OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ebro (Florida)

Ebro és un poble dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 250 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ebro tenia 250 habitants, 102 habitatges, i 63 famílies. La densitat de població era de 30,6 habitants/km².
Dels 102 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 32,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 12% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 40.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.333 $ mentre que les dones 25.208 $. La renda per capita de la població era de 14.504 $. Entorn del 20,6% de les famílies i el 21% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ebro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ebro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Duramen

El duramen (del llatí duramen) és la part de la fusta que ocupa pràcticament tota la part central del tronc i les branques dels arbres.
El duramen està compost per cèl·lules mortes l'única funció de les quals és donar al tronc una estructura interna forta i resistent amb la qual pugui sostenir tot el pes de les branques i la capçada en general.
El duramen està envoltat per una prima albeca i en general és de color més fosc o d'un color totalment diferent de l'albeca. Com que està saturat de certes substàncies conservants que produeix el mateix arbre, el duramen també és molt més dur pesant i resistent que l'albeca a l'atac de fongs i insectes. Segons les espècies d'arbres és més o menys fàcil diferenciar albeca del duramen, per exemple és relativament fàcil en els cedres i els roures no tant en el pins i pràcticament impossible en els pollancres.

## Formació

A la majoria dels arbres la part interna de la fusta cesa en la seva activitat conductora i les seves cèl·lules vives (parenquimàtiques) moren degut fonamentalment a certs canvis:
* desintegració del protoplasma.
* reforç de les parets amb més lignina.
* acumulació en el lumen o impregnació de les parets amb substàncies orgàniques i inorgàniques: tanins, olis, gomes, resines, colorants compostos aromàtics carbonat de calci i silici.
* bloqueig dels vasos amb tílides.
La fusta que ha sofert aquest canvis és el duramen. Com més gran és la impregnació, més gran és la resistència als microorganismes que provoquen el podriment.

## Referències

* Terminologia forestal Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Característiques microscòpiques de la fusta Arxivat 2012-01-20 a Wayback Machine.
* Procediments per diferenciar albeca del duramen Arxivat 2014-10-03 a Wayback Machine.
# Doraemon: Shin Nobita no Nippon Tanjou

Doraemon: Shin Nobita no Nippon Tanjou és una pel·lícula japonesa dirigida per Shinnosuke Yakuwa i estrenada el 5 de març del 2016 al Japó. És la 36 pel·lícula en la sèrie Doraemon, i alhora, és un remake de la pel·lícula amb el mateix nom estrenada el 1989.
La primera setmana va recaptar 5,6 milions de dòlars i tingué 544.816 espectadors al Japó. Fou la setena pel·lícula més vista de l'any al seu país d'origen, i tingué estrenes reeixides a la Xina, Turquia, Hong Kong, Corea del Sud i Itàlia.

## Doblatge

| Personatge | Veu japonesa |
| Doraemon | Wasabi Mizuta |
| Nobita Nobi / Noby | Megumi Ōhara Satoshi Tsumabuki (adult) |
| Shizuka Minamoto / Sue | Yumi Kakazu |
| Suneo Honekawa / Sneech | Tomokazu Seki |
| Takeshi "Gian" Goda / Big G | Subaru Kimura |

## Referències

* 1 2 «ドラえもん『新・のび太の日本誕生』来春公開！太古の日本が舞台» (en japonès). Cinema Today, 10-07-2015. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ «映画ドラえもん　新・のび太の日本誕生(2016)» (en japonès). allcinema. Stingray.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès). Asahi.com, 10-07-2015.
* 1 2 «Top 10 Grossing Domestic Japanese, Foreign Films of 2016 Listed».
* ↑ Frater, Patrick. «China Box Office: Jackie Chan’s ‘Skiptrace’ Leaps to $60 Million Opening». Variety, 24-07-2016.
* ↑ «Doraemon box office in Turkey».
* ↑ «哆啦A梦：新·大雄的日本诞生（2016）» (en xinès). cbooo.cn.
* ↑ «Box office of Doraemon movie 36 in other countries».

