OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# André Goosse

André Goosse (Lieja, 16 d'abril de 1926 - Ottignies, Valònia, 4 d'agost de 2019) va ser un romanista i gramàtic belga.

## Vida i obra

Goosse va fer el batxillerat a Stavelot. Després de la Guerra Mundial, que el deixà orfe, de 1945 a 1949 va ser alumne de la Universitat catòlica de Lovaina. El 1959 va defensar la tesi, dirigida per Omer Jodogne, que consistí en una edició de l'obra de Jean d'Outremeuse (1338-1400), Ly myreur des histors. Fragment du second livre (années 794–826), (Brussel·les 1965). Des de 1967 va ser professor de filologia romànica a la Universitat catòlica de Lovaina (després a la de Lovaina-la-Nova, amb la universitat francesa en escindir-se la universitat).
Va ser fundador, i més tard president, del Conseil international de la langue française. El 1976 va ser nomenat membre de l'Acadèmia Reial de Bèlgica, de la qual seria de 1996 a 2001 secretari. També va ser membre del Conseil supérieur de la langue française en France des de 1989. El 1991 es va jubilar.
El 1950 es va casar amb Marie-Thérèse Grevisse i es va convertir en gendre i col·laborador de Maurice Grevisse (1895–1980). El va rellevar en les cròniques lingüístiques del diari La Libre Belgique des de 1966, i després de la seva mort s'ocupà de la publicació de les diferents edicions de la gramàtica Le bon usage. Grammaire française (1a ed. 1936), que modernitzà a partir de les 12 i 13 edicions i refeu en gran part a partir de la 14a.
Després de la mort de la seva primera dona es va casar el 1988 amb l'escriptora France Bastia.

## Publicacions

* Façons de parler, Gembloux 1971
* La néologie française aujourd'hui, Paris 1975
* Nouvelle grammaire française (amb Maurice Grevisse), Gembloux 1989
* La nouvelle orthographe. Exposé et commentaires, Louvain-la-Neuve 1991
* (col·laborador) Belgicismes. Inventaire des particularités lexicales du français en Belgique, Louvain-la-Neuve 1994
* (col·laborador) Une langue, une communauté. Le français en Belgique, Louvain-la-Neuve 1997 (amb Daniel Blampain, Jean-Marie Klinkenberg, Marc Wilmet).
* Façons belges de parler, Brussel·les 2011 (Recull de cròniques)

## Bibliografia

* Mélanges de grammaire et de lexicologie françaises, Louvain-la-Neuve 1991 (Recull d'articles, amb una biografia i llistat de publicacions)
* Le point sur la langue française. Hommage à André Goosse, ed. Michèle Lenoble-Pinson i Christian Delcourt, Brussel·les 2006 (Miscel·lània d'homenatge, amb una biografia i llistat de publicacions)

## Enllaços externs

* Pàgina web a l'Acadèmia belga (amb bibliografia)
# Yakhdun-Lim

Yakhdun-Lim o Yahdun-Lim (a vegades transcrit com Yakhdunlim) va ser rei de Mari entre els anys 1810 aC fins i 1793 aC aproximadament, successor del seu pare Yaggid-Lim.
Formava part de la dinastia amorrita dels Lim, que van ocupar el territori de l'antic regne de Mari. Inicialment va reforçar el seu poder lluitant contra els petits regnes d'aquella zona, i va sotmetre les ciutats de l'Eufrates mig entre elles Terqa, al nord de Tuttul. Després es va estendre cap a la vall del Khabur. Es va trobar amb l'oposició de Xamxi-Adad I d'Ekallatum que també es volia expandir per la mateixa zona i el va derrotar, cosa que el va convertir en un sobirà poderós. Va buscar aliats i va contactar primer amb Iamkhad (Alep) a l'oest, però finalment va optar per l'aliança amb Eshunna a l'est, encara que de fet en va ser vassall. Això va molestar a Iamkhad que va cridar a una revolta dels nòmades benjaminites contra Mari. Però Yakhdun-Lim en va sortir victoriós i va fer una expedició fins a la mateixa costa de la mar Mediterrània, potser al Líban. Per defensar la seva frontera occidental va fundar la ciutat de Dūr-Yahdun-Lîm («Fortalesa de Yakhdun-Lîm») més amunt de Terqa. Una inscripció diu que durant el seu regnat es van refer i engrandir les muralles de Terqa i de Mari. Va construir també un temple dedicat al déu Xamaix on s'ha conservat una inscripció que defineix al rei de Mari com un gran benefactor del seu poble, i que va estendre el seu poder fins al Mediterrani i va imposar tributs a molts regnes. Va tenir diversos enfrontaments amb Xamxi-Adad I, al que va derrotar. Sembla que Xamxi-Adad va tornar a lluitar amb ell un altre cop, i aquesta vegada devia vèncer, ja que s'ha conservat un fragment a les Tauletes de Mari que parlen del desastre sofert per Yakhdun-Lim, sense que se'n puguin esbrinar més detalls.
Després d'aquest període d'èxits va arribar un final de regnat difícil. Hi va haver greus desacords a la família reial de Mari, que van provocar, al menys, l'expulsió del tron de Yakhdun-Lim pel seu fill usurpador Sumu-Yaman potser l'any 1793 aC.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Siria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 122-136. ISBN 9788446019497.
# Memòries de la casa morta

