OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Germanes Oblates del Santíssim Redemptor

Les Germanes Oblates del Santíssim Redemptor (castellà: Hermanas Oblatas del Santísimo Redentor), formen un institut religiós femení de dret pontifici, una congregació religiosa les germanes del qual posposen al seu nom les sigles O.S.R.

## Història

La congregació té el seu origen en l'Asilo de Nuestra Señora del Consuelo de Ciempozuelos (Madrid), obert l'1 de juny de 1864 pel bisbe dimissionari de Perth Josep Benet Serra i Julià (1810-1896). Aquest, en tornar d'Austràlia, va començar a treballar en 1864 a l'hospital de San Juan de Dios de Madrid, atenent i confessant dones prostituïdes i en situacions marginals; veu així la necessitat de fer algun tipus de treball social que les ajudi a deixar aquest treball i tornar a reinserir-se a la societat. Va pensar que una congregació religiosa gestionés l'asil i ajudés les noies en el procés de rehabilitació.
Primer, va confiar la tasca a Anna Maria Mogas i les Franciscanes Missioneres de la Mare del Diví Pastor, però la Mogas va renunciar-hi poc després. Serra va parlar llavors amb Antonia María de Oviedo y Schönthal, aristòcrata madrilenya, antiga institutriu de les filles de Maria Cristina de Borbó i del seu segon marit, Fernando Muñoz, a qui havia conegut el 1849. Aquesta ho accepta i es funda una nova congregació, exclusivament dedicada al treball social amb noies en situacions marginals i la reeducació de dones que volen abandonar la prostitució.
El 2 de febrer de 1870, Antonia María de la Misericòrdia es converteix en la primera germana de la congregació de les Oblates del Santíssim Redemptor, associada des del seu origen a la Congregació del Santíssim Redemptor i formant part, per tant, de la família redemptorista.
Aviat la congregació començà a difondre's per Espanya, Sud-amèrica i els Estats Units. Va rebre el decretum laudis pontific el 30 de març de 1881 i l'aprovació definitiva el 13 de maig de 1895. Les constitucions van ésser aprovades el 10 d'abril de 1906.

## Activitat i difusió

Les Oblates del Santíssim Redemptor es dediquen al treball social, reeducació i reinserció social de les dones víctimes de la prostitució.
Són presents a Europa (Itàlia, Espanya, Portugal), Amèrica (Argentina, Brasil, Colòmbia, Guatemala, Mèxic, Puerto Rico, República Dominicana, Estats Units, Uruguai, Veneçuela), a Angola i les Filipines. La seu general és a Madrid.
Al final de 2005 eren 581 religioses en 96 cases.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticanao: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Enllaços externs

* Germanes Oblates del Santíssim Redemptor - Lloc web oficial
# Patvardhan

«Patvardhan» té aquests significats:
Patvardhan o Patwardhan fou una nissaga que va regir als estats de Miraj i Sangli. Vegeu:
* Miraj Sènior
* Miraj Júnior
* Sangli
# Capella de Sant Ponç de Tordera

La capella o ermita de Sant Ponç és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Tordera (Maresme) propera a la urbanització d'Àgora Park. Sant Ponç és una capella d'origen romànic, reconstruïda després d'un incendi. Conserva de l'època romànica l'absis semicircular i la nau de volta cilíndrica. Ha sofert diverses reformes que han modificat l'original edifici. La porta d'entrada i l'espadanya són de 1685.
L'última reforma (1729) es feu en estil barroc i s'afegí un notable cobert porxat sostingut per dotze columnes d'ordre dòric, totes de pedra tallada. Es restauraren l'any 1833. La pica d'aigua beneïda és de 1737. Malgrat les diferents reformes, el conjunt s'integra força bé.
A l'interior de la capella hi havia l'altar major, d'estil barroc, de gran valor, amb les figures que l'adornaven perfectament dibuixades i ben tallades per les mans d'un artista. Aquest altar havia estat consagrat el 1735, contenia una imatge tallada de Sant Ponç de gran valor. Actualment és molt senzilla. Té molta tradició l'aplec de Sant Ponç, que se celebra cada any l'11 de maig.
A l'església hi ha dues inscripcions: una a les finestres, on es llegeix "1615, el 15 e maig", i l'altra en un carreu de la porta d'entrada, amb la data de 1685.

