OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Abaurrea Alfaro

Lluís Abaurrea Alfaro (Barcelona, 1932) Gimnasta i dirigent esportiu.
Destacat gimnasta internacional durant els anys cinquanta, va ser tres vegades subcampió d'Espanya (1954, 1955 i 1956), va guanyar la medalla de bronze als Jocs del Mediterrani de Barcelona el 1955, i una vegada retirat, va ser un destacat entrenador i professor de l'INEFC de Barcelona des de 1973 fins al 1995. Va ser seleccionador espanyol (de 1963 a 1968), Profesor de l'Escola Nacional de Gimnàstica de la Federació Espanyola (de 1972 a 1982), i president del Comitè Tècnic d'artística masculina de la Federació Catalana de Gimnàstica i director de l'Escola Catalana de Gimnàstica des que aquesta es va crear l'any 1983 i fins al 1986, quan la va deixar pels seus compromisos amb l'Escola Gimnàstica Sant Miquel, que havia fundat el 1963 i de la qual també era director. Va ser vicepresident de la Federació Catalana de Gimnàstica durant la presidència de Maria Rosa Guillamet, i la va substituir quan aquesta va dimitir el 1998. Es va mantenir en el càrrec fins a l'any 2000. Durant el seu mandat, va crear els Centres de Tecnificació de Granollers, Vilanova i la Geltrú i la Foixarda.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Kaspi

Kaspi (en rus: Каспий) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 310 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Le Puley

Le Puley és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 91 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2001-2008 | Roger Brenot |
| 2008- | Marie-France Virot |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 124 | 126 | 121 | 123 | 103 | 110 | 91 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Alonsotegi

Alonsotegi és un municipi de Biscaia, a la comarca de Gran Bilbao. Entre 1888 i 1991 el municipi estigué annexionat a Barakaldo.

## Eleccions municipals de 2007

Sis partits van presentar llista a aquest municipi; EAJ-PNB, EA, PSE-EE, PP, EB-ARALAR, i un partit independent cridat Alonsotegiko Ezkerra. Els resultats van ser els següents:
* Eusko Alderdi Jeltzalea - Partit Nacionalista Basc : 724 vots (6 escons)
* Partit Socialista d'Euskadi - Euskadiko Ezkerra : 221 (2 escons)
* Eusko Alkartasuna : 219 (2 escons)
* Alonsotegiko Ezkerra : 218 vots (1 escons)
* Partit Popular : 70 vots (0 escons)
* Ezker batua - Aralar : 38 vots (0 escons)
Això va donar com guanyador a l'actual alcalde de la localitat, Gabino Martinez de Arenaza, per part de EAJ-PNB. Socialistes i EA van assolir 2 escons, mentre que el grup independent per Alonsotegi va assolir un sol. Populars i EB-ARALAR van quedar sense cap representació. Destacar l'enorme suport a la candidatura il·legalitzada de l'esquerra abertzale EAE-ANV, ja que el vot nul va anar de 249 vots, superant a totes les candidatures excepte la de EAJ-PNB.

## Personatges il·lustres

* Fray Martín de Coscojales, frare
* Fra Miguel de Alonsótegui o José Zabala y Miranda, frare
* Iñigo Urkullu (1961-), polític
* Andoni Goikoetxea (1956-), ex-futbolista i entrenador de futbol.

## Referències

* ↑ Llamas, Sergio. «Alonsotegi cumple veinte años» (en castellà). El Correo, 02-01-2011. [Consulta: 15 abril 2022].
# Ameiurus catus

Ameiurus catus és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 95 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: rius costaners atlàntics des de Florida fins a Nova York.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ IGFA 2001. Database of IGFA angling records until 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Estats Units.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Hardman, M. i L.M. Page 2003. Phylogenetic relationships among bullhead catfishes of the genus Ameiurus (Siluriformes: Ictaluridae). Copeia 1: 20-33.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jutte

El Jutte o Jitte (十手), el nom del qual en japonès significa literalment «deu mans», és una arma tradicional japonesa. És una arma especialitzada usada sobretot pels okapiki o doshin (agents de policia) durant el Període Edo en Japó.
El jutte modern amida 45 cm de llarg, sense vores tallants i amb un sortint d'uns 5 cm que comença en la protecció de l'empunyadura. Se subjecta amb una mà i la seua sortint es podia usar per a travar la fulla d'una espasa, però el seu ús més habitual era enganxar la roba de l'agressor per a dominar-lo.
Tradicionalment es considera que la forma original del jutte va ser creada pel llegendari espaser Masamune Ozaki. El disseny, per la seua similitud aparentment, deriva del sai d'Okinawa.

