OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cidípides

Els cidípides (Cydippida) són un ordre de ctenòfors de la classe dels tentaculats. Es diferencien d'altres ctenòfors per tenir els cos esfèric o ovalat, i pels seus tentacles ramificats que poden retreure's dins de bosses a cada costat de la faringe.

## Característiques

Els cidípides són més o menys arrodonits, de vegades gairebé esfèrics, però n'hi ha de cilíndrics o ovalats, com Pleurobrachia. Dels costats oposats del cos surten un parell de tentacles llargs i prims, albergats en una bossa on es poden retreure. Algunes espècies tenen el cos més o menys aplanat, de manera que són més amples en el pla dels tentacles.
Els tentacles estan normalment vorejats de tentil·les ("tentacles petits"), tot i que uns quants gèneres tenen tentacles senzills sense aquestes ramificacions laterals. Els tentacles i les tentil·les estan densament recoberts amb col·loblasts microscòpics que capturen diminutes preses del plancton.
A més dels col·loblasts, membres del gènere Haeckelia, que s'alimenten principalment de meduses, incorporen cnidòcits de les seves preses als seus propis tentacles (això mateix fan alguns mol·luscs nudibranquis).
Les tentil·les de Euplokamis difereix significativament de les d'altres cidípides, ja que contenen múscul estriat, un tipus de cèl·lules absent en altres ctenòfors, i estan enroscats quan es relaxen, mentre les tentil·les dels altres ctenòfors estan disteses quan es relaxen.

## Taxonomia

L'ordre Cydippida inclou les 13 famílies i un total de 74 espècies:
* Família Aulacoctenidae Lindsay & Miyake, 2007
* Família Bathyctenidae Mortensen, 1932
* Família Cryptocodidae Leloup, 1938
* Família Ctenellidae C. Carré & D. Carré, 1993
* Família Dryodoridae Harbison, 1996
* Família Euchloridae
* Família Euplokamididae Mills, 1987
* Família Haeckeliidae Krumbach, 1925
* Família Lampeidae Krumbach, 1925
* Família Mertensiidae L. Agassiz, 1860
* Família Pleurobrachiidae Chun, 1880
* Família Pukiidae Gershwin, Zeidler & Davie, 2010
* Família Vampyroctenidae Townsend, Damian-Serrano & Whelan, 2020

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia.cat - Cidípides». [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Cydippida». [Consulta: 9 març 2020].
* 1 2 Ruppert, E. E.. Invertebrate Zoology. 7th. Brooks / Cole, 2004, p. 111–124. ISBN 0-03-025982-7.
* ↑ Hinde, R. T.. «The Cnidaria and Ctenophora». A: Anderson, D. T.. Invertebrate Zoology. Oxford University Press, 1998, p. 28–57. ISBN 0-19-551368-1.
* ↑ Mills, C. E.; R. L. Miller Marine Biology, 78, 2, 01-02-1984, pàg. 215–221. DOI: 10.1007/BF00394704.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 3 desembre 2020].
# Mondonvila

Mondonvila (en francès Mondonville) és un comú occità, que pertany administrativament a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Monuments

* Ajuntament
* Església
# Ole Christian Eidhammer

Ole Christian Eidhammer (Molde, 15 d'abril de 1965) és un saltador noruec, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sarajevo, on fou divuitè en la prova del Salt llarg individual del programa de salt amb esquís. Quatre anys més tard, als Jocs de Calgary, va disputar tres proves del programa de salt amb esquís. En les proves individuals finalitzà en posicions força endarrerides, mentre en la prova del salt llarg per equips guanyà la medalla de bronze formant equip amb Jon Inge Kjørum, Ole Gunnar Fidjestøl i Erik Johnsen.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en la prova de salt llarg per equips al Campionat del Món de 1987 que es va disputar a Oberstdorf, així com dos subcampionats nacionals. Es retirà a finals de 1989.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ole Christian Eidhamme». [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ «EIDHAMMER Ole-Christian - Athlete Information». [Consulta: 23 març 2022].
# Movie Movie

Movie Movie és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Stanley Donen, estrenada el 1978.

