OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dansa d'Arenys

La dansa d'Arenys, o dansa d'Arenys de Mar, és un ball tradicional que es balla des de 1949 anualment al poble d'Arenys de Mar durant la diada de Sant Roc el dia 16 d'agost, festa menor de la vila (la festa major és Sant Zenon, el dia 9 de juliol).
Aquesta dansa, d'aproximadament 20 minuts de durada i realitzada amb música en directe, representa un casament on assisteixen 12 parelles de noi i noia; una d'aquestes parelles actuen com a nuvis. Actualment, s'han canviat certs aspectes de la dansa, com el nombre de dansaires o la indumentària i la vestimenta d'aquests.

## Fonts

* https://patrimonicultural.diba.cat/element/la-dansa-darenys
* https://www.bcn.cat/cultura/directorimerce/c17.htm
* https://arenysdemar.cat/document.php?id=28264&demarc=784
* https://arenysdemar.cat/document.php?id=28264&demarc=784

## Referències

* ↑ «Sant Zenon, Festa Major d'Arenys de Mar - Fires, festes, oci i llocs per visitar.». [Consulta: 17 agost 2024].
# Vidal de Canyelles

Vidal de Canyelles (en aragonès: Vidal de Canellas) (Canyelles, 1190? - Osca, post 1252) va ser bisbe d'Osca i compilador dels Furs d'Aragó en l'obra jurídica coneguda com a Complitaio Maior, In excelsis Dei Thesauris o també Vidal Mayor en honor seu (1247), primera codificació general de les lleis del Regne d'Aragó i efectuada durant el regnat de Jaume I d'Aragó.

## Biografia

En els anys 1220 estudià Dret comú i Dret canònic a l'escola de la catedral de Barcelona i després a la Universitat de Bolonya, on probablement coincidí amb una altra de la grans figures relgioses del regnat de Jaume I d'Aragó, fra Ramon de Penyafort, que posteriorment fou canonitzat. El 1234 ocupà el càrrec de paborde de la Seu de Barcelona i el 1236 va ser nomenat bisbe d'Osca, labor que desenvoluparia fins a la seva mort, vers el 1252.
El 1238 mateix assistí a la conquesta de la ciutat de Balansiya on provà de conciliar els interessos de la noblesa amb els de la corona, fet pel qual obtingué el reconeixement del rei Jaume I i l'alqueria d'Alboraia. Així mateix, també estigué present als concilis de Tarragona i de Lyon del 1245.
Vidal de Canyelles firmà el seu testament el 12 d'octubre del 1252, fet que indicaria que la seva mort no fou molts temps després.

## Obra jurídica: la Compilatio Maior o "Vidal Mayor"

D'aquest anys data l'encarrec reial de reunir en un únic codi legal els furs de les ciutats aragoneses partint de la base del Fur extens de Jaca, que era el més ampli i desenvolupat de l'època i tenia el seu origen en el primer que fou atorgat a la ciutat, l'antic Fur de Jaca.
Vidal de Canyelles rebé l'encàrrec el 1247 després de les deliberacions consensuades a les Corts d'Osca per tal de redactar aquest Fur General del Regne d'Aragó. La seva primera versió fou en llatí i coneguda pel nom de Compilatio minor. Una reelaboració ampliada posterior en aragonès (l'única que s'ha conservat) i coneguda com a Compilatio Maior o In excelsis Dei Thesauris estava destinada a esdevenir la culminació de l'obra jurídica que fixaria definitivament i general uns furs unificats pel Regne d'Aragó. L'obra fou divulgada amb el nom de Vidal Mayor en honor de Vidal de Canyelles.
Malgrat que el Vidal Mayor fou rebutjat per l'Extremadura aragonesa, on es conservà el seu dret local fins al 1598, l'abast del Vidal Mayor supera al d'una simple col·lecció de furs, doncs compta amb precisions tècniques adreçades tant als foristes, que eran els professionals del Dret que s'encarregaven de redactar els Furs, com als lletrats experts en l'administració de justícia.

## Referències

* ↑ Ajuntament d'Alboraia, història d'Alboraia Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* «Vidal de Canyelles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* (castellà) Obispado de Huesca Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* (castellà) Ibercronox: Obispado de Tarazona
Vidal de Canyelles :
| Càrrec de govern |||
| Precedit per: García de Gúdal | Bisbe d'Osca (Llista de bisbes d'Osca) (1236–1252) | Succeït per: Domingo de Sola |
# Macèdon

Macèdon (en grec antic Μακεδών), va ser, segons la mitologia grega, l'heroi epònim de Macedònia.
La seva genealogia presenta diverses formes: de vegades és un natural del país, Macedònia. Altres vegades és el germà de Magnes, fill de Zeus i de Tia. També se'l presenta com un dels deu fills d'Èol, o bé com a fill de Licàon. En la tradició que el fa fill de Licàon va tenir diversos fills, un va ser Pindos. Finalment, pot ser un company del déu Osiris, que, quan aquest déu conquerí el món, el va fer rei de Macedònia. Aquesta darrera tradició la transmet Diodor, que diu que Macèdon és germà d'Anubis, i es presenta vestit d'una cuirassa de pell de llop i amb la cara tapada, coberta, a manera de màscara, amb el cap d'aquest animal.