Memòries de la casa morta (rus: Записки из Мёртвого дома) és una novel·la de Fiódor Dostoievski publicada l'any 1862.
En aquesta obra es reflecteix la desesperació de l'autor quan va estar empresonat per crims contra la seguretat de l'Estat. Ell va estar acusat de debatre sobre las idees utòpiques socialistes i liberals sorgides a França.

## Traducció catalana

Memòries de la casa morta, traducció de Jaume Creus. Martorell: Adesiara, 2011. ISBN 978-84-92405-43-5.

## Antecedents

L'autor va ser empresonat el 23 d'abril de 1849 i condemnat a mort per activitats antigovernamentals per la seva vinculació amb el Cercle Petrashevski. El 22 de desembre de 1849 va ser traslladat per tal d'ésser afusellat, junt amb altres 25 detinguts, però la seva pena va ser commutada per la de treballs forçats a Omsk (Sibèria), on hi va romandre 5 anys i gràcies a una amnistia decretada per Alexandre II, va poder tornar a Sant Petersburg. Allà es va convertir en un jugador i per això va tenir grans deutes durant tota la seva vida.

## Argument

Recull les vivències del personatge Alexanfre Petròvitx Goriàntxikov a la presó siberiana per haver matat la seva esposa. Cada capítol descriu les anècdotes, les diferents temàtiques i conversacions o experiències que viuen els presoners, els seus sentiments sobre el Nadal, l'estiu, intents de fuga i altres detalls de la societat, l'administració i la cultura russes. En aquest llibre es reflecteixen les pròpies experiències de l'autor a la presó i el tipus de persones amb què va conviure, que malgrat ser criminals descriu amb una gran humanitat. En aquesta obra es fa una pregona reflexió sobre la psicologia criminal. Transmet els seus coneixement de la Bíblia, llibre que el mateix autor llegia diàriament a la presó i del que en va derivar la seva idea de la utilitat del sofriment com alliberament i salvació espiritual.
La història transcorre majoritàriament en el primer any de presó, sense especificar dates exactes. Apareixen diverses publicacions alternatives com “Records de la casa dels morts” (a causa d'una traducció deficient), “Memòries de la casa morta”, “Notes de la casa morta” o “El sepulcre dels vius”.
L'autor arriba a la conclusió que l'única possibilitat de llibertat per a l'home a la presó són els llibres.

## Personatges

Akim Akímitx és un exmembre de l'Acadèmia militar de Rússia; es troba en la presó per haver disparat accidentalment a un príncep i haver incendiat una fortalesa. A la presó és una figura respectada per tractar-se d'un bon negociador.
Sirotkin, un jove atractiu de 23 anys, empresonat per haver mort el capità del seu batalló. Apareix sovint per la seva homosexualitat.
Gazin, amb el pseudònim "l'aranya", empresonat per haver matat molts nens quan era soldat i sentir-se orgullós d'haver-ho fet.
Apareixen altres personatges com el de Baklushin.

## Adaptacions

El compositor moravià Leoš Janáček adaptà aquesta novel·la en el seu llibret d'òpera De la casa dels morts (Z mrtvého domu).

