OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Amorós (Sant Just Desvern)

La Casa Amorós és un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El 1924 és la data de construcció de l'edifici segons el cadastre.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dos pisos d'inspiració noucentista, on cal remarcar la tribuna semicilíndrica coronada amb una balustrada, així com la torre de planta rectangular.

## Referències

* 1 2 «Casa Amorós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Còlquic

El còlquic (Colchicum autumnale), és una espècie de planta amb flors del gènere Colchicum dins la família de les colquicàcies.
Addicionalment pot rebre els noms de baladre, còlquic ver, cucuts, flor de Sant Miquel, polleta, safrà bord, safranera borda i safranó. També s'han recollit les variants lingüístiques còlxic i veladre.
És una planta verinosa per als humans, tot i que principalment afecta els ramats que se la mengen quan pasturen.
A Catalunya es troba entre la muntanya mitjana i l'alta muntanya en zones humides i subhumides, és típica dels prats.

## Descripció

El nom de l'espècie autumnale fa referència al fet que floreix i es fecunda a la tardor.
La planta creix a partir d'una estructura bulbosa anomenada corm des d'on surten unes fulles obtuses de 60 cm de llarg per 5 cm d'ample que són de color verd fosc. Les flors són de color rosa o lila apareixen solitàries o en grups i presenten 6 tèpals soldats en forma de tub. El fruit és en forma de càpsula.
S'utilitza com a planta medicinal (el corm i els fruits capsulars), sota control mèdic, per raó dels seus components principals la colquicina (contra la gota i els efectes de l'esclerosi múltiple) i el colquicòsid (com a relaxant muscular en les contractures musculars).
També s'utilitza en millora genètica per la propietat d'induir al poliploidisme.
En haver una gran demanda dels components de la planta per la indústria farmacèutica, fornida fins ara de la recol·lecció de plantes silvestres, s'intenta el conreu del còlquic que presenta grans dificultats. Hi ha grans dificultats en la reproducció asexual vegetativa i a més la germinació de les càpsules és pràcticament nul·la.

## Enllaços externs

* Enverinament mortal amb Colchicum autumnale Arxivat 2005-08-17 a Wayback Machine.

## Referències

* 1 2 «Colchicum autumnale». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «Colchicum autumnale» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ G Razinger, G Kozelj, V Gorjup, D Grenc, M Brvar «Accidental poisoning with autumn crocus (Colchicum autumnale): a case series». Clin Toxicol (Phila), 59, 9, 2021, pàg. 493-499. DOI: 10.1080/15563650.2020.1832234. PMID: 33156711.
* ↑ Cortinovis, Cristina; Caloni, Francesca «Alkaloid-Containing Plants Poisonous to Cattle and Horses in Europe». Toxins (Basel), 7, 12, 2015, pàg. 5301-7. DOI: 10.3390/toxins7124884. PMC: 4690134. PMID: 26670251 [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ «Colchicum autumnale subsp. autumnale : VTax3524». Catàleg de Flora. Flora Catalana. [Consulta: 8 febrer 2024].
# Gaig becgròs atzurat

El gaig becgròs atzurat (Eurystomus azureus) és una espècie d'ocell de la família dels coràcids (Coraciidae) que habita boscos i sabanes de les Moluques Septentrionals.
# John Martin-Dye