## Referències

* ↑ «The origins of the Macedonians». [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 337. ISBN 9788496061972.
# Hora vall

Per a una determinada activitat, l'hora vall, antònim d'hora punta, es refereix a les hores en les quals regularment es produeix un menor consum o ús. Es denominen així perquè el consum o ús representat en una gràfica sol presentar pics (en hora punta) i valls (en hora vall) que es repeteixen de manera regular.

## Electricitat

En terminologia elèctrica, es considera el període diari de menor consum energètic en un sistema elèctric. En el sistema general de distribució elèctrica coincideix amb les hores de matinada, ja que es redueix l'activitat que demana energia elèctrica.
Durant el període d'hores vall es poden articular mesures d'emmagatzematge energètic en xarxa per aprofitar l'energia elèctrica sobrant o que pel seu preu, compensa la pèrdua de rendiment de l'acumulació energètica.
A Espanya, durant les hores vall, el preu de l'energia elèctrica es redueix a nivell majorista, ja que en baixar la demanda només entren en subhasta ( Pool ) les millors ofertes. El preu en règim general per al conjunt de les ofertes és el major acceptat pel període estimat, normalment una hora. El consumidor final pot contractar tarifes diferenciades dia/nit, tarifa nocturna.

## Explotació ferroviària

Segons l'explotador, s'anomena hora vall a tot el període que no és hora punta ni hora normal. S'estableixen tres tipus de períodes: hora punta, hora normal i hora vall.
El disseny de les infraestructures ferroviàries ha de ser capaç d'admetre la demanda en hora punta però també dissenyat per a oferir un bon servei en hores vall, quan el menor nombre de viatgers no permet mantenir les mateixes freqüències.
En la seva infraestructura ADIF utilitza hora punta, hora normal i hora vall. L'hora vall és entre les 0:00 i les 6:59.

## Referències

* ↑ ADIF: Declaració de Xarxa

## Vegeu també

* Hora punta
# Zamboanga

Zamboanga, és una ciutat filipina amb més de 774,407 habitants i té una àrea d'1,483 kilòmetres. Fou fundada el 1635 com fortalesa militar espanyola contra els moros. És coneguda per la seva llengua criolla espanyola, el chavacano de Zamboanga. La ciutat té tres universitats importants: l'Ateneu de Zamboanga, la Universitat de l'Estat Occidental de Mindanao, i la recentment creada Universitat de Zamboanga.
La ciutat de Zamboanga limita amb les províncies de Zamboanga del Norte (nord) i Zamboanga Sibugay (est).
# Tàngara cresta de foc

La tàngara cresta de foc (Loriotus cristatus) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial amazònica, a les Guaianes, est i sud de Veneçuela, est i sud de Colòmbia, est, nord-est, centre i oest del Brasil, nord i sud-est del Perú,, est de l'Equador, nord de Bolívia

## Referències

* ↑ «Tàngara cresta de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Bell City

Bell City és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 461 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bell City tenia 461 habitants, 196 habitatges, i 126 famílies. La densitat de població era de 323,6 habitants per km².
Dels 196 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,4% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.125 $ i la renda mediana per família de 28.636 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.125 $ mentre que les dones 16.333 $. La renda per capita de la població era de 12.664 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 19,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bell City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bell City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Vintila de Punxín

Vintila de Punxín (Galícia?, s. IX - Punxín, Ourense, 890) fou un monjo anacoreta prop d'Ourense. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Només se'n coneix l'epitafi que es conservava fins al segle xvi a una ermita vora de Santa Maria de Punxín, lloc proper a Ourense, que deia:
| « | Hic requiescat famulus Dei Vintila... | » |
          "Aquí descansa el servent de Déu Vintila, que morí el 23 de desembre de l'any 890".
A partir de la dada, se'n va fer una biografia imaginària que va esdevenir popular, tot i no tenir fonament històric.