## Enllaços externs

* Text francès a Wikisource
* Text anglès (tots els formats) a Projecte Gutenberg
# Ferran Pou i Moreno

Ferran Pou i Moreno (Palma, 1876-1949). Advocat i polític.
En l'exercici de la seva professió va ser, sobretot, criminalista i laboralista. Va participar en alguns judicis destacats com el dels carrabiners que mataren els contrabandistes germans Isern Vidal (1934) i el judici a Bartomeu Gamundí Cardell, acusat del crim de Sant Jordi (1929). Com a advocat laboralista va defensar en diferents ocasions Llorenç Bisbal i altres dirigents obrers.
Va formar part del partit Unió Republicana i va ser elegit regidor de l'Ajuntament de Palma en els anys 1903, 1909, 1913 i 1917. Entre 1917 i 1918 va participar en el Bloc Assembleista. El 1913, amb Jeroni Pou i Magraner i Bartomeu Castañer, passà a formar part del Partit Reformista de Melquiades Álvarez. A partir de 1922 liderà el reformisme mallorquí.
Iniciativa seva, com a regidor de Palma, va ser l'organització de l'Exposició Regional d'Art (1920), destinada a reunir obres de tots els pintors de l'illa. Es presentaren més de cent obres i se’n seleccionaren unes setanta. Entre d'altres, hi participaren Antoni Gelabert, Joan Fuster, Pilar Montaner, Joan A. Fuster Valiente, Tito Cittadini, Pere Càffaro, Cristòfol Pizà, Francesc Rosselló, Joaquim Tudela, Josep Tarrés, Joan Pizà, Miquel Arcas i Luis Derqui.
El 1931 era el dirigent més destacat del Partit Reformista a Mallorca i formà part del Front Únic Antimonàrquic. Després de la proclamació de la Segona República es va fer càrrec de la Diputació de Balears, amb Francesc Julià i Jaume Bauzà. Des de la Diputació intentà promoure la creació d'un segon hospital.

## Fons Mercè Pou Tomás

El 1980 Mercè Pou Tomàs va fer donació a l'Arxiu Històric de Mallorca de documentació corresponent al bufet del seu pare, l'advocat Ferran Pou i Moreno, i al seu avi patern, dels segles XIX i XX.

## Referències

* ↑ Miquel cinema. El bloc de Miquel Aleñà. La pintura moderna a Mallorca.
# Antoni Rosselló Sabater

Antoni Rosselló Sabater (Bunyola, 1888-1966) fou un sacerdot bunyolí.
Conegut a Bunyola com “es Capellà Ferrereta”, oncle del mestre teixidor Guillem Bujosa i Rosselló. Ordenat sacerdot el 1913. Va ser vicari de Santa Maria entre 1918 i 1922. El seu germà Vicenç Rosselló Sabater era republicà i havia presidit la Comissió Gestora de l'Ajuntament de Bunyola l'any 1931. Antoni Rosselló ingressà a la presó el 22 d'abril de 1937, acusat de col·laborar amb un altre sacerdot, Jeroni Alomar Poquet, que fou afusellat, en l'organització de la fuita de Mallorca de persones d'idees republicanes.
Fou sotmès a un consell de guerra, que se celebrà el 12 de maig de 1937 a l'Escola d'Arts i Oficis de Palma, en el qual també hi estaven inclosos Joan Baldú, Martí Ros, el capellà Jeroni Alomar, Gabriel Socias Llabrés, Miquel Bosch Colom, Joan Sanxo Tous, Cristòfol Torres Torres. Joan Baldú, Martí Ros i Jeroni Alomar foren declarats culpables d'un delicte consumat de rebel·lió militar, condemnats a mort i executats als afores del cementiri de Palma el 7 de juliol de 1937. Antoni Rosselló i Gabriel Socias foren condemnats a vint anys de reclusió i Cristòfol Torres, Miquel Bosch i Joan Sanxo a dotze anys i un dia per auxili a la rebel·lió. Antoni Rosselló romangué empresonat fins al febrer de 1941. Morí el 1966.

## Referències

* ↑ Arxiu Gomà. Carta del Bisbe Josep Miralles al cardenal Gomà el 5 de maig de 1937..
* ↑ «Jeroni Alomar Poquet, vicari de Son Carrió». Josep Cortès.
* ↑ Arxiu Gomà. Carta del bisbe Josep Miralles al cardenal Gomà del 14 de juny de 1937..
* ↑ MASSOT MUNTANER, Josep. El bisbe Josep Miralles i l'església de Mallorca: de la dictadura a la guerra civil. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1991.
# Kevin Connor

Kevin Connor (Londres, Regne Unit, 24 de setembre de 1937) és un director de cinema, productor i guionista anglès.