John Martin-Dye (Willesden, 21 de maig de 1940 - 31 de desembre de 2022) és un nedador anglès, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en el 4×100 metres lliures del Campionat d'Europa de natació de 1962 i tres medalles de bronze als Jocs de la Commonwealth, dues el 1962 i una el 1966. Va guanyar el campionat nacional de l'ASA de 1961 de les 110 i 200 iardes lliures, així com tres campionats de les 440 iardes lliures, 1960, 1961 i 1963. El 1960 va formar part de l'equip que millorà el rècord d'Europa dels 4×200 metres lliures.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on fou quart en la prova dels 4x200 metres lliures del programa de natació. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va disputar tres proves del programa de natació. Destaca la setena posició en els 4x100 metres lliures, mentre en les altres dues proves quedà eliminat en sèries.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «John Martin-Dye | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-01-01. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «"Records And Title For Miss Long." Times, 21 Sept. 1960, p. 19». Times Digital Archive.
* ↑ «From a Swimming Correspondent. "Swimmers Give Promise Of Even Greater Things." Times, 4 Sept. 1961, p. 4». Times Digital Archive.
* 1 2 «Olympedia – John Martin-Dye». [Consulta: 1r gener 2022].
# Nathalie Lissenko

Nathalie Lissenko (rus: Наталья Лисенко) (Mikolaiv, 10 d'agost de 1884 - París, 7 d'octubre de 1969), també coneguda com Nathalie Lissenko, va ser una actriu de cinema mut.

## Biografia

Natalya Andrianovna Lisenko va néixer el 10 d'agost de 1884 a Andrew Lisenko (1851 – 1910), un metge. Tenia un germà gran, Yuriy Lisenko (1881 – 1958). Algunes fonts indiquen que la data de naixement de Lisenko és 1886. Era neboda del compositor ucraïnès Mykola Lysenko.
El 1904 va deixar l'escola al Teatre d'Art de Moscou i va començar a treballar al teatre amb el seu primer marit Nikolai Radin. Després de divorciar-se, Natalya Lisenko es va convertir en l'esposa del conegut actor rus Ivan Mosjoukine, i van aparèixer en diverses pel·lícules junts.
El seu debut al cinema va ser a Katyusha Maslova (1915), dirigida per Pyotr Chardynin i basada en la novel·la Resurrecció de Lev Tolstoi.
El 1920, Natalya Lisenko, juntament amb el seu marit i diversos actors més, va deixar Rússia i es va traslladar a París. Allà, va continuar la seva carrera cinematogràfica, protagonitzant produccions com Kean (1924) i The Lion of the Moguls (1924). La seva última aparició al cinema va ser a The Fatted Calf (1939).
Va morir a París i està enterrada al cementiri rus de Sainte-Geneviève-des-Bois prop del seu segon marit Mosjoukine.

## Referències

* ↑ Peter Rollberg. Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema. US: Rowman & Littlefield, 2009, p. 409-410. ISBN 978-0-8108-6072-8.
* ↑ «Nathalie Lissenko». IMDb.
* ↑ «ru: Наталья Лисенко». Arxivat de l'original el 2012-09-28. [Consulta: 6 agost 2011].
* 1 2 ru: Лисенко Наталья Андриановна
# Casa Amàlia Soler

La Casa Amàlia Soler és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. L'habitatge està situat dins del nucli històric i monumental de Vilafranca.

## Descripció

És un habitatge entre mitgeres fent cantonada entre els carrers de Santa Maria i de la Cort. L'accés a l'edifici es fa per una gran porta rectangular situada al carrer de Santa Maria. En conjunt, l'obra s'inscriu dins del corrent eclèctic. Al llarg del temps ha anat perdent la seva funció inicial. Posteriorment allotjà botigues i serveis diversos (dependències de l'Ajuntament, escola, Servei Municipal d'Aigües, Vilafranquesa de Gas, S.A., etc.).
L'edifici és de planta quadrangular i es compon de planta baixa, entresòl, planta pis i golfes sota coberta a tres vessants. L'immoble consta de quatre crugies paral·leles al carrer de la cort i una al carrer de Santa Maria. L'escala és de quatre trams centrals i el celobert es troba adossat a la caixa d'escala. També hi ha unes escales secundàries que donen accés a la planta entresòl des de la planta baixa. Existeix un cos secundari amb terrat accessible des de la planta principal.
Les parets de càrrega són de pedra, paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues de fusta i revoltó de rajola. La coberta és de teula àrab amb estructura de fusta i rajola. L'escala és de volta a la catalana.
Les façanes són simètriques i es componen segons cinc eixos verticals. La planta baixa té portals amb llinda, alguns transformats en finestres. La porta principal és al carrer Santa Maria. A l'entresòl hi ha balcons ampitadors. A la planta principal hi ha un balcó fent cantonada de dues obertures i balcons simples a la resta. A les golfes hi ha finestres geminades amb llinda. El parament de la façana presenta bandes horitzontals fins a sota els balcons principals, i cantonera simulada. El coronament de l'edifici és una cornisa i barana amb gelosia.

