OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agostino Casaroli

Agostino Casaroli (Castel San Giovanni, Itàlia, 24 de novembre de 1914 - Roma, 9 de juny de 1998) va ser un cardenal de la Santa Església Romana, Secretari d'Estat de la Santa Seu entre 1979 i 1990.

## Biografia

Ordenat sacerdot a la diòcesi de Plasencia (Itàlia) el 1937, col·laborà en organismes de la cúria vaticana fins que fou nomenat arquebisbe titular de Cartagena, el 4 de juliol de 1967.
Durant el pontificat de Joan XXIII dugué a terme missions diplomàtiques als antics països socialistes de l'Europa de l'Est, tasca en la qual se situà al capdavant en ésser nomenat per Pau VI secretari d'Afers Extraordinaris (1967), amb l'objectiu de millorar la situació de l'Església Catòlica sota règims comunistes.
El 28 d'abril de 1979 el papa Joan Pau II el va nomenar cardenal i secretari d'estat del Vaticà, càrrec que ocuparia fins al 1990. El 1984 fou nomenat prefecte del Consell per als Afers Públics de l'Església. El 1985 fou nomenat cardenal bisbe.

## Bibliografia

* Carlo Felice Casula (a cura di), Agostino Casaroli, Il martirio della pazienza. La Santa Sede e i paesi comunisti (1963-1989), Einaudi, Torino 2000;
* Alberto Melloni (a cura di), Il filo sottile. L'Ostpolitik vaticana di Agostino Casaroli, a cura di Alberto Melloni, il Mulino Bologna

## Enllaços externs

* Catholic Hierarchy
* Pàgina dedicada al Cardenal Casaroli (italià)
# Hispano Suiza 9Qd

El motor Hispano Suiza 9Qd, va ser un motor d'aviació de procedència francesa fabricat a Barcelona en poca quantitat, destinat principalment al consum nacional.

## Història

D'entre tots els models de motors en estrella, que es fabricaven a la Societé Française Hispano Suiza de Bois-Colombes, sota llicència Writhg, a la fàbrica de La Sagrera, va interessar construir el 9 cilindres concreta ment el de denominació 9Qd.
Aquest motor, havia estat homologat a França en l'any 1931, i encara que les seves característiques i prestacions no eren excel·lents, es va fabricar per equipar aparells trimotors comercials, com els Breguet i els Dewoitine (francesos).
Pel que fa a Espanya, possiblement, perquè l'empresa Elizalde fabricava el Dragón IX, l'exèrcit i les cases de vols comercials no s'hi van interessar molt i la seva fabricació a Barcelona va ser escassa.

## Avions equipats amb aquest motor

* Hispano Suiza E-30 (Entrenador espanyol, en la guerra civil en els dos bàndols)
* Fokker F.VII (Avió de passatgers, participant en la Guerra Civil Espanyola)
* Ford 4 AT-F (Molt similar al Fokker F.VII, exemplar únic en la guerra civil)
* Focke-Wulf Fw 56 (Entrenador Similar a l'Hispano Suiza E-30, en la guerra civil en el bàndol revoltat)
* Loring T-III (Avió trimotor)
* Stinson Reliant (Petit avió de 5 places, fet servir en els dos bàndols
* Stinson Junior (Avioneta)

### A França

* Breguet 392T (avió trimotor)
* Dewoitine D.332 (o derivat, també trimotor)

## Models supervivents

N'hi ha un exposat al Museo del Aire a Madrid situat a l'hangar 2.

## Vegeu també

* Arquitectura dels motors de pistó
* Hispano Suiza
* Elizalde Dragón IX
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ Hispano Suiza apartat 18 - EL MOTOR DE AVIACIÓN RADIAL TIPO 9Qd.

## Bibliografia

* Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008. ISBN 84-612-7902-6.

## Enllaços externs

* Fotografies de el motor existent en el Museo del Aire de Madrid Arxivat 2010-12-23 a Wayback Machine.
# Gran nu dempeus

Gran nu dempeus és una tela de Joan Miró pintada a París el 1921 al taller del carrer blomet de París.

## Història

Començada sens dubte el març de 1921, inaugura un període durant el qual el pintor deixarà d'«estrènyer el més possible la forma», com ho havia fet en l'Autoretrat, abandonant el realisme aplicat que havia utilitzat poc abans al Retrat d'una ballarina espanyola per abordar una estilització més clara.