## Llegenda

Vintila havia nascut a Espanya, en una família benestant que el va fer estudiar. Atret per la vida religiosa, va deixar la seva família i ingressà en un monestir. Volent més rigor i solitud, es va retirar a fer vida eremítica. La seva fama de santedat fa que molta gent s'apropi fins on és per demanar-li consell o miracles.
En morir, el seu cos fou posat en un carro de dos bous famolencs, un de Freás i un altre de Punxín: van deixar-los anar lliurement acordant que el lloc on s'aturés seria el de l'enterrament de l'eremita; els bous s'aturaren al lloc on avui hi ha Santa María de Punxín.
A l'interior del temple, del segle xii, hi ha un sarcòfag visigòtic de pedra, amb la inscripció "Hic requiescit famulus dei Wintila qui oblit X kalendas ianuarias era DCCCCXVIII" i una creu grega en relleu.

## Bibliografia

* Enrique FLÓREZ, Manuel RISCO. España sagrada: theatro geográphico-histórico de la Iglesia de España... Vol. 17, "De la Santa Iglesia de Orense en su estado antiguo". Madrid: Marín, 1763. p. 229-230
# Madagascarchaea gracilicollis

Madagascarchaea gracilicollis és un membre de la família dels arquèids (Archaeidae), aranyes assassines. Té una mida de només 2 mm i atrapa altres aranyes amb ullals verinosos al final d'uns quelícers molt allargats. Aquests animals normalment corren al revés. És una espècie endèmica de Madagascar.
El nom ve del llatí gracilis "esvelt, gràcil" i collum "coll".

## Sinònims

Hi ha dues sinonímies:
* Archaea gracilicollis Millot, 1948
* Eriauchenius gracilicollis (Millot, 1948)

## Referències

* ↑ Millot, 1948 : Faits nouveaux concernant les Archaea [Aranéides]. Mémoires de l'Institut Scientifique de Madagascar, vol.1, n.A1, p.3-14.
* ↑ World Spider Catalog del 18 de gener de 2018
# Hoyvík

Hoyvík [ˈhɔivʊɪk] és una localitat situada a l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Tórshavn, capital de l'arxipèlag. L'1 de gener de 2021 tenia 4,367 habitants. El creixement demogràfic tant de Tórshavn com de la seva àrea urbana durant la segona meitat del segle XX ha convertit a Hoyvík en un suburbi del nord de la capital.
Hoyvík és un assentament molt antic, segurament els seus orígens es remuntin als inicis de la població nòrdica a les Illes Fèroe. Hi ha una vella granja a Hoyvík del segle XVII que avui s'ha transformat en un museu a l'aire lliure.
Durant bona part de la seva història la població de Hoyvík ha estat molt reduïda. Fins a mitjans del segle xix, tota la població es reduïa a una sola granja. No va ser fins després de la Segona Guerra Mundial que s'hi van construir algunes cases a prop de les terres de conreu. Finalment la dècada del 1980 va significar per a Hoyvík un desenvolupament sense precedents. Les noves cases es van construir en terrenys que anteriorment es consideraven cultivables, i la seva arquitectura incloïa habitatges unifamiliars i xalets adossats. Els compradors de terrenys per a cases adossades són lliures d'escollir el disseny i color del seu edifici. El resultat és un efecte inusual de cases adossades amb l'aire personal de les famílies que hi viuen.
Entre les institucions importants de Hoyvík hi destaquen el gymnasium (escola d'educació secundària a Dinamarca) i el Museu Nacional de les Illes Fèroe, traslladat des de Tórshavn l'any 1996. La primera església construïda Hoyvík va ser el 2007.
El 2005 es va signar a Hoyvík, al Museu Històric, un acord de lliure comerç entre les Illes Fèroe i Islàndia que se'l coneix amb el nom d'Acord de Hoyvík.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* 1 2 «The Natural and cultural history of the Faroe Islands» (en anglès). .Tjodsavnid. Arxivat de l'original el 2021-02-01. [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ «Útisavnið í Hoyvík» (en feroès). tjodsavnid. [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ «Fríðrikskirkjan» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illès Fèroe). [Consulta: 7 octubre 2019].
* ↑ «Hoyvík church» (en anglès). Visit faroe Islands. Arxivat de l'original el 2019-10-12. [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ «Acord de Hoyvík» (en anglès). Govern de les Illes Fèroe. [Consulta: 11 octubre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe

## Enllaços externs

* torshavn.fo - Pàgina municipal (en feroès i anglès)
# Tàngara cellablanca

La tàngara cellablanca (Kleinothraupis auricularis) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars, vegetació secundària i bambú dels Andes de l'est del Perú.