## Referències

* «Capella de Sant Ponç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2012].
# Joan Suñé

Joan Suñé és el nom dels següents personatges:
* Joan Suñé i Benages (Barcelona, 1865 - Barcelona, 1937), estudiós de Cervantes
* Joan Suñé i Masià (Amposta, 1866 - Barcelona, 1947), flautista i compositor
* Joan Suñé i Sintes (Barcelona, 1902 - Santa Fe, Argentina, 1965), organista i compositor de sardanes
# Torrent del Coll

El torrent del Coll és un torrent del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Aquest curt torrent està situat a l'extrem nord-oest del terme municipal, a llevant i nord-est de la masia del Coll, a prop i sota seu. Es forma a llevant de la masia, en una coma que rep, precisament, aquest nom: la Coma. Des d'aquest lloc davalla cap al nord-oest, i travessa les Feixes del Coll, deixant al nord-est la Serra del Coll i al sud-oest la Quintana del Coll. Un cop ha superat les Feixes del Coll, quan és més a prop de la masia, gira gradualment cap al nord i baixa de sobte per anar a trobar el torrent de Caldat just al lloc on hi ha l'Hort del Coll.
# Azmiye Hami Güven

Azmiye Hami Güven (Konya, 1904 - Ankara, 1954) fou una poeta i novel·lista turca. Filla d'un professor, va ser una de les escriptores del període republicà a Turquia. És més coneguda amb la seva novel·la Hemşire Nimet (Nimet, la infermera) de 1951.

## Referències

* ↑ http://www.turkiyatjournal.com/Makaleler/240558628_OSMAN%20G%C3%9CND%C3%9CZ.pdf
* ↑ Tanzimat'tan bugüne edebiyatçılar ansiklopedisi - ed. Ekrem Çakıroğlu, Murat Yalçın, İlhan Başgöz - 2001 Volume 1 - Page 401 "GÜVEN, AZMİYE HAMİ (Konya, 1904 - Ankara, 1954) Şair, romancı. Müderris Mustafa Asım Bey'in kızı. İlk ve orta öğrenimini Konya'da yaptı. Konya Kız Öğretmen Okulu'ndan mezun oldu. Bir süre Edebiyat Fakültesi'ne devam etti. Kandilli Kız ..."
* ↑ Ramazan Korkmaz. Yeni Türk edebiyatı el kitabı (1839-2000). Grafiker Yayınları, 2004.
* ↑ Necdet Zeybek; Kemal Kara Kurtuluş Savaşı ve Atatürk dönemi. ABC, 2005. ISBN 978-975-23-0127-6.
* ↑ Mehmet Narlı. Roman ne anlatır: Cumhuriyet dönemi, 1920-2000 : Türk romanı üzerine tematik bir tasnif ve değerlendirme. Akçağ, 2007. ISBN 978-975-338-846-7.
# Independents dels Pallaresos

Independents dels Pallaresos (coneguda com a IP Els Pallaresos) és una agrupació política del municipi d'Els Pallaresos (Tarragonès) fundada en 2007. Des de llavors, ha concorregut a totes les eleccions municipals convocades, obtenint-hi representació en totes.
El seu lema es «Pluralisme, municipalisme i compromís».

## Història

Va ser creat l'any 2007, amb el nom d'Agrupació Independent dels Pallaresos. L'any 2011 es fusiona amb Gent dels Pallaresos i Unió Democràtica de Catalunya tot creant l'actual Independents dels Pallaresos, sempre de la mà de la Federació d'Independents de Catalunya (FIC).
S'ha presentant en les candidatures de 2007, 2011 i 2015. En les municipals de 2007, amb 152 vots i en les de 2011, amb 190 vots, va aconseguir un representant. respectivament, que va romandre a l'oposició. En les eleccions de 2015, amb 155 vots, va aconseguir un representant, que va formar part de l'Equip de Govern com a Regidor d'Urbanisme i Serveis i va ser tinent d'alcalde. En les eleccions municipals de 2019, també presentà candidatura triant al seu cap de llista mitjançant un procés de primàries obertes a tota la ciutadania pallaresenca. Va concloure amb l'elecció d'en Xavier Marcos i Tuebols com a alcaldable.