## Descripció

Com moltes altres teles d'aquest període, el quadre reuneix elements contradictoris que tenen una homogeneïtat molt particular. El marc negre forma una mena de nínxol pintat en el qual el nu sembla protegit. Aquest marc negre és alleugerat amb una xarxa grisa sobre la seva part dreta. Sobre un fons gris lleugerament blavenc, la model sembla formulada sobre un sòcol negre en forma de trapezi al qual respon un altre trapezi, més ampli, de color verd amb un rectangle groc a l'interior. La representació del pubis és d'un realisme bastant cru, mentre que els pits, representats un de cara per un cercle blanc i un punt vermell, l'altre de perfil per un con blanc superat de vermell, semblen desenganxats del cos.
| « | El tractament agressiu que va infligir a mans i peus i a la mà esquerra podria arribar a un realisme simbòlic o social. | » |
Segons Jacques Dupin, es pot considerar aquesta tela com el resultat dels nus première manière:
| « | Alguns elements de forma, alguns detalls, el clima, presagien els quadres més cridaners que l'autor realitzarà durant els propers anys. | » |

## Referències

* ↑ Margit Rowell, p. 44 (cartes de Miró a Jacques Dupin)
* 1 2 Dupin, p. 79
* 1 2 Prat 1990, p. 36
* ↑ Dupin, p. 81

## Bibliografia

* Jean- Louis Prat, Miró, Martigny (Suisse), Fondation Pierre Gianadda, 1997 (ISBN 2-88443-042-3).
* Jean-Louis Prat, Joan Miró, rétrospective de l'œuvre peint, Saint-Paul (Alpes-Maritimes), Fondation Maeght, 1990 (ISBN 2-900923-018).
* Camilo José Cela et Pere A. Serra, Miró et Mallorca, Barcelone et Paris, Polígrafa et Cercle d'Art, 1984 et 1985 (ISBN 2-7022-0191-1)
* Jacques Dupin, Miró, Paris, Flammarion, 1961 et 1993 (ISBN 2-08-011744-0)
# Acheilognathus coreanus

Acheilognathus coreanus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Agustí Culí i Soler

Estudiant natural de Castelló d'Empúries i antic escolà de la Seu de Girona, amb 17 anys superà les oposicions de flauta i oboè a la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries durant el primer terç del segle xix.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013.
# Al-Shihab

Al-Shihab o Al-Choumoue (La Torxa) va ser una revista nacionalista saharaui fundada el 1966, a Casablanca (Marroc), per Mohamed Sidi Brahim Basir. La publicació es va utilitzar com a òrgan d'expressió pública del desig dels saharauis a un estat propi. Els articles van oscil·lar entre temes de cultura saharaui, cròniques d'opinió sobre esdeveniments polítics a la frontera amb Mauritània i escrits sobre temes polítics de caràcter internacional. La línia editorial s'oposava tant a l'ocupació espanyola com a les ambicions del Marroc sobre el Sàhara Espanyol.
Bassiri va fundar el periòdic quan va tornar a Casablanca a treballar de periodista després d'haver-se graduat en 1953 dels estudis de llicenciatura realitzats al Caire i a Damasc. A les ciutats esmentades va recollir els ideals del socialisme panàrab, influenciat per Gamal Abdel Nasser i el partit Baas, que servirien per modelar les publicacions d'aquesta revista. A part d' Alchomou, també va fundar Al-Assas.
En el mateix periòdic Bassiri, del que n'era d'editor cap, va publicar escrits que reivindicaven la independència del Sàhara mostrant la seva postura contrària a les pretensions de la política del Marroc (Províncies Meridionals). Els seus articles van significar la seva sortida del Marroc el 1967, alhora que va suposar la fi del periòdic.

## Referències

* ↑ EL FRENTE POLISARIO: LA HISTORIA DE UN MOVIMIENTO DE LIBERACIÓN NACIONAL VIVO Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine., per Juan Carlos Gómez Justo
# Aerodramus ceramensis

Aerodramus ceramensis és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) endèmic de l'arxipèlag d'Indonèsia. Petita falcia que fa uns 10 cm de llarg. De color bru molt fosc per sobre, amb una banda blanca al carpó. Marró molt clar per sota. Cua una mica bifurcada. Vola sobre zones boscoses de Seram, Buru i altres illes més petites de les Moluques. Cria en coves.Ha estat classificat al gènere Collocalia, com una subespècie de Collocalia infuscata (que inclouria també sororum). L'IOC (versió 4.1, 2014), arran els treballs de Rheindt et Hutchinson (2007) els considera tres espècies diferents, assignant-li a Aerodramus ceramensis el nom de "salangana de Seram" (Seram Swiftlet).

