OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pierre Robinet

Pierre Robinet (en castellà: Pedro Robinet) (segle xvii-segle xviii) Jesuïta francès. Fou confessor de Felip V de Castella des del 1705, en substitució del pare Guillaume Daubenton; Al contrari que el seu predecessor no estava interessat en la gestió política. Conjuntament amb la Princesa dels Ursins fou enviat per Lluís XIV de França a la cort espanyola per a influenciar en la persona de Felip V. La historiografia li atribueix un paper decisiu en la guerra de successió quan el 1706, i en plena ofensiva austriacista que acabaria amb la presa de Madrid, impedí conjuntament amb Maria Lluïsa de Savoia que un Felip V sumit en la depressió abdiqués en favor de Carles d'Àustria. No tan sols es limità a cuidar de la consciència del monarca borbònic sinó que recolzà a Orry en els seus plans per a apoderar-se de les regalies eclesiàstiques i acotant el poder de la Inquisició. El 1709 defensà la causa borbònica durant l'enfrontament amb el Sant Pare Climent XI que desembocà en la ruptura de relacions diplomàtiques entre la Santa Seu i la Corona borbònica. El 1714, arran del segon matrimoni de Felip V amb Isabel Farnese i la caiguda en desgràcia de la Princesa dels Ursins, fou marginat per la nova reina i destituït el 7 de març de 1715, retornant finalment a França.

## Referències

* 1 2 Martínez (2007:558)
* 1 2 Vallejo (1996:217)
* ↑ Martínez (2007:560)
* ↑ Cano (1997:68)

## Vegeu també

* Felip V de Castella
* Princesa dels Ursins
* Jean Orry

## Bibliografia

* Cano Valero, José. Melchor Rafael de Macanaz, un precursor de la ilustración (1670-1760), (1997). ISBN 84-8949-201-8.
* Martínez Peñas, Leandro. El confesor del rey en el Antiguo Régimen. Editorial Complutense, (2007). ISBN 8474918510.
* Vallejo García-Hevia, José María «Macanaz y su propuesta de reforma del Santo Oficio de 1714». Revista de la Inquisición: (intolerancia y derechos humanos),, 1996, pp. 187-292. Arxivat de l'original el 2011-05-20. ISSN: 1131-5571 [Consulta: 29 març 2011]. Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine.
# Eka

Eka és un prefix que s'ha utilitzat històricament per a elements químics que encara no han estat descoberts, o elements que encara no han rebut un nom.
Per aquests elements es fa servir el prefix eka- (amb guió o sense) afegit al nom de l'element que es troba just a sobre a la taula periòdica. Això és perquè els elements que es troben al mateix grup tenen propietats químiques similars. Així doncs, durant un temps del seu descobriment el neptuni fou conegut com a eka-reni. El mateix nom fou utilitzat més tard pel bohri, quan es veié que els actínids formaven una sèrie a part a la taula periòdica.
El prefix, que en sànscrit significa "un" (en el sentit que l'element es troba una posició per sota) fou utilitzat per Mendeléiev, que el feu servir per donar un nom als elements que havien d'ocupar els "forats" de la seva taula periòdica. Així doncs, encunyà els noms "eka-silici" (germani), "eka-alumini" (gal·li) i "eka-bor" (escandi).

## Referències

* ↑ Gilead, Amihud «Eka-elements as chemical pure possibilities» (en anglès). Foundations of Chemistry, 18, 3, 10-02-2016, pàg. 183–194. DOI: 10.1007/s10698-016-9250-7. ISSN: 1386-4238.
* ↑ Science: Ekarhenium Arxivat 2010-08-26 a Wayback Machine., Time, 15 d'agost del 1938
# Iólkib

Iólkib (en rus: Ёлькыб) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Bon Air (Virgínia)

Bon Air és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 16.213 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bon Air tenia 16.213 habitants, 6.308 habitatges, i 4.459 famílies. La densitat de població era de 708,1 habitants per km².
Dels 6.308 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,6% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 29,3% no eren unitats familiars. En el 24,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.493 $ i la renda mediana per família de 67.656 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.796 $ mentre que les dones 31.551 $. La renda per capita de la població era de 26.527 $. Entorn del 0,8% de les famílies i l'1,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bon Air». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bon Air». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Mitridation

Mitridation (en grec antic Μιθριδάτιον) era una fortalesa dels trocmes, una tribu celta, situada a la frontera entre Galàcia i el Pont.
Una vegada dominat el regne del Pont pels romans, Gneu Pompeu va conquerir la ciutat i la va donar a Bogodiatarus o Brogitarus, príncep gàlata, segons Estrabó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mithridatium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 maig 2021].
# Baixa Ribagorçana