## Referències

* ↑ «Tàngara cellablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Taisnières-sur-Hon

Taisnières-sur-Hon és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 886 habitants. Limita amb els municipis de Hon-Hergies, La Longueville, Audignies, Bavay i Houdain-lez-Bavay.
En el seu terme municipal l'11 de setembre del 1709, en el marc de la Guerra de Successió Espanyola, es va lliurar la batalla de Malplaquet

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 822 | 917 | 856 | 860 | 957 | 912 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2001 | Hubert Prévot |
| 2001-2004 | Gérard Drancourt |
| 2004-2008 | Antoni Martinez |
| 2008- | Jean-Paul Legrand |
# Cyclorana platycephala

Cyclorana platycephala és una espècie de granota que es troba a Austràlia.

## Referències

* Fordham et al (2006). Cyclorana platycephala. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Werneria preussi

Werneria preussi és una espècie d'amfibi que viu al Camerun i Togo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Rödel, M.-O. 2004. Werneria preussi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Madala

Madala (en rus: Мадала) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Hoyos del Espino

Hoyos del Espino és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Navarredonda de Gredos, Hoyos del Collado i San Juan de Gredos.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Zimovnoie

Zimovnoie - Зимовное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 407 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Tamarix dalmatica

Tamarix dalmatica és un arbust o un arbre petit caducifoli de la família de les Tamaricàcies. Es troba als sòls humits, salins o carbonatats, vores de rierols, rambles, tàlvegs; a una altitud de 0 a 320 msnm, al nord de la regió Mediterrània. A l'est de la península Ibèrica i les Illes Balears.
És una planta glabre amb branques brunes. Les seves fulles mesurer de 2 a 4 mm. Les inflorescències són en raïms de 25-70 × 7-12 mm, simples, i generalment es troben a les branques llenyoses d'anys anteriors. Bràctees linears, agudes, de la mateixa longitud o majors que el calze. Pedicels curts. Flors tetràmeres o pentàmeres i tetràmeres. Sèpals d'1,5-3 × 1,5-2,4 mm, ovat-triangulars, enters o escassament dentats, amb els externs més aguts. Pètals de 2,3-3 × 1,4-1,8 mm, d'estretament obovats a unguiculats. Estams 4 o 5, amb les anteres mútiques o lleugerament apiculades. Té un nombre de cromosomes de 2n = 24*.

## Referències

* ↑ Tamarix dalmatica a Flora Vascular.
# Beaumont-en-Verdunois

Beaumont-en-Verdunois és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 no tenia cap habitant.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beaumont-en-Verdunois era de 0 persones.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beaumont-en-Verdunois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beaumont-en-Verdunois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cyclorana maini

Cyclorana maini és una espècie de granota de la família dels hílids endèmica d'Austràlia. Aquesta espècie es troba a la zona àrida central d'Austràlia Occidental i a la part sud del Territori del Nord i el cantó nord-oest d'Austràlia del Sud. El rang altitudinal estimat de l'espècie és des del nivell del mar 0-1,000m. Els hàbitats inclouen pastures obertes, zones de fang, àrees lleugerament boscoses i pantans temporals i rierols a les planes d'inundació temporals. Es tracta d'un criador oportunista que respon a les fortes pluges. Es reprodueix en piscines temporals i els capgrossos es desenvolupen ràpidament. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie. La seva distribució inclou múltiples àrees protegides a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Jean-Marc Hero; Paul Horner; Dale Roberts. Cyclorana maini. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15-09-2014.
# Voixilovo

Voixilovo (en rus: Вошилово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Maceració

La maceració és un procediment que consisteix a estovar i descompondre els teixits o òrgans en l'aigua o en un altre líquid.
En farmàcia, s'utilitza el procediment per elaborar tintures en deixar reposar les matèries primeres d'origen animal o vegetal, prèviament esmicolades, en una barreja d'aigua purificada i alcohol etílic durant un mínim de tres setmanes a fi d'extreure'n els principis actius.
En gastronomia, la maceració es fa amb un preparat líquid compost bàsicament de vi o algun licor i de sucre on es deixa reposar fruita i espècies a fi que s'estovi i agafi un sabor especial. Les verdures o les fruites confitades es remullen en un líquid per estovar-les i perquè el líquid absorbeixi els gustos. En el cas de la fruita fresca, sovint només s'empolvoren amb sucre i es deixa que alliberin el seu propi suc. La maceració fa més digerible els aliments. El Tabasco, per exemple, es fa d'un macerat de pebre vermell que es deixa fermentar i madurar. La maceració sovint es confon amb marinar que és el procés d'introduir, abans de la cocció, els aliments en líquids assaonats que sovint són àcids.
En la vinificació la maceració carbònica és el procés en el qual el raïm es fermenta sense trencar-ne els grans.
En la indústria alimentària, la maceració de subproductes del processament d'aliments es fa triturant-los per obtenir pinso ric en proteïnes per a l'alimentació animal, com fertilitzants o per produir biogàs.

## Referències

* ↑ «Maceració». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Maceració». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.