## Resultats electorals

Resultats electorals de Independents dels Pallaresos a les eleccions al Ajuntament dels Pallaresos :
| Elecció | Vots | Percentatge | Regidors |
| Eleccions municipals de 2007 | 152 | 10,28% | 1/11 |
| Eleccions municipals de 2011 | 190 | 11,16% | 1/11 |
| Eleccions municipals de 2015 | 155 | 8,37% | 1/11 |
| Eleccions municipals de 2019 | 370 | 16,32% | 2/11 |

## Referències

* ↑ Notícia al NacióDigital sobre el pacte del 2015
* ↑ Notícia al DiariMés sobre les primàries obertes
* ↑ Resultats electorals

## Enllaços externs

* Pàgina web
* Perfil del partit en Twitter
* Perfil del partit en Instagram
* Perfil del partit en Facebook
# Clot del Baster

El Clot del Baster és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antic poble de Senyús.
Està situat al nord dels Masos de la Coma, a la dreta del barranc de la Coma d'Orient i al sud del Pletiu del Duc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gens Sília

Sília (en llatí Silia) va ser una gens romana d'origen plebeu que no va tenir gaire importància fins al final de la república tot i que una persona de nom Sili ja és mencionada l'any 409 aC.
El primer membre de la família que va obtenir el consolat va ser Publi Sili Nerva, l'any 20 aC. El cognom Nerva, un dels utilitzats per aquesta gens, apareix a les monedes de les que s'han trobat exemplars. També van usar el cognomen Sil.

## Referències

* ↑ Powell, Lindsay. Augustus at War: The Struggle for the Pax Augusta (en anglès). Grub Street Publishers, 2016-09-30. ISBN 9781473890053.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 823.
# Paul Percy Harris

Paul Percy Harris (Racine, Wisconsin, 19 d'abril de 1868 - 27 de gener de 1947) va ser un advocat de Chicago i un famós francmaçó, al qual se'l coneix per ser el fundador del club de servei Rotary International el 1905. Harris va néixer a Racine (Wisconsin) però va créixer a Vermont. Més tard, es va traslladar a Chicago, Illinois per exercir com a advocat. Harris va estudiar a la Universitat de Princeton i a la Universitat d'Iowa. Durant els següents cinc anys, va treballar per un diari, com a venedor, en granges de fruita, com a actor, i en vaixells de bestiar que viatjaven a Europa.

## Referències

* ↑ (en anglès) The Rotarian, 01-11-1926, p.63 [Consulta: 15 agost 2012].

## Enllaços externs

* Vida de Paul Percy Harris
# Joan Sícul

Joan Sícul o Joan de Sicília (en llatí Joannes Siculus) fou un escriptor grec de l'època romana d'Orient, autor d'un Chronicon que abraçava el període entre la creació del món i el regnat de Miquel III (842-867) època en la qual va viure. L'obra va estar molt de temps a la Biblioteca de l'elector palatí i sembla que després va passar a la Biblioteca Vaticana. Probablement és el mateix Joan de Sicília que va escriure uns comentaris sobre Hermògenes.

## Referències

* ↑ 112.Joannes Siculus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 602
# Tirrena-Adriàtica 1966

La Tirrena-Adriàtica 1966 va ser la 1a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en tres etapes, entre l'11 i el 13 de març de 1966, amb un recorregut total de 603,5 km. El vencedor de la cursa fou l'italià Dino Zandegù (Bianchi), que s'imposà en la general amb el mateix temps que el segon classificat, el també italià Vito Taccone (Vittadello). El suís Rolf Maurer (Filotex), vencedor de la primera etapa, acabà en tercera posició.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 11 de març | Roma - Foligno | 199,0 | Rolf Maurer (SUI) | Rolf Maurer (SUI) |
| 2a etapa | 12 de març | Foligno - San Benedetto del Tronto | 195,0 | Dino Zandegù (ITA) | Dino Zandegù (ITA) |
| 3a etapa | 13 de març | San Benedetto del Tronto - Pescara | 209,5 | Raffaele Marcoli (ITA) | Dino Zandegù (ITA) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Dino Zandegù (ITA) | Bianchi | 15h 43' 42" |
| 2 | Vito Taccone (ITA) | Vittadello | m. t. |
| 3 | Rolf Maurer (SUI) | Filotex | + 1' 32" |
| 4 | Adriano Passuello (ITA) | Legnano | + 1' 32" |
| 5 | Flaviano Vicentini (ITA) | Legnano | + 1' 32" |
| 6 | Franco Cribiori (ITA) | Vittadello | + 1' 32" |
| 7 | Guido de Rosso (ITA) | Molteni | + 1' 32" |
| 8 | Franco Balmamion (ITA) | Sanson | + 1' 32" |
| 9 | Claudio Michelotto (ITA) | Sanson | + 1' 32" |
| 10 | Franco Bitossi (ITA) | Filotex | + 1' 32" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 1966». cyclingfever.com/. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 7 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Basílica de Cas Frares