## Enllaços externs

* Doraemon: Shin Nobita no Nippon Tanjou - Lloc web oficial
# Egnaci (general samnita)

Egnaci o Ignaci (en llatí Gellius Egnatius) va ser el líder dels samnites, pertanyent al clan Varriani, a la tercera guerra samnita que va esclatar l'any 298 aC.
Després de la segona campanya, el 297 aC els samnites semblava que estaven derrotats però llavors, al següent any, Gel·li Egnaci va anar a Etrúria (tot i la presència dels romans al Samni) i va aconseguir l'aliança dels etruscs. Aquest fet va obligar els romans a sortir del Samni, però els cònsols Luci Volumni i Appi Claudi Cec, combinant les seves forces, van derrotar els exèrcits aliats, (296 aC). El 295 aC Egnaci es va aliar als gals i als umbres, però retirats els etruscs i umbres, els samnites i gals es van trobar amb els romans a Sentinum on es va lliurar una batalla decisiva comandada per Publi Deci Mus en la que els romans van triomfar i Egnaci va morir.

## Referències

* ↑ 1. Gellius Egnatius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 5
# Egnaci (militar)

Egnaci o Ignaci (en llatí Egnatius), probablement fill i net d'uns senadors del mateix nom, era un militar romà que va acompanyar a Cras en la seva expedició contra els parts. Després de la derrota a la batalla de Carrhae l'any 53 aC, es va escapar de l'escenari de la batalla amb 300 cavallers.
Appià esmenta a dos Egnaci, pare i fill, que van ser inclosos en les proscripcions de l'any 43 aC i executats ambdós al mateix temps, un en braços de l'altre, que podrien ser el personatge objecte d'aquest article i el seu pare.

## Referències

* ↑ 5.Egnatius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 5
# El Boixader (Sora)

El Boixader és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cos principal és de forma allargada amb teulada a dues vessants i desaigua a la façana principal i orientació vers el sud-oest.
L'entrada és un portal de forma rectangular amb pedra treballada i a la llinda hi ha la data de 1803.
A la banda esquerra de la casa hi ha una era. Tan a la façana principal com a la de l'esquerra hi ha finestres amb pedra treballada.
A la part dreta i posterior hi ha un seguit d'edificacions auxiliars adossades al cos central i també hi ha una cabana.

## Història

Masia situada sota l'antic Castell de Rocafiguera per la seva banda de migjorn i obrint-se a la Vall de Sora.
Aquest mas ja és citat l'any 1338 com el mas "Boxader". Segons un capbreu del 21 de febrer de 1621 s'uní al mas Estrada. Posteriorment es convertirà amb una masoveria de Rocafiguera.
Degut a la seva proximitat, el seu topònim sovint s'uneix a l'antic Castell Duocastella i més tard Rocafiguera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Boixader». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# El Huffington Post

El Huffington Post és l'edició espanyola del diari digital estatunidenc The Huffington Post. Està dirigit per la periodista Montserrat Domínguez. El sotsdirector és Guillermo Rodríguez. El llançament oficial es va produir el dimarts 7 de juny de 2012 a les 00:40 hores de la nit.
La versió en castellà compta amb la participació en el 50% de PRISA i l'altre 50% correspon a The Huffington Post. L'edició espanyola s'uneix a altres edicions internacionals del mitjà nord-americà.

## Enllaços externs

* El Huffington Post - Lloc web oficial
# El Cantó

El Cantó és una entitat de població pertanyent al municipi de la Favanella, situat en la comarca de l'Oriental, en la Regió de Múrcia, en la qual es parla el valencià. Limita a l'Est amb el municipi alacantí de L'Alguenya.
Aquest fet fa que estigui íntimament lligada a la Serra del Carxe.
# Dundonnell

Dundonnell (en Gaèlic escocès: Achadh Dà Dhòmhnaill) és un poble dins de Ross i Cromarty, Escòcia, a la riba sud del Little Loch Broom i al peu d'An Teallach, al nord de l'àrea generalment coneguda com el "Great Wilderness".
Hi ha un alberg de joventut independent i una granja. Moltes ovelles semi-salvatges viuen a l'àrea, que és el punt més interior del llac. Les Ardessie Falls aboquen les seves aigües al loch proper. La flora i fauna local inclou cormorans, gavians foscos i tords.
# El Flix

