OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aleix Garrido Cañizares

Aleix Garrido Cañizares (Ripoll, 22 de febrer de 2004) és un futbolista professional català que juga actualment com a migcampista al FC Barcelona Atlètic.

## Carrera de club

Nascut a Ripoll, Catalunya, Garrido es va incorporar a l'acadèmia de FC Barcelona el 2012.
Va debutar amb el Barça Atlètic el 9 de gener de 2022, a la Primera Federació. Va marcar l'únic gol del seu equip en una derrota per 2-1 a casa contra el Betis Deportivo.
Garrido va ser convocat per primera vegada al primer equip del FC Barcelona per a un partit de la Lliga contra l'Elx, i va debutar en la victòria per 4-0, substituint Ansu Fati. Després del partit, l'entrenador Xavi va elogiar la seva habilitat, qualificant-lo de dotat tècnicament.

## Carrera internacional

Garrido ha representat Espanya a nivell internacional juvenil.

## Palmarès

Barcelona
* La Liga: 2022–23

## Referències

* 1 2
* 1 2 «Aleix Garrido makes FC Barcelona debut». fcbarcelona.com, 01-04-2023. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ «FC Barcelona B 1-2 Betis Deportivo: 2022 opens with a defeat». , 09-01-2022.
* ↑ Jiménez, Juan. «Aleix Garrido, leading the next generation at Barcelona». en.as.com, 01-04-2023. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Rincón, Jaime. «Xavi: "La idea de poner a Eric en el medio es de Jordi Cruyff"» (en castellà). marca.com, 01-04-2023. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Aleix Garrido a WorldFootball.net
* ↑ «FC Barcelona, Liga champions 2022/23!». , 14-05-2023.
# Res inter alios acta

Res inter alios acta és una locució llatina, habitualment d'ús jurídic, prové de res inter alios acta, aliis nec nocet nec prodest (en català: "lo realitzat o jutjat per uns, no beneficia ni perjudica a altre"). L'expressió més curta es podria traduir-se com "cosa feta entre aliens (o altres)". La frase s'utilitza per a expressar la doctrina segons la qual un contracte o un acord entre diverses persones (inter parts) no pot afectar un tercer que no ha estat part en aquest. Els efectes jurídics del mateix es limitarien, per tant, als drets i obligacions de les parts que ho van realitzar.
A part del seu ús en el dret civil especialment en l'àmbit contractual, també és aplicable en el dret internacional públic entre estats pel que fa a tractats internacionals.
També s'usa una expressió encara més curta, la de "res inter alios" que es pot traduir com "un assumpte entre altres no és de la nostra incumbència".

## Referències

* ↑ «Res inter alios acta, aliis nec prodesse, nec nocere potest». [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ RAE. «Definición de res inter alios acta - Diccionario panhispánico del español jurídico - RAE» (en castellà). [Consulta: 26 agost 2020].
# Joan Subirats (desambiguació)

«Joan Subirats» té aquests significats:
* Joan Subirats i Humet (Barcelona, 1951), catedràtic en Ciència Política de la Universitat Autònoma de Barcelona, i ministre d'Universitats del govern espanyol
* Joan Subirats i Lemos (La Ràpita, 1955 - Arenys de Mar, 1997), artista multidisciplinar, pintor, dibuixant, dissenyador gràfic i dissenyador de webs català
# Licinia Junia

La lex Licinia Junia (o Junia Licinia) va ser una llei de l'antiga Roma que establia penes greus per aquells que no respectaven el trinundius (espera de tres nones) abans de l'entrada en vigor d'una llei, fets que ja havien estat sancionats per la Lex Caecilia Didia. Va ser proposada pels cònsols Dècim Juni Silà i Luci Licini Murena l'any 62 aC. Establia penes més greus que la llei Caecilia Didia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 98 [Consulta: 12 abril 2022].
# L'idiota (Weinberg)

L'idiota, op. 144, és una òpera en quatre actes i deu escenes composta per Mieczysław Weinberg el 1985, sobre un llibret rus d'Aleksandr Medvédev, basat en la novel·la L'idiota (1869) de Fiódor Dostoievski. Una versió curta es va estrenar el 19 de desembre de 1991 a l'Òpera de cambra de Moscou. L'obra completa es va estrenar el 9 de maig de 2013 sota la direcció de Thomas Sanderling al Nationaltheater Mannheim.

