OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduardo García Guerra

Eduardo García Guerra (Granada, 1827-1891) va ser un pintor andalús.
Va néixer a Granada el 1827. Va iniciar la seva formació artística a la seva ciutat natal i, posteriorment, va continuar-la a Madrid, a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. Allà va ser alumne de José i Federico de Madrazo i de Carlos Luis de Ribera. Allà, el 1848 va pintar un retrat del rei visigot Sigeric per a la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya, un projecte que estava sota la direcció del seu mestre José de Madrazo.
Vers 1853 es va traslladar a París, on va continuar la seva formació en el taller de Charles Gleyre. Allà va decantar-se per la pintura de tema històric. Retornat a Espanya, va participar diversos certàmens de l'Exposició Nacional de Belles Arts. El 1856 va presentar un dels episodis de la història de Diego Laínez, en la 1864 La desesperació de Judes, una obra de caràcter religiós, que va ser premiada amb una menció honorífica. La darrera vegada va ser el 1876, amb l'obra Una lila.
Posteriorment va tornar a Granada. Va formar part de la secció d'arts del Liceu de Granada abans i després de la revolució de 1868. Al llarg dels anys va presentar diverses obres en aquesta entitat, que van ser molt apreciades i que li van valer el títol de soci d'honor. El 1867 va rebre una medalla de plata per una aquarel·la un dels certàmens de la institució. A partir de 1888 va formar part de jurats de concursos i exposicions locals al Centre Artístic de Granada.
També va ser professor auxiliar en una escola d'arts, on va tenir una sou modest, a més d'ensenyar en algun moment al col·legi d'escolapis. Entre els seus deixebles destaquen Valentín Barrecheguren i Francisco de Paula de Valladar, que van sentir gran estimació pel seu mestre.
Val a dir que bona part de la seva obra anà a mans de particulars, també decorà els sostres dels teatres Cervantes i Isabel la Católica de Granada. Hom afirma que va ser precursor de l'estil pictòric que Marià Fortuny va influenciar a Granada durant la seva estada.
Segons el seu deixeble Valladar, que escriu al diari La Alhambra, García Guerra va morir el 1891.

## Referències

* 1 2 Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1868, p. 271-272.
* 1 2 3 4 «Eduardo García Guerra» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 4 març 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Los hombres de la "Cuerda"». La Alhambra, 31-12-1921.
* 1 2 «Efemérides de fin de semana» (en castellà). El Faro de Motril, 19-12-2021. [Consulta: 21 agost 2022].
# Eduardo García

Eduardo García és el nom dels següents personatges:
* Eduardo García Berges (1852-1923), tenor de sarsuela espanyol
* Eduardo García de Enterría (1923-2013), jurista espanyol
* Eduardo García León (1969), futbolista i entrenador andalús
* Eduardo García-Mansilla (1871-1930), diplomàtic i compositor argentí
* Eduardo García Martínez (Madrid, 1992), actor de cinema i televisió madrileny
* Eduardo García Onativia (1862-?), aristòcrata i polític valencià
* Eduardo García Serrano (Madrid, 1956), periodista espanyol
# Elsi Katainen

Elsi Kaarina Katainen (17 de desembre del 1966) és una política finlandesa del Partit Centre, diputada al Parlament Europeu des del 2018. El seu partit forma part de l'Aliança dels Liberals i Demòcrates per Europa.

## Activitat parlamentària

Katainen fou diputada a l'Eduskunta des del 2007 fins al 2018.
Fou candidata en les eleccions al Parlament Europeu del 2014, sense arribar a ser elegida. Tanmateix, després del nomenament de l'eurodiputat Hannu Takkula al Tribunal de Comptes Europeu el març del 2018, Katainen ocupà el seu escó durant la resta del mandat. Entre el 2018 i el 2019 fou membre de la Comissió de Comerç Internacional. Després de les eleccions del 2019, passà a la Comissió d'Agricultura i Desenvolupament Rural.
Forma part de la delegació del Parlament Europeu a la Comissió Parlamentària de Cooperació UE-Rússia. Així mateix, forma part de l'intergrup del Parlament Europeu sobre canvi climàtic, biodiversitat i desenvolupament sostenible i el grup de Diputats al Parlament Europeu contra el Càncer.
Com a ponent d'un dictamen sobre Horitzó Europa, en la comissió secundària sobre agricultura, defensà «sistemes alimentaris neutres en carboni, resilients i residu zero abans del 2035», la recerca bàsica en el pilar de ciència oberta i el paper de la silvicultura en una bioeconomia circular.

