OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Friedrich Fichter

Friedrich Fichter (Basilea, 6 de juliol de 1869 - 6 de juny de 1952) fou un professor de química inorgànica a la Universitat de Basilea. La seva principal àrea d'interès fou l'electroquímica. Va ser el promotor de la fundació de la revista científica Helvetica Chimica Acta.

## Vida

Fichter nasqué el 6 de juliol de 1869 i estudià a la Universitat de Basilea del 1888 al 1890 i després a la Universitat d'Estrasburg. Estudià sota Rudolf Fittig i n'esdevingué l'assistent el 1893. Rebé el seu PhD el 1894 i el 1896 rebé l'habilitació i esdevingué "Privatdozent". El 1903 es convertí en professor extraordinari i fou promogut a professor ordinari el 1912 i cap de la divisió d'inorgànica (mentre que el seu company Hans Rupe es convertia en professor de química orgànica). Els dos treballaren amb el professor de química Rudolf Nietzki, que es jubilà el 1911.
Fichter es jubilà el 1939 i morí el 1952.

## Honors

* Professor invitat a la Universitat de Birmingham (1928).
* President la Unió de Societats Químiques Suïsses.
* Vicepresident de la Unió Internacional de Química.
* Editor en cap de Helvetica Chimica Acta.

## Publicacions

* Anleitung zum Studium der chemischen Reaktionen" (4a edició, 1928)
* Übungen in quantitativer chemischer Analyse (2a edició, 1938)
* Das Verhältnis der anorganischen zur organischen Chemie" (1933)
* Organische Elektrochemie (1942) Enllaç

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Oesper, Ralph E. «Friedrich Fichter» (en anglès). Journal of Chemical Education, 23, 8, 01-08-1946, pàg. 394. DOI: 10.1021/ed023p394. ISSN: 0021-9584.
* ↑ «Die Anfänge des Fachs Chemie an der Universität Basel» (en alemany). Universität Basel, 2010. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2019. [Consulta: 26 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina d'història del departament de química de la Universitat de Basilea
# Erkeley (cràter)

Erkeley és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 8 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim altai, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Erkeley». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Etymologicum Magnum

L'Etimologicum Magnum (en grec antic Ἐτυμολογικὸν Μέγα; de vegades abreujat com EM) és el títol d'un lèxic compilat a Constantinoble per un lexicògraf desconegut cap al 1150. L'Etymologicum Magnum està basat principalment en lexicografies, en obres gramaticals i obres de retòrica, en particular l'Etimologicum Genuinum i l'Etimologicum Gudianum. Altres fonts utilitzades van ser: Ethnica (Ἐθνικά) d'Esteve de Bizanci, l'Epítom de Diogenià d'Heraclea, l'anomenat Lexicon Αἱμωδεῖν, el Ἀπορίαι καὶ λύσεις d'Eulogi, els Epimerismi in Psalmos de Jordi Querobosc, l'Etymologicon d'Orió de Tebes i una col·lecció d'escolis. El compilador de l'Etimologicum Magnum no va ser un simple copista, sinó que va "reorganitzar" hàbilment les notícies recollides, i va ser capaç d'interpretar i modificar també les seves fonts, per tal de crear una obra nova i personal.
L'edició prínceps de l'Etymologicum Magnum va ser impresa a Venècia el 1499, per Zacharias Kallierges.

## Referències

* ↑ Reitzenstein, R. Geschichte der Griechischen Etymologika. Ein Beitrag zur Geschichte der Philologie in Alexandria und Byzanz. Amsternam: [S.n.], 1964, p. 248-253, 351-352.
* ↑ Layton, Evro. Five centuries of books and manuscripts in Modern Greek. Cambridge, Mass.: Harvard College Library, 1990, p. 39-40. ISBN 9780974396354.

## Enllaços externs

* Etymologicum Magnum. Thomas Gaisford (ed.). Oxonii: E. Typographeo academico, 1848.
# Tennōji

Tennōji o Tennōji-ku (en japonés: 天王寺区) és un dels 24 districtes de la ciutat d'Osaka, a la prefectura d'Osaka, Japó i un antic municipi. Al districte es troben diverses atraccions turístiques i culturals com el Museu Municipal d'Art d'Osaka, el Shitennō-ji, el zoològic de Tennōji o el Parc de Tennōji entre d'altres.

