OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Connector VGA

Un connector VGA (també connector: RGB, D-sub 15, sub mini D15 i D15 mini), és un connector de 15 pins disposats en connector DE-15 de tres files, dels quals n'hi ha quatre versions: (i) connector VGA15 original, (ii) clavilles DDC2, (iii) connector DE-9 (el més antic,) i (iv) Mini-VGA utilitzat per als ordinadors portàtils.

## Descripció

El connector VGA de 15-pin és comú en la majoria de targetes de vídeo, monitors d'ordinador, i televisors d'alta definició, que tenen la norma establerta pels dispositius de connector VGA. En general, es coneix com un "HD-15" o "DE-15", que és la versió de connector d'alta densitat (DB15HD), per a distingir-lo dels connectors de factor de forma similar, però amb només 2 files de pins. connectors VGA i els cables que es fan servir només per a dur els senyals dels components analògics de vídeo: RGBHV (vermell - verd - blau - sincronització horitzontal - sincronització vertical), els senyals Display Data Channel (DDC2), rellotge digital, i dades. Quan la mida del connector és una limitació espai disponible(és a dir, en els ordinadors portàtils), un mini-VGA port de tant en tant es troba en el lloc de les de mida completa connector VGA.
.VESA DDC va redefinir alguns d'aquests pins i se substituint el passador de clau amb el subministrament de +5 V DC. Els dispositius que compleixen amb l'estàndard del sistema amfitrió DDC proporcionen 5V ± 5% i el subministrament és d'un mínim de 300 mA fins a un màxim de 1A. Hi ha quatre contactes que portar els bits d'ID del monitor que van connectats a les quatre potes de control d'una memòria 24C16 (+5 V, massa, Clk, Data)

## Vegeu també

* Video Graphics Array (VGA)
* Display Data Channel (DDC)
* Extended display identification data (EDID)
* Video Electronics Standards Association (VESA)
* Super Video Graphics Array (SVGA)
* Vídeo per components
* YPbPr

## Referències

* ↑ «Genesis Microchip (GNSS) Q4 2.006 Earnings Conference Call». Seeking Alpha, 02-05-2006. [Consulta: 16 juliol 2007].

## Enllaços externs

* Pins VGA DB15
* VGA (VESA DDC) de Pins i senyals
* Pins VGA
* VIDCONV_056 #HD15 a 5 BNC
# Consell General del Mosel·la

El Consell General del Mosel·la és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Mosel·la a la regió del Gran Est. La seva seu es troba a Metz, a l'est de l'illa de Petit-Saulcy. Des de 2011, el president és Patrick Weiten (Divers droite)

## Antics presidents del Consell

* 2011 - : Patrick Weiten
* 1992 - 2011 : Philippe Leroy (UMP)
* 1982 - 1992 : Julien Schwartz
* 1979 - 1982 : Jean-Marie Rausch (PRG)
* 1954 - 1979 : Paul Driant (RPF)
* 1936 - 1954 : Robert Sérot (RI)
* 1924 - 1936 : Guy de Wendel

## Composició

El març de 2011 el Consell General de Mosel·la era constituït per 51 elegits pels 51 cantons del Mosel·la.
| Partit | Sigles | Electes |
| Oposició (22 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 19 |
| Partit Comunista Francès | PCF | 1 |
| Divers gauche | DVG | 2 |
| Majoria (29 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | '18 |
| Divers Droite | DVD | '7 |
| Moviment Demòcrata | MoDem | '2 |
| Nou Centre | NC | '2 |
| President del Consell General |||
| Patrick Weiten (DVD) |||

## Galeria de presidents del Consell General

* Philippe-Antoine d'Hunolstein.
* Laurent de Chazelles.
* Charles-François Durand de Tichemont.
* François de Wendel.
* Joseph de Turmel.
* Jean-Baptiste Semellé.
* Gilbert-Jean-Baptiste Dufour.
* Antoine-Virgile Schneider.
* Félix Maréchal.
* Louis Napoléon-Charles de Ladoucette.
* Édouard Jaunez.