## Referències

* ↑ «Informació de l'estrena» (en alemany). Nationaltheater Mannheim. [Consulta: 15 juny 2020].
# Maria Isabel Ferranda de Borbó

Maria Isabel Ferranda de Borbó (Aranjuez, 18 de maig de 1821 - París, 17 de maig de 1897) va ser una infanta d'Espanya.

## Orígens

Va néixer a Aranjuez el 18 de maig de 1821, filla de l'infant Francesc de Paula de Borbó, fill menor de Carles IV, i de la princesa Lluïsa Carlota de Borbó-Dues Sicílies. Va ser germana del rei Francesc d'Assís, consort d'Isabel II. Va ostentar el títol d'infanta d'Espanya des del seu naixement, i, a més, se li va concedir el títol de dama de l'Orde de les Dames Nobles de la Reina Maria Lluïsa.

## Vida

Va créixer a la cort de Madrid, però a finals de 1838 es va exiliar amb els seus pares a causa de la tensió provocada amb la reina regent Maria Cristina de Borbó a causa de la intenció de l'infant Francesc de Paula de formar part de la regència, amb el suport dels liberals, sense èxit.
A França va conèixer al comte Ignacy Gurowski, un aristòcrata polonès, amb qui es va escapar i es va casar en secret, fet que va provocar un gran escàndol. Es van casar a Dover, el 26 de juny de 1841. Finalment, la família va accedir al matrimoni i ambdós van establir la residència a Brussel·les. La parella va tenir vuit fills.

## Mort

Va morir a París el 9 de maig de 1897.

## Descendència

Amb Ignacy Gurowski, va tenir:
* María Luisa (Brussel·les, 1842-Madrid, 1877). Senyora de Beltrán de Lys.
* Carlos Luis (Laeken, 1846).
* María Isabel (Brussel·les, 1847-Madrid, 1935).
* Fernando (Brussel·les, 1848-Amorebieta, 1875). Marquès de Bondad Real.
* Carlos (Brussel·les, 1854-Madrid, 1856).
* Augusto (Madrid, 1855).
* Luis (Madrid, 1856).
* María Cristina (Madrid, 1860-1901). Vescomtessa de Trancoso.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Borbón Borbón-Dos Sicilias, María Isabel Fernanda de (1821-1897, infanta de España)» (en castellà). Portal de Archivos Españoles. Ministeri de Cultura i Esport. [Consulta: 13 febrer 2023].
* 1 2 3 Robles do Campo, Carlos «Los infantes de España bajo la Ley Sálica». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, vol. 10, 2007, pàg. 347-348. Arxivat de l'original el 2022-10-05 [Consulta: 13 febrer 2023].
# Alfredo Talavera

Alfredo Talavera Díaz (18 de setembre de 1982) és un futbolista mexicà, internacional amb la selecció mexicana.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2014.

## Referències

* ↑ «Mexico World Cup squads». The Telegraph, 02-06-2014 [Consulta: 17 juny 2014].
Talavera amb Mèxic - plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Mèxic – Copa del Món de futbol 2014
1 Corona •
2 Rodríguez •
3 Salcido •
4 Márquez •
5 Reyes •
6 H. Herrera •
7 Layún •
8 Fabián •
9 Jiménez •
10 dos Santos •
11 Pulido •
12 Talavera •
13 Ochoa •
14 Hernández •
15 Moreno •
16 Ponce •
17 Brizuela •
18 Guardado •
19 Peralta •
20 Aquino •
21 Peña •
22 Aguilar •
23 Vázquez •
Seleccionador: M. Herrera
Selecció de futbol de Mèxic – Copa del Món de futbol 2018
1 Corona •
2 Ayala •
3 Salcedo •
4 Márquez •
5 Gutiérrez •
6 J. dos Santos •
7 Layún •
8 Fabián •
9 Jiménez •
10 G. dos Santos •
11 Vela •
12 Talavera •
13 Ochoa •
14 Hernández •
15 Moreno •
16 Herrera •
17 Je. Corona •
18 Guardado  •
19 Peralta •
20 Aquino •
21 Álvarez •
22 Lozano •
23 Gallardo •
Seleccionador: Osorio
Selecció de futbol de Mèxic – Copa del Món de futbol 2022
1 Talavera •
2 Araujo •
3 Montes •
4 E. Álvarez •
5 Vásquez •
6 Arteaga •
7 Romo •
8 Rodríguez •
9 Jiménez •
10 Vega •
11 Funes Mori •
12 Cota •
13 Ochoa •
14 Gutiérrez •
15 Moreno •
16 Herrera •
17 Pineda •
18 Guardado (c) •
19 Sánchez •
20 Martín •
21 Antuna •
22 Lozano •
23 Gallardo •
24 Chávez •
25 Alvarado •
26 K. Álvarez •
Seleccionador: Martino :
# Res no tornarà a ser com abans