## Geografia

El districte de Tennōji es troba al centre de la ciutat, cap a l'est i limita amb els districtes de Chūō al nord, amb Naniwa a l'oest, amb Nishinari i Abeno al sud i amb Higashinari i Ikuno a l'est.
L'Estació de Tennōji és, d'alguna manera, el centre neuràlgic del districte, trobant-se per la rodalia el districte comercial, amb tot tipus de botigues, restaurants, establiments d'entreteniment i botigues departamentals.

## Història

El nom del districte prové del nom d'un dels temples budistes que es troba a la zona i que és un dels més importants de la ciutat: el temple de Shitennō-ji o temple dels quatre reis celestials traduit al català.
Fins al 1925, el nom de Tennōji corresponia al d'un municipi que es trobava a part dels actuals districtes de Tennōji, Abeno, Ikuno, Naniwa i Nishinari. L'any 1925 es va dissoldre aquest municipi per passar a formar part de la ciutat d'Osaka.

## Demografia

Segons les dades, la població de Tennōji ha anat augmentant any rere any, patint sobretot una forta pujada durant la darrera dècada.
Evolució demogràfica :
| 1995 | 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| 55.611 | 58.812 | 64.137 | 69.775 | 75.729 |
La proximitat del barri coreà de Tsuruhashi, al districte d'Ikuno ha fet que la influència d'aquest s'haja reflectit en alguns negocis i part de la població de Tennōji.

## Transports

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental o JR West
* Ferrocarril Kintetsu
* Tramvia d'Osaka-Sakai
** Estació de Tennōji-Eki-Mae (Tot i que es troba a Abeno està al costat de l'estació de Tennōji i en els limits amb Tennōji).
* Metro d'Osaka

## Referències

* ↑ Tennōji-ku population statistics
# Monogàmia successiva

La monogàmia successiva o monogàmia serial és la pràctica consistent a contraure diversos matrimonis o relacions de parella de manera successiva i més o menys continuada al llarg d'una vida, però amb una sola persona cada vegada.

## Referències

* ↑ Wright R (1994) The moral animal: the new science of evolutionary psychology. Pantheon Books, New York.
* ↑ «monogàmia successiva | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 juliol 2018].
# Josep Bros

Josep Bros (Barcelona, 1965) és un tenor català. Centra el seu repertori en el belcanto romàntic.
Cursa estudis musicals al Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona i de cant sota la direcció de Jaume Francisco Puig. El 1986 és premiat en el Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas i l'any següent debuta a Palma amb Carmina Burana, al mateix temps alterna els estudis amb la participació en nombroses temporades d'òpera i concerts a Espanya, Itàlia i Regne Unit.
El 1992 debuta inesperadament al Gran Teatre del Liceu al costat d'Edita Gruberova a Anna Bolena, aconseguint un gran èxit de públic i crítica que li obre les portes dels més prestigiosos teatres del món: la Scala de Milà, Covent Garden de Londres, Òpera de Viena, Teatro Real de Madrid, Teatro Colón de Buenos Aires, Òpera de San Francisco, Teatro San Carlo de Nàpols, Òpera de Múnic, així com els teatres de l'Staatsoper Hamburg, Roma, Tòquio, Los Angeles, Washington DC, Amsterdam, Berlín, Florència, Lisboa, Zúric, Parma, Palerm, Torí, Tolosa, Sevilla, Bilbao i Oviedo, a més de Festivals com els de Peralada i Sant Sebastià.
Ha interpretat més de 40 títols entre els quals destaquen Lucia di Lammermoor, La sonnambula, I Puritani, Il pirata, L'elisir d'amore, Rigoletto, Anna Bolena, Don Pasquale, La Favorita, Roberto Devereux, La Fille du régiment, Lucrezia Borgia, Manon, Werther, La traviata, Don Giovanni, El rapte en el serrall, Così fan tutte i La flauta màgica.

## Referències

* ↑ «Josep Bros». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Josep Bros - Lloc web oficial
# Glanmire

Glanmire (en gaèlic irlandès Gleann Maghair que vol dir "Vall del peix petit") és una vila al comtat de Cork, a la província de Munster. Es troba a la regió de Cork Metropolità, a 6 kilòmetres de Cork i a 214 kilòmetres de Dublín. L'àrea de Glanmire aplega Riverstown (Baile Roisín), Brooklodge (Cill Ruadháin) i Sallybrook (Áth na Sailí).