## Vegeu també

* Consell Regional de Lorena
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Consell General del Mosel·la Arxivat 2013-01-14 a Wayback Machine.
# Consell General del Nord

El Consell General del Nord és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Nord a la regió dels Alts de França. La seva seu és a Lilla. Des de 2011, el president és Patrick Kanner (PS).

## Presidents del Consell General

* Ernest Couteaux (SFIO) (1945 - 1946)
* Augustin Laurent (SFIO) (1946 - 1967)
* Victor Provo (SFIO, després PS) (1967 - 1973)
* Albert Denvers (PS) (1973 - 1985)
* Bernard Derosier (PS) (1985 - 1992)
* Jacques Donnay (RPR) (1992-1998)
* Bernard Derosier (PS) (1998 - 2011)
* Patrick Kanner (PS) (2011 -)

## Composició

El consell general del Nord comprèn 79 consellers generals escollits dels 79 cantons del Nord.
President del Consell General :
| Patrick Kanner (PS) |||
| Partit | Sigla | Electes |
| Majoria |||
| Partit Comunista Francès | PCF | 14 |
| Partit Socialista | PS | 39 |
| Divers Gauche | DVG | 1 |
| Moviment Demòcrata | MD | 2 |
| Oposició |||
| Union Pour le Nord | | 22 |
| Sense etiqueta | SE | 1 |

## Vegeu també

* Consell Regional del Nord-Pas-de-Calais
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del consell general del Nord Arxivat 2008-04-04 a Wayback Machine.
* Blog de la Unió pel Nord Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine.
# Clorobenzè

El clorobenzè és un compost orgànic aromàtic amb la fórmula química C$_6$H$_5$Cl. Aquest líquid incolor i inflamable és un dissolvent comú i un intermediari àmpliament utilitzat en la fabricació d'altres productes químics.

## Producció

Es va descriure per primera vegada el 1851. El clorobenzè es fabrica mitjançant la cloració del benzè en presència d'una quantitat catalítica d'àcid de Lewis, com ara clorur fèrric, diclorur de sofre i clorur d'alumini anhidre.

## Vegeu també

* Bromobenzè

## Referències

* 1 2 Beck, Uwe; Löser, Eckhard «Chlorinated Benzenes and Other Nucleus-Chlorinated Aromatic Hydrocarbons». Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. Wiley-VCH [Weinheim], 2012. DOI: 10.1002/14356007.o06_o03.
# Conjunt de cases de la barriada de l'Hostal

Conjunt de cases de la barriada de l'Hostal és una obra de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Filera de cases de planta baixa i pis amb portes de brancals i llinda de pedra, acabades amb arcs escarsers. El pis posseeix un balcó i una finestra, sota la qual freqüentment hi ha una inscripció amb la data de la seva construcció. El balcó s'acaba amb un aplacat de ceràmica a la part inferior i es protegeix mitjançant una reixa de ferro forjat. La façana es decora amb esgrafiats tan característics del segle xviii i conté rellotges de sol.

## Referències

* ↑ «Conjunt de cases de la barriada de l'Hostal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 agost 2021].
# Consell comunal de Wiltz

El consell comunal de Wiltz (francès: Conseil communal de Wiltz) és el consell local de la comuna de Wiltz, al nord-oest de Luxemburg.
És constituït per onze membres, escollits cada sis anys mitjançant representació proporcional. Les darreres eleccions es van realitzar el 9 d'octubre de 2005, resultant en la victòria del Partit Socialista. Al collège échevinal, el Partit Socialista governa, liderat per l'alcalde de Wiltz Romain Schneider.
| Partit | Partit | Escons | Regidors |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 6 | Frank Arndt, Henri Besenius, Mike Heiff, Pierre Koppes, Romain Schneider, Raymond Shinn |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 3 | Jérôme Müller, Jean Anen, Théo Karier |
| | Partit Democràtic (PD) | 2 | Jean Jacquemart, Jos Schneider |
| Font: Comuna de Wiltz ||||

## Referències

* 1 2 «Conseil communal» (en francès). Commune of Wiltz. Arxivat de l'original el 2007-06-11. [Consulta: 5 gener 2008].
* 1 2 «Collège échevinal» (en francès). Commune of Wiltz. Arxivat de l'original el 2007-06-11. [Consulta: 5 gener 2008].