Res no tornarà a ser com abans és un telefilm de 2015 dirigit per Carol López, adaptació de l'obra teatral homònima de la mateixa autora, i protagonitzat per Dolo Beltrán, Andrés Herrera, Olalla Moreno i Andrew Tarbet. L'any 2018 la pel·lícula va estar nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió, tot i que l'estatueta se la va endur La llum d'Elna, de Sílvia Quer.

## Argument

La Dolo és cantant, i és la parella de l'Andrés, que treballa amb l'Andrew, el seu amic estatunidenc que va traslladar-se a Barcelona per amor a la seva parella, l'Olalla, professora en una escola infantil. Tots quatre amics entrecreuen les seves vides per parlar de la felicitat i la infelicitat, de secrets, de desitjos, de traïcions, de relacions de parella, de fills, d'allò que no volem, de pors, de crisis, de contradiccions, i de què significa "casa".

## Repartiment

* Dolo Beltrán: Dolo, parella de l'Andrés
* Andrés Herrera: Andrés, parella de la Dolo
* Olalla Moreno: Olalla, parella de l'Andrew
* Andrew Tarbet: Andrew, parella de l'Olalla
* Chantal Aimée: Chantal, exdona de l'Andrés
* Carles Cruces: "Pingui", pare del Nil
* Amparo Fernández: Domi, persona que neteja l'oficina de l'Andrés i l'Andrew
* Gloria Sirvent: professora de l'escola on treballa l'Olalla
* Carla Schilt: Clàudia, filla de l'Andrés i la Chantal
* Noah Expósito: Bruno, fill de l'Olalla i l'Andrew
* Gael Cárdenas: Nil, un dels nens de l'escola
* Anna Rua: Clara

## Referències

* 1 2 «"Res no tornarà a ser com abans", la versió televisiva de l'obra de Carol López». CCMA, 13-03-2017 [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ Res no tornarà a ser com abans, al web de l'Acadèmia del Cinema Català
* ↑ «59 produccions catalanes són candidates als X Premis Gaudí». El Punt Avui, 28-11-2017 [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ Res no tornarà a ser com abans a Catalanfilms&tv
# Abdies

Abdies (grec antic: Ἀβδίας, Abdías; llatí: Abdias) va ser un profeta i escriptor jueu. Se'l considera l'autor del Llibre d'Abdies.
Va ser el quart dels dotze profetes menors. La Bíblia no dona informació sobre la naixença, la vida i mort d'aquest personatge. Sant Jeroni parla sobre la seva sepultura, que era a Samaria, on va ser vist per santa Paula. Abdies va escriure un únic capítol contra els idumeus. Molts autors el confonien amb l'Abdies majordom de la casa d'Acab; si fos així, Abdies hauria viscut cent anys abans de la resta de profetes dels que es conserven escrits. Sembla cert que va viure un temps en captivitat a Babilònia, a la mateixa època que Jeremies, car es queixa de les grans matances i altres delictes dels idumeus contra els jueus, els quals havien fugit dels seus enemics a la presa de Jerusalem i anaven errants d'una banda a una altra. Aleshores els idumeus, units amb els enemics dels jueus, els perseguien i en feien matances. Per aquest motiu prediu Abdies que els idumeus seran severament castigats, que serviran d'exemple a la resta de nacions i seran dissipats com a poble, que Jerusalem serà reedificada i que el mont Sió tornaria a veure restablerta la seva antiga santedat i religió, passaria, doncs, la casa d'Israel a ser la dominant. En alguns passatges imita l'estil de Jeremies, i copia fins i tot les mateixes paraules. Se suposa que les amenaces d'Abdies contra els idumeus, van ser en part dutes a terme per Nabucodonosor, qui en el cinquè any de la presa de Jerusalem, va envair amb les seves tropes les províncies limítrofes a Judea. Les demés amenaces es van complir en temps dels macabeus, quan els idumeus van quedar sota el domini jueu.