## Variants

Una variant en el disseny es denomina marohoshi, i és generalment més curta i incorpora una fulla amb fil.

## Referències

* ↑ Cunningham, Don. Taiho-Jutsu (en anglès). Tuttle Publishing, 2004, p. 75. ISBN 0804835365.
* ↑ Cunningham, Don. Taiho-Jutsu (en anglès). Tuttle Publishing, 2004, p. 76. ISBN 0804835365.
# Lliures com el vent 2

Lliures com el vent 2 (títol original: Ostwind 2) és una pel·lícula dramàtica alemanya del 2015 dirigida per Katja von Garnier. S'ha doblat al valencià per a À Punt.
És la seqüela de Lliures com el vent, estrenada el 2013, i precedeix a la seqüela, Ostwind – Aufbruch nach Ora de 2017.

## Sinopsi

La Mika passa les seves vacances d'estiu a la granja de caballs de Kaltenbach amb la seva àvia. Està a prop de la fallida per la competència d'un altre centre hípic: una instal·lació moderna que amenaça d'atreure progressivament tots els aprenents de genet. La seva participació en un torneig podria salvar l'estable. I així comença a entrenar amb el seu cavall Whisper per participar en una competició. Només amb una victòria pot evitar la fallida. Durant els preparatius per al torneig, en Whisper i la Mika descobreixen el seu interès pel sexe oposat. Per al semental és una egua grisa fugitiva, per a la Mika és el jove Milan, que l'ajuda a entrenar-se, després d'haver-lo ajudat a recuperar l'egua grisa.
A causa d'un desmai, la Mika no aconsegueix guanyar el torneig. Ella ajuda en Milan a salvar l'egua grisa de la mort en un escorxador il·legal. La granja se salva de la fallida perquè és llogada per la policia de Hessen per allotjar els cavalls confiscats de l'escorxador.

## Repartiment

* Hanna Binke: Mika Schwarz
* Jannis Niewöhner: Milan
* Amber Bongard: Fanny
* Marvin Linke: Sam
* Cornelia Froboess: Maria Kaltenbach
* Tilo Prückner: M. Kaan
* Nina Kronjäger: Elisabeth Schwarz
* Jürgen Vogel: Philipp Schwarz
* Henriette Morawe: Tinka
* Max Tidof: Leopold Sasse
* Walter Sittler: Hanns de Burgh

## Referències

* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «Whisper 2» (en francès). Allociné. [Consulta: 9 gener 2018].
# Les Vives

Les Vives és una masia del municipi de Sant Vicenç de Castellet (el Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de grans dimensions amb una planta totalment irregular formada per l'afegit de diferents cossos quadrats o rectangulars que repeteixen esquemes clàssics basilicals però orientats de manera diferent. Així la façana principal, orientada a migdia és el reflex més evident del creixement espectacular de la masia: eixides, balconades, cobertes a doble vessant o a una sola vessant, els careners paral·lels o perpendiculars, etc. La Masia acull i centra totes les dependències del mas (corts, pallisses, etc) al seu entorn. Situada al Mas de les Vives i d'estil romànic del segle xii trobem Santa Maria de Castellet, una còpia de l'original.

## Història

La masia de les Vives és una de les més antigues del terme de Castellet; situada al peu de l'antic castell de Castellet i de la capella de Santa Maria conserva avui la imatge romànica de la Mare de Déu de Castellet, així com un important arxiu familiar des de l'època medieval. L'any 1553 Pere Vives era batlle de la parròquia i terme de Sant Vicenç de Castellet i així s'esmenta en el Fogatge de 1553 "Dit dia en Pere Vives balle de la Parròquia y terme de Sanct Vicens de Castellet..."

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vives». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Alonte

Alonte és un municipi italià de 2.124 habitants de la província de Vicenza (regió de Vèneto).

## Notes

* ↑ Fuente: ISTAT - Balanç demogràfic el dia 28/02/2007 «Statistiche demografiche ISTAT». Arxivat de l'original el 2007-11-11. [Consulta: 24 juliol 2012]..
# Jérémie Bréchet

Jérémie Bréchet (Lió, 14 d'agost de 1979) és un futbolista professional francès, ja retirat, que ocupava la posició de lateral esquerre o defensa central.

