OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escala a Hawaii

Escala a Hawaii (títol original en anglès: Mister Roberts) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Ford, Mervyn LeRoy i Joshua Logan, estrenada el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

A la primavera del 1945, enmig del Pacífic, un vaixell mercant avituallador "el vaixell petit" és comandat per un comandant ambiciós i autoritari. En una atmosfera tropical, els homes treballen sota les bromes del seu Paixà. El segon del vaixell, el tinent Roberts, comparteix la vida de la tripulació i desitja donar-los un permís ben merescut, per tal de retornar la cohesió entre els mariners. No podrà satisfer la tripulació més que contra un tracte amb el comandant, obligant-los a no demanar mai més el canvi a un altre vaixell i a executar els seus ordres sense fallar. El permís és concedit, la tripulació es refà, però troba un tinent canviat a la tornada, convertit com el Comandant en autoritari i ambiciós. Que ha passat per fer canviar el tinent? La tripulació descobreix el tracte entre els dos homes i comprèn doncs el tinent. Faran tot per agrair-li discretament. El tinent serà traslladat al començament de l'estiu del 1945 a un vaixell al cor de les últimes batalles del Pacífic. Era el seu desig des de feia més de 2 anys.

## Repartiment

* Henry Fonda: Tinent (j.g.) Douglas A. 'Doug' Roberts
* James Cagney: Capità Morton
* William Powell: Tinent 'Doc'
* Jack Lemmon: Ens. Frank Thurlowe Pulver
* Betsy Palmer: Tinent Ann Girard
* Ward Bond: Cap Petty Dowdy
* Philip Carey: Mannion (Phil Carey)
* Nick Adams: Reber
* Perry Lopez: Rodrigues
* Ken Curtis: Dolan
* Robert Roark: Insigna
* Harry Carey Jr.: Stefanowski
* Duke Kahanamoku: Un cap indígena
* James Flavin (no surt als crèdits): Un policia militar
* Francis Connor: Cochran
* William Hudson: Olson
* Shug Fisher: Johnson
* Stubby Kruger: Schlemmer
* Danny Borzage: Jonesy
* Harry Tenbrook: Cookie
* Jim Murphy: Taylor
* Kathleen O'Malley: infermera
* Maura Murphy: infermera
* Mimi Doyle: infermera
* Jeanne Murray: infermera
* Lonnie Pierce: infermera
* Martin Milner: Shore Patrol Officer
* Gregory Walcott: Shore Patrolman
* Jack Pennick: Marine Sergeant

## Guardons
### Premis

* 1956: Oscar al millor actor secundari per Jack Lemmon

### Nominacions

* 1956: Oscar a la millor pel·lícula
* 1956: Oscar a la millor edició de so per William A. Mueller (Warner Bros.)
* 1956: BAFTA al millor actor per Jack Lemmon

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Escala a Hawaii. esadir.cat.
* ↑ «Mr. Roberts» (en anglès). The New York Times.
# Oleg Kononenko

Oleg Dmítrievitx Kononenko (rus: Олег Дмитриевич Кононенко) és un cosmonauta rus.

## Referències

* ↑ NASA. «Oleg Dmitrievich Kononenko». NASA, 2008. [Consulta: 25 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Spacefacts biography of Oleg Kononenko
# Impromta genòmica

La imprompta genòmica és el que diferencia els cromosomes heretats via materna dels heretats via paterna. Quan es formen els gàmetes hi ha un procés de metilació del DNA que és diferent per als homes que per les dones. Així, els gens dels cromosomes homòlegs s'expressen de maneres diferents segons l'impromta que duen. Un exemple clar d'això són les malalties de Prader Willi i Angelman. Aquestes malalties, que cursen amb fenotips diferents, es deuen a una heterodisomia o disomia uniparental. En el cas de la malaltia de Prader Willi hi ha dos cromosomes heretats via materna, i en el d'Angelman hi ha dos cromosomes heretats via paterna. Com veiem el material genètic és correcte, hi ha els dos cromosomes homòlegs. El problema rau doncs en el fet que proven del mateix progenitor i llavors tenen un patró d'expressió diferent.
# Revista del Fomento Artístico

La Revista del Fomento Artístico va ser una publicació periòdica que va sortir a Reus els anys 1869 i 1870.

