OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La chispa de la vida

La chispa de la vida és una pel·lícula espanyola del 2011 del director Álex de la Iglesia, protagonitzada per José Mota i Salma Hayek.

## Argument

En Roberto (José Mota) és un publicista a l'atur. Ningú no recorda que fou ell l'inventor de l'eslògan Coca-Cola: La chispa de la vida, i no troba feina.
Com fa habitualment des de fa dos anys, en Roberto s'aixeca molt aviat al matí per buscar feina. Quan recorre a un vell amic, que ara és cap d'una gran companyia, comença el dia més gris de la vida d'en Roberto, rebutjat per aquell vell amic, que sembla no recordar el seu talent. És aleshores que per tornar als seus dies més feliços, va a l'hotel Paraíso de Cartagena on passà la lluna de mel amb la seva dona, Luisa (Salma Hayek).
Tanmateix, en comptes de l'hotel es troba amb la inauguració d'un museu sobre un teatre romà recentment descobert. Intentant esbrinar que passà amb l'Hotel Paraíso, arriba accidentalment a una zona restringida només per a obrers de l'excavació. Inesperadament, el vigilant del museu el sorprèn, en Roberto s'espanta i intenta fugir i s'agafa a una estàtua penjada duna gran grua. Quan ja no pot sostenir-s'hi més cau sobre unes estructures de ferro, però cap barra no li afecta el cap, està conscient i no té cap funció cognitiva afectada. A causa que els periodistes eren ja presents per a la inauguració del museu, es produeix una gran commoció mediàtica i apareix a tots els canals de televisió nacional. En Roberto truca la seva dona, la Luisa, qui en arribar-hi està naturalment afectadíssima.

## Referències

* ↑ En català traduïble literalment com «la guspira de la vida», expressió castellana popular per haver sigut un reeixit eslògan publicitari de la Coca Cola a Espanya
# La Rectoria (Gelida)

La Rectoria és una casa historicista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que configura una part de la plaça de l'Església. Consta de planta baixa i un pis, amb terrat superior. La façana és de quatre paraments. Totes les obertures presenten arcs de mig punt, amb arquivoltes. El llenguatge emprat en aquesta obra és l'historicisme.

## Història

L'edifici de la Rectoria va ser bastit l'any 1881, d'acord amb el projecte de Laureà Arroyo i Velasco, que es conserva encara a la rectoria.

## Referències

* 1 2 «La Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# La Fortaleza

La Fortaleza és l'actual residència oficial del Governador de Puerto Rico. Va ser construïda entre 1533 i 1540 per defensar el port de San Juan de Puerto Rico. L'estructura és coneguda també com el palau de Santa Catalina.
Des del 1982 forma part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.

## Referències

* ↑ «Llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO: La Fortalesa i Lloc Històric Nacional de San Juan de Puerto Rico» (en anglès). UNESCO. [Consulta: 11 juny 2015].

## Vegeu també

* Llista de governadors de Puerto Rico
# Lecànide

Una lecànide (o lekànide) és un atuell en forma de copa baixa, amb peu d'anella i dues anses horitzontals sobre la vora, que es modelava per a acollir la tapadora, amb la qual formava una paret contínua. Per la forma es relaciona amb la lècana, que és un bol obert per a cuinar.
La lecànide s'emprava com a joier i got de lacrimatori per a ungüents. Així, se n'ha documentat l'ús en ritus de matrimoni grec formant part del dot que el pare donava a la núvia. Llucià de Samòsata descriu una lecànide d'argent entre els objectes d'una dona.
Després d'alguns precedents d'estil geomètric, la forma se'n va definir en la segona meitat del segle vi abans de la nostra era, i esdevingué freqüent en l'època de la ceràmica de figures vermelles. Els exemplars de l'època de la ceràmica de figures negres solien fer-se sense tapadora, mentre que les de figures roges estan típicament dotades de tapadora decorada. Amb el temps, les tapadores, cupulars, es van anar aplanant i formaren un angle recte amb la superfície superior i les parets verticals. També incorporaren una empunyadura que, si era prou àmplia, servia de peu per a la tapadora en posició invertida, que podia emprar-se de contenidor. En aquestes lecànides reversibles la decoració es limita a frisos animalístics, mentre que normalment era de tema nupcial. Les imatges podien prosseguir per les parets del contenidor sense final.
En l'Erotes de Llucià de Samòsata es descriuen lecànides d'argent entre els recipients de bany de les dones.

