OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àrab (desambiguació)

«Àrab» té aquests significats:
* Antropologia: els àrabs són un conjunt de pobles de cultura semítica i religió majoritàriament islàmica. Vegeu països àrabs pel que fa als estats actuals de tradició aràbiga, i sarraïns pel que fa a la seva antiga relació amb els pobles cristians.
* Lingüística: la llengua àrab és una llengua semítica.
* Política: la Lliga Àrab és una organització mundial que reuneix els estats àrabs.
Viccionari
# Dama de Yue

La Dama de Yue, també coneguda com la Donzella del Bosc del Sud, va ser una espadatxina de renom que va viure en l'Estat de Yue durant el regnat del Rei Goujian de Yue (496-465 aEC).
Pel consell dels seus assessors, Goujian va contactar amb la Donzella del Bosc del Sud, i ella va anar visitar-lo. Goujian va quedar tan impressionat amb la seva habilitat amb l'espasa que li va donar el títol de la "Dama de Yue", i la va nomenar perquè entrenés als oficials del seu l'exèrcit, que al seu torn instruïren al seu exèrcit.

## Vegeu també

* Espasa de la Donzella Yue

## Enllaços externs

* "La Donzella del Bosc del Sud - mestra espadatxina i entrenadora militar" (anglès)
# Capella de Sant Ponç

«Capella de Sant Ponç» té aquests significats:
* Capella de Sant Ponç de Sant Celoni
* Capella de Sant Ponç de Tordera
* Capella de Sant Ponç del Papiol (L'Arboç)
# Jardiner d'Archbold

El jardiner d'Archbold (Archboldia papuensis) és una espècie d'ocell de la família dels ptilonorínquids (Ptilonorhynchidae) i única espècie del gènere Archboldia, si bé s'ha considerat la subespècie A. p. sanfordi (Mayr et Gilliard, 1950) una espècie de ple dret. Habita la selva humida de Nova Guinea.
# Casa Franc II

La Casa Franc II, actualment Edifici de Correus, és una obra racionalista de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos (l'àtic fou afegit posteriorment, al 1981). L'estructura és de parets de càrrega i cobertes de teula àrab. El més destacable és la distribució en planta i les obertures corregudes. Es tracta d'una de les últimes obres d'en Duran i Reynals. Actualment acull les oficines de Correus.
L'edifici compta amb un plafó ceràmic amb la representació de Sant Joan Baptista, declarat BCIL.

## Referències

* 1 2 «Casa Franc II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Pelsartia humeralis

Pelsartia humeralis és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids i l'única del gènere Pelsartia.

## Descripció

* Pot arribar a fer 38 cm de llargària màxima.

## Alimentació

És omnívor.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: és un endemisme d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1943. Ichthyological notes and illustrations. (Part 2). Aust. Zool. v. 10 (pt 2). 167-187.
* ↑ Ogilby, J. D., 1899. Contributions to Australian ichthyology. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 24 (pt 1): 154-186.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Josef Plenck

Joseph Jakob Plenck (* 28 de novembre de 1735 a Viena; † 24 d'agost de 1807 a Múnic) fou un metge austríac conegut sobretot per la seva aportació a la dermatologia.

## Biografia

Amb divuit anys ja era cirurgià. Després va ampliar estudis de medicina a Viena.
El 1763 esdevingué cirurgià de l'exèrcit imperial austríac i professor d'anatomia a Balli després professor de cirurgia i obstetrícia a la universitat de Tyrnau a Hongria.
Les seves obres més importants van ser traduïdes a diverses llengües entre les quals destaquen la dels tractaments oculars i de farmàcia quirúrgica.
Com a botànic destaca Elementa Terminologicae Botanicae que va ser traduïda al castellà per J.F. Bahí i Fontseca
# Grace Thorpe

Grace Thorpe o No Ten O Quah ("dona amb el poder del vent que bufa abans de la tempesta") (Oklahoma, 1921-2008) va ser una activista ameríndia fox i sauk, filla de l'esportista Jim Thorpe, que participà i encapçalà amb el mohawk Richard Oakes l'ocupació d'Alcatraz per l'AIM el 9 de novembre del 1969. També lluità pel retorn de les medalles arrabassades al seu pare injustament. Cap al 1991 fundà National Environmental Coalition of Native Americans (NECONA) per a lluitar contra les nuclears a territori indi. La seva filla Dagmar Thorpe també és una coneguda activista i intel·lectual.

