OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juncos

Juncos és un municipi de Puerto Rico situat al centre-est de l'illa, també conegut amb els noms de La Ciudad del Valenciano i Los Mulos del Valenciano. Confina al nord amb els municipis de Carolina i Canóvanas; a l'est amb Las Piedras; al sud amb San Lorenzo i Las Piedras; i a l'oest amb San Lorenzo. Forma part de l'Àrea metropolitana de San Juan-Caguas-Guaynabo.
Juncos està dividit en 11 barris: Pueblo Norte, Pueblo Sur, Caimito, Ceiba Norte, Ceiba Sur, Gurabo Abajo, Gurabo Arriba, Lirios, Mamey, Valenciano Abajo i Valenciano Arriba. El nom del municipi es deriva de l'arbust de jonc, el qual abundava en els barris més humits de la zona. Fou fundat el 3 d'agost de 1797, sent governador interí de Puerto Rico Francisco Torralbo y Robles.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Juncos» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 06-08-2009 [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 28 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Juncos Arxivat 2015-06-30 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Rodalia de Cadis

Mapa Rodalies Cadis Línia C-1 :
La xarxa de Rodalia de Cadis (Cercanías Cádiz, oficialment en castellà) és un dels sistemes de Renfe Rodalies que dona servei a diversos municipis de les comarques de la Bahía de Cadis i la Campinya de Jerez, a la província de Cadis. Aquesta xarxa està formada per dues línies en servei, 52 km de vies de ferrocarril i 12 estacions en servei. Concretament, la xarxa té parades als municipis de Cadis, San Fernando, Puerto Real, el Puerto de Santa María i Jerez de la Frontera.

## Evolució de la xarxa

* 31 de desembre 1984: Inauguració del primer tram de 48 quilòmetres de la Cadis i Jerez
* 1992: Obertura de l'estació San Fernando
* 1998: Obertura de la station Cortadura
* 2000-2001: Rodalies Enterrament de la xarxa perquè la xarxa per arribar a la nova zona de Cadis
* 2004: Comencen les obres de duplicació de la línia
* 2005: Obertura de la línia C1a amb l'obertura de dues estacions: Les Aletas and Campus de Puerto Real. En el mateix any, South Bay va començar la renovació
* 2006: Inici de la construcció de l'estació El Puerto de Santa María
* 2007: Comencen les obres de restauració de la station San Fernando
* 28 de juny 2007: Obertura de la variació en el tram entre Jerez de la Frontera i El Puerto de Santa María
* 28 de setembre 2007: El Sud station Bahía Sur cambió seu nom to San Fernando-Bahía Sur
* 23 d'octubre 2008: Comencen les obres de construcció de la station Aeropuerto de Jerez de la Frontera
* 2010: L'estació de San Fernando se restaura, el nom va canviar to San Fernando-Centro
* 8 de setembre 2011: Una inaugirata station Aeropuerto de Jerez de la Frontera
| línia | recorregut | km |
| | Cadis - Jerez | 49 |
| | Las Aletas - Universitat | 2,4 |
# Canon EF-S 60mm f/2.8 Macro USM

El Canon EF-S 60mm f/2.8 Macro USM és un objectiu fix normal i macro, que amb el factor de retall, es converteix en un teleobjectiu amb muntura Canon EF-S.
Aquest, va ser anunciat per Canon el 17 de febrer de 2005, amb un preu de venta suggerit de 57.000￥.
Actualment, és l'objectiu macro amb major focal de la sèrie EF-S fabricat per Canon.
La seva distància focal de 60mm té el mateix camp visual en una càmera EOS de la sèrie EF-S que una lent de 96mm en una càmera de fotograma complet.
Aquest objectiu s'utilitza sobretot per macrofotografia.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Distància focal: 60mm
* Obertura: f/2.8 - 32
* Motor d'enfocament: USM (Motor d'enfocament ultrasònic, ràpid i silenciós)
* Distància mínima d'enfocament: 20cm
* Rosca de 52mm
* Magnificació màxima: 1x
* Distorisió òptica de -0,0778% (tipus barril).
* A f/2.8 l'ombrejat de les cantonades és de gairebé un pas i mig, aquest efecte a f/4 ja disminueix molt i a f/5.6 és poc rellevant.
* Entre f/4 a f/5.6 és on l'objectiu mostra la seva màxima qualitat òptica.