La Baixa Ribagorçana és un territori situat a la part baixa del riu Noguera Ribagorçana abans de l'aiguabarreig amb el Segre.
La delimitació no és estricta i tampoc és una subcomarca oficialment reconeguda. Inclou els municipis situats a la vora de la Noguera Ribagorçana: Castillonroi, Alfarràs, Algerri, Almenar, Alguaire, Albesa, La Portella, Vilanova de Segrià, Benavent de Segrià i altres municipis pròxims com Almacelles, Rosselló, Torrelameu, Corbins i Torrefarrera. El territori també ha estat identificat i anomenat com a subcomarca del Segrià amb el nom de Segrià Nord. El conjunt de pobles ha mantingut relacions històriques i actualment els municipis formen part de les comarques catalanes del Segrià i la Noguera i també de la Llitera.
La Baixa Ribagorçana es caracteritza per una ampla plana que s'alça lleugerament cap al nord fins a les serres que tanquen pel sud el pantà de Santa Anna. El paisatge és majoritàriament rural i les principals activitats econòmiques són l'agricultura i la ramaderia. L'agricultura és de secà però també es rega amb les aigües del canal d'Aragó i Catalunya i del canal de Pinyana, que baixen del pantà de Barassona i del pantà de Santa Anna.
EMUN FM Ràdio, és un consorci d'emissores municipals format pels municipis de la zona; Albesa, Alfarràs, Alguaire, Almenar i Torrefarrera.

## Llocs d'interès

* Pantà de Santa Anna
* Ermita de Sant Salvador
* Plans de la Unilla
* Aeroport de Lleida-Alguaire
* Mirador del Sagrat Cor
* Riu Noguera Ribagorçana

## Referències

* ↑ Casals Bergés, Q. «El Segrià a estudi: Definició de l'espai i la seva gent». shikar. Revista del Centre d’Estudis Comarcals del Segrià, 2018, pàg. 33-34.
* ↑ «La Ràdio. EMUN FM Ràdio». emunfmradio.cat, 2022. [Consulta: 17 març 2022].
# Pierre Robert Olivétan

Pierre Robert Olivétan, també conegut com a Louis Olivier, Louis Pierre o Pierre Robert, (1505, Noyon - 1538, Roma) fou un pedagog, hebraista, hel·lenista i teòleg francès, autor de la primera traducció protestant de la Bíblia al francès a partir del text original (en hebreu i grec), l'anomenada Bíblia Olivetana, que fou publicada per primer cop el 1535 a Neuchâtel.
La seva obra de predicador reformat i traductor el portà a multiplicar els pseudònims astutament per evitar l'acumulació sobre el seu cap del risc de condemna, així que signà sobre les edicions i els documents amb pseudònims com: P. Robertus Olivetanus, Robertus Olivetanus, Robertus, Pierre Robert, Pierre Trebor, Kepha, Pierre o Louis, Olivet, Belisem, Louis Olivier...

## Biografia

Era cosí de Jean Cauvin i estudià a Orleans. El 1528 decidí convertir-se al protestantisme i fugí a Estrasburg, on estudià hebreu amb Martin Bucer i Wolfgang Capito. Renuncià a convertir-se en pastor de l'Església Reformada per ser preceptor primer a Neuchâtel, després a Ginebra (1532) i per acabar a les valls valdeses del Piemont (1533). Aquest interès per l'ensenyament es veu confirmat per la seva única publicació coneguda com a autor: L'Instruction des enfants (1533).
Com que el 1532 els valdesos decidiren unir-se a la Reforma Protestant, decidiren finançar la traducció completa de la Bíblia al francès, la llengua que es parlava aleshores a les valls valdeses. Encarregaren aquest treball a Olivétan i el completà en menys de dos anys, traduint de l'hebreu i del grec originals. La primera edició de la Bíblia es publicà el 1535 a Neuchâtel amb un famós pròleg del seu cosí Jean Cauvin. Després treballà fins a la seva mort revisant aquesta traducció, que continuà essent fonament de futures edicions fins al Saló de Ginebra de 1588, sota el títol de Bíblia dels Pastors i els Mestres. Olivétan deixà Ginebra el 1538 i morí a Itàlia l'estiu d'aquell mateix any.
# Casa Juan Gatell i Antoni Puig

La Casa Juan Gatell i Antoni Puig és una obra noucentista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici mutilat a la dècada del 1960, del que resta només la meitat esquerra igual i simètrica a la part enderrocada. Té planta baixa i tres pisos, rematats per una terrassa amb baranes balustrades, planes i amb capitells jònics que ocupen tres alçades al costat del mar.