## Enllaços externs

* Ressenya Arxivat 2006-05-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Gloria Chisum

Gloria Chisum va néixer a Oklahoma, i va dedicar més de la meitat de la seva vida a l'educació i la recerca als Estats Units. Es va doctorat en psicologia experimental el 1960, i va encaminar la seva carrera professional cap a l'ensenyament universitari.
El 1965 va ser nomenada directora d'un Laboratori de Visió en un centre de desenvolupament aeri naval, on va investigador mètodes per protegir els pilots contra la pèrdua de la visió durant els girs. Chisum va inventar unes ulleres especials per protegir els pilots en condicions extremes.
Com a dona científica afroamericana, va esdevenir la primera dona negra a pertànyer al Consell de Fideïcomissaris de la Universitat de Pennsilvània.

## Referències

* ↑ Palomino, Zinthia. Dones negres en la ciència. Barcelona: Wanafrica ediciones, 2020. ISBN 978-84-17150-86-0.
# Glòria Gauchia Vila

Glòria Gauchia Vila (Girona, 4 de setembre de 1972) és una jugadora de tennis de taula catalana.

## Trajectòria esportiva

Destacà com a jugadora de tennis de taula durant la dècada dels anys vuitanta i la primera meitat dels noranta. S'inicià en aquest esport jugant i competint amb el 21 Canvi 5 de Girona i, posteriorment, competí amb una gran diversitat de clubs de tennis, com l'EPIC de Terrassa, el Club 7 a 9 de Barcelona, el Ford Repollés de Sant Sebastià, el CAM de Cartagena, l'Avila Rojas de Granada i el Club Tennis Taula Ripollet. Fou dos cops campiona d'Espanya juvenil els anys 1988 i 1990, i participà en tres Campionats d'Europa de la categoria entre el 1988 i el 1990. Com a absoluta, participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 de Barcelona en la prova de dobles amb Anna Maria Godés. També competí en el Mundial del 1991 i els campionats europeus del 1990 i 1992. Fou campiona d'Espanya per equips el 1987, el 1989 i el 1992, i de dobles el 1991 i el 1992, així com campiona de Lliga el 1987 i el 1989. El 1990 també fou campiona de Catalunya individual, i el 1987 i 1989 ho fou per equips. La seva carrera esportiva s'acabà amb la seva retirada de la competició amb vint-i-dos anys.
Entre d'altres reconeixements, el 1987 va ser designada Millor esportista de Girona. L'any 1992 tingué l'honor de ser la darrera rellevista en portar la torxa olímpica a la seva ciutat natal.

## Referències

* 1 2 «Les precursores olímpiques de Catalunya: Glòria Gauchia». L'Esportiu de Catalunya, 08-03-2020 [Consulta: 11 març 2020].
* ↑ «Glòria Gaucha Vila». Comitè Olímpic Espanyol (COE). [Consulta: 12 març 2020].
* ↑ «Glòria Gauchia Vila». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Yxart i Galter, Josep Maria. Recull històric del tennis de taula català. 1a. ed. Barcelona: Federació Catalana de Tennis de Taula, 2010 [Consulta: 12 març 2020].
* ↑ Madrenys, Pere «Els gironins reben la flama a la catedral cantant espontàniament «Els Segadors». L'últim rellevista, Glòria Gauchia, va baixar les escales a les deu de la nit». El Punt Avui, 16-06-1992 [Consulta: 12 març 2020].
# Àhmad ibn Abi-Duad

Abu-Ubayd-Al·lah Àhmad ibn Abi-Duad al-Iyadí (àrab: أبو عبيد الله أحمد بن أبي دؤاد الإيادي, Abū ʿUbayd Allāh Aḥmad b. Abī Duʾād al-Iyādī), més conegut senzillament com a Àhmad ibn Abi-Duad (776 - 854) fou un cadi mutazilita de Bagdad. Va esdevenir conseller d'al-Mamun i sota recomanació d'aquest abans de morir, el seu successor al-Mutasim (833-842) el va nomenar (833) com a gran cadi. Va restar al càrrec sota al-Wathik (842-847). Va ajudar a proclamar califa al-Mutawàkkil, (847-861) però aquest li fou hostil, ja que simpatitzava amb els sunnites i no amb els mutazilites. Va patir una apoplexia i va transmetre el seu càrrec al seu fill Abu l-Walid Muhammad que ja era el seu naib (lloctinent) des del 833, però aquest fou destituït el 851/852 i empresonat amb els seus germans; els béns de tota la família foren confiscats, i encara que foren alliberats no es van recuperar de la desgràcia. Muhammad va morir el maig/juny del 854 i Ahmad tres setmanes després (juny del 854).