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són:

### Director

* 1973: From Beyond the Grave
* 1975: The Land That Time Forgot
* 1975: Cosmos 1999 (sèrie TV)
* 1976: Trial by Combat
* 1976: At the Earth's Core
* 1977: Oblidats pel temps (The People That Time Forgot)
* 1978: Warlords of Atlantis
* 1979: Hart to Hart (sèrie TV)
* 1979: Arabian Adventure
* 1980: Motel Hell
* 1981: Goliath Awaits (TV)
* 1982: La casa del diable (The House Where Evil Dwells)
* 1983: Wizards and Warriors (sèrie TV)
* 1983: Hotel (sèrie TV)
* 1984: Mistral's Daughter (sèrie TV)
* 1984: Call to Glory (sèrie TV)
* 1984: Partners in Crims (sèrie TV)
* 1986: Nord and South (fulletó TV)
* 1987: The Lion of Africa (TV)
* 1987: The Return of Sherlock Holmes (TV)
* 1988: What Price Victory (TV)
* 1988: Dirty Dozen: The Series (sèrie TV)
* 1989: Great Expectations (fulletó TV)
* 1989: The Hollywood Detective (TV)
* 1990: I Misteri della giungla nera (fulletó TV)
* 1992: Spies (TV)
* 1993: Sunset Grill
* 1993: Age of Treason (TV)
* 1993: Lethal Exposure (TV)
* 1993: Diana: Her True Story (TV)
* 1993: Jack Reed: Badge of Honor (TV)
* 1994: Shadow of Obsession (TV)
* 1995: Hart to Hart: Secrets of the Hart (TV)
* 1995: The Old Curiosity Shop (fulletó TV)
* 1995: The Elizabeth Taylor Story (TV)
* 1996: The Little Riders (TV)
* 1996: The Lazarus Man (sèrie TV)
* 1997: The Apocalypse Watch (TV)
* 1997: Mother Teresa: In the Name of God's Poor
* 1999: The Seventh Scroll (fulletó TV)
* 1999: Mary, Mother of Jesus (TV)
* 2000: In the Beginning (TV)
* 2002: Santa, Jr. (TV)
* 2004: Just Desserts (TV)
* 2004: Murder Without Conviction (TV)
* 2004: Frankenstein (fulletó TV)
* 2004: A Boyfriend for Christmas (TV)
* 2005: McBride: Murder Past Midnight (TV)
* 2005: McBride: The Chameleon Murder (TV)
* 2005: McBride: It's Murder, Madam (TV)
* 2005: Fielder's Choice (TV)
* 2010: The Wish List (TV)
* 2010: Farewell Mr. Kringle (TV)
* 2011: Annie Claus is Coming to Town (TV)
* 2012: I Married Who? (TV)
* 2012: Chasing Leprechauns (TV)
* 2012: Strawberry Summer (TV)
* 2013: The Thanksgiving House (TV)
* 2014: Sweet Surrender (TV)

### Productor

* 1989: The Hollywood Detective (TV)
* 1999: The Seventh Scroll (fulletó TV)

### Guionista

* 1999: The Seventh Scroll (fulletó TV)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1970: BAFTA al millor muntatge per Oh! What a Lovely War

## Referències

* ↑ «biografia de Kevin Connor». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Kevin Connor». The New York Times.
# Caprichthys gymnura

Caprichthys gymnura és una espècie de peix de la família dels aracànids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima subtropical que viu entre 40-200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: sud d'Austràlia Occidental i Austràlia Meridional.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Amblyotrypauchen arctocephalus

Amblyotrypauchen arctocephalus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 37-92 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia i al Mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 «Amblyotrypauchen arctocephalus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Villoso, E.P., G.V. Hermosa i C. Dizon, 1983. Species composition and diversity of fishes caught by otter trawling in Samar Sea. Fish. Res. J. Philipp. 8(2):33-49.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Zuidhorn

Zuidhorn (en groninguès, Zuudhörn) és un municipi de la província de Groningen, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 18.521 habitants repartits sobre una superfície de 128,37 km² (dels quals 2,76 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb De Marne i Winsum, a l'est amb Kollumerland en Nieuwkruisland, a l'est amb Groningen i al sud amb Achtkarspelen, Grootegast i Leek.

