OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dakimakura

Un dakimakura (抱き枕) (de daki (抱き) "per agafar o abraçar" i makura (枕) "coixí") és un tipus de coixí llarg japonès. La paraula es tradueix sovint com a "coixí per abraçar". Des del punt de vista semàntic, els dakimakura no són diferents als coixins ortopèdics occidentals, i són habitualment utilitzats per la joventut japonesa com a "objectes de seguretat". No obstant això, des d'una perspectiva occidental, la paraula "dakimakura" s'utilitza principalment per indicar els coixins amb il·lustracions gràfiques dels personatges femenins estil bishōjo.

## Història

Durant l'any 1990, els dakimakura van començar a entrellaçar-se amb la cultura otaku, donant lloc a la producció de fundes de coixí amb imatges impreses de bishōjo de diversos animes o galge. Molts d'aquests dakimakura van ser llançats al mercat per la marca Cospa, una tenda de roba que actualment segueix fent els dakimakures oficials.

## Referències

* ↑ Galbraith, Patrick W. The Otaku Encyclopedia: an Insider's Guide to the Subculture of Cool Japan. Kodansha International, 2009.
# Heterolita

L'heterolita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'hausmannita. Va rebre el seu nom per Gideon Emmet Moore del grec έταίρος, companyia, en al·lusió a l'original associació que fa amb la calcofanita a la seva localitat tipus.

## Característiques

L'heterolita és un òxid de fórmula química ZnMn₂O₄. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es troba en forma de cristalls piramidals, de fins a 1 centímetre; també es troba en forma botrioide, en agregats estalactítics i fibrosa; també com a exsolució lamel·lar en franklinita. És un mineral isostructural amb l'hausmannita, l'hidrohetaerolita, i la iwakiïta. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari associat a altres minerals de manganès, principalment en dipòsits de minerals hidrotermals. Sol trobar-se associada a altres minerals com: franklinita, calcofanita, hodgkinsonita, wil·lemita, hemimorfita, manganita, romanechita i calcita. Va ser descoberta l'any 1877 a la mina Marshall, a Sterling Hill, Ogdensburg (Nova Jersey, Estats Units). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina San Miguel (Ribes de Freser, Ripollès).

## Referències

* ↑ «Hetaerolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 abril 2016].
* 1 2 «Hetaerolite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 27 abril 2016].
* ↑ Pedro Mingueza, Joan Rosell-Riba, David Ruiz-Corominas, Jordi Ibáñez-Insa, Albert Vaquero, Valentín Bártulos «Estudi mineralògic de la mina "San Miguel", Ribes de Freser, el Ripollès, Girona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 2, 2022, pàg. 3-38 [Consulta: 23 gener 2024].
# Canon EF-S 17-55mm f/2.8 IS USM

El Canon EF-S 17-55mm f/2.8 IS USM és un objectiu zoom tot terreny, el qual es troba entre una focal gran angular i normal, amb muntura Canon EF-S.
Va ser anunciat per Canon el 21 de febrer de 2006, amb un preu de venda suggerit de 143.000¥.
Actualment, és l'objectiu zoom més lluminós de la sèrie EF-S fabricat per Canon.
La seva distància focal de 15-85mm té el mateix camp visual en una càmera EOS de la sèrie EF-S que una lent de 27-88mm en una càmera de fotograma complet.
És un tot terreny, per tant es pot utilitzar per molts tipus de fotografia, com ara per paisatges o retrats.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Distància focal: 17-55mm
* Obertura: f/2.8 - 22
* Motor d'enfocament: USM (Motor d'enfocament ultrasònic, ràpid i silenciós)
* Estabilitzador d'imatge de 3 passes
* Distància mínima d'enfocament: 35cm
* Rosca de 77mm
* Distorsió òptica a 17mm de -2,03% (tipus barril) i a 55mm de 1,15% (tipus coixí).
* A f/2.8 hi ha un ombrejat a les cantonades de més d'un pas de llum. A 17mm i f/5.6 és on l'objectiu ombreja menys les cantonades, encara que a f/4 aquest efecte ja es veu força rebaixat.
* A 17mm i entre f/4 i f/5.6 i a 55mm i f/5.6 és on l'objectiu dona la millor qualitat òptica.

## Construcció

* La muntura i una part interna són de metall, la resta són de plàstic.
* El diafragma consta de 7 fulles, i les 19 lents de l'objectiu estan distribuïdes en 12 grups.
* Consta de tres elements asfèrics i dues lents d'ultra baixa dispersió.