## Construcció

* La muntura és de metall, la resta de parts són de plàstic.
* El diafragma consta de 7 fulles, i les 12 lents de l'objectiu estan distribuïdes en 8 grups.
* Incorpora un revestiment súper spectra (ajuda a reduir els efectes fantasma).

## Accessoris compatibles

* Tapa E-52 II
* Parasol ET-67B
* Filtres de 52mm
* Tapa posterior EB
* Funda LP1016
* Tub d'extensió EF 12 II
* Tub d'extensió EF 25 II

## Objectius similars amb muntura Canon EF/EF-S

* Canon MP-E 65mm f/2.5 1-5x Macro
* Tamron SP AF 60mm f/2 Di II LD IF Macro
* Laowa 60mm f/2.8 2X Ultra Macro

## Referències

* 1 2 «Canon EF-S 60mm f/2.8 Macro USM Specs» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «EF-S60mm f/2.8 Macro USM» (en anglès). Canon camera museum.
* ↑ «Canon EF-S 60mm f/2.8 Macro USM» (en anglès). Imaging resource.
* 1 2 «Canon EF-S 60mm f/2.8 USM macro - Review / Test Report - Analysis» (en anglès). Optical limits.
* ↑ «Canon 60mm Macro» (en anglès). Kenrockwell.
* ↑ «Canon EF-S 60mm f/2.8 Macro USM Accesorios» (en castellà). Canon España. Arxivat de l'original el 2023-01-31. [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ «Canon MP-E 65mm f/2.5 1-5x Macro Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Tamron SP AF 60mm F2 Di II LD IF Macro Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Venus Laowa 60mm F2.8 2X Ultra Macro Overview» (en anglès). Dpreview.
# Alburnita

L'alburnita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de l'argirodita. Rep el nom de la denominació en llatí del dipòsit, el jaciment d'or i plata de Roșia Montană, que era conegut durant el període romà (106-273 dC) com Alburnus Maior.

## Característiques

L'alburnita és un sulfur de fórmula química Ag₈GeTe₂S₄. Es troba estretament relacionada amb els minerals de la sèrie argirodita-canfieldita, els quals no contenen tel·luri. Cristal·litza en el sistema isomètric i la seva duresa a l'escala de Mohs és 4. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, i publicada en el mes de gener de l'any següent. Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, plata i/o or».
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al museu mineralògic de la Facultat de biologia i geologia de la Universitat Babeș-Bolyai, situada a la localitat romanesa de Cluj-Napoca, amb els números de registre: 71a/1 i 71a/2, i al Zentrale Elektronen-Mikrosonde, a l'institut de geologia, mineralogia i geofísica de la Universitat del Ruhr de Bochum, a Alemanya.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al filó Cârnicel, situat a Roșia Montană, dins el comtat d'Alba (Romania), on es troba en forma de grans arrodonits, vetes o inclusions irregulars allotjades principalment en tetraedrita, hessita i rodocrosita. També ha estat descrita als filons de Măgura, a la també localitat romanesa de Certeju de Sus (comtat d'Hunedoara), i a la localitat de Carolina, dins el departament de Coronel Pringles de la província de San Luís (Argentina).

## Referències

* 1 2 «Alburnite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ P. A. WILLIAMS1 (Chairman, CNMNC), F. HATERT2 (Vice-Chairman, CNMNC), M. PASERO3 (Vice-Chairman, CNMNC) AND S. J. MILLS4 (Secretary, CNMNC) «New minerals and nomenclature modifications approved in 2012 and 2013». Mineralogical Magazine, 77, 15, 01-02-2013, pàg. 1-12 [Consulta: 10 novembre 2023].
* 1 2 Tamas, C. G.; Grobety, B.; Bailly, L.; Bernhardt, H.-J.; Minut, A. «Alburnite, Ag8GeTe2S4, a new mineral species from the Rosia Montana Au-Ag epithermal deposit, Apuseni Mountains, Romania». American Mineralogist, 99, 1, 01-01-2014, pàg. 57–64. DOI: 10.2138/am.2014.4557 [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Strunz-mindat (2023) Classification - With Cu, Ag, Au». Mindat. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ Gallard-Esquivel, M. C.; Cepedal, A.; Fuertes-Fuente, M.; Martin-Izard, A. «Enrichment in critical metals (In-Ge) and Te-Se in epithermal deposits of the ‘La Carolina’ district, San Luis, Argentina». Mineralogical Magazine, 82, S1, 01-05-2018, pàg. S61–S87. DOI: https://doi.org/10.1180/minmag.2017.081.105 [Consulta: 10 novembre 2023].
# Torneig de Gstaad 2017