## Referències

* ↑ «Habitatge al carrer Santa Maria, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 febrer 2019].
* 1 2 3 «Casa Amàlia Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Casa Amàlia Soler, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Roberta Anastase

Roberta Alma Anastase (pronunciació en romanès: [roˈberta anasˈtaxi]; 27 de març de 1976, Ploieştu) és una política romanesa. Va ser la primera dona a ser presidenta de la Cambra de diputats de Romania, càrrec que va ocupar entre el 19 de desembre de 2008 i el 3 de juliol de 2012.
És membre del Partit Demòcrata Liberal, afiliat al Grup del Partit Popular Europeu, i l'1 de gener de 2007 es va convertir en eurodiputada després de l'adhesió de Romania a la Unió Europea.
El 1996 va representar Romania en el concurs de bellesa Miss Univers.

## Referències

* ↑ Odagiu, Dan «Roberta Anastase sau drumul de la defilările fără chiloţi la şefia Camerei Deputaţilor». Cotidianul.ro, 31-10-2010 [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ Purice, Ciprian «Roberta Anastase isi doreste de ziua ei “putina liniste” si spera sa se marite». Ziarul National, 27-03-2012 [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ «6ª legislatura | Roberta Alma ANASTASE» (en castellà). Eurodiputats | Parlament Europeu. [Consulta: 29 gener 2021].

## Enllaços externs

* Perfil a la web del Parlament de Romania Arxivat 2012-04-03 a Wayback Machine.
* Perfil a la web del Parlament Europeu
# Emma Paterson

Emma Anne Paterson (nascuda Smith; 1848 – 1886) va ser una feminista i sindicalista anglesa.

## Biografia

Emma Anne Smith va néixer a Londres el 5 d'abril de 1848, filla de Henry Smith, director d'una escola a St George Hanover Square i d'Emma Dockerill.
Per protegir els interessos de les dones obreres el 1874 va fundar la Women's Protective and Provident League (1874) que més tard es va convertir en la Women's Trade Union League. Francis Pattison en va crear una branca a Oxford el 1881 i després de la mort de Paterson (1886) n'esdevingué la lider.

## Referències

* 1 2 3 Crawford, Elisabeth. The Women's Suffrage Movement: A Reference Guide, 1866-1928 (en anglès). Psychology Press, 2001, p. 785. ISBN 9780415239264.
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Paterson, Emma Anne». A: Sidney Lee. Dictionary of National Biography. 44. Londres: Smith, Elder & Co, 1895.
* ↑ Dolléans, Édouard. Historia del movimiento obrero. Volum 2. Zero, 1973 (Biblioteca "Promoción del Pueblo").
# Casa Amiguet

La Casa Amiguet és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. És un edifici de quatre crugies, separat de la resta del carrer per dos petits passatges. Consta de planta baixa i tres pisos. La coberta és de teula àrab. La casa presenta un llenguatge predominantment clàssic. S'inscriu en el corrent de l'eclecticisme.

## Història

La data de construcció és del 1868. El 1915 es va fer un projecte de restauració de la façana i de reforma de les finestres, presentat a l'Ajuntament el 27 de setembre i aprovat el 7 d'octubre. Aquest projecte, conservat a l'arxiu de l'Ajuntament de Vilafranca, és obra de l'arquitecte Santiago Güell i Grau.