## Referències

* ↑ «Kansanedustajat: Elsi Katainen» (en finès). Eduskunta. [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ «Elsi Katainen nousee Euroopan parlamenttiin, Eero Reijonen eduskuntaan» (en finès). Verkkouutiset, 16-11-2017. [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ Elsi Katainen. Parlament Europeu.
* ↑ Intergroup on Climate Change, Biodiversity and Sustainable Development. Parlament Europeu.
* ↑ MAC MEPs in the 2019-24 legislature Arxivat 2020-02-02 a Wayback Machine..
* ↑ «OPINION of the Committee on Agriculture and Rural Development for the Committee on Industry, Research and Energy on the proposal for a decision of the European Parliament and of the Council on establishing the specific programme implementing Horizon Europe – the Framework Programme for Research and Innovation (COM(2018)0436 – C8-0253/2018 – 2018/0225(COD))» (en anglès), 30-10-2018.
# Ekanita

La ekanita és un mineral de la classe dels fil·losilicats. Va ser descoberta l'any 1961 a la província de Sabaragamuwa, a Sri Lanka. Se li va posar nom en honor de la seva descobridor F.L.D. Ekanayake, geòleg de Colombo (Sri Lanka).

## Característiques químiques

Amb la fórmula química Ca₂ThSi₈O$_{20}$, químicament és l'equivalent en fil·losilicat del ciclosilicat Steacyita. Gairebé sempre amb impureses de ferro, plom o urani, que li donen les seves tonalitats de color; de vegades amb impureses d'alumini, manganès i magnesi.

## Formació i jaciments

A Sri Lanka s'ha trobat en sediments detrítics; al Canadà s'ha trobat un dipòsit en una roca sienítica glacial errant; a Itàlia s'ha trobat en ejeccions volcàniques.

## Usos

És utilitzat com a mena de minerals radioactius quan està enriquit en aquests. També és usat en joieria com a gemma preciosa, sent gairebé de les poques gemmes que presenten radioactivitat natural.

## Referències

* ↑ «Ekanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 New Minerals, American Mineralogist
* ↑ «Ekanite, a new metamict mineral from Ceylon». Nature, 190, 4780, 1961, pàg. 997. Bibcode: 1961Natur.190..997A. DOI: 10.1038/190997a0.
* Ekanita, mindat.org.
* Ekanita, webmineral.com.
* Manual de ekanita, Mineral Data Publishing.
# Emmanuel Kundé

Emmanuel Kundé (Yaoundé, 15 de juliol de 1956) és un exfutbolista camerunès de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Camerun amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1982 i 1990.
Pel que fa a clubs, destacà a Canon Yaoundé i Stade Reims.
Trajectòria com a entrenador:
* 1997–1998 Canon Yaoundé
* 1999–2000 US Bitam
* 2000 PWD Bamenda
* 2001–2006 US Bitam

## Referències

* ↑ «African Nations Cup 1988». RSSSF. [Consulta: 25 octubre 2011].
* ↑ «African Nations Cup 1992». RSSSF. [Consulta: 25 octubre 2011].
* ↑ Emmanuel Jérôme Kundé - Century of International Appearances
* ↑ Emmanuel Kundé a worldfootball.net
* ↑ Emmanuel Kundé a National-Football-Teams.com (anglès)
# Enginar dolma

Enginar dolma o Enginar dolması (en turc, farcit de carxofa) és un plat de la cuina turca fet de carxofa farcida (dolma) amb arròs. És un plat de la categoria "plats de Girit" (Girit yemekleri) que existeix a la cuina turca i es tracta dels plats fets famosos pels refugiats turcs de l'illa de Creta (Grècia) que van haver d'immigrar a Turquia abans i després de la guerra greco-turca. És un plat comú a la regió de l'Egeu, especialment d'Esmirna. Aquesta dolma es fa amb oli d'oliva i es menja fred com un meze. També hi ha una versió calenta, feta amb carn.