## Història

Glanmire té una llarga història que es remunta als principis cristians d'Irlanda. El pont de pedra situat a Riverstown és una de les construccions més antigues de Cork. Es diu que Oliver Cromwell va passar pel pont per inspeccionar Glanmire durant la Conquesta d'Irlanda per Cromwell. Brian de Glanmire, nebot del rei gaèlic Brian Boru, va viure aquí. A l'església parroquial que es troba en un turó sobre el poble, Sarah Curran, amant de Robert Emmet es va casar amb capità Henry Sturgeon en 1805.
En la dècada de 1800 Glanmire era molt més petit, i principalment només va consistir en la zona del poble. Era una zona altament industrialitzada amb fàbriques de llana i molins repartits pel riu Glashaboy. Una epidèmia de verola va delmar la població al poble.

## Situació de l'irlandès

Hi ha prop de vuit-cents parlants d'irlandès a l'àrea de Glanmire, 250 alumnes assisteixen a les Gaelscoil Scoil Naomh Micheál (Saint Michael's - Upper Glanmire), Scoi Naomh Iosaf (Saint Joseph's - Riverstown), Scoil Chill Ruadháin (Brooklodge Primary School) i Gaelscoil Uí Drisceoil. D'altra banda, uns 550 estudiants assisteixen al Gaelcholáiste Coláiste an Phiarsaigh, obert en 1973. També hi ha una "mini-Gaeltacht" a Ard Bharra que es va establir entre d'altres pel músic tradicional Tomás Ó Canainn.

## Enllaços externs

* «Home - GLANMIRE ROCKS FOR A YOUTH CAFE».
* Glanmire Parish
* Sarsfields Hurling Club's
* Glanmire Community Information
* «Glanmire Parish, County Cork, Ireland».
# Gai Cicereu

Gai Cicereu (en llatí Caius Cicereius) era secretari (scriba) de Publi Corneli Escipió Africà el vell.
Va ser candidat a pretor l'any 174 aC amb el fill d'Escipió, però en veure que obtenia més vots que aquest va renunciar al seu favor i es va presentar sol al següent any (173 aC). Quan va sortir elegit i va obtenir la província de Sardenya. Però el senat li va ordenar anar a Còrsega per conduir la guerra contra els rebels corsos. Va fer la guerra als corsos i els va concedir la pau a canvi d'un tribut, i llavors va anar a Sardenya.
L'any 172 aC, en tornar a Roma, va demanar els honors del triomf per la seva victòria a Còrsega però el senat li va negar l'honor per no ser la seva província i va celebrar el triomf pel seu compte al Mont Albà, on va construir un temple a Juno Moneta en commemoració de la victòria. El mateix any el senat l'envià com a ambaixador al rei il·liri Gentius, i altre cop el 167 aC amb la mateixa funció. L'any 168 aC va consagrar el temple erigit el 172 aC, segons explica Titus Livi.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/722?rgn=pages;view=image;q1=CicereiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 707. ]
# Erki Pütsep

Erki Pütsep (Jõgeva, Comtat de Jõgeva, 25 de maig de 1976) és un ciclista estonià, professional des del 2000 fins al 2013.
En el seu palmarès destaquen tres campionats nacionals en ruta, el 2004, 2006 i 2007.

## Palmarès

* 2002
** 1r a la Bordeus-Saintes
* 2004
** Campió d'Estònia en ruta
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic
* 2005
** 1r al Gran Premi del Somme i vencedor d'una etapa
* 2006
** Campió d'Estònia en ruta
* 2007
** Campió d'Estònia en ruta
** 1r a E.O.S. Tallinn Gran Premi
** 1r al SEB Eesti Ühispank Tartu GP
* 2009
** 1r al Gran Premi de Tallinn-Tartu

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. Abandona (17a etapa)
* 2007. 137è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Tiocianat d'argent

El tiocianat d'argent és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tiocianat ${\ce {SCN-}}$ i cations argent (1+) ${\ce {Ag+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {AgSCN}}$. El tiocianat d'argent es presenta en forma de cristalls blancs, amb un punt de fusió de 63–64 °C. És un compost molt poc soluble en aigua (pK$_{ps}$ = 11,99). És insoluble en etanol, acetona i dissolucions d'àcids i soluble en dissolucions d'amoníac. És sensible a la llum

## Referències

* ↑ «SILVER THIOCYANATE | 1701-93-5». [Consulta: 29 octubre 2019].
# Monolene antillarum