## Referències

* 1 2 «Casa Amiguet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Amiguet, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Còmbabos

Combabo (grec antic: Κομβάβος) fou el favorit del rei de l'Imperi Selèucida Antíoc I Soter (segle iii aC. Segons la llegenda, Antíoc li havia encarregat la custòdia de la seva esposa, dona d'extraordinària bellesa, de la qual estava gelós.
El constant setge de Còmbabos va fer que la reina, Estratonice, s'enamorés d'ell i tractés de seduir-lo; davant la negativa del lleial servidor, ella l'acusà d'haver-se insinuat. Però Còmbabos havia previst aquesta situació, i per evitar la temptació s'havia mutilat i havia enviat a Antíoc els atributs de la seva virilitat en una capsa perfectament tancada. Davant l'acusació de la bella Estratonice, Còmbabos havia de ser condemnat a mort, però llavors va manar a Antíoc que obrís la capsa que li havia enviat i així demostrà la seva innocència. Antíoc, ple d'agraïment per tan gran prova d'amistat, el va omplir d'honors i va manar que a Hieràpolis de Frígia s'erigís una estàtua a Còmbabos.

## Referències

* ↑ El contingut d'aquest article incorpora material del Volum 14 de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1944, que es troba en el domini públic.
# John Matthias Augustus Stroh

John Matthias Augustus Stroh (Frankfurt, 1828 - Londres 1914) fou l'inventor del violí de botzina.
Augustus Stroh va ser enginyer de telègrafs, rellotger i s'especialitzà en acústica. S'associà a Charles Wheatstone (la seva primera patent es basava en la vibració de les llengüetes per mitjà de l'aire als acordions). De fet, s'associà amb contemporanis seus com William Preece, Silvanus Thomson, John Ambrose Fleming, Alexander Graham Bell, Thomas Alva Edison.
El 1878 s'havia de fer una demostració del fonògraf per a científics i acadèmics, William Preece era el cap del departament de Telègrafs, la presentació es feia al Royal Institution per a tots els enginyers interessats, va rebre els plànols del fonògraf només una setmana abans de la presentació i encarregà la construcció a Stroh, el millor mecànic del moment, que treballà nit i dia. Stroh hi afegí un sistema de rellotgeria que permetia “mecanitzar” la maneta i, així, donar uniformitat al so. Llavors començà a col·laborar amb Edison.

## El violí de botzina

El violí de botzina va ser rellevant en els inicis dels enregistraments sonors, fins que a la dècada dels 1920 es millorà el procés passant al sistema elèctric i la millora d'amplificació. No arribà a desaparèixer mai: s'introduí a les músiques de ball i les cançons folklòriques entre les dues Guerres Mundials, a Anglaterra, Austràlia i Amèrica.

## Referències

* 1 2 Rabinovici, Alison «Augustus Stroh's Phonographic Violin». The Galpin Society Journal, Vol. 58, 2005, pàg. 100-123 [Consulta: 21 març 2015].

## Enllaços externs

* Stroh's automatic phonograph: a 19th century 'talking machine' Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine.
* Stroh violin
# Navadijos

Navadijos és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 68 | 67 | 58 | 57 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Cas separatiu

El cas separatiu en la declinació gramatical de determinats idiomes es refereix a la manca de proximitat d'un objecte respecte un altre (lluny de...)
És un tipus de cas latiu.

## Exemples en finès

* Singular
En la primera declinació s'afegeix -sso a la paraula. Si la paraula acaba en "a" o en "o", aquestes sèliminen i el sufix es torna -esso:
* Mona --> monesso (lluny d'una dona)
* Tavi (mosso) --> tavisso (lluny d'un mosso)
* Nämo (casa) --> nämesso (lluny d'una casa)
En la segona declinació, s'afegeix -esso:
* könung --> könungesso (lluny d'un rei)
* Plural
En la primera declinació s'afegeix -ssar o -essar:
* Tavi --> tavissar (lluny d'uns mossos)
* Nämo --> nämessar (lluny d'unes cases)

## Referències

* avalans
# Enrique Chazarreta

Enrique Chazarreta (Resistencia, 29 de juliol de 1947 - 24 de març de 2021) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1974.

