstàncies (possiblement enverinat pel seu criat, o per ordres del govern francès) el 1571.
Va ser enterrat en una tomba temporal coberta d'arpillera i guix a la Capella de la Trinitat a l'extrem est de la catedral de Canterbury. Pretenia esser una solució temporal a l'espera del retorn del seu cos a França, aquest fet mai va ocórrer i encara roman allà.
# Cercamia cladara

Cercamia cladara és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 4,5 cm de llargària màxima.
* El cos és transparent.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 12-13 radis tous a l'anal.
* 24 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 6-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: les illes Australs, les illes de la Societat i Tonga.

## Observacions

És inofensiu per als humans i de costums nocturns.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Cercamia cladara» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* CalPhotos (anglès)
# Olegario Barrera Monteverde

Olegario Barrera Monteverde (Illes Canàries, 1947) és un director de cinema veneçolà d'origen espanyol.
Va emigrar a Veneçuela amb la seva família el 1956, i allí va estudiar dibuix, pintura, teatre i cinema. Ha treballat com a guionista i després com a director de cinema i de programes dramàtics per a televisió. El 1980 va realitzar el curtmetratge El monstruo de un millón de cabezas, basat en el conte El niño de junto al cielo, d'Enrique Cograins. El 1986 debutà amb el seu primer llargmetratge, Pequeña revancha, que va ser nominada als I Premis Goya com a millor pel·lícula estrangera de parla hispana. Aprofità la fama per produir Macu, la mujer del policía (1987), de Solveig Hoogesteijn i la pel·lícula infantil Un domingo feliz (1988), amb argument i guió de Gabriel García Márquez.
Durant la dècada del 1990 va realitzar alguns capítols per a conegudes telenovel·les com Kassandra (1992), Alejandra (1994), Pura Sangre (1995), María de los Ángeles (1997), Viva la Pepa (2001), La mujer de Judas (2003), Negra Consentida (2004) o Dulce Amargo (2011). Tornaria breument al cinema per dirigir La abuela virgen (2007) i El manzano azul (2012), que va ser premiada al 18è Festival de Cinema Infantil de Schlingen.

## Referències

* ↑ Olegario Barrera a domestika,org
* ↑ Olegario Barrera a cinelatinoamericano
* ↑ 18th SCHLINGEL International Children's Film Festival Arxivat 2019-07-31 a Wayback Machine. a fipresci.org

## Enllaços externs

* Olegario Barrera a l'IMDB
# Oleg Zemliakov

Oleg Zemliakov (en rus: Олег Земляков) (Petropavl, província del Kazakhstan Septentrional, 7 de juliol de 1993) és un ciclista kazakh. Professional des del 2014, actualment a l'equip Vino-Astana Motors. Del seu palmarès destaca el campionat nacional en ruta de 2015, i el Tour de les Filipines de 2016.

## Palmarès

* 2014
** Campió del Kazakhstan sub-23 en contrarellotge
* 2015
** Campió del Kazakhstan en ruta
** Campió del Kazakhstan sub-23 en ruta
* 2016
** 1r al Tour de les Filipines i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Tour Filipinas: Oleg Zemlyakov, vencedor final». biciciclismo.com, 21-02-2016 [Consulta: 26 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Cidra (Puerto Rico)

Cidra és un municipi de Puerto Rico situat a la regió central-est de l'illa, també conegut amb els noms de Pueblo de la Eterna Primaverai el Pueblo de la Paloma Sabanera. Confina al nord amb els municipis de Comerío i Aguas Buenas; al sud amb Cayey; a l'oest amb Aibonito; i a l'est amb Caguas. Forma part de l'Àrea metropolitana de San Juan-Caguas-Guaynabo.
El municipi està dividit en 13 barris: Arenas, Bayamón, Beatriz, Ceiba, Cidra Pueblo, Honduras, Monte Llano, Rabanal, Rincón, Río Abajo, Salto, Sud i Toíta.

## Fauna

Cidra és coneguda per ser el lloc de nidificació del Patagioenas inornata (Paloma Sabanera). L'ocell, que està en perill d'extinció, es troba sobretot a Cidra, Cayey, Caguas, Comerío, Aguas Buenas i Aibonito. S'estima que queden no més de mil exemplars en estat silvestre.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Cidra» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 04-06-2015 [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ «Paloma Sabanera». U.S. Fish & Wildlife Service. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2014. [Consulta: 28 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Cidra Arxivat 2015-06-30 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Paradise City

Paradise City és una de les cançons més famoses escrites per la banda de hard rock Guns N' Roses.
Està inclosa en l'àlbum de 1987 Appetite for Destruction. Juntament amb "Welcome to the Jungle" i "Sweet Child O' Mine", és un dels temes més influents de Guns N' Roses en el món de la música. La famosa estrofa "Take me down to the Paradise City, where the grass is green and the girls are pretty" (Porta'm a la ciutat paradís on l'herba és verda i les noies són belles") es creu que podria ser una referència a l'heroïna, ja que reordenant les lletres seria "Easy Acid Trip". Paradise City és considerat per alguns com una cançó que tracta de Los Angeles i la seva corrupció per l'època. Alguns creuen que la cançó va ser escrita a Louisville (Kentucky), que està a quatre hores al sud on Axl Rose va créixer a Indiana.
La meitat del videoclip estava filmat al Stadio Giants a Nova Jersey mentre Guns N' Roses estaven en gira amb Aerosmith; cap a la meitat del vídeo, se'ls veu embarcant a l'avió Concorde perquè poguessin fer una actuació a Anglaterra; van tornar tan ràpid com els va ser possible als Estats Units per continuar la gira amb una de les seves majors influències. El concert a Anglaterra és el Monsters of Rock, enllaçat amb el de Donington Park. La raó van ser algunes morts que van tenir lloc mentre Guns N' Roses estaven tocant. Com a resultat, la banda va considerar que les imatges del concert serien una bona posada en escenea del vídeo, alhora que una mostra de respecte per a aquells que van morir en el concert.
Axl va dir sobre la cançó: "els versos són més que res sobre l'estar a la jungla, els cors és com tornar a l'Oest Mitjà o algun lloc així".
Aquesta cançó va ser sovint feta servir com la cançó de tancament de la banda durant les gires d'Appetite for Destruction i Use Your Illusion, i és encara avui dia usada per tancar els seus concerts. La ciutat del videojoc Burnout Paradise es diu igual al tema. La cançó va ser posada en la posicó 21 a les 40 Greatest Metall Song of All Time per la VH1. Número 3 a la revista Total Guitar dels 100 millors cançons de tots els temps, i va guanyar diversos premis similars a través dels anys.
Aquesta cançó forma part del nou joc de Burnout, anomenat "Burnout Paradise" (2008), en el qual, aquesta cançó és el tema principal del joc.

## Formats i llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Guns N' Roses llevat les assenyalades.

## Referències

* ↑ «Happy Hour». AMG. [Consulta: 12 juny 2007].
* ↑ Bozza, Anthony, & Slash (2007). Slash. Harper Entertainment: New York. pp. 131–132
* ↑ Martin Popoff, The Top 500 Heavy Metal Songs of All Time, Ecw Press, 2002, p.135
* ↑ «The RS 500 Greatest Songs of All Time». Arxivat de l'original el June 22, 2008. [Consulta: 11 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Music Video at VH1 Classic
* Paradise City a YouTube
* Lletra de la cançó a MetroLyrics