OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sister Bay

Sister Bay és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 886 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sister Bay tenia 886 habitants, 446 habitatges, i 224 famílies. La densitat de població era de 132,1 habitants per km².
Dels 446 habitatges en un 11,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46% hi vivien parelles casades, en un 3,6% dones solteres, i en un 49,6% no eren unitats familiars. En el 46,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,45.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,9% tenia menys de 18 anys, un 3,7% entre 18 i 24, un 13,4% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 46,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 61 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.224 $ i la renda mediana per família de 50.893 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.571 $ mentre que les dones 23.250 $. La renda per capita de la població era de 25.029 $. Aproximadament l'1,4% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sister Bay» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sister Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Slap a Ham Records

Slap a Ham Records va ser un segell discogràfic independent de San Francisco propietat i gestionat pel baixista del grup Spazz, Chris Dodge. És considerat un actor influent dins de l'escena hardcore punk de Califòrnia durant les dècades del 1980 i 1990, ja que va publicar treballs discogràfics de grups com Crossed Out, Man Is the Bastard, Hellnation i Capitalist Casualties, entre d'altres. A més, va tenir un paper important en el desenvolupament del powerviolence, un estil dissonant del hardcore amb similituds amb el grindcore i el thrashcore. Slap a Ham Records va tancar oficialment el 2002.

## Referències

* ↑ Adams, Mason. «The Strange and Enduring Afterlife of Spazz, Powerviolence, and Slap a Ham Records». noisey.vice.com. Vice. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ Ramirez, Carlos. «Interview: Chris Dodge (Spazz, Slap A Ham Records, No Use for a Name, Stikky, Infest, Trappist)» (en anglès). No Echo, 03-01-2018. [Consulta: 24 gener 2023].
* 1 2 n/a. «Interview - Slap a Ham Records». m3event.wordpress.com. Wordpress. [Consulta: 27 maig 2012].
* ↑ Timbercrest, David. «Chris Dodge (Spazz, Slap-a-Ham) Interview». neufutur.com. Neufutur. [Consulta: 30 maig 2013].
# So Long, Marianne

So Long, Marianne és un tema escrit i compost pel cantautor canadenc Leonard Cohen inclòs en el disc Songs of Leonard Cohen de 1967.
La cançó es va inspirar en Marianne Jensen, nascuda Marianne Ihlen, a qui Cohen va conèixer a l'illa grega d'Hydra el 1960. Fa poc l'havia deixat el seu marit, l'escriptor noruec Axel Jensen, deixant-la a ella i al seu fill de sis mesos sols a l'illa. Els dos ho van encertar i, finalment, Cohen la va portar d'Hydra a casa seva a Oslo, Noruega. Més tard la va convidar a ella i al seu fill a viure amb ell a Mont-real, una oferta que ella va acceptar. Els dos van viure junts durant la dècada de 1960, viatjant entre Nova York, Mont-real i Hydra.

## Referències

* 1 2 «So Long Marianne – A Love Story by Kari Hesthamar». [Consulta: April 13, 2010].
* ↑ "Marianne and Leonard: Interview with Marianne Ihlen by Kari Hesthamar, Norway, 2005", LeonardCohenFiles.com. Retrieved August 6, 2016

## Enllaços externs

* Lletra de la cançó extreta de The Leonard Cohen Files
# Solarització

La solarització és la desinfecció del sòl amb la calor de l'energia solar. Aquesta tècnica de desinfecció es fa servir en hivernacles i planters, pel control de nombroses malalties del sòl i de nematodes. També és prou eficaç pel control de vegetació espontània. Aquesta tècnica s'aplica en els mesos de calor més intensa. Es cobreix la terra amb una làmina de polietilè transparent; en terra ha d'estar pla i permeable; s'ha de regar bé abans de posar la làmina.
A diferència d'altres desinfectants químics molt agressius i contaminants amb l'entorn natural, la solarització és una feina neta i prou selectiva, ja que acaba amb els patògens indesitjables, alhora que respecta la fauna microbiòtica, beneficiosa pels cultius. Com a desavantatge hi ha el llarg de període de no aprofitament d'aquell tros que s'està tractant.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.245. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].
# Sidney (Nova York)