## Repartiment

* George C. Scott: Gloves Malloy / Spats Baxter
* Trish Van Devere: Betsy McGuire / Isobel Stuart
* Red Buttons: Peanuts / Jinks Murphy
* Eli Wallach: Vince Marlow / Pop
* Harry Hamlin: Joey Popchik
* Ann Reinking: Troubles Moran
* Jocelyn Brando: Mama Popchik / Mrs. Updike
* Michael Kidd: Pop Popchik
* Kathleen Beller: Angie Popchik
* Barry Bostwick: Johnny Danko / Dick Cummings
* Art Carney: Doctor Blaine / doctor Bowers
* Charles Lane: Jutge / Mr. Pennington
* Chuck Hicks: Hood
* Barbara Harris: Trixie Lane
* Barney Martin: Policia amb moto

## Nominacions

* Globus d'Or a la Revelació Masculina de l'any 1979 per a Harry Hamlin
# Comandament Conjunt de Canàries

El Comandament Conjunt de Canàries (MACOCAN) és el nom que rebria l'òrgan operatiu conjunt de les Forces Armades Espanyoles a les Illes Canàries, proposat amb l'objectiu d'incrementar l'eficiència i eficàcia operativa de les unitats militars situades en aquest arxipèlag.
Al MACOCAN s'integrarien el Comandament de Canàries de l'Exèrcit de Terra (MACAN), el Comandament Naval de Canàries (ALCANAR) i el Comandament Aeri de Canàries (MACAN). Es tractaria d'un òrgan auxiliar del Cap de l'Estat Major de la Defensa d'Espanya (JEMAD), de caràcter permanent i integrat en l'estructura orgànica de l'Estat Major de la Defensa.
Encara que des de 2002 l'estructura territorial de les Forces Armades s'ha substituït per una altra de caràcter funcional per adaptar-se a les noves necessitats l'OTAN, la necessitat d'aquest comandament conjunt sota un criteri geogràfic es deu a la condició de regió ultraperifèrica de Canàries i a la permanència en actiu dels tres comandaments esmentats al capdavant dels efectius de les illes. A més altres països de l'aliança amb territoris allunyats de l'àrea continental com Estats Units, França o el Regne Unit compten amb comandaments territorials que també han influït en la reorganització de l'OTAN.
L'objectiu del MACOCAN seria planejar, conduir i controlar les operacions militars a l'àrea de Canàries. Aquest òrgan contribuiria a optimitzar els recursos assignats a la Defensa, es faria càrrec de l'ensinistrament conjunt de les tres branques de les Forces Armades i oferiria estructures integrades de comandament i control. Donada la situació d'aquest arxipèlag, si fos necessari comptar amb estructures operatives a les illes o projectar-les des del seu territori, aquestes haurien de tenir un caràcter regional i conjunt (ja fossin permanents o creades a aquest efecte).
Entre els obstacles per a la creació d'aquest comandament conjunt destaquen les dificultats que presenta la gestió d'estructures militars conjuntes i el risc baix en aquesta zona.
L'antecedent del MACOCAN va ser el Comandament Unificat de la Zona de Canàries (MUNICAN), que va comptar amb un estat major conjunt propi. Va ser creat en 1975 i dissolt en 1995.

## Vegeu també

* Estat Major de la Defensa
* Comandament d'Operacions
* Comandament de Defensa i Operacions Aèries
* Comandament de Vigilància i Seguretat Marítima
* Comandament de Canàries (Exèrcit de Terra)
* Comandament Aeri de Canàries
* Comandament Naval de Canàries

## Referències

* ↑ Rubio González, D. R. Sobre la necesidad de un mando conjunto en Canarias. Revista Ejército. Diciembre 2017, nº 921, p. 64-71. ISSN: 1696-7178
* ↑ Real Decreto 1384/1995, de 4 de agosto, por el que se suprime el Mando Unificado de la Zona de Canarias. Boletín Oficial del Estado (Consultat 4 de febrer de 2018)
# Moville

Moville és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.583 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Moville tenia 1.583 habitants, 618 habitatges, i 446 famílies. La densitat de població era de 686,7 habitants/km².
Dels 618 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,1% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 17,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.222 $ i la renda mediana per família de 53.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.288 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 19.578 $. Entorn del 5% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Moville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Moville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Oldřich Pelčák

Oldřich Pelčák (Zlín, 2 de novembre de 1943 - Praga, 7 d'octubre de 2023) fou un cosmonauta i enginyer txec. Es graduà a l'Acadèmia d'Enginyeria de les Forces Aèries Jukovski. L'any 1976, fou seleccionat com a recanvi de seguretat de Vladimír Remek per a la missió Soiuz 28. Foren els primers cosmonautes de la història que no eren soviètics ni estatunidencs.