## Trajectòria

Comença la seua carrera professional amb l'Olympique de Lió. A l'equip hi roman fins al 2003, sumant 117 partits. Hi guanyaria dues lligues en els seus dos darrers anys a l'Olympique, tot començant l'època daurada del club. El juliol del 2003 és transferit a l'Inter de Milà per 3 milions d'euros. No té massa fortuna a Itàlia, jugant només nou partits.
La temporada 04/05 recala a la Reial Societat. Les lesions li afecten durant els dos anys que passa a l'equip donostiarra, disputant una vintena de partits. El 2006 hi retorna al seu país, a les files de FC Sochaux. Recupera el bon joc de la seua etapa a l'Olympique, i es fa amb la capitania de l'equip. Amb el Sochaux hi guanya dues Copes de França.
Al juny del 2008 fitxa pel PSV Eindhoven, amb qui disputa 27 partits de la temporada 08/09. Adduint raons familiars, a l'any següent retorna al Sochaux. El juny de 2013 ingressà a FC Girondins de Bordeus. Un any més tard jugà a Gazélec Ajaccio.

## Selecció

Bréchet ha estat internacional amb França en tres ocasions. Va participar en la Copa Confederacions del 2001.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Jérémie Bréchet a BDFutbol
* ↑ «Engelaar set for PSV move». Sky Sports, 22-06-2009. [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ «Bréchet – "I know what I can bring to the team."». Girondins.com, 08-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 febrer 2018].
* ↑ «Officiel – Jérémie Bréchet signe au GFCA !» (en francès). gfca-foot.com, 02-09-2014. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2014. [Consulta: 15 setembre 2014].
* ↑ Scoresway.com Profile

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# René François Lecomte

René François Lecomte (Fontenay-le-Comte, 14 de maig de 1764 - Bressuire, 15 d'octubre de 1793) fou un general de divisió de la revolució Francesa.

## Registres de serveis

Va entrar al servei el 1779 com a pilot a bord del "Saint-Michel", es va convertir en timoner l'any següent, i va formar part de l'expedició de André de Suffren a les Índies. Va anar al Régiment d'Austrasie i va ser nomenat sergent major el 1782, per ser el primer a entrar a les fortificacions de l'illa de Gandelour defensada pels anglesos.
De tornada a França, va obtenir el seu permís el 1785, i es va convertir en el gerent de la propietat de Maynard, baró de Langon. El 1790, va exercir de cap de gabinet a l'administració departamental de Vendée, i es va allistar el 19 de setembre de 1791. Al mes següent, va ser elegit lloctinent del 3r batalló de voluntaris de Deux-Sèvres.
El setembre de 1792 va comandar provisionalment aquest batalló i al novembre va obtenir el grau de cap de batalló. El 27 de febrer de 1793 va ser elegit cap del batalló "el Vengador", ell i la seva tropa van adquirir una reputació llegendària de valentia. El 28 de juny de 1793, decideix la victòria a la Primera batalla de Luçon, i és recompensat pel cap de brigada general de l'adjudicatari de patents el juliol de 1793. El 24 del mateix mes, es distingí en el combat de Pont-Charron, i fou va ascendir a general de brigada el 30 de juliol de 1793. El 5 de setembre va donar suport a Chantonnay, amb 4.000 homes, en una lluita desigual contra 20.000 vendeans i va tornar a caure sobre Luçon, després d'haver estat ferit. Amb prou feines es va recuperar, va reprendre el seu lloc a l'exèrcit i va ser proposat per al rang de general de divisió el 8 d'octubre de 1793 per representants en missió.
L'11 d'octubre, va mostrar el major valor a la Segona Batalla de Châtillon (1793), i va ser ferit per un tret de bala al cos. Transportat pels seus soldats a Bressuire, va morir el 15 d'octubre de 1793 a conseqüència de la seva ferida.