## Referències

* ↑ «Casa Juan Gatell i Antoni Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Ekajuk

L'ekajuk (o akajo, o akajuk) és una llengua que es parla al sud-est de Nigèria, als poblats de Bansara, Nwang, Ntara, Mfom i Ebanibim, a la LGA d'Ogoja, a l'estat de Cross River.
L'ekajuk és una llengua que pertany a la subfamília de les llengües bakor, que pertanyen a les llengües bantus anomenades llengües ekoid. Les altres llengües de la seva subfamília són l'abanyom, l'efutop, l'nde-nsele-nta, l'nkem-nkum i l'nnam. Totes elles es parlen a Nigèria.

## Ús i dialectologia

Segons l'ethnologue, l'ekajuk és una llengua d'ús vigorós (6a), tot i que no està estandarditzada, és parlada per població de totes les edats. S'utilitza a la llar i entre la comunitat. Els seus parlants també parlen pidgin nigerià. Els ekajuk-parlants són escolaritzats en anglès. L'ekajuk s'escriu en alfabet llatí des del 1971.
Els dialectes de l'ekajuk són l'ebanimbim, l'ekagongho, l'esham i l'mfom. L'nnam i l'nkem-nkum són llengües molt properes.

## Població i religió

El 92% dels 58.000 ekajuks són cristians; d'aquests, la meitat pertanyen a esglésies cristianes independents, el 25% són protestants i el 25% són catòlics. El 8% dels ekajuks restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 ekajuk al joshuaproject
* 1 2 3 ekajuk a l'ethnologue.com
* ↑ llengües bakor a l'ethnologue

## Enllaços externs

* paràfraf en ekajuk traduït a l'anglès Vist el 14/3/2013
# In the Aftermath

In the Aftermath (també coneguda com In the Aftermath: Angels Never Sleep) és una pel·lícula independent de 1988 dirigida per Carl Colpaert, i publicat per New World International. La pel·lícula destaca per estar basada en, a més d'utilitzar imatges de l'OVA de Mamoru Oshii de 1985, Angel's Egg.

## Trama

Un àngel que alleta un ou gran és enviat a una terra irradiada, amb ordres de veure si la humanitat es pot salvar. A la terra, dos soldats supervivents, Frank i Goose, buscaven subministraments, oxigen i aigua. Els dos resulten ferits durant un enfrontament amb un carronyer, i Goose és disparat i assassinat. Mentre Frank lluita per sobreviure, l'àngel se li apareix en una visió, mentre ella lluita amb les conseqüències d'utilitzar el seu poder per rescatar una raça humana que potser no mereix ser salvada.

## Producció

In the Aftermath es va rodar amb un pressupost reduït i va utilitzar segments d'acció en directe per combinar-lo amb imatges d'Angel's Egg, que l'estudi va adquirir en un paquet de distribució, i va acabar pagant molt poc pels drets d'autor. Ni el director Colpaert ni el productor Tom Dugan van entendre la pel·lícula original, qualificant-la d'"incomprensible" i van optar per rodar segments d'acció en directe per tal que tingués més sentit per al públic.
La tripulació i els actors que treballaven en els segments d'acció en directe no tenien ni idea de com es tallarien les seves imatges i se'ls va donar molt poca direcció.
Les parts en directe de la pel·lícula es van rodar a Fontana (Califòrnia).

## Llançament

Tot i que la pel·lícula s'ha fet a partir de l'èxit en distribució en VHS la pel·lícula només es va estrenar en vídeo al Regne Unit el 1988. In the Aftermath també va tenir una limitada distribució en sales a Austràlia el 1988.
El 2019, In the Aftermath fou estrenada en Blu-ray amb un nou escaneig de 2K d'Arrow Video.

## Referències

* 1 2 "Apocalypse Then - Interview with Tony Markes" Featurettes, In The Aftermath, Arrow video, 2019
* 1 2 "The Path to Aftermath - Interview With Producer Tom Dugan." Featurettes. In The Aftermath, Arrow Video, 2019
* ↑ «In The Aftermath (1988) – Film Review. Cult sci-fi bluray release.» (en anglès britànic). On: Yorkshire Magazine, 15-05-2019. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ Towlson, Jon, (2019). Alone on a Planet With no Fish. Arrow Video.
* ↑ «IN THE AFTERMATH (1988)» (en anglès britànic). STARBURST Magazine. [Consulta: 4 març 2022].
* ↑ IN THE AFTERMATH | ARROW VIDEO STORY, <https://www.facebook.com/ArrowVideo/videos/329815714372826/>. Consulta: 4 març 2022

