OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Raymond Tshimen Bwanga

Raymond Tshimen Bwanga (Lubumbashi, 4 de gener de 1949) és un exfutbolista de la República Democràtica del Congo de la dècada de 1970. Fou conegut com el Beckenbauer Negre per la premsa africana i francesa.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República Democràtica del Congo amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1974. Pel que fa a clubs, destacà a TP Mazembe.

## Referències

* ↑ Arruda, Marcelo Leme de. «IFFHS' Players and Keepers of the Century for many countries». RSSSF. Arxivat de l'original el 30 juny 2016. [Consulta: 21 gener 2000].
* ↑ «Eto'o joins the greats». BBC Sport, 04-05-2004. [Consulta: 8 desembre 2010].
* ↑ Appearances for Congo-Kinshasa National Team
* ↑ «Οι 200 κορυφαίοι Αφρικανοί». Sport24.gr, 25-10-2006. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2018. [Consulta: 18 d’octubre 2019].
* ↑ Raymond Tshimen Bwanga Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Raymond Tshimen Bwanga a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jawalgiri

Jawalgiri fou un estat tributari protegit del tipus samasthan, un dels tretze samasthan principals delprincipat d'Hyderabad. Estava governat per un sobirà amb títol de raja que dominava Jawalgiri i Anegundi.
Jawalagiri és una moderna població al districte de Krishnagiri a Tamil Nadu.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Joan de Nicea

Joan de Nicea fou arquebisbe de Nicea abans del segle xi.
Va escriure una Epistola de Natixitale Domini ad Zachariam in Catholicum Armoeniae, que fou publicada en versió llatina al llibre Bibliothecae Graecorum patrum auctarium novissimum de François Combefis (París, 1672. Vol. 2. pag. 298).

## Referències

* ↑ 92.Joannes of Nicaea a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 600
# Kurilovka (estació)

* Per a altres significats, vegeu «Kurilovka».
Kurilovka (en rus: Куриловка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 155 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Lagarda

Lagarda és el nom dels següents personatges:
* Andrieu Lagarda, escriptor occità.
* Pèire Lagarda, escriptor occità.
# Marc Fulvi Flac (cònsol 125 aC)

Marc Fulvi Flac (Marcus Fulvius M. F. Q. N. Flaccus) fou fill del legat Marc Fulvi Flac (Marcus Fulvius Q. F. M. N. Flaccus).
Després de la mort de Tiberi Semproni Grac va ser nomenat triumvir agro dividendo junt amb Gai Papiri Carbó i Gai Semproni Grac el 129 aC. Va ser elegit cònsol l'any 125 aC i enviat en ajut de Massília, on els sal·luvis havien envaït el territori. Va ser el primer en sotmetre els lígurs transalpins, sobre els que va celebrar un triomf. L'any 122 aC va acompanyar Gai Semproni Grac a establir una colònia a Cartago i en la seva absència es va preparar una conspiració contra ambdós. Els dos homes van tornar abans d'hora a Roma. Van morir assassinats pels conspiradors el 121 aC. La seva filla Fúlvia era la muller de Publi Corneli Lèntul i mare de Publi Corneli Lèntul Sura. Va tenir dues filles més, una casada amb Quint Catul i una altra amb Luci Juli Cèsar, que va ser la mare de Luci Juli Cèsar, cònsol l'any 64 aC.

## Referències

* ↑ «Flaccus, Fu'lvius: 7. M. Fulvius Flaccus, M. F. Q. N.». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Albertinia (Sud-àfrica)

Albertinia és un assentament de l'est de Cap Occidental, Sud-àfrica. El 2011 tenia una població de 6.372 habitants, dels quals 4.366 (68,5%) eren mestissos, 1.280 (20%) blancs i 677 (10,5%) negres. En aquella època, el 5 882 o 94% dels habitants indicaven la seva llengua materna com a afrikaans.