## Fonts

* (anglès) «Generals Who Served in the French Army during the Period 1789 - 1814: Eberle to Exelmans» [archive]
* Jacques Charavay, Les généraux morts pour la patrie, 1792-1871: notice biographiques, Au siège de la société, 1893, 160 p. (lire en ligne [archive]), p. 11.
* (polonès) «Napoléon.org.pl» [archive]
# Kasr al-Hayr al-Sharki

Kasr al-Hayr al-Sharki —en àrab قصر الحير الشرقي, Qaṣr al-Ḥayr ax-Xarqī— fou un antic establiment al desert sirià, al peu del jàbal Bixri, a uns 100 km al nord-est de Palmira.
Inicialment un establiment romà conegut com a Adada. Era estació de la ruta entre Homs, Palmira i Mayadin a l'Eufrates, i auxiliar de la ruta d'Alep que passava al nord, entre Rusafa (l'antiga Sergiòpolis, a uns 65 km) i Qasr al-Hayr al-Gharbi, fins a Bagdad i Bàssora, pel coll de Tayyiba (l'Oriza d'Assurbanipal, Urd a l'edat mitjana). Es creu que hi va haver un palau i castell omeia encara que podria ser simplement un caravanserrall. L'establiment fou destruït pels càrmates al segle x.
Les ruïnes foren redescobertes el 1908 per A. Musil i estudiades el 1925, 1928 i 1930. Oleg Grabar hi va fer excavacions el 1964, 1966 i 1969.

## Vegeu també

* Kasr al Hayr al-Gharbi
# Les Voltes d'en Galí

Les Voltes d'en Galí són una obra del municipi de la Bisbal d'Empordà protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Les Voltes d'en Galí formen part d'un edifici situat al carrer de les Mesures, davant l'Ajuntament Vell. Són uns porxos constituïts per vuit arcs de mig punt (sis al carrer de les Mesures i un a cadascun dels extrems), tots ells sostinguts per columnes de pedra que imiten l'estil dòric. A la part baixa de les columnes hi ha, a la banda exterior, elements de protecció de forma arrodonida. L'enteixinat és de ceràmica i les bigues de ferro.

## Història

Els porxos de Can Galí van ser construïts al mateix temps que l'edifici del qual formen part, d'estil neoclàssic, bastit l'any 1835 per al comerciant de teixits J. Galí com a habitatge, magatzem i botiga.
En l'actualitat la casa Galí hostatja a la planta baixa una entitat bancària, a més dels habitatges dels pisos superiors.

## Referències

* 1 2 3 «Les Voltes d'en Galí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Ana María Sánchez Navarro

Ana María Sánchez Navarro (Elda, 12 de març de 1959 - Elda, 17 de setembre de 2022) va ser una soprano valenciana. Era llicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat d'Alacant, que li va concedir l'any 2000 el "Llorer d'Or de les Arts".
Va estudiar la carrera de Cant al Conservatori Superior de Música Òscar Esplà d'Alacant, amb la soprano Dolores Pérez. Va continuar els estudis a l'Escola Superior de Cant de Madrid, on va estudiar amb Miguel Zanetti. Ací va obtindre el Premi Extraordinari de fi de carrera "Lola Rodríguez de Aragón". Va debutar a Palma amb l'òpera Nabucco de Verdi en 1994.
Va gravar La vida breve de Manuel de Falla amb Max Valdés, El Pessebre de Pau Casals amb Lawrence Foster, Maror de Manuel Palau amb Enrique García Asensio, Juan José de Pablo Sorozábal amb José Luis Estellés, Gernika de Francisco Escudero amb José Ramón Encinar, Concierto Lírico de ópera y zarzuela del Teatro Real de Madrid amb Jesús López Cobos, i Zarzuela i Dúos de Zarzuela també amb Enrique García Asensio. A més, va participar en els enregistraments d'El duo de la africana del Teatro Real amb Jesús López Cobos, Clásicos Populares 9 amb Enrique García Asensio, Divas del Canto, Voces en la Zarzuela i Gala Lírica 2 amb l'Orquestra de RTVE sota la direcció d'Odón Alonso i Enrique García Asensio.
Va morir el 2022, a 63 anys, després d'haver-se retirat el 2019 del món de la música per patir càncer.

## Referències

* ↑ «Ana María Sánchez Navarro». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entrevista a Intercomarcal, 11 d'abril de 2013». Arxivat de l'original el 2021-02-03. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ 25 años de la apoteosis de Ana María Sánchez con la ORTVE en Madrid. Notícia a Valle de Elda, 10 de gener de 2020
* ↑ «Mor als 63 anys la soprano Ana María Sánchez». Revista Musical Catalana, 18-09-2022. [Consulta: 20 setembre 2022].
# Ana de Santana

Ana Paula de Jesus Faria Santana, coneguda com a Ana de Santana o Ana Koluki (Gabela, Kwanza-Sud el 20 d'octubre de 1960), és una escriptora angolesa.