El Flix és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental. El Flix és una masia dedicada a l'explotació agrària, principalment de verdures. Es troba en el sector central del terme, a migdia del Rieral de Bigues. És a la dreta del Tenes, a ponent i a l'altra banda del riu del Polígon Industrial Can Barri. A migdia seu hi ha Can Taberner i el Molí Sec. S'hi accedeix des del Rieral de Bigues pel Camí del Flix, que travessa tot el Pla de Can Masponç.
# El Fomento Reusense

El Fomento Reusense: periódico quincenal ageno a todos los partidos políticos habidos y por haber, reñido abiertamente con la política y dedicado exclusivamente al fomento de los intereses morales y materiales de nuestra localidad va ser un periòdic quinzenal que va sortir a Reus el 28 d'agost de l'any 1881.
Portava per lema "Verdad, Moralidad, Justicia". Al primer número justificava la seva aparició dient que volia conscienciar la gent, que si l'esforç que es dedicava a les baralles polítiques es dediqués a la ciutat, Reus seria la primera ciutat en economia, enllumenat públic, conservació dels carrers i les façanes, aigua potable, serveis contra incendis, mercats... i amb una bona administració municipal. Fa crítiques constants a l'ajuntament i als veïns que incompleixen les normes municipals. Parla dels carrers sense empedrar, els millors vials de la ciutat, del deixament dels jardins, de la brutícia acumulada pels racons. Anima als ciutadans a prendre iniciatives com la que han pres al carrer de Sant Joan, que entre tots han decidit construir voreres. Cap dels articles publicats anava signat. Va sortir en un moment en què l'alcalde, Joan Grau Ferrer, encara no havia iniciat el seu pla de reformes urbanes, sobretot la remodelació de la plaça de Prim.
Tenia una capçalera tipogràfica, el text anava a dues columnes i quatre pàgines. Mesurava 30 cm. S'imprimia a la Impremta de Gaietà Sabater, a la plaça del Rei, on hi havia també l'administració del periòdic. Gras i Elies diu que el director era R. Sardà Montseny.

## Localització

* Es conserven els números 1, 4 i 6 a la Biblioteca Central Xavier Amorós.

## Referències

* ↑ El Fomento Reusense. Año I, núm.1
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 37.
* ↑ «El Fomento Reusense». Catàleg Argus. [Consulta: 9-I-2018].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# El Fluvià

El Fluvià és una masia de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici civil orientat al nord amb teulada a dues vessants.

## Descripció

L'entrada forma una gran lliça de pedra treballada on hi ha un pou cisterna. Tot i que el material de construcció és molt pobre, no hi manquen detalls a l'exterior: dues galeries a la façana principal i una altra a l'angle de la façana dreta amb la posterior, de 7 arcades visibles des de la carretera de Girona a Olot (C-152).
Les façanes laterals estan reforçades amb uns petits contraforts. Al davant de la casa hi ha cabanes i quadres com a edificis auxiliars. El mas s'amplià al segle xviii, construint les voltes que es veuen actualment.

## Història

Antigament hi passava a frec el riu Fluvià, però un cataclisme o moviment sísmic entre 1105 i 1260 modificà el seu curs. Les primeres notícies daten de finals del segle xii. Era conegut com a "mansus de Fluviano" de Santi Privati de Basso. Documentada del 1248 fins aleshores, els habitants del mas tingueren una projecció social essent veguers, si bé al segle xvii van anar a viure a Olot. Els Miralles, militars de la reconquesta, eren batlles i tenien com a feu aquest mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Mas Fluvià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# El Perer de les Planes

El Perer de les Planes és una masia de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És formada per un conjunt d'edificis al voltant d'un pati central tancat. Té planta baixa i dues plantes. El portal d'entrada és de pedra i amb un arc de mig punt adovellat. Al costat de l'edifici principal hi ha una torre de secció quadrada d'igual alçada que el cos principal. La coberta és a dues vessants. És en una zona rural rodejada de camps de conreu, al nord de la població.