## Enllaços externs

* In the Aftermath a YouTube
# Bosc d'Eshtaol

Bosc d'Eshtaol (hebreu: יער אשתאול‎) és un bosc a Israel, que es troba al nord de Betxèmeix, a prop Ta'oz i Neve Shalom. És una àrea de recreació popular i és un dels boscos més grans d'Israel. El bosc (com molts altres boscos a Israel) va ser plantat pel Fons Nacional Jueu, que continua expandint-lo. El bosc té una superfície de 12 000 dúnam (12 quilòmetres quadrats) i està flanquejat per l'est pel bosc dels Màrtirs.
Al bosc d'Eshtaol hi ha una ruta de senderisme de 8 quilòmetres. A més de nombroses àrees recreatives i de pícnic, hi ha carreteres internes que permeten fer trajectes panoràmics pel bosc. La ruta de senderisme d'Eshtaol també conté part de la mot més gran Ruta Nacional d'Israel.
Un incendi forestal de 2015 en va calcinar 202 hectàrees.
El bosc té una àrea d'esbarjo que porta el nom de Bernardo O'Higgins, el primer líder del Xile independent. La seva imatge està gravada a la cara d'una moneda gegant incrustada en una roca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Eshtaol Forest» (en anglès). [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «Chilean hero hides in Israeli forest» (en anglès). The Jerusalem Post, 31-01-2007. [Consulta: 18 juny 2022].
# Mitrobarzanes

Mitrobarzanes és el nom dels següents personatges:
* Mitrobarzanes de Capadòcia, noble persa de Capadòcia, sogre de Datames.
* Mitrobarzanes (general persa), general persa
* Mitrobarzanes d'Armènia Sofene, sàtrapa o rei de l'Armènia Sofene
* Mitrobarzanes (general armeni), general de Tigranes II d'Armènia
# Baixa de Cassange

Baixa de Cassange (també Kassanje o Casanje) és un regne d'Angola. Kambamba Kulaxingo en va ser rei fins a la seva mort en 2006. Actualment hi serveix com a rei Dianhenga Aspirante Mjinji Kulaxingo.

## Història

La regió de Baixa de Cassanje, a la província de Malanje, Àfrica Occidental Portuguesa, abans de la independència en 1975, era una zona amb producció important de cotó. El 4 de gener de 1961 es produí la revolta de Baixa de Cassanje, que és considerada un desencadenant de la Guerra de la Independència d'Angola (1961-1974), que en canvi estava sent preparada per diversos grups guerrillers independentistes als països veïns d'Àfrica sota el suport de potències mundials com la Unió Soviètica.

## Referències

* ↑ «Angola: January 4 Uprising Triggered Liberation Struggle - Historian». Angola Press Agency via allAfrica, 2008. [Consulta: 4 gener 2008].
* ↑ W. Martin, James. Historical Dictionary of Angola, 2004, p. 82.
* ↑ Angola: Govt Aware of Immigrants' Presence in Diamond Areas
* ↑ Baixa de Cassange, images of Baixa do cassanje, Àfrica Occidental Portuguesa before 1975.

## Bibliografia

* Wheeler, Douglas, & Policier, René, História de Angola, Tinta de China, Lisboa, 2010, pp 275-375
* Enders, Armelle, História da África Lusófona, Mem Martins, 1997, pp 97-131
# Pere de Grècia

Pere de Grècia (Atenes, 1908 - Londres, 1980) fou príncep de Grècia i de Dinamarca. Fill del príncep Jordi de Grècia i de la princesa Maria Bonaparte, net del rei Jordi I de Grècia.
Estudià química aplicada a París, estudis que no arribaria a acabar mai, però en canvi si que arribà a concloure les llicenciatures de dret i de ciències polítiques a la mateixa universitat parisenca. Estudià etnologia a Berlín i després a Londres. Aprengué la llengua russa.
En ple procés psicoanalític viatjà a l'Índia i al Tibet. El 1939 es casà a Madràs amb Irina Alexandrovna Ovtchinnikova en contra de l'opinió de la seva família. Irina era una russa blanca que fugí de Sant Petersburg i que posteriorment es casà amb el marquès Jean de Mauléon de qui es divorcià poc després.
Lluità durant la Segona Guerra Mundial a les ordres de l'exèrcit britànic. La relació de Pere amb la seva família fou sempre més que complicada, i en especial amb la reina Frederica. A la mort del rei Pau I de Grècia no acceptà que la Irene de Grècia fos designada diàdocos en contra seu ni que dos anys després ho fos l'Alèxia de Grècia, mentre publicava articles i donava conferències en contra de la reina Frederica. Les disputes que tingué amb Frederica al llarg de la seva vida s'atribuïren a un possible nuviatge frustrat entre els dos, punt que mai s'ha arribat a verificar.
Pere morí el 1980 a Londres, al London's National Hospital for Nervous Siseases com a conseqüència d'una hemorràgia cerebral. La seva esposa ho feu deu anys després a París essent tots dos enterrats a la seva finca danesa de Gentofte propietat dels descendents del príncep Valdemar de Dinamarca (fill de Cristià IX).
# Castell de Canadal

