OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruth Westheimer

Ruth Westheimer (de soltera, Karola Ruth Siegel) (Wiesenfeld, avui barri de Karlstadt am Main, Baviera, 4 juny de 1928 - Nova York, 12 de juliol de 2024) va ser una sexòloga germano-estatunidenca, autora i divulgadora per ràdio i televisió. També se la conegué com a Dra. Ruth.

## Biografia

Ruth Westheimer nasqué en una família de jueus ortodoxos, filla única d'Irma (de soltera, Hanauer) i Julius Siegel. El seu pare fou detingut per la Gestapo el 1938 i poc després, gener 1939, fou enviada a un orfenat a Heiden, Suïssa, en un "Kindertransport" junt amb altres infants jueus. La seva mare es quedà, junt amb la seva àvia, a Alemanya i no es tingueren més notícies seves, ni del pare, a partir de 1941. Se suposa que foren morts pel nazisme, possiblement a Auschwitz.
Després de la guerra emigrà al Mandat britànic de Palestina, i després s'uní a la Haganà on, malgrat la seva escassa estatura de 140cm, rebé entrenament com a tiradora d'elit i exploradora. A Israel abandonà el nom de Karola i prengué només el seu segon nom de Ruth. El dia del seu 20è aniversari, durant la guerra àrabo-israelí, fou ferida per una explosió de morter i gairebé perdé els dos peus. Dos anys després emigrà a París, on estudià psicologia a la Sorbona. El 1956 emigrà als Estats Units, com a mare soltera amb una filla que era tot just un nadó, i va fer diverses feines precàries per continuar amb els estudis. Va obtenir un màster a la New School (1959), i més endavant (1970), es doctoraria en educació per la Universitat de Colúmbia. Va ser professora a diverses universitats i tingué un consultori de sexologia.
A partir de 1980 participà en un programa radiofònic sobre sexualitat, "Sexually Speaking", que continuà fins a 1990. Després inicià un programa de televisió, "The Dr. Ruth Show", que tingué una gran audiència, ja que donava consells seriosos i científics, respectuosament, però d'una manera amable i propera. A partir d'aquí participà en molts altres programes i arribà a escriure 45 llibres sobre sexe i sexualitat.
Rebé nombrosos reconeixements: fou introduïda a la Radio Hall of Fame, rebé la Medalla Magnus Hirschfeld, la Medalla d'Honor Ellis Island, la medalla Leo Baeck, el premi a la planificació familiar Margaret Sanger, i l'Orde al Mèrit de la República Federal Alemanya.
Pel que fa a la seva vida personal, es casà tres cops. Després de dos matrimonis molt breus, el darrer fou amb Manfred "Fred" Westheimer, també un supervivent del nazisme, de qui prengué el cognom. Westheimer adoptà la filla que havia tingut a París i tingueren junts un fill.
Malgrat ser ciutadana estatunidenca des de 1965, recuperà el 2007 també la nacionalitat alemanya amb el "German Citizenship Project", que possibilitava als estatunidencs que havien estat privats de la seva nacionalitat alemanya pel nazisme de recuperar-la.
# Saarbrücken

Saarbrücken, és la capital del Land (l'estat federat alemany) de Saarland. Es troba al sud de la República Federal d'Alemanya, molt pròxima a la frontera francesa i de Luxemburg, i és travessada pel riu Saar. Precisament a causa d'aquesta proximitat amb França i les seves relacions al llarg de la història, actualment manté unes relacions estretes amb l'altra banda de la frontera: hi ha una mena d'"Eurozona" entre Forbach i Saarbrücken, i el TER (Tren Exprés Regional) de Metz a Saarbrücken ha estat cofinançat pel departament francès de la Mosel·la i el govern de Saarland.
Actualment la ciutat té uns 209.000 habitants. Als afores acull la seu de la Universitat de Saarland (Universität des Saarlands). També disposa d'un aeroport: l'Aeroport de Saarbrücken-Ensheim (SCN).
Entre els monuments de la ciutat hi ha el pont de pedra sobre el riu Saar (1546), l'església gòtica de St Arnual, el Saarbrücker Schloss (castell del segle xviii) i la part vella de la ciutat, especialment la plaça del mercat St. Johanner Markt.