## Història

Els republicans federals reusencs van reorganitzar el seu grup a finals de 1869 i van crear una societat, el "Fomento Artístico" situada al carrer de l'Hospital número 37, d'acord amb la seva ideologia de fomentar la instrucció, l'intercanvi d'idees, el cooperativisme, l'art, la cultura i la diversió. Els representants reusencs del Partit Republicà Federal, que en aquell moment tenia una forta divisió interna entre els moderats i exaltats, que tenien visions diferents de cóm arribar a la República Federal per la qual cosa els exaltats havien promogut el Pacte de Tortosa i després la Insurrecció federalista de 1869, van decantar-se per la moderació, i, seguint les seves premisses, van fundar el "Fomento Artístico", de clara tendència republicana i defensant el cooperativisme i la classe obrera. S'anunciava com a continuadora de La Antorcha del Trabajo, la publicació dels republicans federals reusencs que va desaparèixer el 5 de setembre de 1869. Parlava de les activitats de l'entitat, en va publicar el Reglament i va continuar articles apareguts a La Antorcha del Trabajo.

## Col·laboradors i aspectes tècnics

Un dels principals col·laboradors era Ciril Freixa, que ja n'havia estat a la publicació anterior. Els articles anaven la majoria sense signar, i no hi consta el nom del director, però el president de la Secció Artística de la societat, Josep Domènech, actuava com a editor responsable, el responsable civil de la publicació. Tenia tres seccions: l'Artística, la Recreativa i la Instructiva, i publicava articles sobre personatges afins ideològicament, com ara Roque Barcia i Francesc Pi i Margall. Tenia format quartilla, amb 8 pàgines a una columna, i una periodicitat quinzenal. S'imprimia,a l'igual que La Antorcha del Trabajo, a la Impremta de Tosquellas i Zamora. La redacció era al local social de l'entitat, al carrer de l'Hospital. El primer número conservat és del 15 d'octubre de 1869 i el darrer del 5 de març de 1870. La publicació no s'acomiada, per la qual cosa potser va tenir una durada més llarga. Els exemplars existents són a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 36.
* ↑ «Revista del Fomento Artístico». Catàleg Argus. [Consulta: 7-III-1017].
# Proasellus bagradicus

Proasellus bagradicus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica del Nord: Tunísia.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 1972. Un Aselle interstitiel de Tunisie: Proasellus bagradicus n. sp., (Crust., Isopoda, Asellota). Annales de Speleologie, Paris 27: 183-193.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Joan Llorenç

* Per a altres significats, vegeu «Joan Llorens».
Joan Llorenç, (València, 1458-1520) és considerat l'ideòleg i fundador de la Revolta de les germanies de València.
Llorenç fou un agermanat del gremi dels paraires. El seu objectiu no era altre que reivindicar activament la restauració del monopoli gremial en la manufactura tèxtil. Formava part de la burgesia local de la ciutat de València i actuà com a primer líder de la revolta i de la Junta dels Tretze.
A la seua mort, el caràcter moderat de la revolta fou substituït per una facció més radical i bèl·lica, encapçalada per Vicent Peris. En aquest procés, la revolta adoptà un canvi d'ideologia, des d'un caràcter reivindicador polític i comercial de la burgesia local, a una revolució de classes generalitzada a tot el Regne de València.