## Vegeu també

* Zeytinyağlı enginar

## Referències

* ↑ 12. Ulusal Turizm Kongresi: 12. Ulusal Turizm Kongresi. Seher Matbaacılık Ltd Şti, 5 octubre 2011, p. 508–. ISBN 978-605-87976-8-0.
* ↑ http://www.yemektarifleri-sitesi.com/izmir-usulu-enginar-dolmasi-tarifi Arxivat 2015-07-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.sabah.com.tr/yazarlar/gunaydin/korkmazel/2012/07/10/pirincli-enginar-dolmasi
* ↑ Tatlıdan, tuzluya Türk sofrası: alaturka - alafranga ; yemekler ve tatlılar. Geçit Kitabevi, 1982.

## Enllaços externs

* Imatges de "enginar dolma"
# Engi (Glarus)

Engi és un municipi del cantó de Glarus (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Engerdal

Engerdal és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. Té 1.305 habitants (2016) i la seva superfície és de 2.197 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.
Forma part de la regió tradicional d'Østerdalen. En aquest municipi també s'hi troba el Parc Nacional de Femundsmarka.
Engerdal és l'únic municipi del comtat de Hedmark que té una comunitat sami, i de fet el municipi marca la frontera meridional de l'actual regió tradicional sami, la Lapònia. Hi ha un museu que exhibeix artefactes i edificis d'aquesta cultura.

## Informació general

Fou creat l'1 de gener de 1911 a partir de parts dels municipis de Tolga, Trysil, Ytre Rendal, i Øvre Rendal.

### Nom

El primer element prové del nom del riu Engera i l'últim element és dal, que significa "vall". El nom del riu deriva del nom del llac Engeren, i el nom d'aquest probablement deriva de l'antiga paraula nòrdica ongr que significa "estret".

### Escut d'armes

L'escut d'armes és modern. Se'ls va concedir el 8 de febrer de 1991. L'escut mostra dues peces d'un arreu (la collera) daurades sobre un fons verd. Els dos objectes simbolitzen els llaços entre el cavall i l'home i al mateix temps la connexió entre el treball i la recreació.

## Geografia

El municipi està situat al nord-est del comtat de Hedmark. És confinat per Suècia al nord i l'est, pel municipi de Trysil al sud, Rendalen a l'oest, i Os i Tolga al nord-oest.
Una part important del llac Femunden i aproximadament la meitat del Parc Nacional Femundsmarka es troben dins del terme municipal.

### Parcs nacionals

Engerdal engloba dos parcs nacionals. En primer lloc hi ha el Parc Nacional de Femundsmarka, que fou fundat el 1971 i està situat al nord-est del municipi. La zona és popular pels seus nombrosos llacs i atrau una gran quantitat de pescadors cada any. Els mateixos llacs també són perfectes per fer ràfting en canoa. A causa de la seva gran àrea de forma contínua, vigilat i protegit, el parc nacional és el més gran del sud d'Escandinàvia i la zona s'ha convertit en l'hàbitat de moltes espècies d'animals rars.
El segon parc nacional, el Parc Nacional de Gutulia, és molt més petit, però té un complex més vigorós d'arbres i pantans. Fou fundat el 1968 i atreu una gran quantitat de turistes.

## Economia

Les principals fonts d'ingressos del municipi són l'agricultura, la ramaderia i el turisme. El terreny destinat a l'agricultura ocupa 13.000 hectàrees, que inclou prop de 60 unitats operatives. A causa del clima rigorós, l'activitat ramadera es basa principalment al voltant d'ovelles i vaques, que produeixen llet. Una altra activitat important és la silvicultura. La superfície forestal total és d'1.000.636 hectàrees. El 40% del bosc és d'avet i el 60% de pi roig. El principal propietari de la terra és el govern, mentre que la resta es divideix entre els propietaris de propietats privades i les propietats municipals.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ Norske Kommunevåpen. «Nye kommunevåbener i Norden», 1990. [Consulta: 21 desembre 2008].
# Engennis