La Basílica paleocristiana de Cas Frares, situada a la possessió de Cas Frares, del terme municipal de Santa Maria del Camí, fou descoberta el 1833 i destruïda poc després pel pagès de la finca. Abans de la seva destrucció es reproduí el mosaic del terra, per la qual cosa es coneixen les seves característiques. Les seves mides eren 17,28 m de llarg, fins a l'absis quadrangular, per 11,30 d'ample, constava de tres naus separades per dues tires de columnes de cinc pilastres.
El mosaic conservat contenia figures religioses de l'antic testament exclusivament, en concret Adam i Eva, i a causa d'això s'ha suposat que tot i haver estat una església cristiana, puix s'hi va trobar una creu romana d'Orient, no es descarta que abans hagués pogut ser una sinagoga. En el mosaic també s'hi representaven figures d'animals, aus, plantes i imatges geomètriques i inscripcions llatines.
Els distints investigadors que l'han estudiada l'han datada entre els segles v i vii.

## Bibliografia

* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 58-59. ISBN 84-8661702-2.
* Amengual i Batle, Josep. Els orígens del cristianisme a les Balears, vol 1,. Mallorca: Editorial Moll, 1991, p. 467-482 (Els treballs i els dies). ISBN 84-273-0676-8.

## Enllaços externs

* Basílica de Cas Frares al centre cultural Ca s'Apotecari (Santa Maria del Camí) Arxivat 2013-12-11 a Wayback Machine.
# Joan-Pau Verdier

Joan-Pau Verdier (Perigús, 1 de febrer de 1947 - Briva la Galharda, 21 de juny de 2020) fou un cantautor occità, un dels més coneguts de la reviscolada de la cançó occitana dels anys 1970 anomenada Nòva Chançon (juntament amb Claudi Martí, Patric, Maria Roanet, Mans de Breish…) paral·lel a la Nova Cançó catalana.
També fou un dels primers autors occitans editats per una discogràfica de producció d'abast francès (Philips) el 1973 amb el disc Occitània sempre, cosa que fou força criticada per alguns mitjans occitanistes, que ho consideraven com vendre l'ànima al diable parisenc. Més tard va editar en llemosí nombroses cançons de Léo Ferré i animava tots els diumenges al migdia l'emissió occitana de France Bleu Peirigòrd, anomenada "Meitat chen, meitat pòrc" (amb Marçau Peironi).
Verdier compongué la banda sonora original del film Istòria d'Adrian, de Jean-Pierre Denis.

## Discografia

* Occitània Sempre, 33t. : Philips, 1973.
* L'Exil, 33t. : Philips, 1974.
* Faits divers, 33t. : Philips, 1975.
* Vivre, 33t. : Philips, 1976.
* Tabou le chat, 33t. : Philips, 1977.
* Les nuages dans la tête, 33t. : Philips, 1978.
* Apollinaire Street, 45t. : Philips, 1979.
* Le Chantepleure, 33t. : Philips, 1980.
* Ballade d'Adrien, 45t. : Philips, 1981.
* Machita, 45t. : Philips, 1982.
* Plus rien à perdre, 45t. : Philips, 1983.
* Cinquième Saison, 33t. : Scalen'Disc, 1987.
* Pirouettes : Revolum, Concors Medias, 1992.
* Joan-Pau Verdier, les grandes chansons : Licence Phonogram, 1993.
* Vint ans aprep : Revolum, Concors Media 7, 1993.
* Veilleur de sud, CD, 1996.
* La mémoire et Ferré, CD, 1996.

