OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perro callejero

Perro callejero és una pel·lícula mexicana produïda per Gilberto Gazcón de Anda i protagonitzada pel seu nebot Valentín Trujillo. La pel·lícula reflecteix problemes socials com les drogues, la prostitució, les influències del tràfic de drogues i els homicidis.

## Sinopsi

Drama que visualitza la realitat horrible de la classe més baixa en la societat mexicana. Perro (Valentín Trujillo) ha viscut una vida de crim perquè des de la seva infantesa ell era així. Ell no tenia una llar veritable i solament el pare “Maromas” (Eric del Castillo), prendria la custòdia legal i cuidat sobre ell com el seu propi fill.
Tot comença quan probablement tenia 4 anys an la Ciutat de Mèxic, Perro es queda sol quan el seu pare va ser assassinat al carrer. Perro, qui ni tan sols sap el seu nom real o la seva data de naixement, no té cap part a on anar, així que ell s'uneix a un grup de nens del carrer que prenen la cura d'ell. Llavors, un captaire alcohòlic pren la cura de Perro, però aquest el colpeja brutalment una vegada i una altra, Perro és ajudat pels nois del carrer. Però aquí és quan comença la vida criminal de Perro. Ell comença a robar fins que la policia el captura i és enviat a una presó juvenil. Aquí ell coneix al seu camarada El Flautas (Rogelio González Grau), i comença una amistat i una aliança comercial.
Però així i tot Perro mai podria canviar. A la presó, un home religiós humil, el pare Maromas pren la custòdia legal de Perro i fins i tot el porta a un refugi pobre dels nens que ell construeix. Però Perro no pot parar el seu comportament criminal i fins i tot roba del pare Maromas (tot i que sap que els diners era per salvar la seva llar). Però ell no va poder tractar amb la seva consciència i roba de nou a un prestador (Pedro Weber), per tornar a Maromas la seva part dels diners. Perro, juntament amb els seus lleials companyons El Flautas i Andrés (Sergio Goyri), es fa amb violència sobre un prestador local. Però Gos no va poder arribar lluny amb el seu crim perquè Andrés no sols va robar els diners, sinó també un Rolex d'or. Ell el ven més endavant a Elizondo, un espieta de la policia qui els delata. El destí de Perro era la presó i allí és on ell va acabar.

## Repartiment

* Valentín Trujillo
* Ana Luisa Peluffo
* Lyn May
* Eric del Castillo
* Blanca Guerra
* Eduardo de la Peña
* Alejandro Uriga
* Rogelio González Grau
* Victoria Ruffo

## Premis

En la XXII edició dels Premis Ariel va rebre el Premi Ariel a la millor fotografia.

## Referències

* ↑ Perro callejero Arxivat 2018-02-18 a Wayback Machine. Perfil de la cinta en el Instituto Mexicano de Cinematografía. Consultado el 17 de febrero de 2018.
* ↑ GILBERTO Gazcón De Anda marcó época con Perro Callejero, con Valentín Trujillo en el papel estelar, Revista Pantalla.
* ↑ Falleció el cineasta Gilberto Gazcón de Anda, correcmara.com, 12 de maig de 2013
# Cenèpolis

Cenèpolis (grec antic: Καινήπολις, llatí: Caenepolis) és un topònim grec que significa 'ciutat nova'. A l'antiguitat, donà nom a tres poblacions:
* Cenèpolis, població dels eleuterolaconis situada al Cap Tènar, continuadora de la població de Tènar
* Cenèpolis, ciutat de l'antic Egipte, posteriorment coneguda com a Maximianòpolis, i situada vora l'actual Qena
* Cenèpolis, nom grec que portà la ciutat d'Edjmiatsín, anteriorment Valarshapat
# Saint-Cyr (Saona i Loira)

Saint-Cyr és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 714 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2001-2008 | Roger Girardin |
| 2008- | Christian Protet |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 352 | 373 | 335 | 443 | 519 | 572 | 714 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Djembé