## Referències

* ↑ AADD, 1848, p. 14-15.

## Bibliografia

* AADD. Biografía eclesiástica completa : vida de los personajes del Antiguo y Nuevo Testamento, de todos los santos que venera la Iglesia, papas y eclesiásticos célebres por su virtudes y talentos en órden alfabético (en castellà). Tom I. Madrid i Barcelona: Imprentas de D. Eusebio Aguado y de D. J. M. Grau y Cia., 1848.
# Joan Procopi de Bassecourt i de Bryas

Joan Procopi de Bassecourt i de Bryas (Barcelona, 1740 — Barcelona, 1820) fou un militar barceloní originari dels Països Baixos austríacs.
Era fill del militar Procopi Francesc de Bassecourt i de Thieulane, primer comte de Santa Clara i baró de Maials. Heretà aquests títols del seu pare. Serví al cos de guàrdies de valons i, el 1795, fou nomenat governador de Lleida, i, posteriorment, governador de la Louisiana i de la Florida. Es traslladà a Cuba, d'on fou capità general entre 1796 i 1799, i hi la bateria de Santa Clara i inicià la colonització de l'illa de Pinos. Entre 1802 i 1808 fou capità general de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Joan Procopi de Bassecourt i de Bryas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Gouesnière

La Gouesnière (en bretó Gouenaer) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.583 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 660 | 669 | 799 | 809 | 942 | 1.068 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Joël Hamel | |
# Maria Isabel Ferrer i Álvarez

Maria Isabel Ferrer i Álvarez (Barcelona, 1963) és una política catalana.
És diplomada en Treball social per la Universitat Ramon Llull el 1987 i graduada en Treball Social per la UNED el 2016. Té també un Màster en Protecció Civil i Gestió d'emergències per la Universitat de València (2015). Postgrau en Salut Mental en situacions de violència política i catàstrofes (Universitat Complutense de Madrid)
Des del 1989 ha tingut diferents càrrecs tècnics dins l'Ajuntament de Barcelona. Des del setembre de 2017 és Cap del Departament de Resiliència Urbana a l'ajuntament de Barcelona.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida com a diputada amb la llista de Junts per Catalunya. El 19 de juny del 2018, Ferrer va ser nomenada directora general de Protecció Civil, per la qual cosa va decidir renunciar a la seva acta de diputada.

## Referències

* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ «Erra (JxCat) serà diputada al Parlament per la renúncia de Ferrer en ser designada directora general de Protecció Civil». CCMA.
# Alfredo Tena Garduño

Alfredo Tena Garduño (21 de novembre de 1956) és un exfutbolista mexicà.
Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1978. El 2012 fou nomenat entrenador assistent de Javier Aguirre Onaindía al RCD Espanyol.

## Referències

* ↑ Alfredo Tena Garduño a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
* ↑ «“Este empate nos sabe bien”». Mundo Deportivo, 02-03-2014. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Rei d'Egipte

La monarquia egípcia arrenca el 1805 amb l'establiment dels valís otomans hereditaris. Ismaïl Paixà el 8 de juny de 1867 va agafar el títol de khediv equivalent a virrei hereditari. En establir-se el domini britànic al començar la I Guerra mundial, el títol va esdevenir sultà que fou canviat a rei el 16 de març de 1922.