## Referències

* ↑ https://magicpopblog.wordpress.com/2020/06/22/muere-el-cantautor-joan-pau-verdier/
* ↑ https://magicpopblog.wordpress.com/2020/06/22/muere-el-cantautor-joan-pau-verdier/
# Clot del Grau

El Clot del Grau és un clot, una petita vall tancada, del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat just al nord-est de la casa de Capdecarreu, i forma una vall tancada que recull les aigües de l'Obaga dels Cóms.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu. És un clot marcat al nord per una cinglereta que forma un grau o graó damunt d'aquesta vall.

## Enllaços externs

* El Clot del Grau en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gens Sàlvia

La gens Sàlvia (en llatí Salvia gens) va ser una gens romana originària de la ciutat de Ferentium a Etrúria.
No va tenir mai gaire importància durant la república i només alguns personatges secundaris apareixen mencionats a la part final, però després es van convertir en importants sota l'Imperi quan Marc Salvi Otó va arribar a emperador, encara que per poc temps.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/708?rgn=full+text;view=image;q1=SalviaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 700. ]
# Palaus i parcs de Potsdam i Berlín

Els palaus i parcs de Potsdam i Berlín són un grup de complexos de palaus i jardins que són a Potsdam, i a la capital alemanya, Berlín. El terme va ser utilitzat en la designació del conjunt cultural com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1990. Es va reconèixer la històrica unitat del seu paisatge, un exemple únic de disseny del paisatge en el context de les idees monàrquiques de l'estat prussià i els esforços comuns d'emancipació.
Inicialment, el lloc abastava 500 hectàrees, amb 150 projectes de construcció, durant el període comprès entre els anys 1730 a 1916. Dues etapes d'ampliació del Patrimoni de la Humanitat, el 1992 i 1999, van dur a la incorporació d'una àrea més gran per al patrimoni.

## Designació del 1990

* Palau i parc de Sanssouci a Potsdam
* Jardí nou (Neuer Garten), palau de Marbre, i Castell de Cecilienhof, nord-est de Sanssouci, a Potsdam
* Palau i parc de Babelsberg, a Potsdam
* Palau de Glienicke i parc de Klein-Glienicke, a Berlín
* Volkspark Klein Glienicke, Berlín
* Nikolskoe log house, Berlín
* Pfaueninsel (Ile-aux-Paons), Berlín
* Böttcherberg (mont Böttcher), Berlín
* Jagdschloß Glienicke (pavelló de caça de Glienicke), Berlín

## Ampliació del 1992

* Església de la Redempció, Sacrow (Heilandskirche), Potsdam
* Palau i parc de Sacrow a Potsdam

## Ampliació de 1999

* Lindenallee
* Antiga escola de jardiners i el Kaiserbahnhof
* Palau i parc de Lindstedt
* Vila de Bornstedt, església, cementiri i paisatge nord del parc de Sanssouci
* El Seekoppel (paisatge zona oest de la muntanya de les Runes)
* Voltaireweg (cinturó verd i carretera entre el parc de Sanssouci i el nou jardí)
* Àrea d'entrada del parc de Sanssouci.
* Alexandrowka (cases de troncs)
* El Pfingstberg
* Entre el Pfingstberg i el nou jardí
* Southern shore del Jungfernsee
* Jardí Reial (bosc dels dos cantons del palau i parc de Sacrow)
* Aproximació al parc de Babelsberg
* Observatori de Babelsberg

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Palaces and Parks of Potsdam and Berlin» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].
# Carbokentbrooksita

La carbokentbrooksita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'eudialita. Rep el nom pel seu contingut en carbonat i la seva relació amb la kentbrooksita.

## Característiques

La carbokentbrooksita és un silicat de fórmula química (Na₃Na₃Na₃Na₃Na₃)Ca₆(ᵛMn²⁺₃)Zr₃[Si₃O₉]₂[Si₉O₂₇SiO][Si₉O₂₇Nb(OH)₃](CO₃)(H₂O). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la carbokentbrooksita pertany a «09.CO: Ciclosilicats amb enllaços de 9 [Si$_9$O$_{27}$]$^{18-}$» juntament amb els següents minerals: al·luaivita, eudialita, ferrokentbrooksita, kentbrooksita, khomyakovita, manganokhomyakovita, oneil·lita, raslakita, feklichevita, zirsilita-(Ce), ikranita, taseqita, rastsvetaevita, golyshevita, labirintita, johnsenita-(Ce), mogovidita, georgbarsanovita, aqualita, dualita, andrianovita, voronkovita i manganoeudialita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Dara-i-Pioz, als Districtes de la Subordinació Republicana (Tadjikistan). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Carbokentbrooksite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 gener 2020].
# Joan Balliol