## Història

A segle xi ja trobem documents relatius a aquest mas. El nom "Perer" està relacionat amb la genealogia dels Parer, antics i actuals, propietaris, i de les Planes és un toponímic que ens diu on està situat el mas. Els edificis són de diferents èpoques. La casa fou cremada pels francesos quan la guerra de la Independència, i fou restaurada i en part construïda de nou pel canonge de Solsona Joan Perer, parent de la família propietària. Sobre la llinda de la porta hi ha una inscripció que diu: "Françesc Perer de Plantes. 1810".

## Referències

* 1 2 «El Perer de les Planes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# El Vendrell (Tona)

El Vendrell és una masia neoclàssica de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal cobert amb teulada a dues vessants i aiguavés a la façana principal. Es distingeixen dos cossos: la casa i un cos de galeries molt més alt.
L'edifici té forma allargada i és de destacar l'arc dovellat de la façana principal, mig estroncat per un gran finestral que hi té al damunt. A banda i banda hi ha dos balcons i altres obertures de pedra treballada. A la casa d'esquena a la carretera s'hi accedeix per una gran lliça.

### Galeria amb elements barrocs

Es tracta d'una gran galeria adossada a la part esquerra de l'edifici principal. Té quatre columnes de forma geomètrica que conformen compartiments amb doble arc de mig punt units per motius abarrocats. Dels cinc compartiments, el central uneix els dos arcs formant un escut.

## Història

Mas propi del segle xviii, així com una capella dedicada a Sant Ramon, renovada i de poc interès artístic, que es troba darrere la casa.
Com a remarcable des del punt de vista artístic hi ha la galeria i un pou, barrocs.
Sembla que fou edificada a mitjan segle xviii, ja que en una llinda interior de l'entrada trobem la data de 1776 i, a la façana, la inscripció: "Ramon Vendrell - 1_58".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# El cazador del desierto

El cazador del desierto és la segona part de la trilogia de Getafe escrita per Lorenzo Silva, i una de les primeres incursions d'aquest autor en la novel·la juvenil. Tot i que, com ell mateix diu, que un llibre estigui protagonitzat per adolescents no vol dir que els adults no puguin llegir-lo, sinó ben al contrari. Fou publicat en 1998 pel Grupo Anaya.
La història s'inicia al mes d'octubre, amb l'inici del curs escolar. Tres amigues comencen un nou curs amb no gaires ganes de treballar. La cosa canvia, però, quan coneixen a un nou alumne de la seva classe, que des del principi, mostra tenir unes idees ben pròpies i alhora ben peculiars. Una d'elles, la més intel·ligent, racional i calculadora, de seguida se sent atreta per aquest caràcter aparentment tant oposat al seu, i decideix descobrir perquè el noi té aquest comportament.
A través de certes pel·lícules, llibres i llargues tardes de conversa, ell es va obrint a la noia, i alhora al lector, per anar-nos explicant què l'ha dut a ser com és.
La història aporta alhora al lector idees sobre molts temes: l'enfrontament de la raó amb al sentiment, la motivació per fer les coses, el sentit de seguir amb l'estil de vida que els altres esperen que portem, quines actituds tenir davant la vida, la complexitat de les relacions humanes, la importància de la sensibilitat, l'afecte per altres cultures, la importància de l'empatia, el valor dels prejudicis...

## Referències

* ↑ El cazador del Desierto Arxivat 2016-06-23 a Wayback Machine. a wikilibros 2010
* ↑ El cazador del desierto Arxivat 2015-01-26 a Wayback Machine. al web de Lorenzo Silva
* ↑ El cazador del desierto al web del Grup Anaya
# E232

La ruta europea E232 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Amersfoort (Països Baixos) i finalitza a Groningen (Països Baixos). Té una longitud de 172 km. Té una orientació d'est a oest.
# El Manelic (Alpens)

El Manelic és una escultura pública d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Simpàtica escultura realitzada amb ferro forjat situada al centre d'Alpens.
Està situada sobre una base de pedra que forma una font, amb una maneta de ferro per elevar l'aigua a la part posterior.
L'escultura és de petites dimensions, d'uns 70 cm d'alçada. La meitat la conforma uns suports amb ondulacions i recargolaments i l'altra meitat una figura humana amb detalls ben característics, com un bastó i una capa, així com la mateixa vestimenta.