## Notes

* ↑ Weil, Gesch. d. Chalifen

## Referències

* Turner, John P. «Aḥmad b. Abī Duʾād». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 21 de maig de 2016 <http://www.encquran.brill.nl/entries/encyclopaedia-of-islam-3/ahmad-b-abi-duad-SIM_0064>
# Capella del Pare Claret

La capella del Pare Claret és un edifici ubicat al Mas Claret, al terme municipal de Ribera d'Ondara (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici aprofitat i convertit en capella, de planta rectangular, d'una sola nau i coberta a doble vessant. A la seva façana principal hi ha la porta d'accés, estructurada a partir d'un arc rebaixat realitzat amb cantells de maó. Per sobre d'aquesta hi ha una fornícula amb el bust del pare Claret. A ambdós costats de la porta d'ingrés hi ha una finestra que també presenta una estructura d'arc rebaixat i està realitzat amb els cantells de maó. El parament de l'edifici és paredat. Aquest conjunt es completa amb la presència d'una creu monumental de 3 metres que s'alça darrere de la capella, passat un petit bosc de pins, i està feta amb pedra i constituïda per una graonada, sòcol, fust i creu. A la cara frontal del sòcol hi troben una placa amb la inscripció "ALS MÀRTIRS CLARETIANS" i en el seu fust hi ha la imatge de Maria amb el nen Jesús.
En un petit bosc plantat de pins que hi ha al darrere de l'actual capella, van ser afusellats vint pares claretians i el mosso de la finca del Mas Claret, el 19 de novembre del 1936, una vegada s'havia recollit tota la producció agrícola del mas. En record d'aquest fet, es va plantar un petit bosc i al final d'aquest, s'hi va erigir una creu en memòria seva. A pocs metres d'aquesta creu hi ha un placa amb els noms de les vint persones que van morir. Un cop passada la Guerra Civil, els pares Claretians es van vendre part d'aquesta finca i actualment conserven en propietat, la part arbrada del torrent i un cobert que actualment s'ha convertit en la capella del Pare Claret, fundador dels pares claretians.

## Referències

* 1 2 «CAPELLA DEL PARE CLARET». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2015].
# Carretilla

Una carretilla, coet borratxo o carrutxa és un artefacte pirotècnic utilitzat en els correfocs, consistent en un cilindre rígid de cartó ple de pólvora, amb una metxa en un extrem i un tronador en l'altre, que una vegada encés es mou a l'atzar propulsat de manera intermitent. La durada d'una carretilla varia dels 10 als 14 segons, segons la casa que la construïx. El tronador es tracta d'un petit recipient on hi ha pólvora premsada. Al País Valencià també rep el nom de arrossegador i coet fugidor.

## Referències

* ↑ «Carretilla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Coet borratxo». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
* ↑ «Carretilla». Paraula de Tecla. TermCat. [Consulta: 15 febrer 2017].
* ↑ Escartí, Vicent J. Nunc dimittis: Estudis dedicats al professor Antoni Ferrando. València: Universitat de València. ISBN 9788491345091.
* ↑ «Artefactes amb barreges pirotècniques». Colla de Recuperacions Extraordinàries de València, 2019.
# Carlos Brown

Carlos Brown (Argentina, 25 de febrer de 1882 - 12 d'agost de 1926) fou un futbolista argentí de la dècada de 1900.
La seva família era d'origen escocès. Quatre germans seus – Alfredo, Eliseo, Ernesto i Jorge – així com un cosí, Juan Domingo, també foren futbolistes internacionals.
Fou 2 cops internacional amb la selecció argentina. Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Alumni.

## Referències

* 1 2 3 Dan Brennan. «Argentine football returns to roots of its Scottish founder». The Scotsman, 15-11-2008. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ «The dynasty of Argentina's Brown brothers». IFFHS. [Consulta: 4 juliol 2009].
# Carlisle United Football Club

El Carlisle United Football Club (/kɑrˈlaɪl/ o /ˈkɑrlaɪl/) és un club de futbol de la ciutat de Carlisle (Cúmbria), a Anglaterra.