## Notes

* ↑ Fotografia Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine. d’Aerodramus ceramensis a Oriental Bird Club
* ↑ F.E. Rheindt i R.O. Hutchinson (2007). A photoshot odyssey through the confused avian taxonomy of Seram and Buru (southern Moluccas). BirdingASIA 7. (18-38)
# Alfredo Bóia

Alfredo Daniel Lopes Bóia (Espinho, 28 de novembre de 1975) és un antic jugador de futbol portuguès.

## Carrera de club

Va debutar a la Primera Lliga amb l'União Leiria el 24 d'octubre de 1999 en un partit contra el SC Campomaiorense.

## Palmarès
### Portugal Sub-18

* Campionat d'Europa sub-18 de la UEFA: 1994

## Referències

* ↑ «Game Report by ForaDeJogo». ForaDeJogo, 24-10-1999.
* ↑ «Profile by the Portuguese Football Federation». Portuguese Football Federation. [Consulta: 4 maig 2017].

## Enllaços externs

* Alfredo Bóia, fitxa a ForaDeJogo
# Alfredo Brown

Alfredo Brown (Argentina, 1 de desembre de 1886 - 30 d'agost de 1958) fou un futbolista argentí de la dècada de 1900.
La seva família era d'origen escocès. Quatre germans seus – Carlos, Eliseo, Ernesto i Jorge – així com un cosí, Juan Domingo, també foren futbolistes internacionals.
Fou 9 cops internacional amb la selecció argentina. Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Alumni.

## Referències

* 1 2 3 Dan Brennan. «Argentine football returns to roots of its Scottish founder». The Scotsman, 15-11-2008. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ «The dynasty of Argentina's Brown brothers». IFFHS. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ «Argentina - List of Topscorers». RSSSF. Arxivat de l'original el 8 juny 2009. [Consulta: 4 juliol 2009].
# Juan Carlos Ramis Jiménez

Juan Carlos Ramis Jiménez (Chantada, 1962) és un dibuixant d'historietes gallec.
Tot i que inicialment publicava humor negre (per a Lecturas) o eròtic (per a Norma Editorial), l'etapa més recordada de Ramis com a humorista gràfic va ser quan publicava a les revistes juvenils d'Edicions B Mortadelo, Zipi y Zape (posteriorment Super Mortadelo i Super Zipi y Zape) i TBO. També va publicar durant molts anys vinyetes humorístiques a Revista de Badalona.
Va ser un dels artistes més prolífics de la casa als anys 80 i 90, creant els personatges d'Alfalfo Romeo i Sporty per a la capçalera Mortadelo; Los Xunguis, junt a Joaquín Cera per a Zipi y Zape i herentant la secció El rollo del día a TBO, creada per Vázquez. També col·laboraria a l'última etapa de la revista Guai!, arribant a dibuixar algunes portades. La seua primera col·laboració a Edicions B va ser la sèrie Estrellito Castro a la revista de curta vida Superlópez.
Amb el tancament de les revistes d'historieta, Ramis continuaria, com a guionista i colorista amb Cera, publicant els Xunguis, a més de col·laborar amb el projecte per ressuscitar els personatges d'Escobar, Zipi i Zape.

## Referències

* ↑ Ferràs, Margarida «Joan Carles Ramis paria dels seus còmics». Revista de Badalona, 26-02-1988 [Consulta: 27 novembre 2022].

## Vegeu també

* Joaquín Cera

## Enllaços externs

* Ramis a Lambiek.net (anglès)
# Marvin Compper

Marvin Compper (nascut el 14 de juny de 1985 en Tübingen) és un futbolista alemany que juga com a defensa en el 1899 Hoffenheim. El seu pare va nàixer en Guadeloupe.

## Carrera

El defensa se transferí durant la temporada 2002–03 de l'equip juvenil del VfB Stuttgart a l'equip amateur del Borussia Moenchengladbach. En 2005, rebé un contracte professional. Degut a les lesions dels defenses nacionals Marcell Jansen i Filip Daems es convertí en un jugador regular del primer equip en la tardor de 2006 en la Bundesliga.
A mitjans de la temporada 2007–08, Compper només havia jugat tres partits pel Borussia Mönchengladbach eixa temporada. Gràcies a això, Compper es pogué transferir al 1899 Hoffenheim el gener del 2008.

## Carrera internacional

Rebé la seua primera convocatòria nacional amb Alemanya el 19 de novembre del 2008.