## Història

La regió del Saar va ser incorporada a l'Imperi Romà durant el segle i aC, i posteriorment estigué sota el domini dels francs. L'any 925 esdevingué part del Sacre Imperi Romanogermànic. Des de 1381 al 1793 els comtes de Nassau-Saarbrücken foren la principal autoritat local. Tanmateix la regió estigué sota el control francès durant el segle xvi i va ser incorporada a França a la dècada de 1680. França va veure's obligada a abandonar la Saar en 1697, però des de 1793 a 1815 va recuperar el control de la regió. El 1815, Saarbrücken passa a estar sota control prussià. Durant el segle xix els importants recursos de carbó i ferro existents a la zona van portar una gran activitat econòmica a la ciutat. La regió va esdevenir una gran productora de l'acer que la Revolució Industrial necessitava.
Després de la Primera Guerra Mundial (1919), la regió de la Saar va ser administrada per la Societat de Nacions (SDN) sota control francès. El 1935, la població es va pronunciar a favor de tornar a formar part d'Alemanya.
Totalment destruïda durant la Segona Guerra Mundial, Saarbrücken va ser reconstruïda. Com tota la regió, va estar a la zona d'ocupació francesa des del final de la guerra (1945). Després d'un segon referèndum, el 1956 es va incorporar a la República Federal d'Alemanya (RFA) el 1957.

## Vegeu també

* Sarre (Societat de Nacions)

## Ciutats agermanades

* Nantes (França), des de 1965
* Tbilisi (Geòrgia), des de 1975
* Cottbus (Alemanya), des de 1987

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la ciutat
# Rutili Taure Emilià Pal·ladi

Rutili Taure Emilià Pal·ladi (llatí: Rutilius Taurus Aemilianus Palladius), conegut també només com a Pal·ladi va ser un escriptor romà, autor d'un tractat d'agricultura conegut com a Opus agriculturae (a voltes conegut com a De Re Rustica, no confondre amb el De Re Rustica de Luci Juni Moderat), a manera d'un calendari de pagès, amb totes les operacions connectades amb l'agricultura i la vida rural arranjades en ordre regular i per estacions.
L'obra estava formada per 14 llibres, un d'introducció, dotze pels deures de cada mes, i el darrer és un poema en 85 versos elegíacs sobre l'art dels empelts (De Insitione). La seva època és incerta. És esmentat per primer cop per Isidor de Sevilla. En general se'l situa al segle IV o V però la identificació de Pasífil, a qui va ser dedicat el catorzè llibre, com el prefecte de la ciutat el 355, permet situar-lo al segle iv. Per ell mateix se sap que tenia una hisenda a Sardenya i una al territorium Neupolitanum. Una part de la seva obra està agafada de Columel·la i una altra de Gargili Marcial. També hi ha coses de la Geopònica i els temes relacionats amb les construccions arquitectòniques agrícoles són extrets de Vitruvi.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/107?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PalladiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 99-100. ]

## Bibliografia

* Palladius. Robert H. Rodgers (editor). Opus Agriculturae, De Veterinaria Medicina, De Insitione, 1975. ISBN 3-598-71573-0.
* Rodgers, Robert H. An Introduction to Palladius. Londres: University of London –Institute of Classical Studies, 1975 (Bulletin Supplement 35).

## Enllaços externs

* Text complet en llatí d'Opus agriculturae (llatí)
* Traducció a l'anglès de Pal·ladi Arxivat 2019-08-03 a Wayback Machine. (anglès)
# SI

SI té els següents significats:
* Sistema Internacional d'Unitats
* Sistema internacional (política)
* Solidaritat Catalana per la Independència
* Sobirania per a les Illes
* Suma Independència
Viccionari
# Saint-Amand-Montrond

Saint-Amand-Montrond és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió del Centre - Vall del Loira.
# Salpicó

El salpicó és un plat generalment fet de diferents carns capolades (tradicionalment s'ha elaborat de bou) i amanit generalment amb pebre i sal, ruixat amb una vinagreta de julivert, cebes de primavera, etc., que es menja fred. Avui dia és un plat molt propi de tota la costa andalusa, però sobretot, a les províncies de Huelva i Cadis (on se sol trobar elaborat amb fruits de mar cuits). En l'actualitat és servit com una tapa en molts bars d'Espanya, que per defecte sol interpretar-se com a salpicó de fruits de mar.