## Història

L'assentament es va originar després que el reverend J.R. Albertyn van Riversdal va fer campanya per establir una congregació a l'est de la seva ciutat. La finca Grootfontein es va comprar el 1900 i l'assentament es va proclamar el 1904 i després el reverend la va anomenar Albertyn. Es va convertir en municipi el 1920.

## Escut d'armes

El consell municipal d'Albertinia va registrar un escut d'armes amb l'Administració provincial del Cap el 1964 i de nou el 1966. L'escut d'armes era: En or, una estreta travessera vermella ondulada, acompanyada al cap de l'escut a la dreta d'una àguila mitja negra amb bec i pota vermella i a l'esquerra d'una flor de bruc albertinià de color natural, i a l'escut peu d’un cap de carner merino i un cap de toro Afrikaner de color natural, indulgent; sobre tot sobre un pal verd una protea entre dues garbes, col·locades una sobre l'altra, tot daurat. La cresta era un àloe entre dues banyes del cor i el lema era "Rura mihi placent". L'escut d'armes va ser registrat a l'Oficina d'Heràldica el 1968.

## Districte

Al districte es cultiva cereals i pasturen ovelles. El suc d'àloe també és un producte produït al districte i utilitzat en la indústria farmacèutica com a ingredient de la medecina. La planta àloe amarga Aloe ferox és l'espècie més buscada que es produeix principalment entre Albertinia i Mosselbaai. L'ocre també se n'extreu, especialment a partir del 1925 després que Sir John Barrow el descobrís ja a finals del XIX. L'ocre s'empra en la fabricació de pintura. La quarsita i el caolí també se n'extreuen.
La carretera nacional N2 passa per l'assentament.

## Referències

* ↑ 2011-sensus
* ↑ Cap de Bona Esperança "Butlletí Oficial" 3258 (25 d'agost de 1964) i 3336 (18 de març de 1966).
* ↑ National Archives of South Africa : Data of the Bureau of Heraldry.

## Bibliografia

* Op Pad in Suid-Afrika. B.P.J. Erasmus. 1995. ISBN 1-86842-026-4
* Ensiklopedie van Suidelike Afrika, Eric Rosenthal, 1967.

## Vegeu també

* Congregació NG Albertinia
# Reconstruccionisme pagà

El reconstruccionisme pagà, o simplement reconstruccionisme, és una forma de paganisme que intenta restablir religions politeistes al món modern, a diferència de moviments neopagans sincrètics com Wicca, i moviments com el misticisme germànic o la teosofia. El reconstruccionisme aparegué de la fi dels anys seixanta i a principi dels setanta, i guanyà força durant els noranta. Tot i que l'èmfasi en l'exactitud històrica pot implicar reconstruccions històriques, el desig de continuïtat en tradicions rituals (ortopràxia) és una característica comuna de la religió en general, com es veu en els rituals de l'església anglicana o en la litúrgia cristiana.
El terme «reconstruccionisme pagà» probablement fou encunyat per Isaac Bonewits vers la fi dels anys setanta del segle xx, i Margot Adler fa emprar el terme a l'edició de 1979 a Drawing Down the Moon per referir-se a aquells que intenten, a través de la recerca acadèmica o del folklore, «reconstruir» una pràctica espiritual precristiana històricament correcta. L'èmfasi en la reconstrucció contrasta amb altres formes més fantasioses i eclèctiques de paganisme com Wicca.