## Biografia

Santana va néixer a Gabela, província de Kwanza-Sud, però va créixer a Luanda. És llicenciada en Econòmiques per a Negocis (BA) per la Universitat de Westminster i Màster en Ciència (MSc Merit) en història econòmica i del desenvolupament per la London School of Economics and Political Science (LSE). El 1986 publica la col·lecció de poesia Sabores, Odores e Sonho. La combinació de les herències d'Angola i Àfrica, els fracassos polítics i conflictes civils, la seva obra descriu la fragmentació experimentat en la vida quotidiana. Els poemes contenen frases trencades que descriuen la persistència de les impossibilitats i els desitjos frustrats.
El professor Oyekan Owomoyela creu que Santana i Ana Paula Ribeiro Tavares (n. 1952) eren de "particular interès i importància" entre els poetes d'Angola dels anys 80, un gènere que normalment ha estat dominat per escriptors masculins. Segons Luís Kandjimbo, Santana pertany al grup d'escriptores contemporànies angoleses com Ana Paula Ribeiro Tavares, Amélia da Lomba i Lisa Castel, a les que es refereix com "Geração das Incertezas"), escriptores que mostren típicament angoixa i malenconia en les seves obres, expressant decepció amb les condicions polítiques i socials del país, i en la qual també inclou João Maimona, José Eduardo Agualusa, Lopito Feijoó, i João de Melo, representants del moviment poètic angolès de la dècada del 1980. També és contemporània de la poetessa Maria Alexandre Dáskalos (n. 1957). Santana, Dáskalos i Tavares destaquen per "explorar qüestions relacionades amb el desig eròtic i l'heterosexualitat".

## Referències

* ↑ «ANA KOLUKI – Uma intelectual mundamba de Gabela» (en portuguès). Wizi-Kongo.com, 06-10-2016. Arxivat de l'original el 2020-07-27. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Ana de Santana» (en portuguese). Antoniomiranda.com.br. [Consulta: 5 octubre 2014].
* 1 2 Oyebade, Adebayo. Culture and Customs of Angola. Greenwood Publishing Group, 2007, p. 64–. ISBN 978-0-313-33147-3.
* ↑ Greene, Roland; Cushman, Stephen; Cavanagh, Clare; Ramazani, Jahan; Rouzer, Paul F.; Feinsod, Harris; Marno, David; Slessarev, Alexandra. The Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics. Princeton University Press, 2012, p. 19–. ISBN 0-691-15491-0.
* ↑ «Ana de Santana: poemas» (en castellà). Cubaliteraria, 21 juny 2013. [Consulta: 8 octubre 2014].
* ↑ Owomoyela, Oyekan. A History of Twentieth-century African Literatures. U of Nebraska Press, 1993, p. 274–. ISBN 0-8032-8604-X.
* ↑ «José Luís Mendonça». Arxivat de l'original el 17 d'octubre 2014. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ Quinlan, Susan Canty; Arenas, Fernando. Lusosex: Gender and Sexuality in the Portuguese-Speaking World. University of Minnesota Press, p. 25–. ISBN 978-1-4529-0561-7.
# Morenilla

Morenilla és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 58 | 58 | 49 | 51 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Jérémie Makiese

Jérémie Makiese (Anvers, 15 de juny del 2000) és un cantant belga. Representarà Bèlgica en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2022.
Makiese va néixer a Anvers de pares congolesos i es va mudar a l'edat de sis anys a Brussel·les. Va guanyar el 2021 la novena temporada de The Voice Belgique, la versió francòfona de The Voice. El setembre del 2021, la RTBF va anunciar que Makiese representarà Bèlgica en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2022 que se celebrarà a Torí, Itàlia.
A part de ser cantant, també està actiu com a futbolista. És porter al club Excelsior Virton, que juga a la segona divisió belga.

## Referències

* ↑ «Belgium reveals the first artist for Eurovision 2022 🇧🇪» (en anglès). Eurovision.tv, 15-09-2021. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Virton-doelman Jérémie Makiese gaat voor België naar het Eurovisiesongfestival» (en anglès). Sporza, 15-09-2021. [Consulta: 18 setembre 2021].