## Referències

* ↑ «Joan Llorenç». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Equació de Starling

L'equació de Starling, formulada el 1896, pel fisiòleg britànic Ernest Starling, il·lustra el rol de les forces hidroestàtiques i oncòtiques (anomenades també forces de Starling) en el moviment del flux a través de les membranes capil·lars. Permet predir la pressió de filtració neta per a un determinat líquid en els capil·lars.
D'acord amb l'equació de Starling, el moviment del fluid depèn de sis variables:
* Pressió hidroestàtica capil·lar (P$_c$)
* Pressió hidroestàtica intersticial (P$_i$)
* Coeficient de reflexió, (R), un valor que és índex de l'eficàcia de la paret capil·lar per a impedir el pas de proteïnes i que, en condicions normals, s'admet que és igual a 1, la qual cosa significa que és totalment impermeable a aquestes i en situacions patològiques inferior a 1, fins a aconseguir el valor 0 quan pot ser travessat per elles sense dificultat.
* Pressió oncòtica capil·lar (π$_c$)
* Pressió oncòtica intersticial (π$_i$)
* Coeficient de filtració (K$_f$), expressa la permeabilitat de la paret capil·lar per als líquids
Totes les pressions són mesurades en mil·límetres de mercuri (mm Hg), i el coeficient de filtració es mesura en mil·lilitres per minut per mil·límetres de mercuri (ml·min$^{-1}$·mm Hg$^{-1}$).
L'equació de Starling es descriu de la manera següent:
    $\ Q=K_{f}([P_{c}-P_{i}]-R[\pi _{c}-\pi _{i}])$
Per exemple:
* Pressió hidroestàtica arteriolar (Pc)=37 mmHg
* Pressió hidroestàtica venular (Pc)= 17 mmHg
Segons l'equació, P(Q)arteriolar=(37-0)+(0-25)=11 i P(Q) venular= (17-0)+(0-25)= -9. La filtració és per això major que la reabsorció. La diferència és recuperada per al torrent circulatori pel sistema limfàtic.
La solució a l'equació és el flux d'aigua des dels capil·lars a l'interstici (Q). Si és positiu, el flux tendirà a deixar el capil·lar (filtració). Si és negatiu, el flux tendirà a entrar al capil·lar (absorció). Aquesta equació té un important nombre d'implicacions fisiològiques, especialment quan els processos patològics alteren de forma considerable una o més d'aquestes variables.
# Open Library

Open Library és un projecte d'arxiu d'Internet dirigida a catalogar tots els llibres publicats, independentment del seu idioma, en una base de dades accessible gratuïtament a Internet. Va ser creat per Aaron Swartz, i Brewster Kahle, entre d'altres.
Open Library centralitza els fitxers bibliogràfics proporcionats per biblioteques i editors. Els col·laboradors individuals també poden crear targetes de llibres, afegir imatges de portades de llibres i retrats d'autors. El juliol de 2009, el lloc llistava 27 milions de fitxers en línia i més d'un milió de llibres de text complet (imatge de la impressió original).
El contingut d'Open Library és de domini públic, mentre que el codi font del lloc es publica sota AGPL v3.

## Referències

* ↑ Giles Turnbull «A library bigger than any building» (en anglès). BBC News, juliol 2007 [Consulta: 27 gener 2009].
* ↑ «A library bigger than any building». BBC News, 31-07-2007 [Consulta: 6 juliol 2010].
* ↑ Grossman, Wendy M «Why you can't find a library book in your search engine». The Guardian [Londres], 22-01-2009 [Consulta: 6 juliol 2010].
* ↑ «Aaron Swartz: howtoget». aaronsw.jottit.com. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ Còpia de fitxer a la Wayback Machine.
* ↑ «Open Library», 09-05-2021. [Consulta: 13 octubre 2021].
# Johor Bahru

Johor Bahru és una ciutat de Malàisia, capital de l'estat de Johor, situat a la Península Malaia
Segons el cens de 2010 tenia una població de 497.067 habitants. Després de Kuala Lumpur (capital nacional), és el segon centre urbà més poblat del país. El centre urbà està comunicada per diverses grans autopistes..