El djembé és un instrument de percussió, concretament de la família dels instruments membranòfons.
L'instrument va néixer a l'antic Imperi de Mali, aproximadament entre les localitats de Bamako (Mali) i Kankan (Guinea), des d'on va migrar posteriorment al Senegal, Costa d'Ivori i Burkina Faso, formant part integral de la música i les tradicions de la zona. Es creu que aquesta dispersió del djembé es va produir durant el primer mil·lenni per les migracions dels Numu que eren (i encara són) ferrers professionals, considerats guardians de certs poders. Ells s'encarregaven de fabricar les màscares Komo, realitzar la circumcisió i l'ablació dels adolescents, per marcar el seu pas a l'edat adulta, tant com d'esculpir i tocar els djembés. Posteriorment es va expandir el seu ús a l'àfrica oriental i després a tot el món.
Com a resultat de les diferències en la forma, la densitat de la fusta, els gravats interns i la pell, existeix una àmplia gamma de tons que es poden realitzar amb el djembé. Així doncs, picant la membrana en la zona central produeix notes més greus i picant a la vora es produeixen sons més aguts. En un djembé ben afinat s'obtenen sons greus, mitjans i aguts ben diferenciats.
Tradicionalment, els djembés que son tocats per homes, tenen uns 30 cm de diàmetre, amb una variació aproximada d'entre dos i sis centímetres. En poden trobar de dos tipus: els tradicionals, fets de forma artesanal amb fusta. Concretament amb fusta de lengue, iroc i mahogany tradicionalment tot i que actualment també s'empren altres tipus de llenya com el cedre, l'arç i la caoba. Pel que fa a la pell, normalment s'utilitza pell de cabra perquè és una pell molt dura i resistent. Aquest tipus de djembés tradicionals s'afina mitjançant un sistema de corda integra i resistent (a vegades corda d'alpinisme d'alta resistència) i s'enllaça amb el cercle de dalt, on es troba la membrana, i el cercle de baix, on s'aguanta. Els djembés moderns poden estar fets de fusta o fibra per al cos, amb la membrana de pell natural o sintètica.
Existeix una gran varietat de ritmes tradicionals, destacant entre ells els ritmes de festa i rituals, cada família de ritmes es toca per a diferents festivitats. Hi ha ritmes especials que només es toquen en situacions extremes, com per exemple quan una persona fa front a una malaltia greu o problemes forts a la seva família.
Avui en dia, el djembé, s'utilitza en diferents àmbits musicals, des de la música tradicional africana fins a grups de reggae o música electrònica. És considerat un instrument extremadament versàtil i és un dels primers membranòfons que va existir en el món.

## Referències

* ↑ Charry, Eric «A Guide to the Jembe». Percussive Notes, 34, 2, 01-04-1996 [Consulta: 12 gener 2012].
* ↑ Nannyonga-Tamusuza, Sylvia A.; Solomon, Thomas. Ethnomusicology in East Africa: Perspectives from Uganda and Beyond. African Books Collective, 2012, p. 195. ISBN 997025135X.
* 1 2 Vera, Flaig. The Politics of Representation and Transmission in the Globalization of Guinea's Djembé (en anglès). University of Michigan, 2010.
# Eleccions presidencials d'Irlanda de 2011

Les eleccions presidencials d'Irlanda de 2011 van ser les tretzenes eleccions presidencials celebrades a Irlanda, a les quals van concórrer set candidats, una xifra rècord. Es van celebrar el 27 d'octubre de 2011. Les eleccions es van celebrar per a triar a la persona successora de Mary McAleese, i qui les guanyés prendria possessió com a novè president d'Irlanda l'11 de novembre de 2011. Aquest mateix dia es van celebrar dos referèndums constitucionals i una elecció parcial per a un escó vacant al Dáil Éireann per una circumscripció electoral de Dublín.
Michael D. Higgins va ser elegit president i es va convertir en el primer de la història del país a obtenir més de 700.000 vots de primera preferència i més d'un milió de vots en el recompte final.