Els engennis (o ngeni) són els membres d'un clan ijaw que viuen a la LGA d'Ahoada Occidental, a l'estat de Rivers, al sud de Nigèria. Tot i que ells es consideren a si mateixos com ijaws, hi ha alguns acadèmics que els consideren edos. Ells parlen la llengua edoid engenni. Els engennis tenen relacions molt properes amb les seves tribus veïnes com els zarames i els epie-atisses.
Políticament, Engenni forma part actualment de la LGA d'Ahoada Occidental de l'estat de Rivers. La ciutat és la seu del govern de la LGA. El regne d'Engenni avui en dia és reconegut com un regne tradicional en poder de l'Okilom-Ibe d'Engenni. Les comunitats engennis també tenen caps tradicionals coneguts com a Okilom-Akie.
El territori dels engennis és ric en petroli cru. Les principals companyies petrolieres que estan a la zona són la Shell i l'Agip.

## Història

Tradicionalment es creu que els engennis van emigrar de l'antic regne de Benín fa un miler d'anys. En la seva migració primer es van assentar en una comunitat isoko i posteriorment van fundar un assentament anomenat Ewurebe, situat entre Biseni, a l'actual estat de Bayelsa i Engenni. Posteriorment van tornar a migrar i van fundar altres poblacions com Okilogua, Okpankio, Nyenegile i Eliabi i més tard van fundar les comunitats engennis, entre les quals destaquen Degema, Usokun, Obonoma i Zarama. També es detecta la presència històrica dels engennis en altres comunitats de l'estat de Bayelsa com Abua i Ogbia.

### Esdeveniments recents

* Octubre de 2005:Líders engennis van condemnar la decisió del govern estatal de Rivers que va denegar la seva demanda que el seu clan i territori hauria de pertànyer a l'estat de Bayelsa.

## Regne d'Engenni

El regne d'Engenni està subdividit en cinc grups: Joinkrama, Ogua, Ediro North, Ediro South i Ogbogolo.

## Població i religió

El 72% dels 41.000 engennis són cristians; d'aquests el 60% són protestants, el 20% són catòlics i el 20% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 28% dels engennes restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 engenni al joshuaproject
* ↑ [http://www.ethnologue.com/language/enn engenni a l'ethnologue
* ↑ Alagoa, Ebiegberi Joe (2005). A History of the Niger Delta, Port Harcourt: Onyoma Research Publications. ISBN 978-37314-5-9
* ↑ "Oil politics: Communities accuse Odili; Bisi Olaniyi, Port Harcourt". The Punch, Lagos. 17 October 2005.

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
# Eleccions federals alemanyes de 1994

Les eleccions federals alemanyes de 1994 se celebraren el 16 d'octubre de 1994 per a elegir els membres del Bundestag de la República Federal d'Alemanya.
← Eleccions federals alemanyes, 16 d'octubre de 1994 → :
| Partit | Vots | Percentatge de vots | Diferència vers 1990 | Total d'escons | Diferència vers 1990 | Percentatge d' Escons |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | 16.089.960 | 34,2% | -2,5% | 244 | -24 | 36,3% |
| Partit Socialdemòcrata (SPD) | 17.140.354 | 36,4% | +2,9% | 252 | +13 | 37,5% |
| Unió Social Cristiana (CSU) | 3.427.196 | 7,3% | +0,2% | 50 | -1 | 7,4% |
| Partit Democràtic Lliure (FDP) | 3.258.407 | 6,9% | -4,1% | 47 | -32 | 7,0% |
| Aliança 90/Els Verds | 3.424.315 | 7,3% | +2,3% | 49 | +41 | 7,3% |
| Partit del Socialisme Democràtic (PDS) | 2.066.176 | 4,4% | +2,0% | 30 | +13 | 4,5% |
| Altres | 1.698.766 | 3,6% | | 0 | | 0,0% |
| Totals | 47.105.174 | 100,0% | | 672 | +10 | 100,0% |

## Post-elecció

El SPD va escollir a Rudolf Scharping, Ministre-President de Renània-Palatinat, com a candidat per a Canceller contra Helmut Kohl, però la tensió entre Scharping i altres caps del SPD, com Oskar Lafontaine i Gerhard Schröder, va dificultar la seva campanya. Tot i que el SPD fou el partit més votat, la coalició del bloc CDU/CSU i el FDP va sumar més escons i Helmut Kohl continuà com a Canceller.
# Erich Heckel

Erich Heckel (Döbeln, Saxònia, 31 de juliol de 1883 – Radolfzell am Bodensee, 27 de gener de 1970) pintor i gravador alemany, cofundador del grup expressionista Die Brücke.