## Història

El club es fundà el 17 de maig de 1904, després que membres del Shaddongate United van decidir en la seva reunió anual adoptar el nom de Carlisle United. El nou club jugà inicialment a Milhome Bank, més tard a Devonshire Park, establint-se finalment a Brunton Park el 1909. L'any 1905 ingressà a la Lancashire Combination, tot i que fou obligat a pagar durant dos anys els viatges dels seus rivals, en no ésser un equip del comtat de Lancashire. Quatre anys més tard entrà a la North Eastern League, essent-ne campió la temporada 1921-22. L'any 1928 fou admès per a participar en la Football League. Jugà a la Third Division North fins a 1958, més tard a la Fourth Division. El 1964 ascendí a la Third Division, categoria on fou campió la temporada 1964-65, i ascendint a la Second Division. Durant dotze anys jugà en aquesta categoria, esdevenint l'època daurada del club. Destacà una tercera posició la temporada 1966-67, una quarta la 1970-71 i novament una tercera la 1973-74, ascendint a la màxima categoria del futbol anglès.
Aquesta temporada a la Primera Divisió (1974-75) finalitzà amb l'equip en la darrera posició i, per tant, el posterior descens. Baixà a Tercera la temporada 1976-77 i tornà a pujar a Segona la 1981-82. En acabar la temporada 1986-87 tornava a la Quarta Divisió, 21 anys després de la darrera aparició en aquesta categoria. Dos nous ascensos el retornaren a Segona l'any 1997, en què guanyà també el Football League Trophy. Dos nous descensos el retornaren a la Quarta Divisió el 1998. L'any 2004 va perdre el seu estatus a la Football League que conservava des de 1928. Retornà a la Quarta Divisió immediatament i la temporada 2005-06 es proclamà campió d'aquesta categoria. El seu darrer èxit fou un nou Football League Trophy l'any 2011, derrotant el Brentford FC.

## Palmarès

* Tercera Divisió anglesa:
** 1964-65
* Quarta Divisió anglesa:
** 1994-95, 2005-06
* Football League Trophy:
** 1996-97, 2010-11
* Lancashire Combination Division Two:
** 1906-07
* North Eastern League:
** 1921-22
* Cumberland Cup:
** 1989-90, 1992-93, 2001-02, 2004-05, 2007-08, 2010-11, 2011-12, 2012-2013

## Evolució de l'uniforme

| 1903-04 Shaddongate | 1904-05 | 1933-34 | 1973-76 | 2009-12 | 2012-13 | 2013-14 |

## Referències

* ↑ «The Carlisle United Story». Carlisle United FC, 21-06-2010. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2008. [Consulta: 29 abril 2011].
* ↑ Sachin Nakrani. «Carlisle's defeat of Brentford born of Peter Murphy's desire to atone». Guardian.co.uk, 03-04-2011. [Consulta: 29 abril 2011].
* ↑ «Carlisle United Kits». Historic Football Kits. [Consulta: 26 abril 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del club Arxivat 2014-07-16 a Wayback Machine.
* Jimmy Glass - The Great Escape a YouTube
* Carlisle United play-off record Arxivat 2013-10-12 a Wayback Machine.
# Carrer Major (el Poal)

El Carrer Major és un conjunt neoclàssic del Poal (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer amb cases senyorials de façana de pedra picada i portes allindades amb inscripcions i en alguns casos amb escuts senyorials. El carrer acaba amb la pl. de l'Església. Les inscripcions porten la data de 1616 i 1860. Al c/ Major es conserva un massís mur que segons la tradició popular és la resta de l'antiga església de la població.

## Història

Aquest carrer és el més antic del poble, en un principi el poble tan sols tenia aquest carrer i la pl. de l'Església. En aquest és on s'erigien les cases dels grans senyors dels poble. Actualment algunes d'elles estan habitades mentre que d'altres resten desocupades. Totes les cases foren construïdes en pedra.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Carrer Major (Tàrrega)

El carrer Major de Tàrrega (Urgell) és una via pública inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer Major de Tàrrega uneix dues de les places més emblemàtiques i importants del nucli històric de la població: la plaça Major i la plaça de Sant Antoni. En aquest carrer també s'hi troba actualment una de les cases nobles més importants de la població: Can Perelló, actualment Museu Comarcal d'Urgell. En el seu dia fou un dels carrers comercials amb més activitat de la població de Tàrrega. Avui en dia, però, ha perdut aquesta funció comercial gairebé completament.