## Enllaços externs

* (francès) Wiltz official website page on the council Arxivat 2007-06-11 a Wayback Machine.
# Consell comunal de la ciutat de Luxemburg

El Consell comunal de la ciutat de Luxemburg (en francès: Conseil communal de Luxembourg) és el consell local de l'ajuntament de la ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg.
Consta de vint-i-set membres, elegits cada sis anys per representació proporcional. Les últimes eleccions es van celebrar el 9 d'octubre de 2011, i va donar lloc a una victòria del Partit Democràtic (DP). El Partit democràtic forma una coalició amb Els Verds, que tenen el tercer major contingent, sota el lideratge de l'alcalde del DP Paul Helminger.
| Partit | Partit | Escons | Consellers |
| | Partit Democràtic (DP) | 11 | Sonja Adam-Becker, Simone Beissel, Xavier Bettel, Anne Brasseur, Colette Flesch, Paul Helminger, Vronny Krieps, Colette Mart, Lydie Polfer, Jean-Paul Rippinger |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 6 | Paul-Henri Meyers, Laurent Mosar, Martine Stein-Mergen, Théo Stendebach, Lucien Thiel, Lima Isabel Wiseler-Santos |
| | Els Verds | 5 | Carlo Back, Fabiana Bartolozzi, François Bausch, Carlo De Toffoli, Viviane Loschetter |
| | Partit Socialista dels Treballadors (Luxemburg) (LSAP) | 4 | Marc Angel, Armand Drews, Ben Fayot, René Kollweiter |
| | Partit Reformista d'Alternativa Democràtica (ADR) | 1 | Jacques-Yves Henckes |
| Font: Ciutat de Luxemburg Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine. ||||

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la ciutat de Luxemburg

## Referències

* ↑ «Attributions du conseil communal» (en francès). Ville de Luxembourg. Arxivat de l'original el 2009-01-14. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Composition du collège échevinal» (en francès). Ville de Luxembourg. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 2 octubre 2015].

## Enllaços externs

* (francès) Luxembourg Pàgina oficial Arxivat 2015-10-11 a Wayback Machine.
# Cop de Casado

El cop de Casado va constituir un dels últims actes de la Guerra Civil espanyola. El cop d'Estat, que es va iniciar el 5 març de 1939, va estar encapçalat pel coronel Segismundo Casado, cap de l'Exèrcit del Centre, i va rebre el suport de totes les forces polítiques de la zona republicana que advocaven per posar fi a la guerra civil, ja que la consideraven completament perduda, i entre les quals es trobaven els socialistes "antinegrinistes" encapçalats a Madrid per Julián Besteiro, els anarquistes i els republicans d'esquerra.
El cop "casadista" derrocà el govern republicà del socialista Juan Negrín, que defensava continuar resistint, tot i que després de la caiguda de Catalunya al principi de febrer del 1939 la situació de la República era desesperada. El cop va triomfar, després de desencadenar a Madrid una guerra civil dins de la guerra civil entre les forces "casadistes" i els comunistes, els únics que encara donaven suport (juntament amb un petit sector del PSOE) a la política de resistència de Negrín. Es va formar llavors un Consell Nacional de Defensa que va iniciar les converses amb el bàndol revoltat, però el general Franco, com ja havia dit en nombroses ocasions, només va acceptar la rendició incondicional de l'Exèrcit Popular Republicà. Així, les tropes franquistes van ocupar Madrid, València i tota la zona centre-sud, l'últim territori espanyol sota l'autoritat de la Segona República Espanyola, sense trobar a penes resistència. Va ser el final de gairebé tres anys de guerra.
# Cop de Cap Timbalers

El grup de timbalers Cop de Cap de Cambrils és una colla de percussió que té la seva gènesi en els ritmes emprats en els correfocs.
Han participat en les Jornades de Promoció de la Costa Daurada a Pamplona l'any 2005; han format part de la rua del Carnaval de Solsona 2007; han actuat dos cops, al 2007 i 2008, a Mallorca, juntament amb ‘La Farnaca' (la bèstia de foc de Cambrils que a vegades acompanyen), en el marc de les Festes des Vermar de Binissalem; també han tocat en el Festival Internacional de Música de Moià l'any 2007; i han animat les genuïnes festes del Barri de Gràcia els anys 2008, 2009, i 2010; al 2015 van formar part d'un espectacle creat per la Fura dels Baus i dirigit pel Santi Arisa en la 20a Mostra d'Associacions de Barcelona dins les Festes de la Mercè.
L'any 2015, es van crear els Nyanyos.