## Valís hereditaris

* Muhàmmad Alí Paixà 1805 - 1848
* Ibrahim Paixà 1848
* Muhàmmad Alí Paixà (segona vegada) 1848 - 1849
* Abbàs Hilmí I Paixà 1849 - 1854
* Muhàmmad Saïd Paixà 1854 - 1863
* Ismaïl Paixà 1863 - 1867 (esdevé khediv el 8 de juny de 1867)

## Khedivs

* Ismaïl Paixà 1867 - 1879
* Muhàmmad Tawfiq Paixà 1879 - 1892
* Abbàs Hilmí II Paixà 1892 - 1914

## Sultans

* Hussayn Kàmil 1914 - 1917
* Àhmad Fuad 1917 - 1922 (canvia el títol a rei el 16 de març de 1922 i passa a ser Fuad I)

## Reis

* Fuad I 1922 - 1936 (rei d'Egipte o màlik Misr, sobirà de Núbia, Sudan, Kordofan i Darfur)
* Faruq I 1936 - 1952 (fins a 19 d'octubre de 1951, rei d'Egipte, sobirà de Núbia, Sudan, Kordofan i Darfur; després rei d'Egipte i del Sudan)
** príncep Muhàmmad Alí, president del Consell de Regència 1936 - 1937
* Fuad II 1952 - 1953
** príncep Muhàmmad Abdul Moneim, president del Consell de Regència 1952-1953
# Abd al-Hamid ibn Ahmad

Abd-al-Hamid ibn Àhmad ibn Muhàmmad ibn Abd-as-Sàmad aix-Xirazí (mort vers 1118) fou un visir gaznèvida a cavall dels segles xi i xii.
Era d'una família que tradicionalment havia servit els governants locals, primer els samànides i després els gaznèvides. El seu pare, Abu-Nasr Àhmad, fou visir de Massud (I) ibn Mahmud (1030-1040) i després de Mawdud ibn Massud (1041-1048).
Abd-al-Hamid va servir el sultà Ibrahim ibn Massud (1059-1099) durant els darrers vint anys del seu regnat i després el seu fill Massud (III) Ala-ad-Dawla (1099-1115) durant setze anys.
Va morir vers el 1118, probablement executat per ordre de Bahram-Xah ibn Massud, que el considerava massa proper als interessos de l'anterior sultà, Màlik Arslan Xah ibn Massud (1116-1118), a qui Bahram-Xah havia enderrocat amb suport seljúcida.

## Referències

* C. E. Bosworth, “'Abd-Al-Haid b. Ahmad b. 'Abd-Al-Sama,” Encyclopædia Iranica, I/1, p. 110; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abd-al-hamid-samad-shirazi
# Jean Frédéric Guillaume Bierstedt

Jean Frédéric Guillaume Bierstedt (actiu a París entre els anys 1827-1839, i a Brussel·les el 1841), fou un fabricant de pianos belga.
Bierstedt fou un fabricant belga que començà a treballar a Brussel·les el 1823, en el número 85 de la rue de la Madeleine, lloc on va dirigir el magatzem del fabricant parisenc Jean-Henri Pape. Entre els anys 1823 i 1839 Bierstedt va construir pianos de taula amb el seu propi nom i va rebre la menció d'honor per un instrument de l'exposició nacional francesa de 1827. També va rebre medalles a Cambrai el 1828 i a Valenciennes el 1835.
Bierstedt probablement es traslladà a París cap a l'any 1827, ja que un dels seus pianos que ha sobreviscut (EP 103) porta una adreça de París: rue Montmartre 127, i a la seva "declaració de domicili" consta la rue de faubourg Poisonnière, amb data del 2 de juny d'aquest mateix any. Després de 1839 el nom de Bierstedt desapareix de tots els registres.

## Referències

* ↑ Dictionnaire des facteurs d'instruments de musique en Wallonie à Bruxelles du 9e siècle à nos jours. Liège: Pierre Mardaga, éditeur, 1986. ISBN 2-87009-250-4.
* 1 2 Clinkscale, Martha Novak.. Makers of the piano. Oxford [England]: Oxford University Press, 1993-1999. ISBN 0-19-816323-1.
* ↑ Agenda musical pour l'année 1836 : contenant tous les renseignements utiles aux amateurs de musique et aux artisties. Genève: Minkoff Reprint, 1981. ISBN 2-8266-0739-1.
# La Goteta