## Història

Ens resten imatges del mal estat en el qual es trobava aquest carrer a principis del segle xx, on només tenia unes petites voreres empedrades laterals i la resta del carrer central era de terra i amb les pluges es convertís en un fangar. No tenia cap mena de clavegueram, ni neteja pública per part de l'ajuntament. Les voreres eren l'única obra de millora urbanística que es va portar a terme al segle xix en aquest carrer.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Carrer Major (Torroella de Montgrí)

El Carrer Major és a la banda de migdia de la vila de Torroella de Montgrí. Aquest carrer va iniciar el seu desenvolupament a conseqüència de l'expansió urbanística de Torroella durant els segles xiii i xiv, realitzada en passar a ser vila reial. El nucli primitiu (s. XI-XII), que consistia en alguns carrers desordenats al voltant de l'església i del Palau Reial, va donar pas a un eixample organitzat segons el model dels campaments romans, amb una xarxa de carrers perpendiculars i una plaça al centre. En el Carrer Major hi ha edifiquis remarcables, d'entre els quals es poden esmentar la casa Foixà, la casa Hospital, la Casa Pastors, avui Museu del Montgrí i del Baix Ter, etc.
És una via que segueix l'orientació nord-sud i va des de la plaça de la vila fins al passeig de Vicenç Bou. Juntament amb el carrer de l'Església, del qual és la prolongació a partir de la Plaça de la Vila, constitueix l'eix principal del nucli medieval de Torroella. És un carrer curt, rectilini i estret, amb cases en general de planta baixa i un o dos pisos, amb coberta a dues vessants. El carrer té edificis notables, principalment a la banda propera a la plaça de la vila; a mesura que s'acosta al passeig les cases es van fent progressivament més modestes.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Carole Fréchette

Carole Fréchette (Mont-real, Quebec, 26 de juliol de 1949) és una dramaturga novel·lista, i actriu teatral quebequesa.
Formada com a actriu a l'Escola Nacional de Teatre del Canadà, l'autora comença a escriure peces dramàtiques als anys 80.
Ha editat una quinzena d'obres, entre les quals destaquen Les quatre morts de Maria, La pell d'Elisa, Els set dies de Simon Labrosse, El collaret d'Helena, Pense en Yu i Small talk.
La seua obra teatral s'ha traduït a una vintena de llengües i s'ha representat en els cinc continents.

## Biografia

Nascuda a Mont-real al 1949, Carole Fréchette estudia a l'Escola Nacional de Teatre del Canadà des del 1970 per convertir-se en actriu. Cofundadora de l'agrupació feminista Theatre des Cuisines, en la dècada dels vuitanta abandona l'actuació per la dramatúrgia. Guanyadora d'alguns premis entre els quals destaquen Siminovitch en teatre, el premi més important en dramatúrgia del Canadà, és hui una de les autores teatrals quebequeses més conegudes a l'estranger, tot i que també ha escrit novel·la juvenil, com Carme en fuga menor i Do de Dolors. Als darrers anys es dedica a assessorar autors joves i dona conferències i tallers.

### Teatre

* Baby Blues, 1989.
* Les quatre morts de Maria, 1998.
* La pell d'Elisa, 1998.
* Els set dies de Simon Labrosse, 1999.
* El collaret d'Helena, 2002.
* Violeta sobre la terra, 2002.
* Jean i Beatrice, 2002.
* Route 1 (peça curta), 2004.
* La posa (peça curta), 2007.
* La petita habitació a la part alta de l'escala, 2008.
* Assassí en sèrie i altres peces curtes, 2008.
* Pense en Yu, 2012
* Entrefilet, 2012.
* Small talk, 2014

### Novel·la

* Portrait de Doris en jeune fille, 1987.
* Carme en fuga menor, 1996.
* Do de Dolors, 1999.

## Distincions

* 1995 : Premi del Governador General del Canadà per Les quatre morts de Maria
* 1998 : Premi Floyd S. Chalmers per Les quatre morts de Maria (traducció de John Murrell)
* 2002 : Premi de la Francofonia de la Societat d'Autors i Compositors Dramàtics del Canadà
* 2002: Premi Élinore et Lou Siminovitch en teatre
* 2004: Premi Sony Labou Tansi des lycéens per El collaret d'Helena
* 2014: Premi del Governador General del Canadà per Small Talk

## Enllaços externs

* Lloc web de Carole Fréchette.
* http://www.cead.qc.ca/_cead_repertoire#.

## Referències

* ↑ http://www.canadiantheatre.com/dict.pl?term=Fr%E9chette%2C%20Carole
* ↑ http://elblogdemara5.blogspot.com.es/2008/05/carmen-en-fuga-menor-de-carole-frchette.html
* ↑ http://www.canadiantheatre.com/dict.pl?term=Siminovitch%20Prize%20in%20Theatre
* ↑ http://www.canadiantheatre.com/dict.pl?term=Governor%20General%27s%20Award
# Cartabar

Cartabar fou un regne nadiu de Gàmbia. El 23 d'abril de 1841 el rei de Cartabar es va posar sota protectorat de la Gran Bretanya i va cedir als britànics una milla quadrada del seu territori.

## Referències

* Sir E. Hertslet, The Map of Africa by Treaty