## Ciutats agermanades

Johor Bahru està germanada amb les ciutats de:
* Detroit, Míchigan, Estats Units.
* Istanbul, Mármara Turquia.
* Kuching, Sarawak, Malàisia.
* Shenzhen, Cantó, Xina.
* Singapur City, Singapur.
* Yeda, La Meca, Aràbia Saudita.

## Referències

* ↑ «"Total population by ethnic group, Local Authority area and state, Malaysia"». Statistics Department, Malaysia.. Arxivat de l'original el 2013-11-14. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Johor Bahru City Council. Lloc oficial del Govern de Johor Bahru.
* Statistics Department, Malaysia
# Johny Placide

Johny Placide (Montfermeil, 29 de gener de 1988) és un futbolista haitià de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció d'Haití.
Pel que fa a clubs, destacà a Le Havre AC i Stade de Reims.

## Referències

* ↑ Festival Foot Espoirs Toulon Arxivat 2009-06-08 a Wayback Machine.
* ↑ Johny Placide a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Johny Placide, Fitxa a Soccerway
* ↑ Johny Placide a FootballDatabase.eu
* ↑ Johny Placide profile at Stade de Reims (official)
# Joan Layret i Pons

Joan Layret i Pons (Mataró, 2 de juny de 1911 - Punto Fijo, Veneçuela, 6 de setembre de 1975) va ser un empresari i activista polític català, militant de Nosaltres Sols!, Estat Català i el Front Nacional de Catalunya.

## Trajectòria

Va participar com a secretari en la fundació el novembre de 1932 de Nosaltres Sols! A més va ser un dels membres de la direcció del Grup Joventut del Foment Mataroní. Va impartir conferències sobre història i gramàtica. Durant els Fets del sis d'octubre va proclamar l'estat català davant l'Ajuntament de Mataró, juntament amb una trentena més de persones, fet que va provocar la seva detenció, primer al vaixell Argentina i després a la presó Model de Barcelona.
Durant la Guerra Civil espanyola va voler participar en l'intent d'alliberar Mallorca, però per manca de vaixells no s'hi va poder embarcar. A Barcelona es va encarregar de reorganitzar Estat Català, essent anomenat membre del Consell central, cobrint tasques de propaganda. Per desavinences amb la direcció del partit va abandonar la Secretaria general i va ingressar a l'Exèrcit Popular de Catalunya, primer com a alumne de l'Escola Popular de Guerra i posteriorment obtenint el càrrec de Comissari de companyia. Durant la retirada va passar per Mataró per recuperar la bandera estelada de la seu de Nosaltres Sols! i cremar tots els arxius.
Va ser internat al camp d'Agde fins que va poder marxar a París i, en acabat, amb l'entrada de les tropes alemanyes, a Tolosa de Llenguadoc. Va col·laborar amb la Resistència francesa com a membre del Front Nacional de Catalunya. Després de l'alliberament de França va ser nomenat secretari general d'Estat Català en aquell territori. L'any 1954 va marxar a Veneçuela, on va muntar una indústria de gènere de punt. Es va associar al Centre Català de Caracas, on va participar activament fins que va haver de traslladar-se a Punto Fijo per treballar en una empresa portuguesa de construcció de vaixells.

## Referències

* 1 2 3 Surroca, Robert. «Joan Layret i Pons, paradigma de la lluita nacional per Catalunya». HistòriaVibrant.cat, 20-10-2022. [Consulta: 5 novembre 2023].
* 1 2 «Comissió 80 anys del FNC». FNC.cat. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Barrera, Agustí. «Joan Layret i Pons (1911-1975) Una generació trencada». Llibertat.cat. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Josep Massot (religiós)

* Per a altres significats, vegeu «Josep Massot i Muntaner».
Josep Massot (Lleida, ~1640 - Barcelona, ~1704) fou un frare agustinià i escriptor català. Es doctorà en teologia a Barcelona. Fou dos cops prior del convent de Sant Agustí Vell (Barcelona), definidor i vicari provincial del seu orde també en dues ocasions. És sobretot recordat per ser l'autor del Compendio historial de los ermitaños de NPS Agustín, del Principado de Cataluña, desde los años 394... hasta los años de 1699 (imprès a Barcelona el 1699) que tot i que apologètic pel que fa a la part antiga de la que es nodreix de cronicons d'historicitat poc rigorosa, car atribueix a totes les catedrals i col·legiates antigues com a originàriament agustins, però molt útil en les biografies i notes de les èpoques més recents. Morí a Barcelona al voltant de l'any 1704.