## Accessoris compatibles

* Tapa E-77 II
* Parasol EW-83J
* Filtres de 77mm
* Tapa posterior E
* Funda LP1219
* Tub d'extensió EF 12 II

## Objectius similars amb muntura Canon EF-S

* Sigma 17-50mm f/2.8 EX DC OS HSM
* Sigma 18-50mm f/2.8-4.5 DC OS HSM
* Tamron SP AF 17-50mm f/2.8 XR Di II VC LD Aspherical (IF)
* Tamron SP AF 17-50mm f/2.8 XR Di II LD Aspherical (IF)
* Tokina AF-X Pro 16-50mm f/2.8 DX

## Referències

* 1 2 «Canon EF-S 17-55mm f/2.8 IS USM Specs» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «EF-S17-55mm f/2.8 IS USM» (en anglès). Canon camera museum.
* ↑ «Canon EF-S 17-55mm f/2,8 USM IS - Retest @ 15mp / Review» (en anglès). Optical limits. Arxivat de l'original el 2023-02-02. [Consulta: 2 febrer 2023].
* 1 2 «Canon EF-S 17-55mm f/2.8 USM IS - Review / Test Report - Analysis» (en anglès). Optical limits. Arxivat de l'original el 2023-02-02. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «Canon 17-55mm f/2.8 IS» (en anglès). Kenrockwell.
* ↑ «Canon EF-S 17-55mm f/2.8 IS USM Accesorios» (en castellà). Canon España. Arxivat de l'original el 2023-02-02. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «Sigma 17-50mm F2.8 EX DC OS HSM Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Sigma 18-50mm F2.8-4.5 DC OS HSM Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Tamron SP AF 17-50mm F/2.8 XR Di II VC LD Aspherical (IF) Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Tamron SP AF 17-50mm F/2.8 XR Di II LD Aspherical (IF) Overview» (en anglès). Dpreview.
* ↑ «Tokina AF-X Pro 16-50mm f/2.8 DX Overview» (en anglès). Dpreview.
# Mas Alvardés

El Mas Alvardés és un edifici de Sant Boi de Lluçanès (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici format per diversos cossos de planta rectangular i teulat a doble vessant, adossats l'un al costat de l'altre donant diferents nivells de teulada. Els murs són de pedres irregulars i morter que en alguns llocs ha estat arrebossat amb ciment. La major part de la casa té dues plantes, però el cos més gran, possiblement la primera ampliació, en té tres. Al davant de la casa i allargant la façana dreta del conjunt hi ha diverses construccions annexes que encara es fan servir de cort o de pallissa.

## Història

La diversitat de cossos que presenta aquesta construcció demostra les diferents fases constructives que l'han configurat. Originàriament era una petita casa, possiblement una de les parts centrals de l'actual construcció, a la qual es varen afegir successivament les diverses ampliacions.

## Referències

* 1 2 «Mas Alvardés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Antoine Quinquet

Antoine Quinquet (9 de març de 1745, Soissons - 1803) fou un farmacèutic i inventor francès. L'any 1760 va començar com a aprenent d'un apotecari a la mateixa ciutat i el 1777 es va traslladar a París on va treballar per Antoine Baumé i el 1779, va tornar a París on va obrir la seva pròpia farmàcia.

## Altres interessos científics

El 1783 va participar en la construcció d'un globus que va ser presentat al rei pels Montgolfier.
Estava interessat en millores en la il·luminació i també el 1783, va millorar la làmpada inventada per Aimé Argand mitjançant l'addició d'una xemeneia de vidre. Aquests llums van ser venuts sota el seu propi nom i van passar a denominar-se quinquet a França.
El 1794 es va convertir en el cap farmacèutic de l'Hospital Nacional i va morir el 1803.

## Referències

* 1 2 «Antoine Quinquet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ «Lustre quinquet en tôle peinte» (en français), 30-08-2017. [Consulta: 22 octubre 2020].
# Can Mateu (Sant Boi de Llobregat)

Can Mateu és una casa a la vila de Sant Boi de Llobregat (el Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Es tracta d'una casa entre mitgeres, amb façana al carrer Major i pati a la part del darrere. Les reduïdes dimensions de la façana no resta elegància a la porta principal, amb arc de mig punt remarcat per carreus i dovelles de factura regular i ben escairada que s'ha mantingut fins al moment en un bon estat, així com les pedres en dues dimensions alternades i la llinda amb la data gravada que emmarquen la finestra de la primera planta. La petitesa de l'obertura del segon pis sembla indicar que estava habilitat com a golfes o graner, fins i tot podria fer les funcions de magatzem, donat que el carrer major era seu de tallerets i comerços. Un ràfec de bigues de fusta, de considerables dimensions, protegeix la façana de les aigües de la teulada, amb vessant del carrer. L'interior està molt degradat i fa les funcions de magatzem.