## Història

S'esmenta pel primer cop en català i castellà en el Procés de les olives de Bernat Fenollar:
   I ab sal, poch a poc / i ab bona saó, Hi no us guastarà / un pèl les genives,
   Posteriorment n'hi ha referències literàries en autors castellans com Covarruvias a la fi del segle XVI que defineixen en llur diccionari: "“la carne picada y aderezada con sal”. Alguns com Cervantes la fan aparèixer en el seu Don Quijote de la Mancha, en el qual identificant els trets d'Alonso Quijano, menciona el que menja cada dia:
   | « | "Una olla de algo más vaca que carnero, salpicón las más noches, duelos y quebrantos los sábados,..." | » |
   | — Don Quijote de la Mancha, Cap. I, Llibre I |||
   | « | con mondadientes en ristre y jurando de aquí yace perdiz, donde el salpicón tiene por tumba el gaznate... | » |

   ## Característiques

   Tradicionalment es feia aquest plat amb cansalada de porc que es barrejava amb la carn de cap de bou capolada, a què s'afegia pebre, sal, vinagre i diverses verdures. Tot això es posava a estofar lentament. Se servia calent decorat amb uns trossos de ceba.

   ## Referències

   * ↑ "Gastronomía del Siglo de Oro español, María Inés Chamorro, Herder,2002
   * ↑ Don Quijote de la Mancha, Cervantes, capítulo I al comienzo del primer libro
   * 1 2 la vaca era un tercio más barata que el carnero
   * ↑ Don Quijote de la Mancha, Capítulo XLIX, "De Lo Que Le Sucedió a Sancho Panza Rondando Su Ínsula"
   * ↑ Obra poética, Francisco de Quevedo, I 272
   * ↑ Martínez Llopis, Manuel. Historia de la gastronomía Española. Madrid: Editorial nacional, 1981.
   * ↑ El Afanador de Utrera, Luis de Belmonte Bermúdez, en el que dos soldados hablan acerca de su aliño y composición con otros platos
# Sant Jaume dels Tracs

Sant Jaume dels Tracs o Sant Jaume de Riner és una església del municipi de Riner (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'una nau amb coberta a dos vessants. Està cobert amb volta de canó que arrenca d'una imposta aixamfranada. A llevant es troba l'absis semicircular, tancat per un retaule d'època barroca, i, al centre, s'obre una finestra de doble esqueixada amb llinda monolítica a l'exterior. Prop de l'absis, hi ha dos arcosolis dels quals, el de tramuntana s'obre a la sagristia que es va fer posteriorment. Al mur de ponent es va afegir un porxo i la torre d'un campanar.
En la cornisa del mur meridional hi ha alguns elements esculpits, de caràcter popular. Destaca una figura humana en posició jacent, que posa la mà esquerra al pit i l'altre sota el ventre. També hi ha algun cap humà.

## Història

Aquesta església es troba dins de l'antic terme del castell de Riner i depengué de la canònica de Solsona. Encara que no hi és mencionada, aquesta capella estaria inclosa en la donació que l'any 1103 feu el senyor del castell de Riner a la Canònica de Santa Maria de Solsona de l'església de Sant Martí de Riner i totes les altres esglésies del terme, excepte Santa Susanna.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Jaume dels Tracs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2015].
# Sant Quirze de Subiradells

Sant Quirze de Subiradells és una ermita de Taradell (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Es troba al NE del terme municipal, dins la urbanització de la Miranda de la Plana (també coneguda com la Roca) i sobre el torrent de Sant Quirze.

## Descripció

Edifici religiós. Ermita d'una sola nau (5 m x 7 m), amb un absis de forma semicircular, orientat a llevant i cobert amb lloses que descriuen cercles concèntrics. El mur de ponent presenta un òcul abalat i un campanaret d'espadanya damunt el capcer, cobert a dues vessants i amb campanes, i refondit en el mur. La part de tramuntana és cega. Per tant, les úniques entrades de llum són l'òcul de ponent i la finestra amb esplandit a l'absis. La nau també és coberta amb lloses.
L'aparell constructiu és força regular i està format per gresos grocs, grisos i rogencs. No hi ha cap element de pedra picada gaire treballada.
Gràcies a la recent restauració, l'estat de conservació és bo.

## Història

L'ermita es troba dins el que va ser l'alou de Subiradells. En un principi devia ser una construcció preromànica, segons consta per un document en què, l'any 989, el noble Eldemar deixa una quantitat per refer la capella.
L'edifici actual el va fer construir Guillem de Tarradell l'any 1095 per ordre del bisbe de Vic, amo de Subiralles. Al segle xiii tingué un sacerdot beneficiat i passà a la cura i patronat dels amos de la Madriguera.
Als s. XVII i XVIII va ser mutilada i transformada. L'any 1936 la van profanar i es va tancar al culte, que no es va restablir fins al 1967, en què els propietaris del lloc, amb motiu de les obres d'urbanització de la Miranda de la Plana, la van restaurar i la van cedir a la parròquia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Quirze de Subiradells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].