## Referències

* ↑ «Timbalers Cop de Cap». Arxivat de l'original el 2018-11-07. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ «La Farnaca i els Cop de Cap actuen a la festa de». Revista Cambrils.
* ↑ «Els timbalers Cop de Cap actuen per tercer any consecutiu a les Festes del barri de Gràcia». Revista Cambrils.
* 1 2 «La Fura celebrará La Mercè 2015 en la XX Mostra d'Associacions - La Fura dels Baus» (en castellà). La Fura dels Baus.
* ↑ «Els Cop de Cap actuen en un espectacle de la Fura dels Baus a Barcelona». Revista Cambrils.
* ↑ «Cop de Cap iniciarà un curs per formar un grup de timbalers infantil que es dirà els». Revista Cambrils.
# Companyia de dansa

Una Companyia de dansa és un grup de persones que es dedica professionalment a la dansa. A Catalunya coexisteixen prop de 40 companyies de dansa, moltes de les quals pioneres en dansa contemporània. Van sorgir al llarg dels anys vuitanta del segle XX i actualment gaudeixen d'un ampli reconeixement internacional. A banda de les nombroses companyies de dansa contemporània, també n'hi ha d'altres estils com la clàssica, el claqué o el hip-hop.
També existeixen els esbarts dansaires, que es dediquen a la dansa popular, tradicional o folklòrica.

## Companyies de dansa a Catalunya

Als anys vuitanta, Catalunya es va convertir en la porta d'entrada de la dansa contemporània de l'estat espanyol, un nucli de cultiu creatiu que es va traduir en nombroses agrupacions i companyies. La majoria han sobreviscut i gaudeixen avui d'un gran reconeixement més enllà de les nostres fronteres. Trànsit Dansa, Gelabert-Azzopardi, Àngels Margarit/Cia. Mudances, Metros, Nats Nus, Lanònima Imperial i Mal Pelo són algunes de les més destacades, totes dedicades a la dansa contemporània, però cada una amb segell propi, que les fa úniques i irrepetibles.
Als noranta, hi van seguir sorgint companyies de dansa contemporània com Búbulus, la companyia Mar Gómez, la Roberto G. Alonso, Iliacan, la companyia Pepe Hevia, CobosMika Company o Erre que Erre. Durant aquesta dècada també es van començar a crear companyies que barrejaven la dansa amb el teatre, com Senza Tempo, La Intrusa Danza o la companyia de Marta Carrasco. També amb altres disciplines, com Sol Picó Cia. de Dansa i Increpación Danza, amb la dansa espanyola i el flamenc; Raravis, amb el buthoh, i Color Dansa, amb el hip-hop.
La primera dècada del 2000 va veure néixer companyies com la Thomas Noone Dance i altres en què la multidisciplinarietat, la barreja d'estils i el límit entre la dansa i la no-dansa és cada vegada més prim; un exemple és la companyia Sònia Gómez. El ballet clàssic també ha sabut trobar el seu lloc amb la creació de la companyia de Ballet de Santa Coloma de Gramenet-David Campos. També l'ha trobat el claqué amb companyies com Tapeplas, i el ‘hip-hop' i els ritmes urbans, de la mà d'agrupacions com Brodas Bros.

## Estabilitat

Malgrat el ric ventall de companyies que existeixen en l'actualitat, la realitat de la majoria d'agrupacions passa per la manca d'estabilitat. Davant la impossibilitat de tenir contractat un grup de ballarins de forma permanent, les companyies contracten els intèrprets exclusivament per a una producció i per un curt període. A més, moltes companyies subsisteixen gràcies a les subvencions públiques, sense les quals no podrien dur a terme la seva activitat. Malgrat aquestes adversitats, les agrupacions tiren endavant gràcies a un gran esforç i a una prolífica creativitat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Companyies de dansa». Web. Generalitat de Catalunya, 01-03-2013. [Consulta: març 2013].