## Història

No hi ha dades històriques concretes d'aquest casal, però per la data que consta a la façana (1675) es va construir al gran moment de Sant Boi, quan el pas del riu per anar o tornar de Barcelona era obligat per aquest contrada, doncs el pont de Molins de Rei encara no s'havia construït. Aquesta obligatorietat de pas, va convertir la població en un centre comercial important i una vila estratègica en tots els aspectes. Són d'aquests temps els altres grans casals de Sant Boi: Cal Silio, Cal Fraret, Cal Puig, Cal Diví... i d'altres.
Posteriorment fa de magatzem. El 1879 Joan Mateu va fer obrir la porta d'entrada al pati de darrere.

## Referències

* 1 2 3 «Can Mateu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Athis-Mons

Athis-Mons és un municipi francès, situat al departament d'Essonne i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 29.427 habitants.
Forma part del cantó d'Athis-Mons i del districte de Palaiseau. I des del 2016, de la divisió Grand-Orly Seine Bièvre de la Metròpoli del Gran París.
Athis-Mons es va formar el 1817 ajuntant dos pobles, Athis (al llarg del Sena) i Mons (a l'altiplà adjacent). L'àrea més baixa del municipi s'anomena comunament Athis-Val.
# Hestieu del Pont

Hestieu, en llatí Hestiaeus, en grec antic Έστιαἷος, fou un filòsof grec nascut al Pont, que és esmentat únicament per Ateneu de Naucratis. Pertanyia al grup dels filòsofs estoics.

## Referències

* ↑ 3.Hestiaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 445
# Cantons de les Ardenes

Els Cantons de les Ardenes (Gran Est) són 37 i s'agrupen en 4 districtes:
* Districte de Charleville-Mézières (17 cantons, amb cap a la prefectura de Charleville-Mézières) : cantó de Flize - cantó de Fumay - cantó de Givet - cantó de Mézières-Centre-Oest - cantó de Mézières-Est - cantó de Monthermé - cantó de Nouzonville - cantó d'Omont - cantó de Renwez - cantó de Revin - cantó de Rocroi - cantó de Rumigny - cantó de Signy-l'Abbaye - cantó de Signy-le-Petit - cantó de Villers-Semeuse - cantó de Charleville-La Houillère
* Districte de Rethel (6 cantons, amb cap a la sotsprefectura de Rethel) : cantó d'Asfeld - cantó de Château-Porcien - cantó de Chaumont-Porcien - cantó de Juniville - cantó de Novion-Porcien - cantó de Rethel
* Districte de Sedan (6 cantons, amb cap a la sotsprefectura de Sedan) : cantó de Carignan - cantó de Mouzon - cantó de Raucourt-et-Flaba - cantó de Sedan-Est - cantó de Sedan-Nord - cantó de Sedan-Oest
* Districte de Vouziers (8 cantons, amb cap a la sotsprefectura de Vouziers) : cantó d'Attigny- cantó de Buzancy - cantó de Le Chesne - cantó de Grandpré - cantó de Machault - cantó de Monthois - cantó de Tourteron - cantó de Vouziers
# Mas Nou del Lledoner

El Mas Nou del Lledoner és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia prop de la carretera N-340 (km 318-319). D'estructura basilical i amb un tancat exterior on hi figura la inscripció "F. R. 1777". El portal de la casa és d'arc escarser i les obertures del pis són balcons, que demostren una construcció posterior o reforma. La creuera central ve rematada per unes golfes amb arcades d'arc rodó. Als voltants de la casa hi ha les construccions pròpies de la seva primitiva funció rural. Carretera amunt, a uns 400 m, hi ha el Mas Vell del Lledoner.