## Bibliografia

* Pladevall i Font, Antoni. Taradell : passat i present d'un terme i vila d'Osona. 1, Dels orígens a finals del segle xviii. [Vic] : Eumo ; [Taradell] : Ajuntament de Taradell, 1995.
* Solagran i Preseguer, Salvador. Els carrers de Taradell. Taradell : [l'autor] : Ajuntament de Taradell, 2010.
# Sant Quirze de Sant Romà de Tavèrnoles

Sant Quirze de Sant Romà de Tavèrnoles l'església, antigament parroquial, del poble de Sant Romà de Tavèrnoles, del terme municipal de Llavorsí, a la comarca del Pallars Sobirà. Era sufragània de la parròquia de Sant Andreu de Rodés.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Llavorsí». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Romà de Tavèrnoles en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Salvador de Mata

Sant Salvador de Mata és una església del municipi de Capolat (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i situada a la muntanya coneguda també com Sant Salvador.

## Descripció

Restes d'una església preromànica de planta rectangular, amb els murs de tramuntana i els de ponent encara visibles, fets amb carreus de pedra picada ben escairats i col·locats en llargues filades. Aquest parament contrasta amb la resta, possiblement perquè en algun moment es remodelà la construcció. Per les restes conservades podem pensar que l'església no tenia arc triomfal, i el santuari no estava diferenciat de la resta, almenys en planta. L'església estava coberta amb bigues. Malgrat les modificacions i l'estat de ruïna total, l'església conserva part del paviment d'opus spicatum.

## Història

L'església de St. Salvador de Mata fou consagrada el 900 pel bisbe de la seu d'Urgell, Nantigís. L'acta de consagració explica que l'església es consagrà a petició del l'abat Sunila i dels habitants del lloc que l'havien restaurada al lloc anomenat Matta monasterii. El 905 el cenobi encara subsistia, car Adalaiz, comtessa filla dels comtes Suniari i Richildis, donà per remi de l'ànima dels seus pares al Monestir de Sant Joan de les Abadesses tot el terme del Castell de l'Espunyola. Esmentant els seus límits es diu que "et de parte orientis affrontat in fines de Mata monasterio". A partir d'aquesta data el monestir de St. Salvador de Mata quedà perdut en la documentació.

## Referències

* ↑ «Sant Salvador de Capolat | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 abril 2021].
* 1 2 «Sant Salvador de Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Sant Salvador de Montmajor

L'església de Sant Salvador de Montmajor (o de Sant Salvador de Coll d'Alzina o Sant Salvador de l'Hospital) és un temple catòlic situat a Correà, al municipi de Montmajor, al Berguedà. Sant Salvador de Montmajor és d'estil medieval romànic, està en un estat de conservació dolent i desprotegit.

## Ubicació

Sant Salvador de Montmajor està en un lloc de fàcil accés, al km 12,200 de la carretera B-420 entre Montmajor i Cardona, davant de la casa de Cal Bisbe, a prop de la riera de l'Hospital.

## Característiques i estil

Sant Salvador de Montmajor és una església romànica. En l'actualitat està en ruïnes, ja que li manca la teulada. El seu mur meridional s'està derruint.
Sant Salvador és una església petita que té una sola nau i un absis semicircular a la banda oriental. A migjorn hi té una porta d'arc de mig punt adovellada. Es creu que tot i que la teulada exterior tenia dues vessants, l'església fou coberta amb volta de canó. Sant Salvador té una finestra petita al centre del seu absis i una altra al costat esquerre d'aquest. El temple és regular i té una superfície considerablement gran. Els seus murs es van reomplir amb pedres irregulars. En l'actualitat no hi ha cap element decoratiu interior.