## Referències

* ↑ Campbell, Drew. «About Hellenismos: Some Frequently Asked Questions» (en anglès), Data incorrecta.
* ↑ Bonewits, Isaac. Bonewits's Essential Guide to Druidism (en anglès). ed. 2006. Nova York: Kensington/Citadel, 2006, p. 131. ISBN 0-8065-2710-2.
* ↑ Adler, Margot. «9: Religions from the Past—The Pagan Reconstructionists». A: Drawing Down the Moon: Witches, Druids, Goddess-Worshippers, and Other Pagans in America Today (en anglès). Boston: Beacon Press, 1981, p. xi, 455. ISBN 0-8070-3237-9.
# Ziyang

Ziyang (xinès simplificat: 资阳; xinès tradicional: 資陽; pinyin: Zīyáng; Wade–Giles: Tzu-yang) és una ciutat a nivell de prefectura a la província de Sichuan, a la República Popular de la Xina. Limita amb la capital provincial Chengdu al nord-oest, Deyang al nord, Suining al nord-est, la municipalitat de Chongqing a l'est i Neijiang a l'oest. La seva superfície és de 5.746,64 quilòmetres cuadrats. El seu desenvolupament serà molt important per la proximitat al nou aeroport i a la zona econòmica de Chengdu. Segons el cens xinès del 2020, la població total de Ziyang era de 2.308.631 habitants, dels quals 867.119 vivien al districte de Yanjiang.

## Geografia
### Clima

Ziyang té un clima monsònic subtropical amb una temperatura mitjana anual de 17 °C, una precipitació mitjana anual de 1.100 mm, amb 1.300 hores de sol i un període anual mitjà lliure de gelades de fins a 300 dies. Hi ha molts núvols i boira. La humitat de l'aire és alta i la diferència de temperatura entre el dia i la nit és petita; la velocitat mitjana del vent és petita i el nombre de dies de vent fort és reduït. La temperatura mitjana anual a tot el territori de Ziyang és d'uns 17 °C; la precipitació anual és d'uns 950 mm. El mes més calorós és agost, amb una mitjana anual de 26,5 °C, mentre que el mes més fred és gener amb al voltant de 6,5 °C. Els registres històrics més extrems són de 40,2 °C i -5,4 °C.

## Subdivisions

La ciutat-prefectura de Ziyang es divideix en un districte i dos comtats, des que el municipi de Jianyang (简阳市) va ser cedit a Chengdu el 3 de maig de 2016.
Map de Ziyang :
| Yanjiang Comtat d'Anyue Comtat de Lezhi |||||||
| # | Nom | Hanzi | Hanyu Pinyin | Població (2010) | Sup. (km²) | Densitat (/km²) |
| 1 | Districte de Yanjiang | 雁江区 | Yànjiāng Qū | 905.729 | 1.633 | 554 |
| 2 | Comtat de Lezhi | 乐至县 | Lèzhì Xiàn | 546.773 | 1.424 | 384 |
| 3 | Comtat d'Anyue | 安岳县 | Ānyuè Xiàn | 1.141.347 | 2.690 | 424 |

## Referències

* ↑ «CHINA: Sìchuān» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «[https://www.citypopulation.de/en/china/sichuan/admin/ CHINA:Sìchuān Prefectures, Cities, Districts and Counties]» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2023].
# Jawe

Jawe (Diahoue, Njawe) és una llengua austronèsia parlada majoritàriament a l'àrea tradicional de Hoot Ma Waap, als municipis de Hienghène i Pouébo, a la Província del Nord, Nova Caledònia. De la mateixa manera que el nemi, el fwâi i el pije, es parla a la comuna de Hienghène; figura al diccionari comparatiu de llengües de Hienghène, escrit per André-Georges Haudricourt i Françoise Ozanne-Rivierre en 1982.
Té uns 990 parlants nadius. Tanmateix, en no beneficiar-se de la transmissió i de la legitimitat conferides per l'ensenyament públic, és una llengua amenaçada.

## Bibliografia

* Haudricourt, A. G et F. Ozanne-Rivierre, 1982, Dictionnaire thématique des langues de la région de Hienghène (Nouvelle-Calédonie) : pije, fwâi, nemi, jawe - Précédé d'une phonologie comparée des langues de Hienghène et du proto-océanien, Paris, Société d'Etudes Linguistiques et Anthropologiques de France, 285 pp., 2 cartes.