## Referències

* ↑ «Deutschland - England» (en (alemany)). [Consulta: 30 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Perfil a TSG-Hoffenheim.de Arxivat 2009-08-02 a Wayback Machine. (alemany)
* Estadístiques de carrera a Fussballdaten.de (alemany)
* Perfil a Kicker.de (alemany)
# Illes Turks i Caicos

Les illes Turks i Caicos són al Carib i tenen la consideració de territori britànic d'ultramar. El comitè de descolonització de les Nacions Unides les inclou en la llista de territoris no autònoms. La majoria de la població de Turks i Caicos són afroamericans.

## Política

Les illes van estar sota jurisdicció de Jamaica fins al 1962, quan van passar a ser colònia de la corona britànica. Malgrat que l'any 1982 es va acordar la independència política, finalment es va fer marxa enrere. Les illes tenen una cambra legislativa formada per dinou membres, només tretze dels quals són escollits per votació popular. S'han presentat iniciatives perquè aquestes illes passin a ser una nova província del Canadà, per a la qual cosa, entre altres obstacles, s'hauria d'esmenar la Constitució canadenca, fet que sembla actualment improbable.

## Clima

El clima en aquest arxipèlag és assolellat i relativament sec, però la zona molt sovint és afectada per huracans.

## Economia

L'economia està fonamentada en el turisme, la pesca i les finances.

## Llengua

La llengua oficial de les illes és l'anglès, tot i que la població també fa servir el crioll de Turks i Caicos, que s'assembla molt al crioll de les Bahames. A conseqüència de la seva proximitat amb les illes de Cuba i Hispaniola han aparegut comunitats considerables de parlants de crioll d'Haití i d'espanyol arran dels moviments migratoris.

## Referències

* ↑ «The World Factbook - Turks and Caicos Islands» (en anglès). CIA. Arxivat de l'original el 2016-01-30. [Consulta: 13 octubre 2013].
* ↑ Clegg, Peter. «The UK Caribbean Overseas Territories». A: Jong, Lammert; Kruijt, Dirk. Extended Statehood in the Caribbean (en anglès). Rozenberg Publishers, 2005, p. 128. ISBN 978-9051706864.
* ↑ Ethnologue report on Languages of Turks and Caicos Islands
* ↑ Ethnologue report for Turks and Caicos Creole English
* ↑ Languages of Turks and Caicos Islands from www.ethnologue.com

## Vegeu també

* Bandera de les Illes Turks i Caicos
# Isca sullo Ionio

Isca sullo Ionio (en calabrès Jìsca) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. Ocupa una superfície de 23,56 quilòmetre quadrat i tenia 1,441 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.648 | 1.603 | 1.441 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
# Ilvaïta

La ilvaïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la lawsonita. El seu nom prové de Ilva, el nom antic de l'illa d'Elba, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La ilvaïta és un sorosilicat de fórmula química CaFe$^{3+}$Fe2+ 2(Si₂O₇)O(OH). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els cristalls són prismàtics, estriats al llarg de {001}, de fins a 25 cm; també poden ser columnars, radiants o massius compactes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5 a 6. És l'anàleg mineral amb ferro de la manganilvaïta. N'existeixen polimorfs monoclínics i ortoròmbics.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ilvaïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

La ilvaïta es forma en contacte amb roques metasomàtiques i dipòsits de ferro; també apareix en pedres calcàries metamorfosades i dolomies amb altres minerals calco-silicats. Va ser descoberta l'any 1811 a l'àrea de Torre di Rio - Santa Filomena a l'illa d'Elba (Província de Liorna, Itàlia). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a l'skarn karn de Sarrahèra (Vall d'Aran). Sol trobar-se associada amb altres minerals com: quars, magnetita, hedenbergita, esfalerita i fluorita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ilvaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Ilvaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ Garrido, José Luis «Localitzada la ilvaïta del skarn de Sarrahèra, Val d’Aran». Infominer, 2015-1, 61, 2015, pàg. 14 [Consulta: 28 novembre 2023].
# Ilyocoris

Ilyocoris és un gènere d'hemípters heteròpters de la família Naucoridae.

## Taxonomia

El gènere Ilyocoris inclou dues espècies:
* Ilyocoris cimicoides (Linnaeus, 1758)
* Ilyocoris rottensis von Schlechtendal, 1899†

## Referències

* 1 2 «BioLib: Biological library». [Consulta: 11 gener 2022].
# Impromptu (pel·lícula)

Impromptu és una coproducció britànico-francesa de 1991, dirigida per James Lapine. És protagonitzada per Judy Davis i Hugh Grant en els papers principals de George Sand i Frèdèric Chopin. La pel·lícula es rodà principalment en el Chateau des Briottières (Champigné, a prop d'Angers, a la Vall del Loira).