## Història

Sant Salvador de Montmajor està situada a l'antic terme del Castell de Montmajor, a prop del camí ral que unia Berga amb Cardona. Es creu que a l'edat mitjana era una església sufragània de Sant Sadurní de Montmajor però fou atribuïda a Sant Martí de Correà el segle xiv. El 1337 hi ha un document que explica que el rector de Correà hi havia de celebrar quatre misses cada any. Situada en un territori límit entre el comtat de Berga i el comtat d'Urgell, formà part de la batllia de Cardona. El segle xviii va quedar sense culte, si tenim en compte que no està esmentada en el llistat d'esglésies parroquials o sufragànies del bisbat de Solsona.
Sant Salvador de Montmajor fou construïda durant el segle xii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Salvador de Montmajor als Mapes de patrimoni cultural». Diputació de Barcelona. [Consulta: 19 setembre 2014].
* ↑ «Les antigues quadres d'Aguilar i de l'Hospital». Ajuntament de Montmajor. [Consulta: 19 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Montmajor

## Enllaços externs

* Hospital de Coll d'Olzina a hostals.blogspot
* Església de Sant Salvador, Mapa de Patrimoni de la Generalitat
# Samantha Barks

Samantha Jane Barks (Laxey, Illa de Man, 2 d'octubre de 1990) és una actriu de cinema i teatre britànica.

## Biografia

Samantha es va criar a Laxey, Illa de Man. Va estudiar a l'Escola Primària Lazey i Ninian' s High School abans de traslladar-se a Londres per estudiar a The Arts Educational Schools a Chiswick. També va estudiar ballet des dels 3 anys.
El 2008, Barks va competir en I'd Do Anything, en què va ser finalista per viure el personatge de Nancy en un renaixement del West End del musical Oliver!. Va arribar a la final, on va acabar tercer.
Va passar per algunes produccions del West End com Cabaret i Les Misérables, per la qual va rebre molts elogis i més tard va ser cridada per repetir el paper de Eponine a la versió cinematogràfica. La pel·lícula va ser molt elogiada i premiada i la seva actuació també.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Director | Personatge |
| 2012 | Les Misérables | Tom Hooper | Éponine |

## Premis i nominacions
### National Board of Review

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2012 | Millor elenc | Les Misérables | Guanyadora |

### Satellite Award

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2012 | Millor actriu secundària | Les Misérables | Nominada |
| 2012 | Millor elenc | Les Misérables | Guanyadora |

### Hollywood Film Festival

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2012 | Millor Actriu Revelació | Les Misérables | Guanyadora |

### Broadcast Film Critics Association

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2012 | Millor elenc | Les Misérables | Guanyadora |
# Saint-Mard-de-Vaux

Saint-Mard-de-Vaux és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 281 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 1995-2002 | Jean Nectoux |
| 2002-2005 | Gilles Morel |
| 2005-2008 | Gérard Meunier |
| 2008- | Guy Duthoy |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 149 | 154 | 160 | 252 | 256 | 243 | 281 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sant Antoni de Pàdua (Mura)

Sant Antoni de Pàdua és una obra del municipi de Mura (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una senzilla capella rural dedicada a Sant Antoni de Pàdua. Amb una única nau, compta amb un absis a la capçalera desproveïda de decoració. La coberta és de teula àrab i a dues vessants. A l'entrada hi ha un porxo i al seu damunt una petita finestra. La façana ve rematada per un campanar de torre petit, coronat amb un cos piramidal.
Les obertures són poques i petites. A la façana s'ha emprat l'arrebossat.

## Història

Aquesta construcció apareix documentada des de l'any 1716, construïda per iniciativa de la parròquia de Mura en terrenys del Mas de la Mata. Hi ha notícies, però, d'una d'anterior, del 1680.
Cap al 1818 s'edificà el porxo a l'entrada que va esfondrar-se i no va tornar a reconstruir-se fins fa poc.
L'església ha hagut de suportar l'acció de l'aigua en algunes riuades. Actualment es troba oberta al culte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Antoni de Pàdua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «Ermita de Sant Antoni». Ajuntament de Mura, gener 2014. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2020. [Consulta: 10 novembre 2015].
# Salsa alemanya

La salsa alemanya (també coneguda com a sauce Parisienne, salsa parisenca) és una salsa velouté elaborada amb brou de carn reduït i amb rovell d'ou amanit amb unes gotes de llimona. Es tracta d'una de les quatre salses mare definides pel gastrònom francès Antoine Carême. N'hi ha variants per al peix

## Composició

Per a un litre de salsa alemanya:
* Un litre de salsa veluoté
* 5 rovells d'ou,
* 4 cullarada de brou de la cuita de xampinyons,
* 1/2 cullarada de suc de llimona i
* unes cullarades de sucre,
* pebre,
* Sal comuna i
* all