Sidney és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.068 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sidney tenia 4.068 habitants, 1.748 habitatges, i 1.054 famílies. La densitat de població era de 665,5 habitants per km².
Dels 1.748 habitatges en un 30,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,1% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 19,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.411 $ i la renda mediana per família de 31.734 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.596 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 15.123 $. Entorn del 15,4% de les famílies i el 18,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sidney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sidney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Solares

Solares és un lloc de Cantàbria pertanyent al municipi de Medio Cudeyo. Està situat en la part occidental de la comarca de Trasmiera. Prop d'aquesta localitat es troben els nuclis de Valdecilla, Ceceñas, Sobremazas, El Bosque i Heras. Segons l'Institut Nacional d'Estadística d'Espanya, l'any 2010 Solares tenia 4.009 habitants censats.

## Història

A Solares es troben el jaciment de l'alta edat mitjana de Pico Castillo; el Palau dels Marquesos de Valbuena, ordenat construir per l'Arquebisbe de Saragossa, Antonio Ibáñez de la Riva Herrera; el palau de la família Rubalcaba, edificat als segles xvii i XVIII; i l'Ermita de Sant Pedruco (segles XII-XIII).
Es troben mostres d'arquitectura del segle xii, com la residència particular Vila Arres i el complex balneari construït el 1827 al voltant de la deu de Fuencaliente i a la planta embotelladora d'Agua de Solares, propera al riu Miera.

## Referències

* ↑ Ruiz, Francisco. «Población de España - datos y mapas: Datos de Nomenclátor». [Consulta: 8 agost 2015].
* ↑ «Población de Solares», 01-01-2010.
* ↑ Arce Díez, Pedro. Diccionario de Cantabria. Santander: Estudio, 2006.
# Souleymane Youla

Souleymane Youla (Conakry, 29 de novembre de 1981) és un exfutbolista guineà de la dècada de 2000. Ha adoptat la nacionalitat turca amb el nom Süleyman Yula.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Guinea.
Pel que fa a clubs, destacà a Gençlerbirliği SK i Beşiktaş JK.

## Referències

* ↑ «Türk olan yabancı futbolcular - Sayfa 24 - Galeri - Spor Magazin - 20 Nisan 2018 Cuma». fotomac.com.tr.
* 1 2 Souleymane Youla a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Souleymane YOULA». Ligue 1. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ «S.Youla». Soccerway. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ «SOULEYMANE YOULA». TFF. [Consulta: 20 juny 2016].
# Sosípatre d'Iconi

Sosípatre d'Iconi és un dels anomenats setanta deixebles pels primers cristians. Sembla que era un parent de Pau de Tars, qui el va introduir en religió i li va donar el càrrec de bisbe d'Iconi. Va viatjar a Corfú, on va convertir nombrosos ciutadans, entre ells la princesa local (qui va resistir per miracle en una presó plena de flames), fet que va forçar el rei a la conversió després de martiritzar els predicadors. Se'l considera un sant.

## Referències

* ↑ James Hastings. A Dictionary of the Bible: Volume II: (Part II: I -- Kinsman). The Minerva Group, Inc., 1 octubre 2004, p. 444. ISBN 978-1-4102-1725-7.
# Sotobañado y Priorato

Sotobañado y Priorato és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Inclou la pedania de Sotillo de Baedo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 216 | 187 | 182 | 179 |

## Personalitats

* José Luis López Henares, senador entre 1977 i 2000
# Soto la Marina

Soto la Marina és un municipi de l'estat de Tamaulipas. Soto la Marina és la capital municipal i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Tamaulipas. Limita al nord amb San Fernando, al sud amb Aldama, a l'oest amb Abasolo i a l'est amb el Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Soto la Marina Arxivat 2019-09-07 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Sumapaz