## Referències

* ↑ Fitxa del Jawe a Ethnologue
# Kurilovka (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Kurilovka».
Kurilovka (en rus: Куриловка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 937 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Laguna Beach (Florida)

Laguna Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 2.909 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laguna Beach tenia 2.909 habitants, 1.366 habitatges, i 823 famílies. La densitat de població era de 438,7 habitants/km².
Dels 1.366 habitatges en un 19,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,9% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.875 $ i la renda mediana per família de 41.629 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.294 $ mentre que les dones 20.488 $. La renda per capita de la població era de 18.209 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laguna Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laguna Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marjorie Boulton

Marjorie Boulton (Londres, 7 de maig de 1924 - Oxford, 30 d'agost de 2017) va ser una escriptora i poetessa britànica en anglès i en esperanto.

## Biografia

Marjorie Boulton va aprendre la llengua internacional esperanto el 1949 per les seves conviccions pacifistes. Posteriorment presidiria dues associacions d'esperantistes: Kat-amikaro i Oxford and District Esperanto Society. També va ser membre de l'Acadèmia d'Esperanto. Llicenciada i doctora en literatura per Somerville College, Universitat d'Oxford, va escriure un conjunt de manuals de literatura anglesa, així com diversos reculls de poesia i prosa. També és autora d'una biografia de Ludwik Lejzer Zamenhof que ha estat traduïda a diverses llengües, entre elles el català.
Pel que fa a la seva obra literarària, alguns estudiosos han destacat la rellevància de la seva poesia des del punt de vista del feminisme. Alguns sels seus poemes apareixen a l'enciclopèdia de la literatura original en esperanto Concise Encyclopedia of the Original Literature of Esperanto, 1887-2007, de Geoffrey Sutton. Al llarg de la seva vida va guanyar nombrosos premis als concursos literaris de l'Associació Universal d'Esperanto i també va ser membre honorària d'aquesta associació. El 2008 va ser candidata al premi Nobel de literatura.

## Obres
### Poesia

* Kontralte (1955)
* Cent ĝojkantoj (‘Cent cants de joia’, 1957)
* Eroj (‘Bocins', 1959)
* Rimleteroj ('Cartes en vers', amb William Auld, 1976)

### Teatre

* Virinoj ĉe landlimo (‘Dones a la frontera’, 1959)

### Prosa

* Dekdu piedetoj (‘Dotze peuets', 1964)
* Okuloj (‘Ulls', 1967)

### Biografia

* Zamenhof: Creator of Esperanto (Routledge, 1960) - Zamenhof: autor de l'esperanto (El Llamp, 1987)

### Estudis literaris

* The Anatomy of Poetry (1953)
* The Anatomy of Prose (1954)
* The Anatomy of Drama (1960)
* The Anatomy of Language (1968)
* The Anatomy of the Novel (1975)
* The Anatomy of Literary Studies (1980)

## Vegeu també

* William Auld
* Humphrey Tonkin

## Referències

* 1 2 «Obituary: Esperanto poet Marjorie Boulton» (en anglès). Oxford Mail, 28-09-2017. [Consulta: 28 setembre 2017].
* 1 2 «Obituary: Marjorie Boulton» (en anglès). The Guardian, 19-09-2017. [Consulta: 25 setembre 2017].
* ↑ «Biografia de Marjorie Boulton» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-10-19. [Consulta: 26 setembre 2017].
* ↑ «Marjorie Boulton». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jiménez García, Fátima «Marjorie Boulton: Dono de virineco. Feminisma aliro al ŝia verko "Nenaskotaj infanoj" (1952)». Beletra Almanako 28, 01-02-2017, pàg. 105-110.
* ↑ Sutton, Geoffrey. Concise Encyclopedia of the Original Literature of Esperanto, 1887-2007 (en anglès). Nova York: Mondial, 2008, p. 289-297.
* ↑ Minnaja, Carlo; Silfer, Giorgio. Historio de la Esperanta Literaturo (en esperanto). LF-koop, 2015, p. 748. ISBN 3906595218.
# Alfonso Enríquez

Alfonso Enríquez (Guadalcanal 1354 - Guadalupe 1429) va ser senyor de Medina de Rioseco i Almirall de Castella, càrrec que heretarien els seus successors. Era fill de Fadrique Enríquez i net del rei Alfons XI de Castella i nebot d'Enric II de Castella. Es casà amb Juana Hurtado de Mendoza i es dedicà també a la poesia trobadoresca. Va ser adelantado d'Andalusia al servei de la Corona de Castella.