## Referències

* ↑ «Josep Massot (religiós)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 411 [Consulta: 4 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Josep Massot (religiós)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jodi (cràter)

Jodi és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim anglès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Jodi». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# José María García La Villa

José María García La Villa (La Pola Siero, 23 de maig de 1942) és un exfutbolista asturià, que va desenvolupar el seu joc a la banda esquerra, i va destacar per la seva qualitat i el seu xut. És considerat una de les llegendes del RCD Espanyol. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria esportiva

Format a les categories inferiors de l'Reial Oviedo, va debutar a primera divisió amb el primer equip a l'edat de 18 anys. Amb el club asturià aconseguiria la temporada 1962-1963, el tercer lloc de la classificació de la lliga espanyola, el millor resultat de la història del club.
El 1965 va fitxar pel RCD Espanyol on va jugar durant deu temporades. Amb el club perico va viure moments històrics pel club, com la remuntada en la Copa de Fires a l'Sporting de Portugal, un traumàtic descens i dues promocions, per posteriorment integrar la davantera coneguda com "Els 5 dofins", junt amb Marcial Pina, Carmelo Amas, Cayetano Re i Rodilla. Amb el club català va aconseguir la internacionalitat amb Espanya, on va disputar 6 partits i va marcar un gol.

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Biografia». hallofameperico.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* José María García La Villa a BDFutbol
* José María García La Villa Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# José María García Leira

José María García Leira (Vilalba, Província de Lugo, 28 de novembre de 1934) és un polític del Partit Popular. Es llicencià en Dret. Entre 1979 i 1990 fou alcalde de Villalba. Entre 1983 i 1989 fou el vicepresident de la Diputació Provincial. En les legislatures III i IV del Parlament de Galícia fou elegit vicepresident. Fou president del Parlament gallec.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 500. ISBN 84-930048-0-4.
# José María García Morcillo

José Maria Garcia Morcillo (Barcelona, 17 de gener de 1975), més conegut com a José Mari, és un exfutbolista català que jugava com a migcampista.

## Trajectòria

De les categories infantils del CE L'Hospitalet passa als filials del RCD Espanyol. Amb els pericos debuta a primera divisió a la campanya 94/95, en la qual juga 8 partits i marca un gol.
A l'any següent marxa al RCD Mallorca, de la Segona Divisió. Al club illenc és titular i juga 35 partits i marca 3 gols. La temporada 96/97 també qualla una acceptable temporada al Deportivo Alavés.
Retorna a l'Espanyol a la pretemporada de la temporada 97/98, però abans de començar la competició fitxa pel CD Leganés. Passa tres anys al club madrileny, i tot i que al primer no compta massa, després es converteix en peça clau del seu equip. També en esta època viu la seua millor etapa golejadora: 13 gols en dues temporades.
L'estiu del 2000 recala al Córdoba CF, on també conserva la titularitat en les dues campanyes que hi milita. La temporada 02/03 retorna a la màxima categoria, a les files del Recreativo de Huelva, però a l'equip onubenc tan sols juga 10 partits i el seu equip perd la categoria.
Fitxa llavors per l'Algesires, amb qui encadena un nou descens, ara a Segona B. No contínua al club andalús i a l'estiu del 2004 fitxa pel CE Castelló, de la categoria de bronze. Amb els valencians, José Mari aconsegueix l'ascens a Segona Divisió el 2005.
Posteriorment, el barceloní ha jugat al CE Sabadell i al Marbella.