## Bibliografia

* Brian A. Sparkes; Lucy Talcott; Gisela M. A. Richter, The Athenian Agora, volum 12 Black and Plain Pottery of the 6th, 5th and 4th Centuries B.C., 1970, The American School of Classical Studies at Athens, pg. 197 .
* Mary B. Moore, Attic Xarxa-Figured and White-Ground Pottery, The Athenian Agora, volum 30, 1997, pgs. 54-55, The American School of Classical Studies at Athens .
* Robert Manuel Cook, Greek Painted Pottery, London - Nova York, Routledge, 1997, p. 229 ISBN 0415138604, Cook, 1997.
* Andrew J. Clark; Maya Elston; Mary Louise Hart, Understanding Greek vases : a guide to terms, styles, and techniques, Los Angeles, The J. Paul Getty museum, 2002, p. 112, ISBN 0892365994, Clark, Eston e Hart 2002.

## Referències

* ↑ Caro Bellido, Antonio. Diccionario de términos cerámicos y de alfarería (en espanyol). Cadis: Agrija Ediciones, 2008, p. 157. ISBN 84-96191-07-9.
* ↑ Carmen Padilla Montoya, Equipo Staff, Paloma Cabrera Bonet, Ruth Maicas Ramos. Diccionario de materiales cerámicos (en espanyol). Madrid: Subdirección General de Museos. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. Secretaría General Técnica. Centro de Publicaciones, 2002. ISBN 8436936388.
* ↑ «Perseus Encyclopedia, Labax, Lekanis». [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ Powers, Jennifer. "Ancient Weddings". Classics Technology Center. AbleMedia. Retrieved November 28, 2011. Font citada en: Marriage in ancient Greece.
* ↑ «Lekane» (en anglés). Perseus Encyclopedia. [Consulta: 24 febrer 2019].
# La Ninetta del Verzee

La Ninetta del Verzee és una poesia escrita el 1814 per Carlo Porta. És considerada entre les obres més significatives de l'autor i un dels millors exemples de poesia en dialecte milanès. Es tracta d'una resposta, en clau d'humor al text El Pepp peruchêe que havia escrit ànonimament el seu amic i artista llombard Giuseppe Bossi.

## Trama

Ninetta és una antiga venedora de peix en el mercat de Verziere, a Milà, que, després d'una relació amorosa problemàtica, es veu obligada a prostituir-se. Aviat es torna òrfena i és criada per la seva tieta, que és pescadora. S'enamora de Pepp, el fill del pastisser amb què la seva tieta té un romanç, però després d'un primer moment de felicitat, el jove enamorart demostra tser una calculadora cínica que aconsegueix extorsionar-la i condemnar-la a la fam i a la prostitució per sobreviure.

## Anàlisi

La Nininetta del Verzee està composta de 43 octaves d'hendecasíl·labs (atès que en el dialecte milanès, a diferència de la llengua italiana, les paraules estan, majoritàriament, truncades, la gran majoria dels versos conté només deu síl·labes, l'última de les quals, accentuada).
És difícil classificar aquesta obra en un gènere poètic ben definit. Comparteix alguns aspectes dels laments d'amor habituals a l'època romàntica, però se n'aparta en molts altres aspectes: Porta no intenta en cap moment suscitar compassió en el lector amb fórmules patètiques, a diferència del que sol ocórrer en el gènere dels laments. A més, la protagonista no es dirigeix ni al lector ni a l'estimat, sinó a una tercera persona present en el relat, de qui Porta no explica res.

## Referències

* ↑ «La Ninetta del Verzee» (en italià), Treccani. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «La Ninetta del Verzè di Carlo Porta» (en italià). Litteratura italia, 26-01-2016. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «LA NINETTA DEL VERZEE - La Scighera» (en italià). La Scighera. [Consulta: 11 gener 2021].