## Biografia

Va arribar a conèixer cinc reis de Castella, gaudint durant el regnat dels tres últims de gran autoritat. Va ser avançat major de Lleó, almirall de Castella, per mort de Ruy Diaz de Mendoza, i d'una néta seva; na Juana Enriquez, filla de l'almirall en Fadrique, casada amb el rei de Navarra Joan el Sense Fe, matrimoni del que va néixer Ferran el Catòlic.
Durant els seus juvenils anys va aconseguir fama d'inspirat trobador, cultivant la poesia a manera dels imitadors de l'escola provençal; i en els seus versos es lamentava de les esquiveces de na Juana Hurtado de Mendoza, filla del mestre don Fadrique, esquiveces només vençudes en posar Alfonso la seva irada mà a la cara de la dama, qui perquè no es digués que home que no fossis el seu marit hagués atrevit a tal injúria, va accedir a un matrimoni que havia refusat sempre, malgrat els precs del rei i les impertinències de don Alfonso, per seguir fidel a la memòria de la seva primera esposa en Diego Gómez Manrique.
Aquesta bella tradició de la Rica Femella va inspirar els drames de Fernández-Guerra i Tamayo. De l'època de joventut són també el Testamento i la Crida de amor, en què es mostra empresonat entre les cadenes de l'amor, i enutjat contra els falsos amadors: però de tots aquests versos units als quals va dirigir a l'arrogant Joana, ja l'al·legoria dantesca del Vergel del pensamiento, no es pot extreure, com diu Menéndez i Pelayo, la poesia que envolta la tradició de la bufetada cèlebre aplicada a la seva dama per estrany rampell de passió o per cautela amorosa. Potser no mereixen recordar-se'n més que aquests dos versos, a manera de proverbi, que ens donen el sentit de la seva llegenda i semblen el malnom de la seva atrafegada empresa d'amor:
| « | "Porfia mata cérvol, que no montero cansat. " | » |
Alfonso Enriquez és un de tants poetes dels que figuren al Cancionero de Baena, <poeta cortesà, diu Amador de los Ríos, que parla ja aquell llenguatge artificial, portat en breu al més alt punt del refinament.

## Referències

* ↑ «Alfonso Enríquez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* José Amador de los Ríos y Serrano, Historia crítica de la literatura española (Madrid, 1861-1865), 7 vol.
* Marcelino Menéndez Pelayo, Historia de la poesia castellana en la Edad media (Madrid, 1911/13). 7 vol.
# Ratpenat de cua de beina de Hamilton

El ratpenat de cua de beina de Hamilton (Taphozous hamiltoni) és una espècie de ratpenat de la família dels embal·lonúrids que es troba a Somàlia, el Txad, Kenya, el Sudan, Tanzània i Uganda.
Viu a la sabana.
Està amenaçada per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
# Zímniki

Zímniki (en rus: Зимники) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 305 habitants. Pertany al districte rural de Dalneretxenski.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Joan Masgrau i Miquel

Joan Masgrau i Miquel (Barcelona, 26 de març de 1903 - Barcelona, 21 d'agost de 1971) fou un futbolista català de la dècada de 1920.
Jugava a la posición de davanter. Jugà majoritàriament a l'equip reserva del RCD Espanyol. Només va jugar un partit oficial amb el primer equip. Va ser la temporada 1921-22, al Campionat de Catalunya, davant l'Avenç.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Masgrau». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «El homenaje a Loredo». Mundo Deportivo, 14-03-1924. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «En Tarrasa». Mundo Deportivo, 07-05-1924. [Consulta: 9 abril 2019].
# Krajné