## Enllaços externs

* Fitxa de José Mari
# José Miguel de Carvajal y Manrique

José Miguel de Carvajal, Vargas y Manrique (Lima, 8 de maig de 1771 - París, 27 de setembre de 1828), II duc de San Carlos, comte de Castillejo i VI comte del Puerto, fill de Mariano Joaquín de Carvajal y Brun, V comte del Puerto, net de Fermín Francisco de Carvajal Vargas, primer duc de San Carlos i Gran d'Espanya, va ser un militar i noble absolutista peruà, Secretari d'Estat d'Espanya durant el regnat de Ferran VII.

## Biografia

Membre actiu de la Cort i amic molt proper al futur Rei Ferran VII al mateix temps que aquest era encara Príncep d'Astúries, amb tan sols 34 anys el Rei Carles IV el designa Majordom major en morir el marquès de Montealegre, tractant així d'aproximar-se al seu fill. A l'any següent i desconfiant d'ell el Rei, el cessa per nomenar al marquès de Mos.
El 1807 fou virrei de Navarra i ambaixador a París, Londres i Lisboa. Participa activament en el Motí d'Aranjuez contra Manuel Godoy en 1808 i, amb l'arribada al tron de Ferran, aquest el nomena com al seu primer Majordom major, també per un breu període, fins que es produeixen les abdicacions de Baiona i segueix el deixant de la família reial en l'exili a Valençay (França).
Al retorn del rei després de l'ocupació francesa d'Espanya, va ser nomenat Secretari d'Estat (Secretari de Despatx), ascendit a Tinent General i, per tercera vegada, va ser Majordom major del Rei.
Es va ocupar de la purga dels afrancesats en diverses institucions, dirigint amb poca fortuna la Reial Acadèmia Espanyola i el Banco de San Carlos. Va quedar relegat a membre del Consell d'Estat en el Trienni Liberal.

## Distincions

Entre els honors i distincions que va rebre es trobaven els següents:
* Gran d'Espanya.
* Cavaller de l'Orde de Sant Jaume.
* Comanador de l'Orde d'Alcántara.
* Caballero gran creu de l'Orde de Carles III.

## Referències

* ↑ José Miguel de Carvajal Vargas a geneall.net
* ↑ Biografia al web de la RAE

## Bibliografia

* Diccionario histórico-biográfico del Perú, Tomo II. Lima, Imprenta de J. Francisco Solis, 1876, formado y redactado por Manuel de Mendiburu.

## Enllaços externs

* Els ducs de San Carlos
# José Miguel Zúñiga Martiarena

José Miguel Zúñiga Martiarena (Sant Sebastià, 21 d'agost de 1962) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgeix de les categories inferiors de la Reial Societat. A la campanya 85/86, després de quatre anys al filial donostiarra, hi debuta a la màxima categoria. Eixe any encara alternaria els dos equips de l'entitat reialista. A la 86/87 ja es consolida a primera divisió, disputant 17 partits i marcant dos gols, mentre que a la posterior hi apareix en 20 ocasions.
L'estiu de 1989 fitxa pel Reial Oviedo, on disputa tres discretes temporades, en les quals, tot i gaudir de minuts, no acaba de consolidar-se com a titular, el mateix que ocorreria a la temporada 92/93, amb el CE Castelló a la categoria d'argent.
El defensa basc es retiraria al final de la campanya 93/94, després d'haver jugat eixa temporada a les files del Racing de Ferrol, de Segona Divisió B. En total, hi va sumar 100 partits i tres gols a la màxima categoria.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Richard Lovelace

Richard Lovelace (1618-1657) fou un poeta dels anomenats cavallers, per oposició als metafísics del mateix període que se centraven en temes religiosos o existencials. Da família noble, serví el rei com a soldat i cortesà i estudià a la Charterhouse School i a la Universitat d'Oxford, on començà a escriure. Les seves obres més famoses són Althea i Lucasta, poemes amorosos on es barregen les referències històriques amb una adoració provinent de l'amor cortès. La seva musa principal fou Lucy Sacheverell.