## Vida

El 1904 inicià els estudis d'arquitectura a la Technischen Hochschule de Dresde, però els abandonà un any més tard.
El 7 de juny de 1905 fundà el grup artístic Die Brücke junt amb Ernst Ludwig Kirchner, Karl Schmidt-Rottluff i Fritz Bleyl. Més tard s'afegiren al grup Max Pechstein, durant un breu període, Emil Nolde i, a partir de 1911, Otto Müller.
Els membres del grup adquiriren un petit taller a Dresde, on de forma autodidacta començaren a experimentar amb noves formes d'expressió pictòrica.
Mogut per la recerca d'un contacte més directe amb la naturalesa Heckel passà amb Karl Schmitt Rottluf els estius de 1907 i 1908 a la ciutat costanera de Dangast, al Mar del Nord, on pintà la seva Weisses Haus in Dangast (Casa Blanca a Dangast, 1908). També van ser freqüents les sortides amb tots els membres del grup al llac de Moritzburg.
El 1911, seguint els altres membres del grup, es trasllada a Berlin. A partir d'aquest moment les seves pintures adquireixen un to melancòlic que s'expressa tant en els motius (noies malaltes o meditabundes) com en l'ús de colors més apagats.
El 1912, pintà junt amb Kirchner els murals per la capella de l'exposició Sonderbund de Colònia i va conèixer altres artistes importants de l'època com l'escultor Wilhelm Lehmbruck i els pintors Lyonel Feyninger i August Macke.
Durant la primera mundial va servir com a personal mèdic organitzant el retorn a casa dels soldats alemanys ferits al front. En aquesta època coneix al pintor James Ensor i es casa, el juny de 1916, amb Hilda Frieda Georgi.
En el període de la República de Weimar va mantenir una posició políticament activa com a membre de l'Arbeitsrat für Kunst i el Novembergruppe. Amb l'arribada dels nacionalsocialistes al poder la seva obra és classificada d'art degenerat i una part important d'ella és destruïda.
En finalitzar la Segona Guerra Mundial es traslladà a Hemmenhofen i impartí classes d'art a l'Acadèmia de Belles Arts de Karlsruhe.

## Vegeu també

* Heiner Bauschert.

## Referències

* ↑ «Erich Heckel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Erich Heckel (German, 1883–1970)». MoMA. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Erich Heckel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Erich Heckel al Brücke-Museum (alemany)
# Eleccions presidencials de Corea del Sud de 2017

El 9 de maig de 2017 es van celebrar eleccions presidencials anticipades a Corea del Sud després de la destitució de Park Geun-hye. Les eleccions es van celebrar a una sola volta, per escrutini majoritari uninominal, i estaven previstes inicialment per al 20 de desembre de 2017. No obstant això, es van avançar després de la decisió del Tribunal Constitucional el 10 de març de 2017 de confirmar la destitució de Park per l'Assemblea Nacional. Seguint els procediments establerts en la constitució de Corea del Sud, el primer ministre Hwang Kyo-ahn va succeir a Park com a president en funcions. Després de la destitució de Park per la sentència del Tribunal Constitucional, el president en funcions Hwang va anunciar que no es presentaria a un mandat per dret propi.
Els sondejos d'opinió previs a abril situaven sistemàticament com a favorit al candidat del Partit Demòcrata, Moon Jae-in, segon en les eleccions de 2012. El segon lloc en els sondejos d'opinió l'ocupava inicialment l'exsecretari general de l'ONU Ban Ki-moon, que va declinar presentar-se al febrer, seguit d'Ahn Hee-jung, encara que va perdre les primàries demòcrates enfront de Moon. A continuació va sorgir el suport al fundador del Partit Popular, Ahn Cheol-soo, que va amenaçar l'avantatge de Moon en les enquestes durant els primers dies d'abril, abans de descendir fins a igualar aproximadament la del candidat del Partit de la Llibertat de Corea, Hong Jun-pyo, en els sondejos finals.
Moon va guanyar les eleccions amb el 41% dels vots, derrotant al seu oponent més pròxim, Hong, per un marge de gairebé 2 a 1. Segons la constitució de Corea del Sud, si un president mor, dimiteix o és destituït per judici polític, han de celebrar-se noves eleccions en un termini de seixanta dies. Per això, a diferència d'eleccions presidencials anteriors, el president electe Moon va prendre possessió del seu càrrec immediatament després de la confirmació del resultat per la Comissió Electoral Nacional, amb la presa de possessió en l'Assemblea Nacional aquest mateix dia.