Joan Balliol o Joan de Balliol (1249-1314) fou rei d'Escòcia. Era fill de Dervorguilla de Galloway, filla d'Alan, 5è lord de Galloway, i de Joan, 5è baró de Balliol, fundador del Balliol College de la Universitat d'Oxford.
A la mort de Margarida d'Escòcia presentà la seva candidatura al tron escocès com a nebot de la filla gran de Guillem I i besnet de David I, oposada a la de Robert Bruce i John Hastings.
El juny del 1292 la cort de justícia es decantà per ell i el 17 de novembre del 1292 li fou concedida la corona a Berwick per Eduard I d'Anglaterra amb jurament de fidelitat. Tanmateix, no acceptà la submissió i cercà ajut francès el 1295. Aleshores Eduard I fa una rígida interpretació legal de les obligacions de vassallatge i esclata una crisi que l'obligaria a lluitar també contra Enric de França. Però un cop sotmesos els gal·lesos, pel juliol del 1296 envairia Escòcia i obligaria Balliol a abdicar a Brechin.
Joan Balliol fou tancat a la Torre de Londres, però per mediació del papa Bonifaci VIII fou alliberat el 1301. Marxà a les seves terres de Picardia, on va morir el 1314 sense fer cap esforç per reclamar els seus drets al tron escocès. Això sí que ho faria el seu fill Eduard Balliol.
# Tirots I Bagratuní

Tirots I Bagratuní (en armeni Տիրոց Ա Բագրատունի; mort l'any 450 o el 451) va ser un príncep d'Armènia del segle v. Formava part de la dinastia dels bagràtides.

## Biografia

Fill probable de Sembat Bagratuní III, Tirots I es va convertir en nakharar de la casa Bagratuní, a la mort del seu pare cap al 420. Era igualment aspet i thagadir, és-a-dir mestre de cavalleria i posa-corona dels reis d'Armènia. Aquest darrer càrrec va desaparèixer quan la monarquia va ser abolida l'any 428, però va conservar el d'aspet. Hauria mort cap a l'any 450 o 451, durant una batalla contra els perses.
Va deixar almenys un fill, Sahak Bagratuní II, marzban rebel d'Armènia (mort l'any 482), encara que la paternitat no és segura.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyril. Les dynasties de la Caucasie Chrétienne : de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle: tables généalogiques et chronologiques. Roma: [S.n.], 1990, p. 121-122.
# Barnum

«Barnum» té aquests significats:
* Toponímia:
** Barnum (Iowa), població dels Estats Units a l'estat d'Iowa
** Barnum (Minnesota), població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
** Barnum Island, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York
* Miscel·lània:
** Barnum (musical), musical amb llibret de Mark Bramble, lletres de Michael Stewart i música de Cy Coleman, basat en la vida de Phineas Barnum
** P. T. Barnum (1810 – 1891), empresari i artista circense estatunidenc
** Ringling Brothers and Barnum & Bailey Circus fou un circ nord-americà que va ser creat per la fusió del Ringling Brothers Circus i el Barnum & Bailey Circus
# Jaume Bertran

Jaume Bertran, Mallorca?, s. XV, cartògraf del qual es conserven tres cartes portolanes, la primera signada, juntament amb Berenguer Ripoll, a Barcelona el 1456, al Museu Marítim de Greenwich, i les altres dues signades a Mallorca, el 1482, Arxiu d'Estat de Florència, i el 1489, a la Biblioteca Marucelliana de Florència.
Segueix les convencions cartogràfiques i decoratives de la cartografia mallorquina i la llengua dels seus mapes és el català. La de Barcelona és l'única carta medieval conservada realitzada a aquesta ciutat.
Al nord de l'illa de Mallorca una muntanya submergida porta el seu nom.

## Bibliografia

* Ginard Bujosa, Antoni. La cartografia mallorquina a Mallorca. Barcelona: J.J. de Olañeta, Editor, 2002. ISBN 84-9716-145-9.

## Vegeu també

* Llista cronològica de cartògrafs portolans mallorquins