Monolene antillarum és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes present des de les costes del Canadà fins a Florida i el nord del Golf de Mèxic. Probablement també al nord de la costa de Sud-amèrica. Pot arribar als 11,8 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Jaume Duran i Castellanos

Jaume Duran i Castellanos (Barcelona, 1891 - Barcelona, octubre 1983), fou un escultor i professor de l'Escola de Bells Oficis de la Mancomunitat i a l'Escola del Treball de la Diputació de Barcelona.
Es va formar en l'Escola de Belles Arts de Barcelona i al taller del seu oncle l'imatger Miquel Castellanos, va ser deixeble de l'escultor Esteve Monegal i va realitzar un viatge d'estudis amb una beca a Florència. Viatjant per diverses parts d'Itàlia així com a Brussel·les i París.
L'any 1942 va participar en l'Exposición Nacional de Bellas Artes de Barcelona amb l'obra La niña de la concha, i hi va obtenir el diploma de tercera classe.

## Obra

La seva obra es classifica d'estil clàssic quan realitzava monuments, a les seves escultures destaquen els retrats realistas realitzats a personatges públics de la política i la cultura catalana de primers del segle xx.
Una de les seves obres més reconegudes és l'encàrrec del grup per a la plaça Catalunya de Barcelona en què havia de representar un homenatge al·legòric del Montseny.
A començaments dels anys cinquanta, li van ser encarregades quatre escultures per a la balustrada de la façana del Palau Casades, seu del Col·legi d'Advocats de Barcelona, aquestes obres representen personalitats vinculades al món del dret, Ramon Berenguer IV, Sant Ramon de Penyafort, Sant Oleguer i la d'Alfons X el Savi.
* Retrat de Eduardo Dato (1930) (Barcelona).
* Sant Ramon de Penyafort (1953) (Barcelona).

## Referències

* ↑ «esquela de Jaime Durán Castellanas». La Vanguardia, 24-10-1983, pàg. 16.
* 1 2 DDAA, 2004, p. volum 7.
* ↑ «Exposición Nacional de Bellas Artes de Barcelona, 1942». ABC, 19-07-1942, p. 17.
* ↑ «Jaume Duran i Castellanos». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ Barral i Altet, Xavier. «Art Públic.Montseny. Comentari». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ Fabre, Jaume. «Alfons X el Savi, Ramon Berenguer IV, sant Ramon de Penyafort, sant Oleguer». Art Públic.Ajuntament de Barcelona. Crònica. [Consulta: 30 gener 2013].

## Bibliografia

* DDAA. La Gran Enciclopèdia en català Volum 7. Barcelona: Edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5435-0.
# Gnesip

Gnesip (Gnesippus, Γνήσιππος) fill de Cleòmac, fou un poeta líric, que va escriure versos eròtics o llicenciosos criticats i atacats per Quiònides, Cratí d'Atenes i Èupolis. Alguns fragments esmentats per Ateneu de Naucratis semblen més aviat tragèdies.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Gnesippus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Emil Steinbach

Emil Steinbach (Boxberg, 15 de novembre de 1849 - Magúncia, 6 de desembre de 1919) fou un músic alemany. Era germà del també compositor Fritz Steinbach.
Estudià en el Conservatori de Leipzig i fou director de la banda municipal de Baden, i des de 1898 de l'orquestra del Teatre de l'Òpera de Magúncia. Gaudí de gran anomenada coma director de música wagneriana.
Va compondre molta música de cambra i per a orquestra, així com nombrosos lieder.

## Referències

* ↑ «Emil Steinbach». Encyclopædia Britannica [Consulta: 22 gener 2017].
# Eunom

Eunom és el nom dels següents personatges:
* Eunom d'Esparta, rei d'Esparta de la línia Pròclida
* Eunom d'Atenes, almirall atenenc
* Eunom de Locris, músic grec
* Eunom, metge grec
* Eunom (mitologia), noi mort accidentalment per Hèracles a la cort d'Eneu
# Salvador Cea-Bermúdez Buzo

Salvador Cea-Bermúdez Buzo (Màlaga, 17 de febrer de 1803 - Roma, 31 d'octubre de 1852) fou un aristòcrata i polític espanyol, fugaçment ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Fill de Manuel Cea-Bermúdez Lacosta, el 4 d'octubre de 1832 es casà a Alemanya amb María Antonia Gertrudis Colombí Bode, i per això assolí el títol de comte consort de Colombí. Quan es va constituir l'anomenat "ministeri llampec" de Serafí Maria de Soto i Ab-Ach en fou nomenat Ministre d'Estat, tot i que no va ocupar el càrrec. Després va marxar a Roma, on va morir el 1852. És enterrat a l'Església de la Mare de Déu de Montserrat a Roma.