## Referències

* ↑ «Presidential candidates in first debate». RTÉ News, 28-09-2011.
* ↑ «Presidential election set for a Thursday, despite objections in the past». thejournal.ie, 28-07-2011. Arxivat de l'original el 23 September 2012. [Consulta: 21 agost 2011].
* ↑ Voting on certain offshore islands took place on 24 and 25 October. «Voting begins in presidential election today». Irish Independent, 24-10-2011.
* ↑ Burke-Kennedy, Eoin «Date set for presidential poll». , 27-07-2011.
* ↑ «Dublin West by-election set for 27 October». RTÉ News, 07-10-2011.
* ↑ «RTÉ Live Election Count (Friday)». RTÉ News, 28-10-2011.
* ↑ «Irish presidential election: Michael D Higgins elected». BBC News, 31-10-2011.
# Chilcas

Chilcas és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord del departament de Florida. Té una població aproximada de 149 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 151 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Colangiopancreatografia retrògrada endoscòpica

La colangiopancreatografia retrògrada endoscòpica (CPRE) és una tècnica que combina l'ús de l'endoscòpia i la fluoroscòpia per diagnosticar i tractar determinats problemes de la via biliar o de la pancreàtica. Es realitza principalment per gastroenteròlegs altament qualificats i amb formació especialitzada. A través de l'endoscopi, el metge pot veure l'interior de l'estómac i el duodè, i injectar un medi de contrast als conductes de l'arbre biliar i del pàncrees perquè es puguin veure.
La CPRE s'utilitza principalment per diagnosticar i tractar afeccions de les vies biliars i pancreàtiques, incloent càlculs biliars, estenosis inflamatòries (cicatrius), fuites (traumàtiques i de cirurgia) i càncer. La CPRE es pot realitzar per raons diagnòstiques i terapèutiques, tot i que el desenvolupament d'investigacions més segures i relativament no invasives, com ara la colangiopancreatografia per ressonància magnètica (CPRM) i l'ecografia endoscòpica, ha fet que ara la CPRE rarament es realitzi sense intenció terapèutica.

## Referències

* ↑ Adler, Douglas G.; Baron, Todd H.; Davila, Raquel E.; Egan, James; Hirota, William K.; Leighton, Jonathan A.; Qureshi, Waqar; Rajan, Elizabeth; Zuckerman, Marc J. «ASGE guideline: The role of ERCP in diseases of the biliary tract and the pancreas». Gastrointestinal Endoscopy, vol. 62, 1, 01-07-2005, pàg. 1–8. DOI: 10.1016/j.gie.2005.04.015. PMID: 15990812.
* ↑ Tharian, B.; George, N. E.; Tham, T. C. «What is the current role of endoscopy in primary sclerosing cholangitis?». World Journal of Gastrointestinal Endoscopy, vol. 7, 10, 2015, pàg. 920–927. DOI: 10.4253/wjge.v7.i10.920. PMC: 4530326. PMID: 26265986.
# Djemà-el-Fna

Djemà-el-Fna o Djemaa-el-Fna (en àrab, جامع الفناء) és una plaça i mercat a la medina de Marràqueix. L'origen del seu nom no és clar: significa literalment "assemblea de la mort" en àrab, però com que la paraula djemaa també significa 'mesquita' en àrab, un altre possible significat podria ser "lloc de la mesquita desapareguda", amb referència a una mesquita almoràvit destruïda.
És la plaça principal de Marràqueix, utilitzada igualment per locals i turistes. Durant el dia, està ocupada predominantment per parades de suc de taronja, que a la tardor i l'hivern també ofereixen sucs de mandarina i aranja, amb macacos encadenats i ensinistrats per a sortir a les fotos dels turistes, venedors d'aigua amb vius vestits vermells que porten bosses d'aigua de pell tradicionals i tasses de llautó, i encantadors de serps.
Mentre el dia progressa, les ofertes de diversions canvien. A la tarda i vespre, els protagonistes que omplen la plaça han canviat. Apareixen els dansaires chleuh (estaria en contra dels costums que les noies proporcionessin tal diversió), contistes en amazic o àrab, per a una audiència local, mags, curanderos amb medicaments tradicionals, i combats de boxa.
A mesura que es va fent fosc, queda farcit amb dotzenes de parades de menjar que converteixen la plaça en un immens restaurant que es torna a desmuntar entrada la nit per deixar-ho tot a punt per a l'endemà.
En un costat, la plaça connecta amb els socs de Marràqueix, els mercats tradicionals del nord de l'Àfrica. Els altres costats estan plens de terrasses de cafeteries per escapar-se del soroll i confusió de la plaça. Els carrers estrets porten pels carrerons de la medina, la ciutat vella. A ponent, s'obre una avinguda que mena a la mesquita Kutubia.