## Referències

* ↑ «Odešla legenda: Zemřel Oldřich Pelčák (†79), Remkův náhradník při letu do vesmíru» (en txec). ČTK, 07-10-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ «Exkluzivně: Remkův let očima jeho náhradníka Pelčáka» (en txec). Aktualne.cz, 06-03-2008. [Consulta: 30 gener 2010].
* ↑ «Čtvrtstoletí po letu Vladimír Remka» (en txec), 09-03-2003. [Consulta: 10 octubre 2023].
# Orquestra Filharmònica de Montevideo

L'Orquestra Filharmònica de Montevideo és una orquestra uruguaiana fundada per Carlos Estrada el 1958, amb seu al Teatre Solís de Montevideo. És considerada una de les orquestres més prestigioses del seu país i d'Amèrica Llatina, i ha rebut en els seus anys d'història nombroses distincions.
Va ser creada a Montevideo per la Resolució Municipal Nº43.664, el 8 d'abril de 1958. És elenc resident del Teatre Solís. Realitzà, en el mateix teatre el 17 de juliol de 1959, el primer concert de la llavors anomenada Orquestra Simfònica Municipal, dirigit pel mestre Carlos Estrada, qui va continuar dirigint l'Orquestra fins al 1971. L'any 1971 esdevingué director el mestre Hugo López, qui es mantingué fins al 1975. Durant el període dictatorial no va haver-hi un director estable i van ocupar aquest rol diversos mestres uruguaians i estrangers.
L'any 1993, quan comptava amb més d'un centenar d'integrants, adoptà el nom actual d'Orquestra Filharmònica de Montevideo; estava dirigida musicalment pel mestre Federico García Vigil fins a l'any 2008.

## Referències

* ↑ Teatre Solís. «Orquesta Filarmónica de Montevideo - Elencos residentes». Arxivat de l'original el 2008-12-18. [Consulta: 13 juny 2011].
* ↑ Orquestra Filharmònica de Montevideo. «Historia». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 13 juny 2011].
* ↑ Intendencia de Montevideo. «Orquesta Filarmónica de Montevideo» (en castellà), 18-01-2010. Arxivat de l'original el 2017-06-09. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Colibrí vellutat

El colibrí vellutat (Lafresnaya lafresnayi)és una espècie d'ocell de la subfamília dels lesbins (Lesbiinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) i única espècie del gènere Lafresnaya Bonaparte, 1850.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, matoll, camp obert i arbusts de les muntanyes entre 1500 i 3700 m, des de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela, cap al sud, a través dels Andes de l'Equador i el Perú.

## Referències

* ↑ «Colibrí vellutat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Papió de Guinea

El papió de Guina (Papio papio) és una espècie de papió, un primat catarrí de la família dels micos del Vell Món de l'Àfrica occidental. Viu a Guinea, el Senegal, Gàmbia, el sud de Mauritània i l'oest de Mali. El seu cos és poc apte per enfilar-se als arbres i altres llocs.

## Referències

* ↑ Fleagle, J. Primate Adaptation & Evolution (en anglès). Academic Press Inc., 1988, p. 169–171.
# Viareggio

Viareggio és un municipi italià, situat a la regió de la Toscana i a la província de Lucca. L'any 2004 tenia 63.276 habitants.

## Fills il·lustres

* Vittorio Biagi (1941), ballarí i coreògraf.
# Mertensophryne uzunguensis

Mertensophryne uzunguensis és una espècie d'amfibi que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Howell, K., Poynton, J.C., Tandy, M. & Menegon, M. 2004. Bufo uzunguensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
* Frost, Darrel et. al. «The Amphibian Tree of Life». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 297, 2006, pàg. 365.
# Coll Moixer

El Coll Moixer és una collada situada a 1.559,1 m alt del terme comunal de Prats de Molló i la Presta, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord. És al centre de la zona nord-oest del terme de Prats de Molló i la Presta, a l'est de la Collada del Reboller i al nord-oest del Coll Moixer, al capdamunt, migdia, del Bac d'en Jalàs, a la carena que limita pel sud la Vall de Cal Cabós.