## Enllaços externs

* Fragment de l'obra, en l'original en llombard, juntament amb la seva traducció a l'italià.
# La Serreta (Alcoi)

El jaciment arqueològic de la Serreta és un important emplaçament iber ubicat als termes d'Alcoi, Cocentaina i Penàguila. L'època de màxima ocupació en correspon a l'ibèric antic, ple i romà. Constitueix un doble jaciment, un poblat i un santuari. El 1917, va ser descobert el jaciment, excavat per Camil Visedo Moltó i declarat Monument Historicoartístic el 1931. En els 50, va ser novament excavat per Visedo i en els 60 per M. Tarradell.
Els principals materials estan dipositats al Museu arqueològic Camil Visedo, que porta el nom del principal excavador del jaciment. D'aquí procedeixen sis ploms escrits en alfabet grecoibèric i la divinitat de la Serreta. El jaciment també ha proporcionat interessants terracotes i ceràmiques ibèriques, i d'importació (gregues, púniques i campanianes).

## Característiques

Es poden observar restes d'habitació, de planta quadrangular, ordenades en llargues files. A l'extrem occidental, es localitzen les restes del santuari, situat per Visedo en la porció més alta, actualment assenyalada per un vèrtex geodèsic; en els voltants, es van trobar nombrosos exvots ibèrics en terracota. Llobregat descriu restes d'un edifici situat a 100 m, que podria correspondre al santuari d'època romana.
Des de la zona del santuari, es pot observar el cim de la Serra de la Xortà, que assenyala l'eixida del sol en els equinoccis, cosa que per a alguns astrònoms podria tenir alguna significació.
La totalitat del vessant de la solana està coberta de restes d'edificacions que s'adapten als nivells de la muntanya. No hi ha grans restes monumentals, però l'entorn és evocador i les vistes magnífiques.
Diversos investigadors han proposat la hipòtesi que aquesta podria ser la provinença de la dama d'Elx.
El 1987, va ser descoberta la necròpoli, que ha estat sistemàticament excavada amb el descobriment de 80 sepultures, principalment del s. IV aC. Els aixovars són de gran varietat i riquesa. Cal destacar-ne la falcata de la tomba 53, amb una treballada empunyadura.

## Vegeu també

* Plom de la Serreta d'Alcoi
* 1 2 URL de la referència: https://ceice.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/inventario-general. Data de consulta: 31 març 2023.
# La mainadera ninja

La mainadera ninja (títol original, Ninja Nanny) és una sèrie de televisió neerlandesa del 2019 dirigida per Sia Hermanides i Alieke van Saarloos. La segona temporada va començar a la tardor del 2021. S'ha doblat al català pel canal SX3, que va començar a emetre-la el juny de 2023.

## Repartiment

Els papers de la sèrie són interpretats per:
| Personatge | Neerlandès | Català |
| Hunter | Gina Spadaro | Carla Torres |
| Farah | Denise Aznam | Carla Mercader |
| Denny | Eva van de Wijdeven | Meritxell Sota |
| Stanley | Edwin Jonker | Lluís Nicolau |
| baby New York | Faye Goommans | |
| baby New York | Sam Pijma | |
| baby New York | Omar Verno Smin | |
| baby New York | Jominy van der Valk | |
| Chanel | Chloe Bouterse | Elena Barra |
| Shanice | Imanuelle Grives | Rosa Guillén |
| Joaquim | Yassin van Veenendaal | Sergi Mani |
| Jonkheer | John Leddy | Pep Sais |
| Van der Kraai | Bas Keijzer | Alfonso Vallés |
| Christa | Dana Goldberg | Laura Jarra |
| Blanchette | Chaja van Emde Boas | |
| Fleurine | Zaya Sainaa | |
| Dimitri | Michael Knaap | Ferran Carnicero |
| Jan Fred | Rohan Timmermans | Alex Molina |
| Leraar | Roben Mitchell | |
| Gymleraar | Max van den Burg | |
| Melanie | Victoria Koblenko | Berta Cortés |

## Referències

* ↑ «Opnames tweede seizoen Ninja Nanny van start» (en neerlandès). [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «2023/05/31 - X3 - Super 4, Inazuma Eleven Go!, La mainadera ninja (Estrenes juny)». [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ «Ninja Nanny (TV Series 2019–2022)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «Fitxa de doblatge La Mainadera Ninja». [Consulta: 8 setembre 2024].
# Langur gris comú

El langur gris comú (Semnopithecus entellus) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Viu a l'Índia, a les planes situades al nord dels rius Godavari i Krishna i al sud del Ganges. Es creu que fou introduït a l'oest de Bangladesh per peregrins hindús, a la riba del riu Jalangi. Els seus hàbitats naturals són els boscoss secs subtropicals o tropicals i els matollars secs subtropicals o tropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 166. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* 1 2 Mitra, S. i Molur, S. Semnopithecus entellus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
# La fornera i l'emperador