## Referències

* ↑ «Chazarreta E.S.» (en castellà). GELP.org. [Consulta: 30 abril 2012].
* ↑ Enrique Chazarreta Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ San Lorenzo profile (castellà)
# Casa Amèlia Pi

La Casa Amèlia Pi és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici situat molt a prop de la plaça de l'Ajuntament, en ple centre històric. És un edifici de planta baixa (destinada a ús comercial) i tres pisos, ubicat en cantonada que es soluciona en forma arrodonida. La planta baixa, amb el local comercial i l'entrada als habitatges, ha estat estucada i presenta motllures en pedra a les obertures que són allindanades. El primer pis, a manera d'altell, està separat dels pisos superiors per motllura horitzontal. L'ordenació vertical de les obertures de la façana es fa mitjançant motllures. A cada pis es repeteix l'estructura: balcó lateral, finestra, tres balcons, finestra i dos balcons a la façana petita. El conjunt queda coronat per una cornisa sobre imitació de cap de biga. La coberta és per terrassa.

## Referències

* ↑ «Casa Amèlia Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Distorsió harmònica total

La distorsió harmònica total d'un senyal, o THD (de l'anglès: total harmonic distorsion), és una mesura de la distorsió harmònica present, i es defineix com el quocient de la suma de les potències de tots els components harmònics de la freqüència fonamental.

## Definició matemàtica del THD (Total Harmonic Distorsion)

Si en un sistema no lineal introduïm un to de freqüència $f_{0}\,$, a la sortida tindrem aquest mateix to (amb una amplitud i fase possiblement diferents) i, sumat a ell, altres tons de freqüència $2f_{0},3f_{0},\ldots \,$ anomenats harmònics del to fonamental $f_{0}\,$. Doncs bé, el THD es calcula així:
${\mbox{THD}}={\sum {\mbox{Potència dels harmònics}} \over {\mbox{Potència de la freqüència fonamental}}}={{P_{1}+P_{2}+P_{3}+\cdots +P_{n}} \over P_{0}}$
on $p_{0}$ és la potència del to fonamental i $P_{i}$ amb $i>0$ és la potència de l'harmònic i-èsim que conté el senyal. Totes les mesures de potència es realitzen a la sortida del sistema, mitjançant un filtre pas banda i un oscil·loscopi o bé mitjançant un analitzador d'espectre.
En realitat hi ha diversos criteris per definir el THD, com considerar la relació entre voltatges o corrents

## Vegeu també

* Distorsió
* Intermodulació
* Amplificador d'àudio

## Enllaços externs

* (castellà) Distorsion armonica total Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine.
# Gavià occidental

El gavià occidental (Larus occidentalis) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita les costes occidentals d'Amèrica del Nord, des de la Colúmbia Britànica cap al sud fins Baixa Califòrnia.
# Joan Baptista Aliberch i Tort

Joan Baptista Aliberch i Tort (Santa Eulàlia de Riuprimer, 1874 - Santa Eulàlia de Riuprimer, 1954) va ser un poeta català.
Va fer estudis eclesiàstics a Vic i es va doctorar en teologia a Tarragona. Feu col·laboracions poètiques i periodístiques a La Renaixensa i La Veu del Montserrat, entre d'altres. A la dècada del 1920 les seves poesies religioses es publicaren en un quadern de la col·lecció Lectura Popular. Col·laborà amb la tasca de mossèn Antoni Maria Alcover, i també ajudà a promoure la pronúncia catalana del llatí mitjançant alguna publicació. Gran part de la seva obra és inèdita.