## Història

Durant el segle xix era hostal i actualment és una segona residència.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Nou del Lledoner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Andròcides

Andròcides és el nom dels següents personatges:
* Andròcides (metge), metge grec
* Andròcides de Cízic, pintor grec
# Can Mateu (Tavertet)

Can Mateu és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa rural unida a una eixida a Can Lluci i a la Pallissa. És de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a migdia. La vessant dreta abriga també un cos annexionat a l'edifici però de construcció diferent i amb una finestra a la planta baixa i una altra al primer pis. El cos principal presenta un portal rectangular, al damunt s'hi endevina un sobrearc triangular, i una finestra a la part esquerra. A nivell del segon pis, dues finestres més amb els ampits motllurats.

## Història

Aquesta casa, com moltes les de Tavertet, és fruit de l'època d'expansió demogràfica i d'afany constructiu que dominà la pagesia catalana durant els segles XVII i XVIII, fet que en el cas de Tavertet queda palès amb l'ampliació de l'església romànica durant la mateixa època. Can Mateu, a diferència de les altres del terme no ha estat restaurada i sembla abandonada.

## Referències

* 1 2 «Can Mateu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Atri (Itàlia)

Atri és un municipi situat en el territori de la Província de Teramo, a Abruços, (Itàlia).

## Demografia

* Gràfica d'evolució demogràfica de Atri entre 1861 i 2001
* Font ISTAT - elaboració gràfica de Viquipèdia
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 1r gener 2017 | 2018 | 2019 | 1r gener 2023 |
| 11.378 | 11.366 | 11.320 | 11.325 | 11.315 | 11.345 | 11.320 | 11.350 | 11.332 | 11.275 | 11.260 | 11.248 | 11.251 | 11.288 | 11.256 | 11.204 | 11.150 | 11.228 | 11.268 | 11.196 | 11.112 | 11.111 | 11.025 | 10.941 | 10.865 | 10.772 | 10.720 | 10.635 | 10.575 | 9.996 |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Paiza

Paiza o paizi o gerege (en mongol: Пайз; en persa: پایزه paiza, en xinès: 牌子 páizi) va ser una identificació per als funcionaris i enviats mongols que significava certs privilegis i autoritat. Va permetre als nobles i funcionaris exigir béns i serveis a la població civil.

## Història

Encara que només es requeria a algú amb paiza perquè se'l subministressin muntures i les racions especificades, els que portaven insígnies militars van utilitzar el yam fins i tot sense tenir una paiza. Els funcionaris i nobles de l'Imperi mongol van emetre paizes no oficials i van abusar del poble civil. Per tant, Ogodei (mandat 1229-1241) va prohibir a la noblesa l'emissió de paizas.
Per atreure als comerciants estrangers, el Kagan els van donar paiza que els va eximir dels impostos i els va permetre la utilització d'estacions o yam. No obstant això, Mongke (mandat 1251-1259) va limitar els abusos notoris i va enviar investigadors imperials per supervisar l'activitat dels comerciants que havien estat patrocinats pels mongols. Se'ls va prohibir l'ús de les estacions imperials o el yam i de les paizes. Marco Polo, que va visitar la dinastia Yuan durant el regnat de Kublai (mandat 1260-1294), va deixar una bona descripció de la paiza.
Mahmud Ghazan (mandat) 1295-1304), al kanat Il-kanat, va reformar l'emissió, creant formes establertes i segells graduables, ordenant que totes les identificacions es mantinguessin arxivades en la cort i la cancel·lació de les que tinguessin mes de trenta anys d'antiguitat. Va reformar els nous paizes en dos rangs i va ordenar que portessin els noms dels portadors en elles per evitar que fossin transferides, a més de l'obligació de la seva devolució al final del termini oficial marcat.
Encara que les paizes van ser popularitzades pels mongols, no eren en realitat una innovació seva, -al contrari de l'afirmació comuna-. Similars passaports ja estaven en ús en el nord de la Xina sota la dinastia Liao i la seva utilització va continuar sota els regnes posteriors, com la dinastia Jin i l'imperi tangut. La paiza tenia set rangs diferents.
* Un gerege en escriptura mongol, que es va trobar a l'antic territori dels mongols de l'Horda d'Or (riu Dnièper, 1845)
* Identificació d'un vigilant nocturn de l'imperi mongol, amb inscripcions en persa (esquerra), mongol (dreta). La inscripció de Mongòlia es llegeix «Anunci: Cura amb els malfactors».