## Curiositats

* El 1956, Alfred Hitchcock va rodar a Marràqueix un bon tros de la pel·lícula L'home que sabia massa. Les principals escenes estan rodades a la plaça Djemà-el-Fna.

## Imatges

* La plaça al matí
* Dos joves porten macacos per fer fotos amb turistes
# El nadó en cap: Negocis de família

El nadó en cap: Negocis de família (títol original: The Boss Baby: Family Business) és una pel·lícula estatunidenca d'animació per ordinador produïda per DreamWorks Animation i dirigida per Tom McGrath. És una seqüela d'El nadó en cap (2017) en què els germans Templeton, ja adults, han d'aturar el pla d'un professor d'escola d'eliminar tots els pares del món.
El film es va estrenar als Estats Units el 2 de juliol del 2021 i el 6 d'agost del mateix any doblat al català.

## Argument

Quaranta anys després dels fets d'El nadó en cap, en Tim Templeton viu amb la seva dona i les dues filles petites, mentre que el seu germà, en Ted, és un empresari d'èxit que no els visita mai. Una nit en Tim descobreix que la seva filla Tina és un nadó en cap, com ho havia estat en Ted. La Tina reuneix els dos germans i els encomana una missió: han d'investigar els plans del doctor Erwin Armstrong, un director d'escola, i per aconseguir-ho han de tornar a ser nens i anar d'incògnit.

## Referències

* ↑ «El nadó en cap: Negocis de família». ésAdir.
* ↑ Welk, Brian. «'The Forever Purge' and 'Boss Baby' Sequel Each Earn $1.3 Million at Thursday Box Office», 02-07-2021. [Consulta: 2 juliol 2021].
# Golf de Veneçuela

El Golf de Coquivacoa és un ampli entrant del Mar Carib que pertany, en la seua major part, a Veneçuela (estats de Zulia i Falcón), llevat d'un sector nord-occidental que correspon a Colòmbia (Departament de La Guajira).

## Relleu

* Té una superfície de 17.840 km², fa 240 km d'ample i 120 km de llarg.
* El perímetre de les seues costes és de 748 km.
* És emmarcat a l'oest per les penínsules de Guajira i a l'est per la de Paraguaná. Al sud comunica, per un canal natural, amb el Llac Maracaibo.
* No sobrepassa els 50 m de fondària.

## Història

Els europeus en van tindre coneixença l'any 1499 quan una expedició comandada per Alonso de Ojeda i composta, entre d'altres, per Amerigo Vespucci i Juan de la Cosa explorà l'actual Veneçuela.

## Disputes frontereres

La delimitació fronterera del Golf de Coquivacoa entre Colòmbia i Veneçuela va sorgir poc després de llurs respectives independències de l'imperi Espanyol al segle xix. La frontera terrestre entre tots dos estats va ser finalment establerta l'any 1941 però la marítima encara és font de conflictes.

## Economia

Aquest golf és de vital importància per a l'economia veneçolana i mundial puix que connecta els pous de petroli i les refineries del Llac Maracaibo amb els mercats mundials a través del Carib.

## Vegeu també

* Arxipèlag Los Monjes.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Encarta Arxivat 2008-12-07 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Golf de Veneçuela». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ NationMaster.com (anglès)

## Enllaços externs

* Campos petrolíferos de Venezuela (castellà)
* Hidrografia del Golf de Veneçuela Arxivat 2015-09-19 a Wayback Machine. (anglès)
* Mapes (anglès)
* La pesca d'arrossegament al Golf de Veneçuela Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Poncià l'Africà

Poncià l'Africà o Pontianus Africae o Africanus en llatí fou un bisbe africà de mitjans segle vi dC, que cal no confondre amb el papa Poncià.
Es desconeix exactament quina fou la seva diòcesi, només se'n sap que escrigué sobre l'anomenada Qüestió dels Tres Capítols, una ase de la més general Controvèrsia de Calcedònia. La seva intervenció consistí en un De tribus capitulis ad Iustinianum imperatorem, obra accessible a través de la Patrologia Latina de Migne, vol. LXVII, pp. 995-998. Es tracta d'una carta a l'emperador Justinià I que es pot datar entre el 544 i 555 dC i responia a una sol·licitud de firma d'un decret de condemna. S'hi demana a Justinià que retirés aquest anatema de Teodor de Mopsuèstia i altres monotelistes involucrats en l'afer dels Tres Capítols i condemnats de forma pòstuma, perquè la seva condemna competeix només a Déu després de llur mort.