Sumapaz fou un estat comunista que va existir a Colòmbia el 1948.
L'assassinat a Bogotà del líder progressista d'extracció liberal Jorge Eleicer Gaitán el 9 d'abril de 1948 provocà l'eclosió de colera de les masses populars donant origen al "Bogotazo", una sèrie de revoltes i saquejos a la capital Bogota que acabà als pocs dies després d'un bany de sang. Els liberals vençuts es retiraren al camp i organitzaren la resistència amb el suport essencialment del Partit Comunista. Els propietaris per part seva organitzaren partides armades per lluitar contra els liberals, que degeneraren ràpidament en grups de bandits. Aquest període fou conegut com "La violència" i diversos personatges es feren famosos per les seves accions atroces. Mas de dos-cents mil morts fou el resultat d'aquest període. El 1953 el General Gustavo Rojas Pinilla prengué el poder i oferí el final de la guerra; cinc mil guerrillers liberals deixaren les armes.
El Partit Comunista desconfiava de Rojas i es va negar a lliurar les armes. Els grups comunistes es concentraren durant les negociacions a Sumapaz, plaça forta dels comunistes que la dominaven des del 1948, i on de fet s'havia establert un estat comunista; al cap d'un dies els comunistes foren de sobte atacats per forces militars que fan servir per primera vegada helicòpters i napalm. Els comunistes, dirigits sota el comandament de Manuel Marulanda, àlies "Tir fix", es retiraren cap al sud (1953), on van establir altres zones alliberades que foren conegudes com les "Repúbliques independents".

## Vegeu també

* Marquetàlia
# Snyderichthys copei

Snyderichthys copei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des de la conca del riu Snake a Wyoming i Idaho fins a la del riu Sevier a Utah (els Estats Units).

## Referències

* ↑ «Snyderichthys copei». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Sigler, William F. & Sigler, John W. (1987): Fishes of the Great Basin: 173-175. University of Nevada Press, Reno, Estats Units.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Spenta Mainyu

Les Spenta Mainyu (l'Esperit Sant, principi de la veritat, del bé) o Ameixa Spenta són qualsevol de les sis dels conceptes mentals, que ajuden homes i dones a progressar a Ahura Mazda la divinitat del Zoroastrisme, són els principals ordenadors de la creació, creats per Ahura Mazda per ajudar a regir-la. En el mazdaisme post-zoroastre són vist com a arcàngels. El terme tant pot fer referència a set éssers, és a dir Spenta Mainyu i els seus sis ajudants, com a només aquests sis darrers.
Són honrats separadament i cadascun té un mes especial, el seu propi festival i flor distintiva.
* Aixa (La veritat), qui governa sobre el foc sagrat i manté el camí de la justícia i el coneixement espiritual.
* Vohu Manah (Bona ment), qui dona la benvinguda als devots dintre del paradís.
* Khshathra Vairya (El domini desitjable) tutela els metalls.
* Spenta Armaiti (La devoció benèfica) regeix sobre la terra.
* Ahura (La integritat)
* Ameretat (La immortalitat) domina l'aigua i les plantes.

## Referències

* ↑ Jupiter, Mars, Quirinus, t. III : Naissance d'archanges. Essai sur la formation de la théologie zoroastrienne, 1945
* ↑ Jacques Duchesne-Guillemin, apud Dictionnaire des religions, PUF, 1984, p.31
# Spencer Tunick

Spencer Tunick (Middletown, Comtat d'Aurenja, Nova York, 1 de gener de 1967) és un fotògraf estatunidenc. Va obtenir una titulació en Ciències per l'Emerson College en 1988.

## Característiques del seu art

És molt conegut per les seves fotografies de grans masses de persones nues disposades en artístiques formacions sovint situades en localitzacions urbanes i conegudes com a Instal·lacions. Sorgeixen d'aquestes imatges una sèrie de tensions entre els conceptes del públic i el privat, el tolerat i el prohibit o l'individual i el col·lectiu.

## Expansió de la seua obra

Tunick començà l'any 1992 fotografiant persones nues pels carrers de Nova York. Les seves fotos ràpidament es van fer populars i va decidir ampliar el seu treball per altres estats d'Amèrica del Nord, en el seu projecte denominat Naked States (Estats nus). Més tard va fer una gira internacional, a la qual va denominar Nude Adrift (Nu a la deriva) prenent fotografies per ciutats com Bruges, Londres, Lió, Melbourne, Montreal, Caracas, Santiago (5.000 assistents), São Paulo, Newcastle o Viena.
Fou arrestat en 1994 amb una model femenina quan ella posava nua en el Rockefeller Center de Manhattan (Nova York). Al juny del 2003 va arribar a fotografiar a 7000 persones nues en Barcelona. Al maig de 2007, en la Ciutat de Mèxic va trencar el seu propi rècord assolint ajuntar en la Plaza de la Constitución (Zócalo) d'aquesta ciutat a prop de 20.000 participants que es van despullar sense prejudicis. Els seus models són voluntaris que únicament reben una foto signada per la seua col·laboració.