## Vegeu també

* Esbart dansaire
# Crònica de Nabònides

La Crònica de Nabònides registra els esdeveniments del regnat de l'últim rei de Babilònia (rei Nabònides) abans del rei Cir II el Gran, de l'Imperi Persa. El regne de Nabònides fou conquerit en l'Octubre 539 aC. Les cròniques trobades estan malmeses, amb molts espais en blanc o llacunes en tot el registre.

## Text

El registre descriu com Cir, comença el seu aixecament victoriós en diverses campanyes militars a Síria i en el sud-est de la moderna Turquia. També descriu com conquesta l'últim rei de Media, Astíages de Mèdia (pels voltants de 550 aC) i el país probablement Regne de Lídia l'any (547 aC).
"[any Dècim setè:]. . . en el mes de tasritu, quan Cir atacà l'exèrcit de Acade, a Ópis al costat del Tigris, els habitants de Acade es revoltaren, més ell (Nabònides) massacrà als habitants confusos. El dia 14 Sippar fou capturada sense batalla. Nabònides fugí. El dia 16, Gobrias (Ugbaru), governador de Gutium, i l'exèrcit de Cir entraren dins de Babilônia sense combat. Després, Nabònides fou pres a Babilonia. . .. En el mes de arasamnu, el dia 3r, Cir entra dins Babilônia, ramells vers foren llençats davant d'ell — imposa a la ciutat la ‘Pau' (sulmu)." —

## Referències

* ↑ La Saviesa de l'Antic Orient, edició de J.B. Pritchard,planes 240, 241

## Enllaços externs

* Cròniques de Mesopotàmia (anglès)
* Crònica de Nabònides Arxivat 2016-12-08 a Wayback Machine. (anglès)
* Imatge i descripció de la Crònica de Nabònides (British Museum) (anglès)
# Converso

Converso és una pel·lícula documental espanyola del 2017 escrita i dirigida per David Arratibel sobre el fet religiós i la seva acceptació entre els diferents membres d'una mateixa família, un agnòstic i als altres catòlics practicants. Fou estrenada el 27 de setembre de 2017.

## Argument

El títol fa un doble joc, ja que "convers" també ve del verb "conversar". Un bon dia, les germanes, la mare i el cunyat del director del documental es converteixen de sobte al catolicisme. Arratíbel tracta d'esbrinar el funcionament del mecanisme que els ha dut a adoptar aquesta decisió, de tal manera que s'asseu en una cadira com si fos un confessionari tant per ell com per la resta de participants, i iniciarà un debat davant un mirall sobre la fe, la família i l'harmonia.
| « | Si l'Esperit Sant entra a casa nostra, és possible fer una pel·lícula sobre ell?. | » |

## Nominacions i premis

Va guanyar la Bisnaga de Plata al millor llargmetratge del Festival de Màlaga de 2017 i el premi del públic al Festival Internacional de Cinema Documental de Navarra Punto de Vista. També fou nominada al millor documental a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2017 i als V Premis Feroz.

## Referències

* ↑ Entrevistamos a David Arratibel, director de “Converso”, cinemanet.info, octubre de 2017
* ↑ “Esta película me ha servido para desanudar el conflicto con mi familia”, Diario de Navarra, 9 de març de 2017
* ↑ Converso al web de la pel·lícula
* ↑ El documental 'Converso' busca comprender la fe católica desde la mirada agnóstica de su director, David Arratibel, Europa Press, 4 de setembre de 2017
* ↑ 'Converso' de David Arratibel premiado en el Festival Punto de Vista, EITB, 13 de març de 2017
* ↑ «Nominaciones a las Medallas del CEC». Círculo de Escritores Cinematográficos. [Consulta: 22 abril 2018].
* ↑ Nominados a los Premios Feroz 2018 a informadoresdecine.es
# Convertibilitat