Es coneix com la Goteta a la zona de la ciutat valenciana d'Alacant situada entre la cara nord-oest de la Serra Grossa i l'avinguda de Dénia. Encara que popularment se la sol denominar com a barri, la Goteta no ho és de forma oficial, doncs forma part dels barris de Bonavista de la Creu i del Pla del Bon Repòs. No obstant això, la Goteta es troba incorporada al Districte 1 d'Alacant de manera independent als barris en els quals s'estén.
El barri deu el seu nom a l'aigua subterrània que proveïa en el passat a unes casetes de la zona, la qual brollava de la serra gota a gota. Els habitatges (de protecció oficial) que existeixen en l'actualitat en aquesta zona van ser construïts en 1968, quan només existia el camp dels Ametllers, el col·legi Calasancio i una ceràmica abandonada. Durant dècades va ser un barri dormitori, més aviat tranquil (amb algun problema de drogues que va acabar sent controlat) i una miqueta abandonat per l'administració. Al maig de 2003 es va obrir el centre comercial Plaza Mar 2, que va revitalitzar la zona. Amb la inauguració al setembre de 2013 de la línia 2 del TRAM Metropolità d'Alacant, el barri disposa d'una parada del tramvia (la parada de la Goteta-Plaza Mar 2). Popularment, la Goteta s'estén una mica més enllà de l'avinguda de Dénia, ja al Pla del Bon Repòs, i abasta els característics edificis de la Piràmide (oficialment Edifici Montreal), i Excelsior II.

## Vegeu també

* Pas de la Goteta

## Referències

* 1 2 INFORMACION. «El resurgir de un barrio - Informacion.es». [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ Paco, Paco. «LOS GRANDES DE LA GOTETA: EXCELSIOR Y MONTREAL». Alacantí de profit, 12-01-2013. [Consulta: 1r desembre 2016].
# Maria Isabel d'Orleans (comtessa de París)

Maria Isabel d'Orleans, princesa d'Orleans (Sevilla 1848 - Villamanrique de la Condesa (província de Sevilla) 1919). Princesa de sang de França de la Casa dels Orleans amb el tractament d'altesa reial que per gràcia de la reina Isabel II d'Espanya fou elevada al rang d'infanta d'Espanya amb el tractament d'altesa reial.
Nascuda a Sevilla el dia 21 de setembre de 1848, essent filla del príncep Antoni d'Orleans i de la infanta Lluïsa Ferranda d'Espanya. Maria Isabel era neta per via paterna del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies mentre que per via materna ho era del rei Ferran VII d'Espanya i de la princesa Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies.
El 30 de maig de l'any 1864, a l'edat de 16 anys, es casà a Kingston-on-Thames (Anglaterra) amb el príncep Felip d'Orleans, cap de la casa reial de França. Felip era fill del príncep Ferran Felip d'Orleans i de la duquessa Helena de Mecklenburg-Schwerin. La parella tingué vuit fills:
Maria Isabel i Felip crearen un ambient culte i refinat que permeté als prínceps d'Orleans vincular-se amb les principals monarquies catòliques europees del moment: Àustria, Borbó-Dues Sicílies, Savoia-Aosta i Orleans.
Els prestigi aconseguit pels comtes de París i les seves magnífiques relacions amb la Casa Reial britànica feren que s'elegís la princesa Helena d'Orleans, filla dels comtes, com a esposa del príncep hereu Albert Víctor del Regne Unit, fill primogènit dels llavors prínceps de Gal·les i després reis Eduard VII del Regne Unit i Alexandra de Dinamarca. Ara bé, el problema religiós i la negativa de la princesa d'abandonar el catolicisme desferen la idea d'unir les cases d'Orleans i del Regne Unit.
Altres foren els pretendents de les princeses Orleans, la princesa Helena fou l'elegida pel tsar Alexandre III de Rússia per convertir-se amb esposa del tsarevitx i posterior tsar Nicolau II de Rússia per tal d'establir, d'aquesta forma, una unií duradora entre França i Rússia. En aquest cas la negativa de Nicolau fou el fet que feu fracassar la relació que ja es donava per feta, en aquell moment Nicolau ja estava enamorat de la princesa Alexandra de Hessen-Darmstadt.
Maria Lluïsa morí el 1919, vint-i-cinc anys després que el seu espòs, a la localitat sevillana de Villamanrique de la Condesa a l'edat de 71 anys.