## Polèmica

En molts dels llocs on Tunick ha realitzat el seu projecte artístic ha sorgit un debat sobre si aquestes instal·lacions són realment un art o no. Diversos grups qualifiquen aquests actes com meres manifestacions socials, en suport a la llibertat d'expressió. A Xile, per exemple, el debat entorn del treball del fotògraf va durar quasi 4 mesos.

## Referències

* ↑ «Performance de Spencer Tunick en Santiago, Chile». Museo de Arte Contemporáneo (Chile), 08-06-2003 [Consulta: 15 maig 2007]. Arxivat 2007-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ «Spencer Tunick consigue en Barcelona la instantánea con más cuerpos desnudos del mundo». El Mundo, 08-06-2003 [Consulta: 7 maig 2007].
* ↑ «México muestra cómo un país puede ser libre: Spencer Tunick». La Jornada, 07-05-2007 [Consulta: 7 maig 2007].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Spencer Tunick (anglès)
* Spencer Tunick's Body Sculptures (anglès)
* El nu multitudinari de Spencer Tunick (anglès)
# Stinson Beach

Stinson Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 632 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2010, Stinson Beach tenia 632 habitants, 339 habitatges habitats i 434 deshabitats, i 178 famílies. La densitat de població era de 170,81 habitants/km².
El 2000, hi havia encara 374 habitatges habitats, en un 18,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,6% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 52,4% no eren unitats familiars. En el 42% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,9% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 39,4% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 87.679 $ i la renda mitjana per família de 105.827 $. Els homes tenien una renda mitjana de 58.750 $ mentre que les dones 56.875 $. La renda per capita de la població era de 62.452 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2010». Oficina del Cens dels Estats Units, 21-10-2013.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stinson Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stinson Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Supralibros

El supralibros o superlibris és una indicació de propietat d'un llibre que es realitza en l'enquadernació i sol tenir motius heràldics o monogrames que identifiquen el propietari. Segons el Termcat els dos termes són correctes: el més habitual es supralibros, però la influència del terme exlibris ha fet, per similitud, que també s'hagi encunyat, modernament, el segon terme, superlibris.
En el món del llibre, s'han utilitzat principalment tres formes de marcar-ne la propietat, les anotacions manuscrites, l'exlibris i el superalibris. Mentre que els exlibris s'estampen o encolen a l'interior d'un llibre, els superlibris s'apliquen a la coberta del llibre, fet que li dona més rellevància.
La data del superlibris sempre serà posterior a la data d'edició del llibre. Així, s'obté alguna pista de quina època era el propietari del llibre.
Els superlibris poden ser textuals o figuratius. Els primers solen estar formats per frases curtes a les cobertes o les inicials del propietari a la part inferior del llom. Els figuratius, principalment en el centre, solen ser motius simbòlics o heràldics. Es realitzen, principalment, amb pa d'or i en relleu a la coberta superior d'un llibre o a la coberta inferior. De la mateixa manera que els exlibris, els superlibris són, principalment, una expressió d'orgull de l'amo del llibre, la marca del propietari i, molt sovint, un motiu ornamental. A més, també poden tenir la funció d'evitar el robatori i pèrdua del llibre.
S'usaren per primera vegada durant el Renaixement, quan es formaren les primeres grans biblioteques privades. Des de llavors hi ha hagut bibliòfils famosos que utilitzaren els superlibris per augmentar el valor d'un llibre, com el cas d'en Jean Grolier de Servières, vescomte d'Aguisy.

## Vegeu també

* Història del llibre

## Referències

* ↑ «Superlibris». Termcat. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Bookplates and Ex Libris» (en anglès). Aberdeen University Library reference. Special Libraries & Archives, 2007. [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ «In Search of Supralibros at The Private Library» (en anglès), 2010. [Consulta: 28 novembre 2015].

## Bibliografia

* Ursula Rautenberg (Hrsg.), Reclams Sachlexikon des Buches. Stuttgart 2003, ISBN 3-15-010542-0.