La fornera i l'emperador (títol original en alemany: Die Deutschmeister) és una pel·lícula austríaca dirigida per Ernst Marischka, estrenada el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cap al 1900, Constanze Hubner, jove camperola del Tirol, va a Viena amb la seva tia Therese, fornera de l'Emperador Francesc Josep I d'Àustria. Un quid pro quo permet a Constanze d'assistir a un ball de disfresses on el baró Felix Zahndorf la confon amb una autèntica comtessa i demana la seva mà.

## Repartiment

* Romy Schneider: Constanze ("Stanzi") Hübner
* Magda Schneider: Therese Hübner
* Gretl Schörg: Hansi Führer
* Susi Nicoletti: Nanette
* Adrienne Gessner: Graefin Burgstetten
* Paul Hörbiger: Francesc Josep I d'Àustria

## Referències

* ↑ esadir.cat. La fornera i l'emperador. esadir.cat.
* ↑ «Die Deutschmeister». The New York Times.
# Laringitis

La laringitis és una inflamació de la laringe, que dona lloc a una veu ronca o a una pèrdua completa de la veu a causa de la irritació dels plecs vocals (cordes vocals). La disfonia és el terme mèdic per un trastorn de la veu, de la qual la laringitis és una de les causes.
La laringitis es classifica com aguda si dura menys d'uns pocs dies. En cas contrari, es classifica com a crònica, i pot durar més de 3 setmanes. La forma crònica es produeix sobretot en l'edat mitjana de la vida i és molt més comú en homes que en dones.

## Causes

* Infeccions virals: la causa més freqüent, en l'edat pediàtrica pot prendre una forma especial: la laringitis estridulosa.
* Altres infeccions: bacteriana o fúngica (rar)
* Tos excessiva, tabaquisme o consum d'alcohol
* Per reflux àcid (reflux faringolaringi)
* Al·lèrgies
* Inflamació per un ús excessiu de les cordes vocals
* Ús de glucocorticoides inhalats per al tractament d'asma o MPOC

## Referències

* ↑ Titze IR, Lemke J, Montequin D «Populations in the U.S. workforce who rely on voice as a primary tool of trade: a preliminary report». J Voice, 11, 3, 1997, pàg. 254–9. DOI: 10.1016/S0892-1997(97)80002-1. PMID: 9297668.
* ↑ Popolo PS, Svec JG, Titze IR «Adaptation of a Pocket PC for use as a wearable voice dosimeter». J. Speech Lang. Hear. Res., 48, 4, 2005, pàg. 780–91. DOI: 10.1044/1092-4388(2005/054). PMID: 16378473.
* ↑ Titze IR, Hunter EJ, Svec JG «Voicing and silence periods in daily and weekly vocalizations of teachers». J. Acoust. Soc. Am., 121, 1, 2007, pàg. 469–78. Arxivat de l'original el 2016-08-02. DOI: 10.1121/1.2390676. PMID: 17297801 [Consulta: 27 maig 2012].
* ↑ Nix J, Svec JG, Laukkanen AM, Titze IR «Protocol challenges for on-the-job voice dosimetry of teachers in the United States and Finland». J Voice, 21, 4, 2007, pàg. 385–96. DOI: 10.1016/j.jvoice.2006.03.005. PMID: 16678386.
* ↑ Carroll T, Nix J, Hunter E, Emerich K, Titze I, Abaza M «Objective measurement of vocal fatigue in classical singers: a vocal dosimetry pilot study». Otolaryngol Head Neck Surg, 135, 4, 2006, pàg. 595–602. DOI: 10.1016/j.otohns.2006.06.1268. PMID: 17011424.

## Vegeu també

* Disfonia infantil
# Laudot

El Laudot és un riu del sud-oest de França que és un subafluent de la Garona a través del Sor.

## Geografia

Té la seva font a la Muntanya Negra, al municipi de Les Capmases pren una part de les aigües del Lampy, de l'Alzeau i del Sor, passa pel llac de les Cammazes i el Llac de Saint-Ferréol i desemboca al Sor i el Canal del Migdia pel Rec de la Plana.