## Referències

* ↑ Salvador Cea Bermúdez a geanet.org
* ↑ Ministeris d'Espanya a luisbelenes.es
# Tiocianat de sodi

El tiocianat de sodi és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tiocianat ${\ce {SCN-}}$ i cations sodi (1+) ${\ce {Na+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {NaSCN}}$. S'empra en agricultura com a fungicida.

## Propietats

El tiocianat de potassi es presenta en forma de cristalls blancs, amb una densitat d'1,7 g/cm³ i un punt de fusió de 287 °C. És un compost molt soluble en aigua (139 g en 100 g d'aigua a 21 °C). Es descompon si se'l escalfa a 368 °C.

## Aplicacions

S'empra com herbicida.

## Referències

* ↑ PubChem. «Sodium thiocyanate» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2019].
# Miguel Castelo Agra

Miguel Ángel Castelo Agra (Freás de Eiras, Ramirás, 20 d'abril de 1946) és un periodista i cineasta gallec.

## Trajectòria

Llicenciat en Ciències de la Informació en l'especialitat d'Imatge. Va començar a la indústria audiovisual als anys setanta realitzant curtmetratges. Va combinar la seva activitat com a crític de cinema i teatre amb produccions per a cinema, televisió i vídeo. El 1979 va fundar la distribuïdora Rula Difusora Cultural Galega i posteriorment la productora Video Trama (1983). Va dirigir per a TVE el primer programa dedicat al cinema gallec, Do cinema galego (1984), i va col·laborar en diversos espais de la Televisión de Galicia. Ha estat professor de mitjans audiovisuals a l'ETS d'Arquitectura de la Corunya.

## Filmografia

* A tola (1974), de Miguel Gato (com a foto-fixa).
* Fendetestas (1975), de Antonio F. Simón (com a foto-fixa)
* Illa (1976), de Carlos L. Piñeiro.
* O herdeiro (1976), de Miguel Gato.

### Com a director

* O pai de Migueliño (1977).
* Macana de dote, ché (1991).
* O desexo (1992), adaptació del conte de Rafael Dieste "O vello que quería ver o tren".

## Referències

* ↑ Miguel Castelo a Galiciadigital.com

## Enllaços externs

* Fitxa a AVG
# Jaume Elias i Casas

Jaume Elias i Casas (Barcelona, 6 de novembre de 1919 - Barcelona, 18 de setembre de 1977) fou un futbolista català dels anys 1930 i 1940.

## Trajectòria

Format al CE Europa, passà posteriorment per l'històric FC Martinenc (que acabada la guerra el nou règim feixista havia forçat a anomenar-se UD San Martín). L'any 1940 fou fitxat pel RCD Espanyol, club on es proclamà campió de Copa aquell mateix any, malgrat que no va jugar-hi gaires partits. La temporada següent formà una gran línia defensiva al costat de Ricard Teruel i els porters Albert Martorell i Josep Trias. Aquesta temporada l'equip tornà a arribar a la final de la Copa d'Espanya però aquest cop fou derrotat pel València CF.
Això no obstant, la bona plantilla que tenia de l'Espanyol aquells anys limitava l'accés d'Elias a la titularitat, fet que aprofità per demanar al president del club, Francisco Sanz, la baixa per poder ingressar al FC Barcelona el 1943. Al Barcelona jugà un total de 123 partits de lliga durant sis temporades. En totes les competicions disputà 172 partits i marcà 12 gols. Augmentà el seu palmarès amb tres lligues i una copa espanyoles, i formà una bona línia defensiva al costat de Josep Puig Curta. Abandonà el futbol el 1949 amb només 30 anys.
Jugà cinc partits amb la selecció catalana de futbol.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Copa espanyola: 1
** 1939-40

### FC Barcelona

* Lliga espanyola: 3
** 1944-45, 1947-48, 1948-49
* Copa Llatina: 1
** 1949
* Copa espanyola: 1
** 1941-42
* Copa d'Or Argentina: 1
** 1944-45
* Copa Eva Duarte de Perón: 1
** 1947-48