## Referències

* ↑ McCurry, Justin «South Korean president Park Geun-hye forced from office by constitutional court». The Guardian, 09-03-2017.
* ↑ «황교안 대선 불출마 선언» (en coreà). Kyunghyang Shinmun, 15-03-2017. [Consulta: 15 març 2017].
* ↑ «PM not to run for presidency» (en anglès). koreatimes, 15-03-2017.
* ↑ Sang-hun, Choe «South Korea to Elect New President in May, Government Says». The New York Times, 15-03-2017.
* ↑ «South Korea's Moon Jae-in sworn in vowing to address North» (en anglès). BBC News, 10-05-2017.
# Eleccions presidencials de Guinea Equatorial de 1973

Les eleccions presidencials de Guinea Equatorial van tenir lloc l'octubre de 1973, malgrat el fet que el president Francisco Macías Nguema havia estat declarat president vitalici l'any anterior. Al país s'estableix aleshores un sistema unipartidista (amb el Partit Únic Nacional dels Treballadors com a únic partit legal) i Nguema va ser l'únic candidat, sent reelegit sense oposició.

## Referències

* ↑ Elections in Equatorial Guinea African Elections Database
# Eptingen

Eptingen és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Waldenburg.

## Enllaços externs

* Eptingen en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi
# Ernster

Ernster (en luxemburguès: Iernster) és un pobre de la comuna de Niederanven del districte de Luxemburg al cantó de Luxemburg. Està a uns 11,1 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Ernster». [Consulta: 22 setembre 2015].
# Emilio Pérez Touriño

Emilio Pérez Touriño (La Corunya, 8 d'agost de 1948) és l'ex secretari general del Partit dels Socialistes de Galícia des de 1998 fins a 2009 i fou president de la Xunta de Galícia des del 2 d'agost de 2005 fins al 16 d'abril de 2009. La seva línia ideològica és galleguista i socialdemòcrata.
Pérez Touriño va fer estudis d'especialització a l'Institut d'Investigació i Planificació del Desenvolupament a la Universitat de Grenoble, França. És doctor en Ciències Econòmiques i professor de la Universitat de Santiago de Compostel·la, on va ser vicerrector per a Assumptes Econòmics.
Touriño és també autor de múltiples estudis sobre temes de desenvolupament regional i economia agrària en l'àmbit de la Unió Europea. Premi Nacional de Publicacions Agràries, Pérez Touriño va dirigir així mateix treballs i publicacions en relació amb les infraestructures i el creixement econòmic de Galícia.
Durant la transició democràtica va ser dirigent estudiantil i actiu militant progressissta i participà directament en el procés de l'Estatut d'Autonomia de Galícia i amb els Pactes de l'Hostal que ho van possibilitar.
Entrà amb política de la mà d'Abel Caballero quan aquest era Ministre de Transports, Turisme i Comunicacions. Va ser el primer cap del seu gabinet i després subsecretari general d'Infraestructures del Ministeri d'Obres Públiques, Transports i Medi Ambient. El 1994, Luis Roldán l'acusà d'haver intervingut en el pagament de comissions, pel que renuncià als seus càrrecs polítics. Tornà a la docència durant dos anys.
El 1996 fou nomenat diputat al Congrés dels Diputats, abandonant el càrrec el 1997. L'any 1998 substituí a Francisco Vázquez com a secretari general del PSdG-PSOE. Des del 2 d'agost de 2005 dirigeix un govern de coalició amb el Bloc Nacionalista Gallec.
Amb la majoria absoluta del PPdeG a les eleccions al parlament de l'1 de març de 2009, li evità la reelecció en el càrrec i també per això presentà la seva dimissió com a Secretari General del PSdeG-PSOE.

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa d'Emilio Pérez Touriño al Congrés dels Diputats