## Departaments i municipis que travessa

* Tarn : Les Capmases - Sorèze
* Alta Garona: Revèl - Saint-Félix-Lauragais

## Referències

* ↑ Dades del servei nacional francès d'aigua
# Lauerz

Lauerz és un municipi del cantó de Schwyz, situat al districte de Schwyz.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Le Tampon

Le Tampon és un municipi francès, situat a l'illa de la Reunió. L'any 2004 tenia una població estimada de 20.090 habitants. Limita al nord amb La Plaine-des-Palmistes, al nord-est amb Sainte-Rose, a l'est amb Saint-Joseph, al sud amb Saint-Pierre, a l'oest amb Entre-Deux i al nord-oest amb Saint-Benoît.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1961 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 21.183 | 31.378 | 36.107 | 40.545 | 47.593 | 60.323 | 69.849 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1925-1935 | Edgar Avril | |
| 1935-1942 | Georges Avril | |
| 1942-1945 | Evenor Lallemand | |
| 1945-1947 | Edgar Avril | |
| 1947-1953 | Roger Bénard | |
| 1953-1983 | Paul Badré | |
| 1983-2006 | André Thien Ah Koon | UMP |
| 2006- | Didier Georges Anthony Robert | UMP |

## Enllaços externs

* (francès) Alcaldia de Le Tampon
* (francès) Vila de Le Tampon
* (francès) Web de la CCSUD
* (francès) Web de l'Oficina de Turisme de Le Tampon Arxivat 2019-02-09 a Wayback Machine.
# Leo Bassi

Leo Bassi (Nova York, 1952) és un actor i còmic italià que s'autodefineix com a bufó i que es caracteritza per la seva crítica i provocació a la dreta política, el sistema capitalista, les multinacionals i la religió, en especial la catòlica.

## Biografia

Procedeix d'una família del nord d'Itàlia dedicada durant sis generacions al món del circ, món on va debutar amb 7 anys.
Als 24 va abandonar l'espectacle familiar per desenvolupar la seva carrera en solitari com a actor còmic, animador i agitador cultural. Ha treballat com a actor en obres teatrals i pel·lícules, com presentador d'esdeveniments, i també ha col·laborat en televisió, com ara en el programa Crónicas marcianas i El Hormiguero.
El dia 1 de març de 2006, un artefacte explosiu artesanal va ser col·locat, presumptament per sectors d'ultradreta, al teatre Alfil de Madrid, on representava la seva obra «La Revelacion», una obra a la que critica el que considera l'obscurantisme, les sectes i els fonamentalismes que envaeixen la vida moderna.
També va tenir problemes amb aquesta mateixa obra a Palma. El teatre on l'anava a representar (el Teatre del Mar) és propietat del Bisbat que quan es va assabentar que Leo Bassi tenia contracte amb el teatre per a representar-la,va revocar-lo invocant una clàusula que impedia representar obres en contra de la doctrina catòlica en la citada sala.

## Obres teatrals

* "La Revelació" (2005-06): Espanya, Alemanya, Àustria, Països Baixos, Portugal, Itàlia.
* "El Bassibus" (2004-2006): Madrid, Lanzarote, Barcelona i Mallorca.
* "El 12 de Setembre" (2001-2004): Espanya, Alemanya, Xile, Argentina, Brasil, Àustria, Portugal, Països Baixos, Noruega, Finlàndia i Moscou.
* "La Vendetta" (1998-2005): Espanya, Alemanya, Xile, Argentina, Brasil, Àustria, Suïssa, Portugal, Països Baixos, Itàlia,
* "Golf" (2000): Mallorca.
* "Brains" (1996): Alemanya, Itàlia, Àustria, Països Baixos i Suïssa.
* "Cybercus: El Gran Circ d'Internet" (1996): Utrecht.
* "Circus Whitman" (1995): Holanda
* "Instints Ocults" (1993-2005): Alemanya, Xile, Argentina, Brasil, Àustria, Portugal, Països Baixos, Noruega, Finlàndia, Moscou, Cap Verd.
* "L'Executiu" (1993): Milà.
* "Cristóbal Colon Inc. Export/Import" (1992): Nova York
* "El Suïcidi Elèctric" (1990): Barcelona
* "L'última bogeria de Nerón" (1989): Lincoln Center, Nova York.
* "The best of" (2012) Estat espanyol.