«Torneig de Gstaad 2017» té aquests significats:
* Torneig de tennis masculí: J. Safra Sarasin Swiss Open Gstaad 2017
* Torneig de tennis femení: Ladies Championship Gstaad 2017
# Francisco Antonio de Alarcón y Céspedes

Francisco Antonio de Alarcón y Céspedes (Madrid, s. XVII) va ser un estudiós, noble i polític castellà.
Fill segon de Luis de Alarcón, servidor del rei a la cort de Madrid i membre del Consell d'Hisenda, i d'Antonia de Céspedes.
Cavaller de l'orde de Sant Jaume, va estudiar com a membre del Col·legi de l'Arquebisbe Fonseca de la Universitat de Salamanca, en acabar va exercir en el càrrec de jutge metropolità nomenat per l'arquebisbe de Santiago de Compostel·la Maximiliano de Austria. Des d'allà, va seguir destacant en els estudis i després d'haver opositat i ocupat diverses càtedres, va entrar a servir com a alcalde dels Hijosdalgo de la Cancelleria de Valladolid, on va ser, a més, consultar del tribunal de la Inquisició. Després va passar a ser oïdor de la Reial Audiència de Granada, des d'on el rei Felip IV el va enviar a Nàpols per esbrinar alguns afers que s'oposaven al virrei Pedro de Girón, duc d'Osuna, i que va deixar tant al monarca com al virrei. Altrament va ser membre del Consell d'Índies i de Castella, i aleshores va ser enviat de nou a Nàpols amb motiu d'una visita general al regne. Va ocupar el càrrec del Consell de Cambra del rei, i va assistir a algunes importants juntes de l'època. Posteriorment va governar el Consell d'Hisenda, amb preeminències de president i pels seus encerts, finalment, el rei el va nomenar president del consell; també la reina Isabel de Borbó li va reconèixer una gran estima fent-lo un dels seus testamentaris.
Va casar-se amb Luisa de Guzmán, natural de Madrid, si bé la família era originària de Conca, filla del cavaller i mestre de l'orde de Calatrava Luis de Guzmán, regidor perpetu a Conca, i Mariana Muñoz de Piqueras. Van tenir diversos fills: Antonio, cavaller de l'orde de Calatrava; Luisa, casada amb el segon comte de Valverde; Antonia, casada amb un dels fills del comte del Puerto, i Francisca, morta jove.

## Referències

* ↑ Alvarez y Baena, Jose Antonio. Hijos de Madrid ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico por el orden alfabetico de sus nombres... que consagra al... ayuntamiento de Madrid su autor D. Joseph Antonio Alvarez y Baena. Cano, 1790, p. 155–156.
* 1 2 3 Faria y Sousa, Manuel de. «Prólogo». A: Nobiliario del conde de Barcelos Don Pedro (en castellà). Madrid: Alonso de Paredes, 1646, p. Pròleg.
* 1 2 Suárez de Alarcón, Antonio. Relaciones genealógicas de la casa de los Marqueses de Trocifal... (en castellà). Madrid: Diego Díaz de la Carrera, 1656, p. 269.
# Alburnoides ohridanus

Alburnoides ohridanus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Karaman, S. 1928. Beiträge zur Ichthyologie von Jugoslavien I. Bull. Soc. Sci. Skoplje v. 6: 147-176.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Smolnevo

Smolnevo (en rus: Смольнево) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 11 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Transavantguarda

La transavantguarda és un moviment artístic de finals dels anys 70 del segle xx que va sorgir a Itàlia com a reacció al minimalisme. Front a l'anonimat d'aquest, s'interessava per la individualitat. Cercava restablir les prioritats tradicionals, com per exemple la figuració en color i la pintura expressiva. Hi destaquen Francesco Clemente, Sandro Chia i Mimmo Paladino.

## Vanguardia italiana

Aquest moviment, que continua avui, va ser creat per un grup d’artistes que van decidir reaccionar davant dels qui van proclamar el final de la pintura i la glòria de l'art conceptual i minimalista. El grapat d'artistes que es dediquen a aquesta causa defensa una " tornar a les formes tradicionals de pintura i a la imatge impresa ".
A principis dels anys vuitanta, el crític d'art italià Achille Bonito Oliva va reunir aquests pocs artistes al voltant del terme Transavanguardia (Trans-avantguarda que també es deia Nova imatge) en un article per a la revista Flash art, que va escriure. va introduir la Biennal de París en la qual va participar activament.
Aquest nou corrent artístic s’acosta finalment al que s’anomena neoexpressionisme que afecta Alemanya i els Estats Units.