## Referències

* ↑ El Coll Moixer en els ortofotomapes de l'IGN
# Ous farcits

Els ous farcits són una preparació culinària feta amb ous durs partits per la meitat i als quals es barreja el rovell amb altres ingredients. Els farciments poden incloure carn, peix, confitats, salses (com la maionesa, salsa rosa, beixamel, etc.), pasta, etc. A més, els ous poden estar amanits, coberts per alguna salsa, arrebossats i fregits o gratinats.
Als Països Catalans i el món occidental en general van estar especialment de moda als anys 80. Avui encara es troben en alguns llocs com a tapa, entrant (o primer plat, acompanyats o no d'una amanida, per exemple) en un restaurant, i a bufets. Són coneguts arreu d'Europa, el Magrib, Orient Mitjà, Amèrica del Nord, Austràlia i altres indrets del món.
Poden presentar particularitats especials més o menys tradicionals segons la cultura de cada gastronomia, i de vegades algunes d'elles poden tenir noms especials, que en algun cas s'ha fet conegut internacionalment. És el cas per exemple dels "ous mimosa", amb beixamel i espinacs, o dels "ous a la russa", farcits amb caviar i d'origen alemany.

## Vegeu també

* Ou de Pasqua

## Referències

* ↑ Vilas, Albert. «RECEPTA PAS A PAS: Ous farcits», 26-03-2017. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ CCMA. «Ous farcits». [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Receptes d'estiu: Ous farcits». [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Deviled eggs are hard to resist». The Republic from Columbus, Indiana, 31-12-2003.
* ↑ «An Anonymous Andalusian Cookbook of the 13th Century».
* ↑ «Anne Byrn shows us how deviled eggs came to rule the Southern potluck», 05-06-2018.
* ↑ «Oeufs mimosa» (en anglès). The Everyday French Chef, 13-04-2017.
* ↑ «Oeufs à la russe – Les recettes de François» (en francès). France 3. Arxivat de l'original el 5 juny 2010.
# Quercus vacciniifolia

Quercus vacciniifolia (var. ort. Q. vaccinifolia), el Roure Huckleberry, és una espècie de roure. És un membre de la secció Protobalanus, del gènere Quercus. És perennifoli, estils curts, glans molt amargants que maduren en 18 mesos, i a l'interior de la closca de la gla és peluda.

## Distribució

Quercus vacciniifolia és un roure natiu de l'oest dels Estats Units, on es pot trobar a Sierra Nevada de Califòrnia, on la seva distribució s'estén només a Nevada, i les Muntanyes Klamath i el sud de Cascade Range, tant al nord com al sud d'Oregon. Creix en boscos d'alta muntanya. També domina les seccions de muntanya garriga.

## Usos

Moltes espècies animals utilitzen aquest arbust per alimentar-s'hi, incloent-hi el cérvol mul, que mengen les fulles, i moltes aus i mamífers, incloent-hi l'ós negre americà, que es mengen les glans.
S'utilitza en la en la restauració, revegetació i en jardí i paisatgisme. És bo per a la prevenció de l'erosió, com en els vessants per sobre de Lake Tahoe per frenar l'erosió que contamina el llac.

## Referències

* 1 2 3 US Forest Service Fire Ecology

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment - Quercus vacciniifolia
* Flora of North America" Quercus vaccinifolia
* Quercus vacciniifolia - Photo gallery
# Montigny-en-Cambrésis

Montigny-en-Cambrésis és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 592 habitants. Limita al nord amb Caudry, a l'est amb Bertry, al sud amb Clary i a l'oest amb Ligny-en-Cambrésis.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 688 | 691 | 687 | 638 | 642 | 600 | 592 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francis Gouraud | |
# Club de Deportes Unión Española

La Unión Española S.A.D.P. és un club de futbol xilè de la ciutat de Santiago de Xile.

## Història

La Unión Española va ser fundada el 18 de maig de 1897, per un grup d'immigrants espanyols a Xile. Disputa els seus partits a l'estadi Santa Laura, el més antic de Xile, construït el 1922. El club ha guanyat (fins al 2006) sis lligues i dues copes xilenes. Internacionalment, el seu major èxit arribà el 1975, quan va perdre al final de la Copa Libertadores enfront l'Independiente de Avellaneda.