Krajné és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1392.
# Literatura komi

Literatura komi és la literatura feta en llengua komi.
Els primers intents d'escriure en komi daten dels segles XVI i XVII, amb l'escriptura antiga pèrmica de Maly Perm, però a finals del XVIII es van publicar alguns texts komis en alfabet ciríl·lic. El 1813 es publicà la gramàtica komi més antiga que es conserva, Zyrjanska grammatika, per A. Flerov (sobrenom del seminarista komi Kozlov). A mitjans del segle xix molts erudits s'interessaren per la seva llengua i tradició orals, molt rica en contes, cançons i proverbis. El filòleg finlandès Matthias Castrén els compongué Elementa grammaticae syrjaenae (1844), mentre Ferdinand Johann Wiedemann continuava la tasca publicant la Grammatika der syrjanischen sprache (1884) i Syrjanisch-Deutsches wörterbuch (1880). Això facilitaria la normalització de les parles permianes, que també foren continuades per treballs de filòlegs russos (Anders Jans Sjögren, N. Nadejdin, G. Litkin). Alhora, aparegué el fundador de la literatura komi, el poeta progressista Ivan Alekséievitx Kuràtov (1839-1875), cantor de l'opressió del poble komi.
Des del 1918 aparegueren els primers treballs en llengua komi, mercè la creació del diari Zyrianskaia Zhizn' (1919) i l'organització el 1920 de la Casa de Publicacions Komi i l'Escola Nacional Komi, així com la revista Ordym (El camí), més tard coneguda com a Voyvyv Kodzuv (Estrella del Nord). Els pioners de la literatura komi són els poetes i dramaturgs Nebdinsa Vittor (V. A. Savin, 1888-1943); Mikhaïl Lebedev (1887-1951), autor de la primera comèdia musical komi, Nastuk (1928), Tima Ven' (V. T. Christalev, 1890-1939) i Illia Vas' (1895).
Destacaren en els anys 30 G. A. Fedorov (1909-?), I. V. Iz'iurov (1910-?), I. I. Pystin (1907-1951); P. G. Doronin (1904-1967) i Vassily Jukhnin (1906-1960). Durant la Segona Guerra Mundial molts moriren al front, com A. P. Razmyslov (1915-1943), V. I. Elkyn (1912-1942), V. P. Latkin (1907-1942), I. N. Simakov (1906-1943) i I. A. Osipov (1911-1942). D'altres, com S. A. Popov (1913), S. I. Ermolin (1914-1961), N. M. Diakonov (1911) i Ivan Vavilin (1911), sobrevisqueren.
En els anys seixanta destacaren A. A. Lyiurov (1923), V. A. Xiriajev (1926), i P. F. Xakhov (1931). S. A. Rotxev (1909) escrigué una trilogia èpica sobre la guerra civil al Petxora, I. G. Toropov (1928), G. A. Jushkov (1939) i A. E. Vanee (1933). Posteriorment aparegueren A. A. Vezhev (191), V. A. Latysheva (1933), A. K. Mykushev (1926) i A. N. Fedurova (1912).
# Martí Sánchez - Fibla

Martí Sánchez - Fibla és un investigador. És investigador al laboratori SPECS (Synthetic Perceptive, Emotive and Cognitive Systems) de la Universitat Pompeu Fabra (UPF). És doctor en ciències de la computació per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i ha realitzat la seva tesi a l'Institut d'Investigació en Intel·ligència Artificial (IIIA) del CSIC. La seva recerca gira al voltant de la neurorobòtica i de l'aprenentatge sensoriomotor. Els seus interessos en la divulgació científica i en la relació entre ciència i art el porten a realitzar el projecte Teatronika.

## Referències

* ↑ «Martí Sánchez - Fibla». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].