La convertibilitat és un sistema monetari que fixa, mitjançant una llei, el valor d'una moneda amb el d'una altra moneda més estable (generalment el dòlar o l'euro) o un altre patró (l'or). L'avantatge d'un sistema monetari convertible és assolir la previsibilitat en el valor d'una moneda i evitar salts inesperats en la seva cotització. L'inconvenient és la rigidesa monetària, que pot arribar a causar valors irreals (sobrevaloració o subvaloració), amb què s'impedeix que l'elasticitat del preu de la moneda corregeixi aquests tipus de situacions.
Fins que es va abandonar el patró or, aquest metall acostumava a ser escollit com a referència per a un sistema convertible. Després es va imposar el dòlar dels Estats Units i actualment, en alguns països, l'euro comença a ser usat amb aquesta finalitat.
Hi ha també un sistema anomenat cistella de monedes que bàsicament és una convertibilitat, però prenent com referència més d'una moneda; per exemple, la suma del dòlar i l'euro dividida per dos. Aquest sistema, que pot ser més flexible que la convertibilitat, no és gaire usat.

## Història

En el període 1890-1931, molts països implementaren la convertibilitat amb l'or. Amb la gran depressió de 1929, gairebé tots els països abandonaren la convertibilitat.
El 1944, a la conferència de Bretton Woods, s'establí la convertibiltat del dòlar EUA amb l'or a 35 dòlars l'unça, però el 15 d'agost de 1971 aquesta paritat desaparegué.
Actualment hi ha molts països amb convertibilitat, que inclouen les Bahames, Bermuda, Hong Kong, Letònia, Lituània i Singapur. A l'Argentina la convertibilitat ha donat problemes econòmics com la crisi de desembre de 2001. També tingueren problemes per això Hong Kong el 1997 i el Brasil el 1998.
# Criptoexplosió

El terme criptoexplosió (o estructura criptovolcànica) significa una explosió de causa desconeguda. Actualment aquest terme està en gran part obsolet.
Va ser utilitzat habitualment per descriure llocs on hi havia proves geològiques d'una explosió a gran escala dins de l'escorça terrestre, però no hi havia una evidència definitiva de la causa com passa amb les roques volcàniques normals. Aquests llocs solen ser circulars, amb signes de deformació anòmala de les roques que contrasten amb la regió circumdant, i que sovint mostren evidències que el material escorçat s'havia aixecat i / o volat cap a fora. La hipòtesi era que hi havia una causa insòlita de vulcanisme, o una explosió de gas originària de l'escorça.
L'ús del terme va augmentar amb la ciència del reconeixement dels cràters d'impacte a finals del segle xx. La majoria de les estructures descrites com a criptoexplosions van resultar ser cràters d'impacte erosionats, provocats per l'impacte dels meteorits. Actualment, els geòlegs ignoren les teories anteriors sobre la criptoexplosió.

## Referències

* 1 2 3 French, Bevan M. Traces of Catastrophe: A Handbook of Shock-Metamorphic Effects in Terrestrial Meteorite Impact Structures (PDF). Houston: Lunar and Planetary Institute, 1998, p. 120. ASIN B0006R1XF8. OCLC 40770730 [Consulta: 2 setembre 2011].
# Criptofil·lita

La criptofil·lita és un mineral de la classe dels silicats. El nom deriva de les paraules gregues κρυπτοζ, oculta, i ϕυλλον, fulla, que subratllen la seva estructura en capes en combinació amb un hàbit lamel·lar.

## Característiques

La criptofil·lita és un fil·losilicat de fórmula química K₂Ca[Si₄O$_{10}$]·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008 Cristal·litza en el sistema monoclínic. És una espècie estretament relacionada amb la shlykovita i la mountainita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsentral'nyi, situada al mont Rasvumtxorr, dins el massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Cryptophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2021].
# Costera de Ranes

La Costera de Ranes és una subcomarca del País Valencià que actualment es troba integrada en la comarca de la Costera, de la qual agafa parcialment el nom. Hi formaven part els municipis actuals de l'Alcúdia de Crespins, Canals, Cerdà, la Granja de la Costera, Llanera de Ranes, la Llosa de Ranes, Rotglà i Corberà, Torrella, i Vallés. Actualment també s'inclou Estubeny. Apareix al mapa de comarques d'Emili Beüt Comarques naturals del Regne de València publicat l'any 1934.
Costera de Ranes (2013) :