## Palmarès

* 6 Lliga xilena de futbol: 1943, 1951, 1973, 1975, 1977, 2005 (Apertura)
* 2 Copa xilena de futbol: 1992, 1993
* 1 Lliga xilena de segona divisió: 1999
* 1 Supercopa xilena de futbol: 2013

## Entrenadors destacats

* Luis Santibáñez

## Jugadors destacats

* Clarence Acuña
* Héctor Aldea
* Antonio Arias
* Fernando Astengo
* José María Buljubasich
* Atilio Cremaschi
* Pedro González Vera
* Honorino Landa
* Juan Machuca
* Manuel Neira
* Caleb Norkus
* Casiano Delvalle
* Mario Osbén
* Pedro Reyes
* Héctor Rial
* Rodrigo Ruiz
* Fernando Sanz
* José Luis Sierra
* Jorge Spedaletti
* Nelson Tapia
* Jorge Toro
* Marcelo Vega
* Rodrigo Valenzuela
# Umiot

Umiot (en rus: Умёт) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 415 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Vicente Cerna Sandoval

El Mariscal Vicente Cerna y Cerna Sandoval va ser President de Guatemala des del 24 de maig de 1865 fins al 29 de juny de 1871. Va pertànyer al Partit Conservador i va accedir al poder després de la mort del president vitalici de Guatemala, tinent coronel Rafael Carrera en 1865.

## Referències

* ↑ prensalibre.com. «Vicente Cerna». Arxivat de l'original el 2015-01-06. [Consulta: 5 setembre 2014].
# Vicente Coello Girón

Vicente Coello Girón (València, 25 de desembre de 1915 - Madrid, 27 de desembre de 2006) va ser un periodista i guionista de cinema espanyol.
Llicenciat en Dret, va iniciar la seva carrera periodística al Diario Levante de la seva ciutat natal, per a continuar després en Jornada, el diari esportiu Marca i a Ràdio València. Va dirigir més tard Radio Mediterráneo i va col·laborar com a crític de cinema en la premsa diària llevantina. Establert a Madrid, va ser cofundador de la revista Triunfo, junt amb José Ángel Ezcurra Carrillo i va començar a treballar com a guionista de cinema sense abandonar el periodisme. Al llarg de la seva dilatada carrera va arribar a realitzar, en solitari o conjuntament, 67 guions, alguns dels quals de pel·lícules com Pequeñeces (dirigida per Juan de Orduña, 1950), Los ladrones somos gente honrada (1955), Atraco a las tres (junt amb Pedro Masó i Buscando a Mónica, ambdues dirigides per José María Forqué, 1962) o Vente a Alemania, Pepe (1970). Molts dels guions els va elaborar al costat de Vicente Escrivá, i fou guionista de la majoria de les pel·lícules en les quals va ser protagonista Paco Martínez Soria. Va ser guardonat amb la Medalla d'Or de l'Acadèmia del Cinema en 1996.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícules | Resultat |
| 1964 | Millor guió original | Vacaciones para Ivette | Guanyador |

## Referències

* ↑ Fallece Vicente Coello, guionista de películas de Paco Martínez Soria y cofundador de la revista "Triunfo", en 'www.hoycinema.com, 28 de diciembre de 2006, consultat el 24 de septiembre de 2011.
* ↑ Fitsa, a www.nuestrocine.com.
* ↑ Vicente Coello, guionista de 'Atraco a las tres', El País, 6 de gener de 2007, consultado el 24 de septiembre de 2011.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1964». CEC. Arxivat de l'original el 2015-12-11. [Consulta: 10 febrer 2018].
# Vicente Chapa Olmos

Vicente Chapa Olmos (el Grau de València, 1837 - València, 1902) fou un polític valencià, diputat a les Corts espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

El seu pare, Vicente Chapa Escantell (mort el 1877), fou empresari i alcalde d'El Grau. Començà a estudiar dret a la Universitat de València, però no acabà la carrera. Començà militant en el Partit Progressista, però després de la revolució de 1868 va ingressar en el Partit Constitucional. A les eleccions generals espanyoles de 1871 es presentà amb una candidatura monàrquica, però fou derrotat per Emilio Castelar; més sort va tenir a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872, en les que fou elegit diputat pel districte del Mercat de València amb els monàrquics liberals de Práxedes Mateo Sagasta.
Un cop produïda la restauració borbònica va formar part del Partit Liberal Fusionista, amb el que fou elegit diputat per València a les eleccions generals espanyoles de 1881 i 1886. A les de 1893 no va obtenir l'escó degut als enfrontaments interns entre els liberals, malgrat que tenia el suport de Trinitario Ruiz Capdepón. La seva davallada política va significar també el seu declivi econòmic.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* Historia del Grau per Antonio Sanchis, p. 238-240.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)