## Referències

* ↑ «[Fitxer:八思巴文鐡牌-Safe Conduct Pass (Paiza) with Inscription in Phakpa Script MET DT7052.jpg Safe Conduct Pass (Paiza) with Inscription in Phakpa Script]» (en anglès). THE MET. [Consulta: 11 juny 2017].
* ↑ Ata Malik Juvaini, trans. and ed. John Andrew Boyle, David Morgan-Genghis Khan: the history of the world conqueror, p.29
* ↑ Laurence Bergreen Marco Polo: from Venice to Xanadu, p.341
* ↑ George Lane-Genghis Khan and Mongol rule, p.34
# Daniel Heggli

Daniel Heggli (21 d'abril de 1962) va ser un ciclista suís. Del seu palmarès destaquen dues medalles de plata als Campionats del Món en Contrarellotge per equips.

## Palmarès

* 1982
** 1r al Cinturó a Mallorca i vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Homaloptera tweediei

Homaloptera tweediei és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong, la península de Malaca i Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos PDR.161 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantons del Calvados

Els Cantons de Calvados són 49 i s'agrupen en quatre districtes:
# Mas Nou (Santa Bàrbara)

El Mas Nou és un mas del terme municipal de Santa Bàrbara, a la comarca catalana del Montsià.
Està situat a 45 metres d'altitud, en el sector nord-est del terme, i també al nord-est de la població de Santa Bàrbara, a l'oest del barranc de Pelós. És a migdia del Mas de Picard, al nord-est del Mas de Soquet i al nord del Mas del Corderer.

## Referències

* ↑ «Mas Nou». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 777.

## Enllaços externs

* El Mas Nou en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Mates (Sant Cebrià de Vallalta)

Can Mates és un edifici de Sant Cebrià de Vallalta (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada al costat nord de la riera de Mates; s'accedeix per un camí tot just arribats a Sant Cebrià, per la carretera, des de Sant Pol. Un cop passada la riera veurem primer Can Goitia i després Can Mates. Es troba dalt d'un turó d'on es veu la vall de la riera. A mitjans d'aquest segle fou molt reformada seguint un estil classicitzant. Segons sembla l'edifici original semblava un castell i se l'anomenava com a tal. Conserva una petita capella elevada sobre el camí. Per les llindes i motllures de les finestres, l'edifici originari podria ser del segle xviii, donat el seu estil barroc. La casa és propietat de la família dels marquesos de Montsolís, que tenen un mausoleu a l'església parroquial de Sant Cebrià.

## Referències

* ↑ «Can Mates». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Auguste Laurent

Auguste Laurent (La Folie, prop de Langres, 14 de novembre del 1807 - París, 23 d'abril del 1853), fou un químic francès. Estudià entre 1826 i 1829 a l'Ecole des Mines a París llicenciant-se com a enginyer de mines l'any 1830. Els anys 1830-1831 fou ajudant de Jean-Baptiste Dumas a l'Ecole Centrale des Arts et Métiers. Posteriorment acceptà una posició de químic a la fàbrica de porcel·lanes de Sèvres fins al 1834. L'any 1835 funda una escola privada de química a París que ha de tancar al cap d'un any. Després d'un curt període d'activitat en una perfumeria parisenca obtingué el títol de Docteur ès Sciences l'any 1837. El 1838 és nomenat catedràtic de química a la universitat de Bordeus que deixa el 1845 per retornar a París.
Descobridor de nombrosos compostos orgànics entre els quals l'antracè descobert el 1835 en col·laboració amb Dumas i l'àcid ftàlic descobert el 1836. El 1837 aïllà també el crisè i el pirè i el 1841 identificà l'àcid carbòlic (fenol), dedicant un gran esforç a l'estudi dels derivats d'aquest.
En la seva obra "Theorie des combinaisons organiques" defensà el punt de vista que totes les substàncies orgàniques es podien derivar dels hidrocarburs. La seva teoria dels nuclis es basa en la descripció dels compostos orgànics postulant l'existència d'uns nuclis bàsics a partir dels quals es poden obtenir nuclis derivats per substitució. Aquesta teoria li permeté establir el primer intent rigorós de la història per a una classificació dels compostos orgànics que representà mitjançant models geomètrics. Laurent és especialment conegut per haver treballat a partir de 1844 juntament amb Charles Frédéric Gerhardt en problemes relacionats amb la química estructural, la classificació dels compostos orgànics i l'establiment d'una nova nomenclatura per a aquests. Les definicions de Laurent de la molècula com a la unitat menor de matèria capaç de donar lloc a una reacció química i de l'àtom com a la quantitat més petita d'un element químic que apareix en una combinació foren de gran importància en el desenvolupament posterior de la química teòrica.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Laurent, Auguste». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 289. ISBN 8429270043.