## Bibliografia

* William Smith and Hery Wace, A Dictionary of Christian Biography, Literature, Sects and Doctrines (1887), vol.IV-1, article p. 438. (anglès)

## Referències

* ↑ Three Chapters
* ↑ Michael Maas, Exegesis and Empire in the Early Byzantine Mediterranean (2003),p. 63.
# Comtat de Werde

El comtat de Werde fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic sorgida per divisió del comtat de Saarbrücken vers el 1105. En aquest any va morir el comte Sigebert I i va deixar quatre fills dels quals el gran, Sigebert (+ després de 1130) fou abat laic de Rosheim i comte de Hohenburg i va rebre les terres alsacianes agafant el títol de comte de Werde vers el 1115. La branca (tres dels comtes es van dir Sigibert) es va dividir el 1228 en els comtes de Werde i els de Rixingen o Rickingen (les terres de Rickingen haurien estat heretades).
El comtat de Werde va passar al comtat d'Ottingen el 1376.

## Referències

* Llista de governants Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
* Genealogia de la casa de Saarbrücken
# Chrysichthys helicophagus

Chrysichthys helicophagus és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja principalment caragols.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Congo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M. 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Risch, L. i E.J. Vreven 2007. Claroteinae. p. 607-629. A M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França, i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dunedinia

Dunedinia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Alfred Frank Millidge l'any 1988.

## Distribució

Es pot trobar a Nova Zelanda i Austràlia.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Dunedinia decolor Millidge, 1988
* Dunedinia denticulata Millidge, 1988 (Espècie tipus)
* Dunedinia occidentalis Millidge, 1993
* Dunedinia opaca Millidge, 1993
* Dunedinia pullata Millidge, 1988

## Referències

* ↑ Millidge, A. F. «The spiders of New Zealand: Part VI. Family Linyphiidae.». Otago Museum Bulletin, vol. 6, 1988, pàg. 35–67.
* ↑ «Gen. Dunedinia Millidge, 1988». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011 : The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Gota

«Gota» té aquests significats:
* Gota (malaltia)
* Gota freda
* Gota xina
* Gota (líquid)
* Gota (unitat)
Viccionari
# Platja de Gulpiyuri

La platja de Gulpiyuri és una xicoteta platja situada en el concejo de Llanes, al nord del poble de Naves, a meitat camí entre les localitats de Ribadesella i Llanes (Astúries, Espanya), que fou declarada monument natural el 26 de desembre de 2001, a més de formar part del Paisatge Protegit de la Costa Oriental d'Astúries. Sols es pot accedir caminant des de la platja de San Antolín o des de Naves i el seu aïllament ha permés la relativa bona conservació d'aquesta xicoteta i delicada joia natural. La profunditat i la mida de la zona d'aigua no permet més que poder remullar-se tombats, però está ben protegida del vent.
Es tracta d'una petita platja de mar però situada terra endins, entre verds prats agrícoles. En una costa escarpada de roca calcària el mar va crear una cova cap a l'interior i el fons de la cova es va enfonsar, (un fenomen càrstic conegut com a dolina), deixant un petit buit circular d'uns 50 m de diàmetre a 100 m de la costa. Aquest enfonsament segueix connectat amb la costa i entra l'aigua de mar, notant-se també les marees i disposant d'una platja de fina sorra.
Ara bé, tècnicament, també es podria parlar del mar de Gulpiyuri com un mar continental associat a l'oceà Atlàntic, amb una sola platja a la costa sud i un penya-segat a la costa nord, i que té possibilitats de ser el mar més petit del món.

## Referències

* ↑ Boletín Oficial del Principado de Asturias, 297, 26-12-2001 [Consulta: 4 agost 2013].

## Bibliografia

* Morillo, Cosme (2000). Morillo, Cosme. Guía y mapa de la naturaleza de España. Grupo Anaya, 2000, p. 29-30.