### El seu estat d’ànim

Els artistes de les avantguardes trans treballen al voltant d’una expressió individual. No reclamen referències a cap notícia, tothom té les seves referències artístiques i en treu part de la seva inspiració. Reclamen el dret a la subjectivitat de l’artista i a l'expressió dels seus propis sentiments, així com una pintura lliure, figurativa o imaginària.

### Els seus temes

Les obres d’aquest moviment desenvolupen un univers particular desvinculat de qualsevol noció temporal. La barreja d’influències i cites fa que les seves obres siguin complexes. Els artistes representen figures poètiques, grotesques i mítiques. Pinten retrats realistes, imaginaris o al·legòrics, representacions mitològiques, religioses i narratives.

## Els principals artistes

* Luciana Figueiredo
* Enzo Cucchi
* Sandro Chia
* Francesco Clemente
* Mimmo Paladino
* Marco bagnoli
* Nicola De Maria
* Marco del re
* Remo Salvadori
* Ferdinand Kulmer

## Vegeu també

* Mala pintura
* Figuració lliure
* Noves bèsties

## Fonts

* Achille Bonito Oliva, The italian trans-avant-garde, in L'Époque, la mode, la moral, la passion. Aspectes de l'art actual, 1977-1987, catàleg d'exposicions, París, Centre Georges Pompidou, 1987, pàg. 562-565.

## Referències

* ↑ Robert Cumming, Arte, editorial Espasa, 2006. ISBN 8467020970 (castellà)
* ↑ «Western painting - The “return to painting”» (en anglès). [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Galerie Templon - Artist - Francesco Clemente». Arxivat de l'original el 2021-07-28. [Consulta: 27 març 2021].

## Vegeu també

* Art contemporani
* Art postmodern
* Avantguardisme
* Pintura contemporània
# Thorichthys ellioti

Thorichthys ellioti és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: conca del riu Papaloapán (Mèxic).

## Referències

* 1 2 «Thorichthys ellioti» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Conkel, D.: Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. Any 1993.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jupiaba poranga

Jupiaba poranga és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Peixoto de Azevedo i Arinos (conca del riu Tapajós).

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Roberto Sierra Aguero

Roberto Sierra Aguero (Camargo, Cantàbria, 21 de març de 1967) va ser un ciclista espanyol, que fou professional del 1989 fins al 1999. De la seva carrera destaca la victòria final a la Volta a La Rioja de 1996.

## Palmarès

* 1996
** 1r a la Volta a La Rioja

### Resultats al Tour de França

* 1992. Abandona (11a etapa)
* 1994. Abandona (14a etapa)
* 1996. 41è de la classificació general
* 1997. 78è de la classificació general
* 1998. Abandona (18a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1993. 47è de la classificació general
* 1994. 32è de la classificació general
* 1995. 55è de la classificació general
* 1998. 54è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1995. 55è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa 1 a procyclingstats.com
* Fitxa 2 a procyclingstats.com
# Franco Menichelli

Franco Menichelli (Roma, Itàlia, 1941) és un gimnata artístic italià, ja retirat, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 3 d'agost de 1941 a la ciutat de Roma, capital en aquells moments del Regne d'Itàlia i avui dia capital de la República Italiana. És germà del jugador de futbol Giampaolo Menichelli.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en el concurs complet (per equips) i en l'exercici de terra, quedant per darrere del japonès Nobuyuki Aihara i del soviètic Iuri Titov. Així mateix finalitzà desè en la prova del concurs complet (individual) com a resultat més destacat.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova d'exercici de terra, la medalla de plata en la prova d'anelles i la medalla de bronze en la prova de barres paral·leles. Així mateix finalitzà quart en el concurs complet (per equips) i cinquè en el concurs complet (individual), com a resultats més destacats, guanyant sengles diplomes olímpics.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), si bé en la competició de l'exercici de terra es trencà el tendó d'Aquil·les, cosa que impedí la seva participació en la competició.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, totes elles de bronze, i catorze medalles en el Campionat d'Europa de gimnàstica artística, sis d'elles d'or. També guanyà tretze medalles als Jocs del Mediterrani, entre elles set medalles d'or.

## Enllaços externs

* (italià) Franco Menichelli