## Referències

* 1 2 3 4 «Fallece Jaume Elias i Casas». Mundo Deportivo, 20-09-1997. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ En el campo del Español, 17 març 1940, La Vanguardia
* 1 2 «Elías» (en castellà). hallofameperico. [Consulta: 31 desembre 2017].
* ↑ «Cathonys Blaugrana». [Consulta: 31 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a Sportec Arxivat 2009-12-27 a Wayback Machine.
* Perfil a BDFutbol
* Biografia a wikicule
# Grace Fulton

Grace Caroline Fulton (17 de juliol de 1996) és una actriu i ballarina estatunidenca. És coneguda per interpretar una jove Melinda Gordon a Ghost Whisperer, Haley Farrell a Bones i la versió jove de Natalie Wood a The Mystery of Natalie Wood. També va interpretar el personatge de Sydney Briggs a Home of the Brave. Va protagonitzar la pel·lícula de televisió Back When We Were Grownups, interpretant Young Biddy. El 2017 va aparèixer a la pel·lícula Annabelle 2: La creació i va treballar de nou amb el mateix director interpretant Mary Bromfield a la pel·lícula de superherois Shazam!, del 2019. Va repetir el paper de Mary Bromfield, aquesta vegada com a versió adolescent i superheroïna, a la seqüela, Shazam! Fury of the Gods.

## Referències

* ↑ «Grace Fulton - BFI».
# Epifani III de Constància

Epifani III de Constància (en llatí Epiphanius, en grec antic Ἐπιφάνιος), fou bisbe de Constància (l'antiga Salamina de Xipre) i metropolità de Xipre. Se li coneix una carta dirigida al patriarca Joan de Constantinoble de felicitació per la seva restauració com a patriarca (867). Algun altre escrit dels atribuïts a Epifani I o Epifani II podria ser també seu.

## Referències

* ↑ 4.Epiphanius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 38
# Eunom (metge)

Eunom (en llatí Eunomus, en grec antic Εὔνομος) era un metge grec que devia viure al segle i aC o una mica abans. Asclepíades Farmació cita una de les seves fórmules mèdiques, com diu Galè. A la cita de Galè diu Εὔνομος ὁ Ἀσκληπιάδης, i probablement hauríem de llegir Εὔνομος ὁ Ἀσκληπιάδειοσ, és a dir, un seguidor d'Asclepíades de Bitínia, que va viure també al segle I aC.

## Referències

* ↑ 1. Eunomus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 95
# Salvador Cañellas i Pujals

Salvador Cañellas i Pujals (Barcelona, 17 de gener de 1974), més conegut com a Salvador Cañellas júnior, és un pilot català d'automobilisme que disputà el Campionat Mundial de Ral·lis, el Campionat d'Europa de Ral·lis i el Campionat d'Espanya de Ral·lis.
És fill de Salvador Cañellas i Gual, guanyador el Campionat d'Espanya de Ral·lis de l'any 1972.

## Trajectòria

Cañellas s'inicia al món del ral·li als anys 90, tenint la victòria al campionat monomarca Copa SEAT Ibiza de 1997 com a primer èxit destacat. L'any 1995 disputa per primera vegada una prova del Campionat Mundial de Ral·lis al disputar el Ral·li de Catalunya amb un Seat Ibiza GTi 16V.
L'any 1999, amb Carlos del Barrio com a copilot, queda subcampió del Campionat d'Espanya de Ral·lis de Terra amb un SEAT Córdoba WRC aconseguint guanyar dos ral·lis. Aquell mateix any també guanya dos proves del Campionat de França de Ral·lis de Terra: el Rallye Terre des Cardabelles i el Rallye Terre des Drailles.
La temporada 2000, de nou amb un SEAT Córdoba WRC, queda subcampió del Campionat d'Espanya de Ral·lis d'Asfalt, tan sols per darrere del guanyador Jesús Puras. L'any següent tornaria a quedar subcampió, aquest cop superat per Luis Monzón.
L'any 2003 es centra amb la disputa del Campionat Mundial de Ral·lis júnior amb un Suzuki Ignis S1600 i Xavier Amigó de copilot. Finalitza en segona posició final del campionat, tan sols dos punts de darrera del guanyador Brice Tirabassi.

## Enllaços externs

* Perfil a ewrc-results