## Centres de població

| Nom | Població (2008) |
| Aduard | 2.360 |
| Briltil | 442 |
| Den Ham | 263 |
| Den Horn | 425 |
| Grijpskerk | 2.809 |
| Kommerzijl | 592 |
| Lauwerzijl | 224 |
| Niehove | 294 |
| Niezijl | 475 |
| Noordhorn | 1.584 |
| Oldehove | 1.648 |
| Pieterzijl | 224 |
| Saaksum | 107 |
| Visvliet | 367 |
| Zuidhorn | 6.559 |

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit pel conservador Bertus Fennema. El consistori consta de 17 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 4 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 4 escons
* GroenLinks, 3 escons
* ChristenUnie, 4 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 2 escons

## Enllaços externs

* www.zuidhorn.nl Arxivat 2019-09-30 a Wayback Machine.
# Ferran Puigvert i Casamitjana

Ferran Puigvert i Casamitjana (Barcelona 1918-1984) fou un pilotari i dirigent esportiu català.
Els primers esports que va practicar van ser la gimnàstica i el futbol en edat escolar, però ben aviat va començar a jugar a cesta punta en el Club Vasconia i va ser dues vegades campió de Catalunya. En l'àmbit directiu, el seu primer càrrec va ser el de president del Club Vasconia, l'entitat degana de la cesta punta a Catalunya, que va presidir entre 1956 i 1960, els mateixos anys en què va ser president de la Federació Catalana de Patinatge. El 1963 va ser nomenat vicepresident de la junta directiva de la Federació Catalana de Pilota presidida per Joan Vilà Reyes, el qual va substituir en el càrrec el 20 de desembre de 1967. Un any després, va ser nomenat seleccionador espanyol de cesta punta i el gener de 1970 va deixar la presidència de la Catalana en ser l'escollit per les autoritats espanyoles per dirigir la Federació Espanyola, càrrec en el qual va mantenir-se fins al mes de desembre de 1976. Posteriorment, va intentar tornar a la Federació Catalana de Pilota l'any 1978, però va perdre les eleccions enfront d'Agustí Carbonell.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Loren, Joan Antoni. La pilota a Catalunya. Barcelona: Federació Catalana de Pilota, 2006.
# Večelkov

Večelkov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1548.
# Antoni Rovira i Lecha

Antoni Rovira i Lecha, conegut com a Toni Rovira, (Barcelona, 21 d'agost de 1963) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1980 i 1990.

## Trajectòria

Es formà a la Unió Esportiva Horta, fitxant més tard pel Cerdanyola CH, el CE Noia, on fou campió de lliga, i el Liceo HC, on guanyà nombrosos títols. El seu darrer club fou el CP Vilafranca, on jugà cinc temporades, retirant-se el 1998. Fou internacional amb Espanya en categories inferiors i amb la selecció absoluta entre 1988 i 1993. Fou campió del món el 1989 i segon als Jocs Olímpics de Barcelona 1992.

## Palmarès
### CE Noia

* Copa d'Europa:
** 1988-89
* Recopa d'Europa:
** 1987-88
* Copa Continental:
** 1988-89
* Lliga espanyola:
** 1987-88

### Liceo HC

* Copa d'Europa:
** 1991-92
* Copa Continental:
** 1989-90, 1991-92
* Copa Intercontinental:
** 1993
* Lliga espanyola:
** 1989-90, 1990-91, 1992-93
* Copa espanyola:
** 1991

### Espanya

* Campionat del Món:
** 1989
* Copa de les Nacions:
** 1991

## Referències

* ↑ «Toni Rovira también en la órbita del Liceo». Mundo Deportivo, 10-01-1989. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Els protagonistes d'aquella final, avui». okcat.cat. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Pujalte y Rovira, adiós al hockey». Mundo Deportivo, 06-09-1998. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Kasr al-Abyad

Kasr al-Abyad (o Khirbat al-Bayda) és una construcció del desert de Síria a una 100 km al sud-est de Damasc. És de forma quadrada amb parets d'uns 60 metres i a cada angle una torre rodona. Té aparença d'un palau omeia però li manquen els elements essencials com el peristil, les voltes i la decoració amb estuc. Se suposa que fou una construcció d'un senyor àrab vassall dels romans d'Orient, del segle v o més probablement el VI.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 10-11
# Can Salvanyà (Santa Maria de Palautordera)

Can Salvanyà és una obra de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb coberta a dues vessants de teula àrab, carener paral·lel a la façana i ràfec motllurat i teula canalera. Consta de planta baixa i pis. Destaca el gran portal d'accés d'obertura senzilla, amb la llinda plana i els brancals de pedra picada i dos graons del mateix material, per accedir des del nivell del carrer. Al costat hi ha una finestra senzilla amb reixa moderna i ampit de cairons semicircular. Al primer pis trobem una petita finestra d'arc rebaixat amb l'ampit motllurat i un finestral d'obertura senzilla amb sortida a un balcó de pis motllurat i reixa de ferro treballada.

## Referències

* ↑ «Can Salvanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].