## Repartiment

* Judy Davis - George Sand (Aurora)
* Hugh Grant - Frédéric Chopin
* Mandy Patinkin - Alfred de Musset
* Bernadette Peters - Marie d'Agoult
* Julian Sands - Franz Liszt
* Ralph Brown - Eugène Delacroix
* Georges Corraface - Felicien Mallefille
* Emma Thompson - Duquesa D'Antan
* Anton Rodgers – Duque D'Antan
* Anna Massey – Mare de George Sand
* David Birkin - Maurice
* Nimer Rashed - Didier
* Fiona Vincente - Solange
* John Savident - Buloz
* Lucy Speed – Aurora de jove

## Premis

* Premi Premis Independent Spirit de 1992: a la millor actriu principal (Judy Davis)
Nominacions
* Premi Independent Spirit Award 1992: a la millor actriu secundària (Emma Thompson)

## Referències

* ↑ Chateau des Briottieres a frenchentree.com, accés el 25 de desembre de 2011
# Illa Europa

Illa Europa (en francès, Île Europa), illa tropical, de 28 km² de superfície, situada al canal de Moçambic, aproximadament a mig camí entre Madagascar i Moçambic, a 22° 20′ S, 40° 22′ E. Posseeix 22,2 km de litoral, però no compta amb ports.
Forma part de les illes Esparses de l'oceà Índic.
Ecològicament, pertany a l'ecoregió anomenada matoll xeròfil de les illes Europa i Bassas da India.
# Illa Eglinton

L'illa Eglinton (en anglès Eglinton Island) és una illa deshabitada de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, situada a la regió d'Inuvik, als Territoris del Nord-oest, Canadà.

## Geografia

L'Illa Eglinton és una de les illes del grup d'Illes de la Reina Elisabet. Es troba a la part septentrional de l'Estret de McClure, entre l'illa Melville, a l'est, de qui la separa les aigües de l'estret de Kellett, de 22 km d'amplada - i de l'illa del Príncep Patrick, a l'oest, separada per les aigües del canal Crozier, de 23 km d'amplada. A l'altre costat de l'estret de McClure, al sud-oest, es troba la costa nord-oriental d'illa de Banks, a uns 130 km de distància.
Amb una superfície de 1.541 km², és la 13a illa per grandària de l'arxipèlag d'illes de la Reina Isabel i la 38a del Canadà. L'illa té una forma bastant rectangular, estrenyent-se a l'extrem nord. En direcció SW-NE, fa uns 73 km de llargada, i la seva amplada màxima és d'uns 28 km i la mínima de 9 km.
A partir de les zones baixes costaneres, l'interior puja gradualment a una zona de turons no gaire altes, d'uns 200 m d'altitud. El sector septentrional de l'illa és més baix, amb una altura mitjana de 10–20 m sobre el nivell del mar.

## Història

L'Illa Eglinton va ser descoberta el 1853 pels exploradors Francis Leopold McClintock i George Mecham, en un viatge en trineu d'anada i tornada de més de 2.100 km en què també van descobrir l'illa del Príncep Patrick. Formaven part de l'expedició a l'àrtic de Sir Edward Belcher (1852-1854), quan el seu vaixell va quedar atrapat pel gel a la riba d'illa Melville.
L'illa roman deshabitada, sense que hi hagi hagut cap tipus d'activitat humana coneguda.

## Enllaços externs

* Informació de l'illa Eglinton Arxivat 2019-09-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Isidro Fabela (municipi)

Isidro Fabela és un municipi de l'estat de Mèxic. Tlazala de Fabela és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Jilotepec i Chapa de Mota, al sud amb Jilotzongo, a l'oest amb Otzolotepec i a l'est amb Atizapán de Zaragoza.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Isidro Fabela Arxivat 2017-06-18 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Isoperla bosnica

Isoperla bosnica és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Aubert, 1964. Ann. nat.-hist. Mus. Wien 67:297.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Dávid Murányi. Balkanian species of the genus Isoperla (Banks, 1906) (Plecoptera: Perlodidae). Zootaxa 3049: 1–46 (2011). «PDF».

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:396.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
* Quelques Plécoptères du Muséum d'Histoire naturelle de Vienne (francès)