Castell de Canadal és una construcció del segle xv, situat al municipi de la Jonquera declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Antic castell transformat en mas situat a un quilòmetre del poble. Del castell només en resten uns quants elements, especialment a llevant: la portalada d'arc de mig punt, restes d'una finestra gòtica, cartel·les que sostenien una lladroneria, etc. Al costat mateix del castell hi ha restes de fortificació.
Actualment presenta planta rectangular amb planta baixa i dos pisos que s'orienta a llevant. L'accés a la planta primera és exterior i està adossat a la façana principal, a la banda de migdia al damunt d'un porxo de pedruscall que dona accés a la planta baixa. Les parets són de pedra i la coberta és una teulada a una aigua. També hi resten les carteles d'un matacà afegit recentment.

## Història

Fortalesa i residència. Documentat el 1297. El castell de Canadal pertangué a la família Canadal-Despich.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Canadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Castell de Canadal». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Egil Danielsen

Egil Danielsen (Hamar, 9 de novembre de 1933 - Bergen, 28 de juliol de 2019) fou un atleta noruec, especialista en el llançament de javelina, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va guanyar la medalla d'or en la prova del llançament de javelina del programa d'atletisme. En aquesta final Danielsen emprà una javelina de fusta. A la fi dels tres primers llançaments era sisè, motiu pel qual el seu amic polonès Janusz Sidło li va prestar la seva moderna javelina d'acer. Amb aquesta javelina Danielsen va establir un nou rècord mundial amb 85,71 metres i va guanyar la medalla d'or. Per la seva victòria olímpica i rècord mundial va ser escollit Esportista noruec de l'any 1956. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, no aconseguí classificar-se per la final de la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en la prova del llançament de javelina del Campionat d'Europa d'atletisme de 1958; així com cinc campionats nacionals entre 1953 i 1957. Es va retirar després dels Jocs de 1960, passant a treballar al cos de bombers de Hamar. A la dècada del 2000 fou candidat pel Partit dels Pensionistes de Noruega.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 85,71 metres (1968)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Egil Danielsen». [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ Progression of IAAF World Records. 2015 Edition. IAAF, 2015, p. 110, 111.
* ↑ Athletics at the 1956 Melbourne Summer Games: Men's Javelin Throw Arxivat 4 July 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. sports-reference.com
* 1 2 Zablocki, Wojciech «Setting the record straight». Journal of Olympic History, 01-01-2000, pàg. 8–10. Arxivat de l'original el 2016-08-25 [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «Norske Sportsjournalister Forbund - SPORTSJOURNALISTENES STATUETT», 29-12-2004. Arxivat de l'original el 3 març 2006. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ Statistics Norway. «Storting Election 2005. Official electoral lists, by county». Storting Election 2005, 2005. Arxivat de l'original el 2 juliol 2007. [Consulta: 2 gener 2007].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 6 desembre 2021].
# In the End

In The End va ser el tercer senzill del disc de Linkin Park Hybrid Theory. Va ser llançat l'any 2001, i va captivar un gran èxit entre el públic, convertint aquesta cançó, en una de les més conegudes del grup. Va ser el número 1 a U.S Modern Rock Tracks i el número 2 a U.S Billaboard Hot 100.
# Microchloa

Microchloa és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de l'Àfrica tropical, l'Índia i Ceilan.
El gènere fou descrit per Robert Brown i descrit a Prodromus Florae Novae Hollandiae 208. 1810.
El nom del gènere es deriva de les paraules gregues mikros (petits) i chloe (herba).
Nombre de la base del cromosoma, x = 10. 2n = 40.

## Taxonomia

| Microchloa abyssinica Microchloa altera Microchloa annua Microchloa caffra Microchloa capensis Microchloa ciliaris Microchloa convergens Microchloa elongata Microchloa ensifolia | Microchloa fibrosa Microchloa fulva Microchloa indica Microchloa kandalaensis Microchloa kunthii Microchloa obtusiflora Microchloa patentiflora Microchloa setacea Microchloa tenella Microchloa thomaea |

## Referències

* 1 2 3 4 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 3 febrer 2010].
* ↑ «Microchloa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora