OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diploperla kanawholensis

Diploperla kanawholensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Kentucky, Virgínia i Virgínia Occidental).

## Referències

* ↑ Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:286. «A monograph of the Plecoptera or stoneflies of America north of Mexico : Needham, James G. (James George), 1868-1956 : Free Download & Streaming : Internet Archive».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kirchner & Kondratieff, 1984. Proc. Entomol. Soc. Wash. 86(3):648.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Tarter, D.C., D.L. Chaffee i S.A. Grubbs, 2006. Revised checklist of the stoneflies (Plecoptera) of Kentucky, U.S.A. Entomological News, 117(1): 1-10.
* ↑ Stoneflies of Virginia (anglès)
* ↑ Stoneflies of Bedford County, Virginia (anglès)
* ↑ Stoneflies of West Virginia (anglès)
* ↑ Rare, Threatened and Endangered Animals - West Virginia Natural Heritage Program, February 2007 (anglès)
* ↑ Stoneflies of Lewis County, West Virginia (anglès)
* ↑ Kondratieff, B.C., 2004. Perlodidae - Perlodinae (the springflies). Pàgs. 149-190 a B.P. Stark i B.J. Armitage (eds.). The Stoneflies (Plecoptera) of Eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, and Perlodidae (Perlodinae). Bulletin of the Ohio Biological Survey New Series 14. 192 pp.
* ↑ Stoneflies of the United States (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)

## Enllaços externs

* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Dominic Waters

Dominic Waters (Portland, 28 de setembre de 1986) és un jugador de bàsquet professional estatunidenc. Juga en la posició de base. L'agost de 2013 va fitxar pel Bàsquet Manresa per la temporada 2013-14.

## Referències

* ↑ El base Dominic Waters ficha por La Bruixa d'Or Arxivat 2013-08-13 a Wayback Machine.(castellà)
# Distoechurus

Distoechurus és un gènere de marsupials diprotodonts de la família dels acrobàtids. Durant molt de temps fou considerat un tàxon monotípic, amb el pòssum pigmeu de cua de ploma com a única espècie, però el 2023 en foren descrites dues espècies extintes: D. georginae, del Miocè mitjà, i D. jeanesorum, de l'Oligocè superior. L'espècie moderna és endèmica de l'illa de Nova Guinea (repartida entre Indonèsia i Papua Nova Guinea), però el registre fòssil indica que el gènere aparegué a Austràlia i posteriorment emigrà a Nova Guinea fa menys de 12 milions d'anys abans de desaparèixer del seu lloc d'origen.

## Referències

* 1 2 Fabian et al., 2023, p. 4.
* ↑ Fabian et al., 2023, p. 6.
* ↑ Fabian et al., 2023, p. 15.

## Bibliografia

* Fabian, P. R.; Archer, M.; Hand, S. J.; Beck, R. M. D. «First known extinct feathertail possums (Acrobatidae, Marsupialia): palaeobiodiversity, phylogenetics, palaeoecology and palaeogeography» (en anglès). Alcheringa: An Australasian Journal of Palaeontology, 2023. DOI: 10.1080/03115518.2023.2242439.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Districte municipal de Šakiai

El districte municipal de Šakiai (en lituà, Šakių rajono savivaldybė) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins el comtat de Marijampolė, i que forma part de la regió de Suvalkija. La capital del municipi és la ciutat Šakiai.

## Seniunijos del districte municipal de Šakiai

* Barzdų seniūnija (Barzdai)
* Gelgaudiškio seniūnija (Gelgaudiškis)
* Griškabūdžio seniūnija (Griškabūdis)
* Kidulių seniūnija (Kiduliai)
* Kriūkų seniūnija (Kriūkai)
* Kudirkos Naumiesčio seniūnija (Kudirkos Naumiestis)
* Lekėčių seniūnija (Lekėčiai)
* Lukšių seniūnija (Lukšiai)
* Plokščių seniūnija (Plokščiai)
* Sintautų seniūnija (Sintautai)
* Slavikų seniūnija (Slavikai)
* Sudargo seniūnija (Sudargas)
* Šakių seniūnija (Šakiai)
* Žvirgždaičių seniūnija (Žvirgždaičiai)

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Category:Šakiai district
* (anglès) Municipalité du district de Šakiai Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. – Portrait of the Regions of Lithuania
# Dodge (Dakota del Nord)

Dodge és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 125 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dodge tenia 125 habitants, 50 habitatges, i 31 famílies. La densitat de població era de 102,7 hab./km².
Dels 50 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 21,6% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.250 $ i la renda mediana per família de 18.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.688 $ mentre que les dones 20.313 $. La renda per capita de la població era de 9.077 $. Entorn del 38,2% de les famílies i el 25% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dodge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dodge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Duraloy

Duraloy és el nom comercial d'un aliatge de ferro, Fe, en una proporció d'un 65%, crom, Cr, en una del 20% i alumini, Al, en una del 15%. Pertany al grup dels acers refractaris i és utilitzat per a la confecció de peces que han de resistir temperatures elevades (de l'ordre de 1.100 °C). N'hi ha moltes varietats amb proporcions diferents i que contenen també d'altres elements.

## Referències

* ↑ «Duraloy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Woldman, N.E; Frick, J.P. Woldman's engineering alloys. 9a. ASM International, 2000. ISBN 9780871706911.
# Don Benito

Don Benito és una ciutat d'Extremadura, dintre de la província de Badajoz. Forma una conurbació amb la veïna Villanueva de la Serena creant un nucli urbà amb influència regional.

## Situació

Està emplaçat al nord de la província, a 112 quilòmetres de la capital. Amb Villanueva de la Serena és la capital de la comarca de las Vegas Altas. Durant els anys 90 es va construir una autovia que comunica amb Villanueva, apropant ambdues ciutats i formant actualment un únic nucli urbà.

## Història

Es va fundar al segle xv, per famílies procedents de Medellín. El nom de la població prové del llaurador que la va fundar.
Com que està situada a la riba del riu Guadiana, aviat va créixer gràcies a l'agricultura i la ramaderia, i es va expandir ràpidament durant els segles XV i xvi.
Va esdevenir vil·la el 1737. Durant la Guerra del Francès va esclatar una batalla als camps entre Don Benito i Medellín, i van morir milers de civils de la zona.
El 1856 va aconseguir el títol de Ciutat, concedit per Isabel II, després d'haver estat escollit cap de Partit Judicial i desenvolupar una important indústria agrícola.
Avui és un important centre industrial i comercial dins de la regió agrícola de Las Vegas Altas i La Serena. Hi predomina la indústria relacionada amb la manufactura dels tomàquets cultivats a la riba del Guadiana.
El 20 de febrer de 2022 es va celebrar una consulta popular per a decidir la fusió entre Don Benito i Villanueva de la Serena, el resultat de la qual fou favorable a la fusió.

## Monuments i edificis

* Plaza de España: plaça situada al centre urbà, amb una extensió de 600 metres quadrats aproximadament. Al centre, substituint una antiga font tradicional, hi ha un conjunt escultòric d'Enrique Pérez Comendador, titulat Monumento al agua y la tierra (Monument a l'aigua i la terra). Al seu interior s'hi troben versos de la poesia dedicada al riu Guadiana, escrit pel metge i humanista Celestino Vega. Al costat oriental de la plaça s'hi troba l'església de Santiago Apóstol, d'estil renaixentista, remodelada el 1965.
* Església de Santiago: església dels segles xvi i xvii. La seva façana és d'estil barroc i el seu interior d'estil gòtic-renaixentista. Va ser declarada Bé d'interès cultural per la Junta de Extremadura, i és considerada un dels monuments més emblemàtics de la localitat.
* Església de San Sebastián: és l'edifici religiós més antic de la ciutat. Als seus orígens va ser una ermita dedicada a Sant Sebastià i Sant Fabià. Està situada a l'indret més elevat de la ciutat, damunt d'un turó.
* Ermita de las Cruces: ermita situada a set quilòmetres de la ciutat, al vessant nord de la Sierra de Ortigas. S'hi troba la imatge de la Virgen de las Cruces (Verge de les Creus), patrona de la ciutat.

## Vegeu també

* Club Deportivo Don Benito

## Referències

* ↑ «La consulta popular per a la fusió entre Villanueva de la Serena i Don Benito tindrà l'estructura d'unes eleccions». El periódico, 16-11-2021 [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Don Benito i Villanueva de la Serena es fusionen després d'una ajustada votació». El periódico, 21-02-2022 [Consulta: 22 febrer 2022].
# Edgar Snow

Edgar Snow (Kansas City, 17 de juliol de 1905 - Ginebra, 15 de febrer de 1972) fou un periodista nord-americà que va escriure llibres i articles sobre el comunisme xinès. Se l'ha considerat el primer occidental que va entrevistar Mao. Va estudiar periodisme a la Universitat de Missouri. Va viure durant més d'una dècada a la Xina. Casat amb Helen Foster de la qual es va divorciar després de la II Guerra Mundial. Residint altra vegada als Estats Units, als anys 50 cansat de les dificultats per desenvolupar la seva tasca (en temps de Mc Carthy va ser investigador pel FBI) se'n va anar a viure a Suïssa amb Lois Wheeler Snow, la seva segona esposa. Va tornar a visitar Xina el 1960, 1964 i 1970. Va morir a Ginebra (Suïssa) als 66 anys.

## Publicacions més importants

* Living China: Modern Chinese Short Stories
* Red Star Over China (amb diverses edicions, essent la primera de 1937. És la seva obra més coneguda.
* Stalin Must Have Peace. Random House, 1947.
* China, Russia, and the USA
* Red China Today: The Other Side of the River. 1963
* The Long Revolution

## Enllaços externs

* Edgar Snow Fund website Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* Edgar Snow Archives at the University of Missouri in Kansas City Arxivat 2016-07-30 a Wayback Machine.
# East Dunseith

East Dunseith és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 219 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Dunseith tenia 219 habitants, 59 habitatges, i 50 famílies. La densitat de població era de 70,5 hab./km².
Dels 59 habitatges en un 67,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 23,7% hi vivien parelles casades, en un 55,9% dones solteres, i en un 13,6% no eren unitats familiars. En el 10,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 53% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 8,7% de 45 a 60 i un 1,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 16 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 60,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 8.667 $ i la renda mediana per família de 7.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 3.026 $. Entorn del 85,7% de les famílies i el 86,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Dunseith». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Dunseith». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Egnàcia

* Per a altres significats, vegeu «Egnàcia (desambiguació)».
Egnàcia (llatí: Egnatia o Gnatia grec antic: Ἐγνατία o Ἰγνατία) va ser una ciutat de la Pulla, entre Bari (Barium) i Bríndisi (Brundisium). Tant l'Itinerari d'Antoní com la Taula de Peutinger la situen a 27.000 passes de Barium i a 29.000 de Brundisium.
Estrabó i Claudi Ptolemeu l'esmenten com a ciutat dels peuquetis, i Plini el Vell diu que era dels pediculi, una tribú dels peuquetis, però en un altre lloc la fa dels sal·lentins. Devia ser l'última ciutat dels peuquetis, cap a les fronteres amb Calàbria. Aquí es trobava una pedra volcànica especial. Horaci que s'hi va aturar en el seu camí cap a Brundisium, diu que la seva aigua no era bona, i se'n riu d'un pretès miracle, del que Plini també parla, que mostraven els seus habitants, que asseguraven que l'encens que posaven en un altar determinat s'encenia sense foc.
No va ser una ciutat important i era principalment una estació de parada a mig camí entre Bari i Bríndisi. El seu nom no va derivar directament de la via Egnàcia, però probablement es va deformar influït pel nom de la via, ja que sembla que la ciutat s'anomenava abans Gnatia. Una inscripció en grec l'esmenta com a Γναθινων ('Gnathinon'). No se sap quan va ser destruïda. Les seves ruïnes són a uns 10 km de Monopoli i prop de Fasano; una antiga torre de la vora porta el nom de Torre d'Agnazzo. S'han trobat inscripcions en idioma messapi.

## Referències

* ↑ Horaci, 1927, p. 24.
* ↑ Smith, William (ed.). «Egnatia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 maig 2023].

## Bibliografia

* Horaci. Sàtires i Epístoles. Fundació Bernat Metge, 1927. ISBN 9788472259539.

## Enllaços externs

* Museo Nazionale e Parco Archeologico di Egnatia Arxivat 2017-09-22 a Wayback Machine.
# El Canta claro

El Canta claro: periódico satírico-político jocoso-serio y de intereses locales, va ser un periòdic satíric reusenc que va sortir l'any 1869.

## Història

"Saldrá todos los días que salir le plazca" deia a la capçalera, i sembla que només li va plaure sortir un cop. Va ser creat i dirigit pel polític conservador Marià Pons, amb l'única finalitat de respondre als atacs que rebien ell i el seu diari, El Crepúsculo, d'ideologia monàrquica, per part d'El Mosquito. El periòdic es dedicà a atacar a Joaquim Maria Bartrina, Güell i Mercader i Tomàs Lletget, i també a tot el que portés el segell de republicà. Bartrina, fins i tot, va treure un fulletó lamentant els atacs de El Canta claro.
El periodista i escriptor reusenc Francesc Gras i Elies, també afiliat al Partit Conservador, diu: "Fundado y dirigido por el gran batallador político D. Mariano Pons, y riñó encarnizados combates con la prensa republicana, defendiéndose con denuedo de los acerados dardos que le dirigían La Redención del Pueblo y el Mosquito". Polemitza també amb La Torre de Babel, encara que tenien la mateixa ideologia conservadora.

## Aspectes tècnics

De format foli, tenia 8 pàgines i va ser imprès a la impremta de Joan Muñoa, que, curiosament, era amic personal de Güell i Mercader. L'únic número que va sortir, el 4-VII-1869, era de distribució gratuïta.

## Localització

* Només es coneix l'exemplar de la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus

## Referències

* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992. Pàg. 34-35. ISBN 8487873049
* ↑ Gras i Elias, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 35.
* ↑ «El Canta claro». [Consulta: 5-III-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# El Cantarell

El Cantarell és una casa de pagès situada al terme municipal de Vic, uns 50 metres a l'est del riu Gurri i 200 metres del medieval Pont d'en Bruguer. Pertany a la parròquia de Calldetenes. La propietat i la masoveria de la casa estan en mans de les dues mateixes famílies des de 1887, quan Martí Genís i Aguilar va comprar la casa i les terres. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular amb la façana orientada a migdia i coberta a quatre vessants. A la part esquerra s'hi adossa un cos de porxos i altres dependències agrícoles que, junt amb el mur, tanquen la lliça, a la qual s'accedeix per un portal rectangular amb llinda de fusta protegida per una teuladeta. El portal de la masia també és rectangular i de pedra, com la finestra que té al damunt, les altres obertures tenen les llindes de fusta; al segons pis hi ha un balcó sota teulada amb barana da fusta.
És construïda amb pedra, fusta i morter de calç; també té alguns afegitons de maó, de construcció recent. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

És un mas de construcció rònega però de llarga existència, ja que el trobem registrat al fogatge del segle xvi de la parròquia i fora murs de la ciutat de Vic. Està inscrit com LO CANTARELL.
És una de les masies de les rodalies de Vic que es dedica plenament a l'activitat agrícola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Cantarell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# El Canto del Loco (disc)

El Canto del Loco és el primer àlbum d'estudi de la banda espanyola El Canto del Loco, llançat el 22 de juny de 2000 a Espanya i es van vendre unes 11.000 còpies de l'àlbum. Els singles extrets d'aquest CD són: Pequeñita, No quiero nada, Eres un canalla i Vivir así es morir de amor.
L'àlbum es compon de dotze cançons, de les quals una era una versió de Vivir así es morir de amor, una de les cançons més populars del cantant Camilo Sesto; els membres del grup la van triar perquè agrupava tots els temes sobre els quals tractaven la resta de les cançons de l'àlbum. Pequeñita va ser el primer senzill i és un dels temes que Dani Martín i Ivan Ganchegui van compondre durant els seus anys a l'escola d'interpretació Cristina Rota, centre on es va gestar el grup.

## Llista de cançons

* Pequeñita 2:27
* Llueve en mi 3:54
* Eres un canalla 3:02
* Pasión 3:06
* Traidora 2:23
* He vuelto a caer 3:41
* Sin mitad 3:50
* No quiero nada 3:40
* El agricultor 4:21
* Y si el miedo 3:44
* Busco la vida 3:55
* Vivir así es morir de amor 3:20

## Referències

* ↑ «El Canto del Loco - Disco». elcantodelloco.com. Arxivat de l'original el 2007-10-22. [Consulta: 15 abril 2008].
* ↑ M.M. «El pop-rock de El Canto del Loco se exhibe en Sagüés». El País, 13-08-2001. [Consulta: 7 abril 2008].
* ↑ «El Canto del Loco - Más información». click2music. Sony BMG. Arxivat de l'original el 2010-04-04. [Consulta: 7 abril 2008].
# El Fondo

* Per a altres significats, vegeu Fondo
El Fondo és una zona humida que es localitza entre les localitats de Crevillent i Elx, en la comarca del Baix Vinalopó. S'inclou dins del Parc Natural del Fondo.

## Referències

* ↑ «Coneix-nos - PN El Fondo - Generalitat Valenciana». [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «Parc Natural El Fondo - Comunitat Valenciana». [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «Parque Natural El Fondo» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 abril 2023].
# El Periódico de Aragón

El Periódico de Aragón és un diari editat a Saragossa per Grupo Zeta i la informació del qual se centra sobretot a la secció Aragó, Opinión y Deportes.

## Història

El Periódico de Aragón va néixer el 23 d'octubre de 1990 i aviat es va començar a consolidar com el segon diari de major tirada en la comunitat tan sols per darrere de l'Heraldo de Aragón. El 1997 van inaugurar unes instal·lacions centrals d'El Periódico a Aragó al carrer Hernán Cortés de Saragossa.
L'actual director del diari és Jaime Armengol, que va substituir en el 2003 a Miguel Ángel Liso, director des de 1992. Aquest va substituir Juancho Dumall (primer responsable del diari). Compta amb una plantilla aproximada de 150 persones. Els seus columnistes més populars són el conegut bloger Mariano Gistain i el seu espai "La ciudad de las gaviotas", l'escriptor Juan Bolea, el cantautor Joaquin Carbonell, i el director adjunt del mitjà, exdirector de l'Heraldo de Aragón, Jose Luis Trasobares, la columna del qual, "El Independiente", analitza l'actualitat social i política. Té una tirada regular diària de 18 mil exemplars.

## Referències

* 1 2 «El Periódico de Aragón» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2020-01-26. [Consulta: 10 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web de El Periódico de Aragón
# El Peric

El Peric és una masia del municipi de Rajadell (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
S'hi va des de la carretera N-141g (d'Aguilar de Segarra a Rajadell). Al punt quilomètric 8 (41° 44′ 04″ N, 1° 41′ 35″ E﻿ / ﻿41.734428°N,1.692958°E﻿ / 41.734428; 1.692958) surt una pista en direcció nord que hi mena amb uns 350 metres. El pas està barrat als 200 metres.

## Descripció

Masia de tipus clàssic amb galeries que deixen entreveure la seva estructura original. La masia és de planta quadrada, coberta a dos vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Al cos central s'afegeix paral·lelament a migdia un annex de planta rectangular, coberta a doble vessant i amb el carener perpendicular. Les galeries s'obren al pis superior amb una balconada amb quatre arcs apuntats.

## Història

La masia del Peric era coneguda al segle xvi amb el nom de "Carcoler": juntament amb can Viladés i altres era al peu del camí ral que anava de Calaf a Manresa i per la casa passava també un camí ramader que anava a Fals i a Monistrolet; aquest camí era freqüentat per bandolers al segle xvi i es podia portar armes. L'any 1623 la masia "El Peric" dita aleshores "Lo Carcoler" tenia 5 habitants.

## Referències

* 1 2 «Mas el Peric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# E19

* No s'ha de confondre amb E019.
La ruta europea E19 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Amsterdam (Països Baixos) i finalitza a París (França) passant per Brussel·les (Bèlgica). Té una longitud de 515 km. Té una orientació de nord a sud i passa pels Països Baixos, Bèlgica i França.
# E23

La ruta europea E23 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Metz (França) i finalitza a Lausana (Suïssa). Té una longitud de 391 km i una orientació d'est a oest. Conflueix amb l'A31 des de Metz a Laxou (entre l'intercanvi de l'A31 i l'A33) i després amb l'A33, a Laxou Ludres (encreuament amb l'A330), més tard amb l'A330, a Flavigny-sur-Moselle, i finalment amb la RN 57 a la frontera suïssa. A Suïssa, el camí s'uneix amb l'A09 fins Orbe i després amb l'A01.
# E201

La ruta europea E201 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Cork i finalitza a Portlaoise, en direcció nord-sud. Té una longitud de 173 km. Travessa Irlanda.