## Premis

Entre els diferents reconeixements i premis que ha anat adquirint al llarg de la seva trajectòria, els més destacats han sigut:
* Premis de la crítica de Barcelona, Cannes i Múnic
* Premi OBIE Off Broadway Award, Nova York
* Premi FAD de Barcelona
* Premi Festival de Amendola, Itàlia
* Premi Nas d'Or, Barcelona
* Premi de Teatre Tondela, Portugal
* Premi de Teatre Puerto Montt, Xile
* Premi de Teatre Cánovas, Màlaga
* Premi Moers Comedy Festival, Alemanya
* Premi Just For Laughs Festival, Mont-real Canadà
* Elegit representant oficial d'Itàlia a les Olimpíades Teatrals de Moscou.

## Referències

* ↑ Leo Bassi dibuja la silueta de los escándalos del Partido Popular Arxivat 2011-03-07 a Wayback Machine. - Cadena SER

## Enllaços externs

* Web oficial
# Liceu Janson-de-Sailly

El Liceu Janson-de-Sailly (Lycée Janson-de-Sailly) és el col·legi més gran de París i un dels més prestigiosos d'Europa, amb 3.290 estudiants i 624 professionals al curs 2014-2015. També és un dels col·legis que acull més estudiants de secundària de França amb 1.245 estudiants dividits en 30 classes.
L'edifici està situat al XVI Districte de París.

## Ex-alumnes famosos

* Claude Colomer, un professor i historiador nord-català
* Jean Gabin, un actor i cantant francès
* Christiane Klapisch-Zuber, una historiadora francesa
* Franc-Nohain, un llibretista i poeta francès
* Germain Nouveau, un poeta francés d'origen occità

## Referències

* ↑ Lycée Janson de Sailly
* ↑ Lycée Janson-de-Sailly

## Enllaços externs

* Página oficial del liceo Janson-de-Sailly
# Liceu Privat Grec de Fener

El Liceu Privat Grec de Fener (en turc: Özel Fener Rum Lisesi) és l'escola ortodoxa grega més prestigiosa i més antiga d'Istanbul, Turquia.
Establerta el 1454 per Matheos Kamariotis, aviat es convertia en l'escola de les famílies prominents gregues (Phanariotes) i búlgars de l'Imperi Otomà, i diversos ministres otomans com per exemple prínceps de Valàquia i Moldàvia, com Dimitrie Cantemir, s'hi graduaren.
L'edifici escolar actual està situat prop de l'Església de Sant Jordi al barri de Fener, que és la seu del Patriarcat. També és conegut amb els sobrenoms del castell vermell i l'escola vermella.
Dissenyat per l'arquitecte otomà grec Dimadis, l'edifici fou construït entre 1881 i 1883 amb una combinació eclèctica d'estils diferents i amb un cost de 17.210 lliures d'or otomanes, una suma enorme per aquell període. La gran cúpula a la part superior de l'edifici es fa servir com a observatori per a classes d'astronomia i hi té a dins un antic i gran telescopi.

## Referències

* ↑ http://www.fenerrumlisesi.k12.tr/
# Langur de Delacour

El langur de Delacour (Trachypithecus delacouri) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. És endèmic d'una regió molt petita del nord del Vietnam (aproximadament 6.000 km²). Actualment només se'l troba en boscos càrstics, tot i que se sap que en el passat també habitava en boscos secondaris. Està molt amenaçat per la caça per part dels humans, que l'utilitzen per a pràctiques de medicina tradicional. Només en queden entre 200 i 250 exemplars. Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'ornitòleg francoestatunidenc Jean Théodore Delacour.

## Referències

* ↑ Nadler, T., Xuan Canh, L., Ngoc Thanh, V. i Khac Quyet, L. Trachypithecus delacouri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 105. ISBN 978-0801893049.
# Langur de Hatinh

El langur de Hatinh (Trachypithecus hatinhensis) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Viu al Vietnam i Laos. El seu hàbitat natural són els boscos situats en zones de relleu càrstic o calcaris. Està amenaçat per la caça, la tala il·legal i la construcció de carreteres al seu hàbitat.

## Referències

* ↑ Xuan Canh, L., Khac Quyet, L., Thanh Hai, D.; Timmins, R. J. Trachypithecus hatinhensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.