## Història

Aquesta escultura fou realitzada, tal com s'explica a una placa de ceràmica de gres, el juliol de 1972 per Joan Prat, ferrer d'Alpens.
Aquest popular ferrer ha revestit la majoria de balcons i finestres amb ferro forjat, donant una bonica imatge a tot el poble.
El Manelic, protagonista de l'obra "Terra Baixa", té les característiques del pastor de muntanya. Sembla que l'escultor ha volgut fer una donació honorífica al poble volent recordar les arrels pròpies dels seus habitants.
És un bonic exponent d'artesania popular d'un escultor "anònim" dins l'art català, però molt valorat pels veïns d'Alpens.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Manelic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# El Manganell (Calders)

El Manganell és una masia del terme de Calders, al Moianès. Pertanyia a la parròquia rural de Sant Pere de Viladecavalls, o Viladecavalls de Calders. Encarada a migdia, està situada en el sector occidental del terme calderí, com tot el poble rural de Viladecavalls. Dins del seu territori, el Manganell ocupa la part central, a prop i al nord de la Colònia Jorba i al nord-oest de l'església parroquial actual, Sant Pere de Viladecavalls. També és a prop, i al sud, de l'Estació receptora de Calders. És una masia inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Als baixos té un porxat que és el pilar de la galeria del primer pis, avançada respecte al cos principal de la casa, i de posterior construcció. La porta d'entrada és de mig punt, adovellada. L'entrada és enllosada; té un forn de pa en bones condicions, rebost, celler de volta ogival, amb arcs. Unes escales de pedra que pugen al primer pis, dedicat a l'habitatge. Interiorment està dividit en dos habitatges: per propietaris i masovers. A migdia hi ha una gran galeria que ocupa tota la façana: arcades en forma de ferradura, algunes d'elles tancades amb vidriera modernista; sota el teulat, al ràfec, bonica rajola modernista. A la façana nord gran escalinata de pedra que puja directament al primer pis. Paller i tines propera al casal, amb influències modernistes.

## Història

És desconeguda la data de l'origen del mas Manganell. A l'interior de la casa hi ha inscripcions a llindes amb les dates de 1696 i 1692, que poden donar una orientació. L'entrada del sector nord és posterior, del 1770. A finals del segle xix es construeix la galeria a la part de migdia, amb els arcs fets de maó, en forma de ferradura. Té clares influències modernistes; el graner i les tines, separats de la casa i també de finals del passat segle tenen igualment influències modernistes. Va ser propietat de Marcos Redondo Valencia, famós cantant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Manganell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Enllaços externs

* El Manganell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Mansouria

El Mansouria (en àrab المنصورية, al-Manṣūriyya; en amazic ⵎⵏⵚⵓⵕⵢⵢⴰ) és una comuna rural de la província de Benslimane, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 19.853 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# El viatge dels condemnats

| Núm. d'història | Episodi | Títol | Directors | Guionistes | Data d'estrena al Regne Unit | Data d'estrena a Catalunya |
| 188 | - | El viatge dels condemnats Voyage of the Damned | James Strong | Russell T Davies | 25 de desembre de 2007 | 2 de gener del 2011 |
| Especial de Nadal de la sèrie britànica de ciència-ficció "Doctor Who". L'acció comença amb la nau TARDIS, que ha xocat amb una altra nau anomenada Titanic. El doctor posa en marxa el programa d'autoreparació del TARDIS i embarca al Titanic, on descobreix que es tracta d'un creuer interestel·lar que ve del planeta Sto. La nau és una rèplica del barco enfonsat del mateix nom i va a la Terra amb la missió d'observar els costums nadalencs d'antigues cultures, viatjant enrere en el temps fins a l'any 2007. |||||||