## Referències

* 1 2 Indice Historico Espanol. Edicions Universitat Barcelona, p. 475–. GGKEY:ZKLBN55DWFG.
* ↑ Maties Ramisa. Els orígens del catalanisme conservador i "La Veu del Montserrat" 1878-1900. Eumo, 1985, p. 161. ISBN 978-84-7602-066-1.
* ↑ Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 1998, p. 57. ISBN 978-84-8297-311-1.
* ↑ «Joan Baptista Aliberch i Tort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dols, Nicolau. Antoni M. Alcover. La pronúncia llatina entre catalans: estudis fonològics. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004, p. 10.
# Navahermosa

Navahermosa és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 3.938 | 3.893 | 3.893 | 3.886 | 4.027 | 4.128 | 4.180 | 4.152 | 4.261 | 4.209 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Pedro Pinilla Sánchez | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Pedro Pinilla Sánchez | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Carlos Emilio Pérez Ortiz | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Carlos Emilio Pérez Ortiz | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Carlos Emilio Pérez Ortiz | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Carlos Emilio Pérez Ortiz | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Carlos Emilio Pérez Ortiz | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Carlos Emilio Pérez Ortiz | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Casa Escaleta I

La Casa Escaleta I és una obra de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i golfa, que té la particularitat de que la propietat dona a dues façanes del carrer diferents, com s'aprecia al parcelari. La façana del nº 13 forma un engabiat de ferro al balcó i la del nº 19 és una composició tan autera com bonica.

## Referències

* ↑ «Casa Escaleta I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Romeu i Julieta (desambiguació)

«Romeu i Julieta» té aquests significats:
* Literatura: Romeu i Julieta, tragèdia de William Shakespeare (1595) que ha inspirat nombroses obres posteriors
* Cinema:
** Romeo and Juliet (pel·lícula de 1908) dirigida per James Stuart Blackton i protagonitzada per Florence Lawrence i Paul Panzer.
** Romeo and Juliet (pel·lícula de 1936), dirigida per George Cukor i protagonitzada per Leslie Howard i Norma Shearer
** Romeo y Julieta (pel·lícula de 1943), dirigida per Miguel M. Delgado i protagonitzada per Cantinflas i María Elena Marqués
** Romeo and Juliet (pel·lícula de 1954), dirigida per Renato Castellani
** Romeo and Juliet (pel·lícula de 1968), dirigida per Franco Zeffirelli i protagonitzada per Leonard Whiting i Olivia Hussey
** Romeo + Juliet, pel·lícula de 1996 dirigida per Baz Luhrmann i protagonitzada per Leonardo DiCaprio i Claire Danes
* Televisió:
** Romeo x Juliet, sèrie anime dels estudis Gonzo (2007)
* Música:
** Roméo et Juliette (Berlioz), simfonia per a mezzosoprano, tenor, baix, cor i orquestra d'Hector Berlioz (1839)
** Roméo et Juliette, òpera de Charles Gounod (1867)
** Romeu i Julieta (Txaikovski), obertura de Piotr Ilitx Txaikovski (1869)
** Giulietta e Romeo (Vaccai), òpera de Nicola Vaccai (1825)
** Giulietta e Romeo (Zandonai), òpera de Riccardo Zandonai (1922)
** Giulietta e Romeo (Zingarelli), òpera d'Antonio Zingarelli (1796)
** Romeo and Juliet (cançó), una cançó de Dire Straits (1981)
* Dansa i teatre:
** Romeu i Julieta (Nijinska), ballet de Bronislava Nijinska pels Ballets Russos, amb escenografia de Joan Miró (1926)
** Romeu i Julieta (Prokófiev), ballet de Serguei Prokófiev (1935)
** Roméo et Juliette, de la haine à l'amour, comèdia musical de Gérard Presgurvic (2001)
** Giulietta e Romeo (musical), comèdia musical de Riccardo Cocciante (2007)