OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Intel 4040

El microprocessador Intel 4040 va ser el successor de l'Intel 4004. Va ser introduït en 1974. The 4040 employed a 10 μm silicon-gate enhancement load PMOS technology, fet amb 3.000 transistors i podia executar aproximadament 60.000 instructions per second.

## Noves característiques

* Interrupt
* Single Step

## Extensions

* Repertori d'instruccions ampliat a 60 instruccions.
* Memòria de programa ampliada a 8 Kbytes.
* Registres ampliats a 24.
* Pila de crides ampliada a 7 nivells de profunditat.

## Dissenyadors

Federico Faggin va proposar l'arquitectura, i també va ser qui va conduir el projecte. Tom Innes fou qui el va acabar.

## Nous xips suportats

* 4201 - Generador de rellotge d'entre 500 i 740 kHz utilitzant cristalls d'entre 4 i 5.185 MHz
* 4308 - ROM d'1 Kbyte
* 4207 - Port de sortida de mida byte de propòsit general
* 4209 - Port d'entrada de mida byte de propòsit general
* 4211 - Port d'entrada/sortida de mida byte de propòsit general
* 4289 - Interfície de memòria estàndard (reemplaça al 4008/4009)
* 4702 - UVEPROM de 256 bytes
* 4316 - ROM de 2 Kbytes
* 4101 - RAM de 256 nibbles (4 bits).
* 4002 - RAM de 320 bits (80 x 4) i 4 sortides discretes.

## Referències

* ↑ cpu-collection.de >> Intel >> 4040
# Casa Constans

La Casa Constans és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici amb la façana principal al passeig del Firal. Consta de tres pisos i planta baixa, on hi ha una botiga. Cada pis presenta dos balcons. La casa té quatre columnes quadrades amb estries adossades a la paret. Aquestes columnes tenen capitells i basa, també adossats a la paret. Van des del primer pis fins al segon, el tercer no en té. Hi ha una cornisa que separa el segon pis del tercer.
És una de les poques obres racionalistes d'Olot.

## Referències

* 1 2 «Casa Constans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Bloc d'habitatges a la Gran Via Jaume I, 16 (Girona)

El bloc d'habitatges a la Gran Via de Jaume I, 16 és un bloc de pisos a l'Eixample de Girona, construït al 1976, de planta baixa, entresòl i 9 pisos, pel costat de Jaume I (més baix pel costat del carrer Figuerola i sense tant interès). Aquest edifici havia de cloure's amb l'ampliació pel costat esquerre (solar lliure) i que no reeixí, restant la composició actual inacabada (hagués estat simètrica). S'apareix com la composició de dos parts volades diferents (la façana) suportades per un basament de formigó armat vist (negocis i botigues) i que engloba la planta baixa i l'entresòl. Aquestes dues parts s'uneixen format un esglaó a diferents plantes i amb canvi de les obertures (més obertes en el cos menys volat i més massisses al més volat). L'edifici pel costat dret se separa de l'edifici veí amb un balcó continu vertical.

## Referències

* ↑ «Bloc d'habitatges a la Gran Via Jaume I, 16». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Philco (equip ciclista)

L'equip Philco va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir entre 1960 i 1962. Estava dirigit per l'exciclista Fiorenzo Magni.

## Principals resultats

* Volta a Llombardia: Emile Daems (1960)
* Giro dels Apenins: Emile Daems (1960)
* Giro de la Província de Reggio de Calàbria: Guido Carlesi (1960)
* Premi Nacional de Clausura: Emile Daems (1960)
* Giro del Piemont: Alfredo Sabbadin (1960)
* Gran Premi de la Indústria i el Comerç de Prato: Alfredo Sabbadin (1960)
* Giro de Sardenya: Emile Daems (1961)
* Coppa Bernocchi: Arturo Sabbadin (1961)
* Giro del Ticino: Emile Daems (1961, 1962)
* Giro de Toscana: Guido Carlesi (1962)
* Milà-Sanremo: Emile Daems (1962)
* Giro de la Campània: Silvano Ciampi (1962)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 3 participacions (1960, 1961, 1962)
** 7 victòries d'etapa:
*** 2 el 1960: Emile Daems (2)
*** 2 el 1961: Silvano Ciampi
*** 3 el 1962: Guido Carlesi (2), Vittorio Adorni
** 0 classificació finals:
** 0 classificació secundària:
* Tour de França
** 1 participació (1962)
** 3 victòries d'etapa:
*** 3 el 1962: Emile Daems (3)
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles a sitiodeciclismo.net
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl Arxivat 2018-05-23 a Wayback Machine.
# Carcharhinus sorrah

Carcharhinus sorrah és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 160 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental (incloent-hi Madagascar, Maurici i les Seychelles) fins a les Filipines, Xina, Austràlia i Salomó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Doteli

El Doteli (डोटेली) és una llengua indoària parlada per unes 800.000 persones, la majoria dels quals al Nepal. Tradicionalment s'ha considerat un dialecte del nepalès i s'escriu en l'alfabet Devanagari. Té estatus oficial al Nepal, protegit per la constitució del país i té quatre dialectes principals; Baitadeli, Bajhangi, Darchuli i Doteli amb un alt grau d'intel·ligibilitat mútua.
# Intel 80386EX

L'Intel 80386EX (386EX) és una variant del microprocessador Intel 386 dissenyada per a sistemes encastats. Introduït l'agost de 1994 i va tenir èxit al mercat sent utilitzat a bord de diversos satèl·lits i microsatèl·lits en òrbita.
Intel no va fabricar un altre processador x86 integrat fins al 2007, quan va confirmar el Tolapai millorat basat en Pentium M (EP80579).

## Característiques

* Presentat l'agost de 1994.
* Variant de 80386SX destinada a sistemes encastats.
* Adreçament de memòria de 26 bits per a fins a 64 MiB de DRAM.
* Bus de dades de 16 bits, limitant el rendiment però reduint el cost del sistema.
* Nucli estàtic, és a dir, pot funcionar tan lentament (i, per tant, amb l'eficiència energètica) com es desitgi, fins a aturar-se completament.
* Perifèrics en xip:
** rellotge i gestió d'energia
** temporitzadors/comptadors
** temporitzador de gos guardià
** unitats d'E/S sèrie (síncrones i asíncrones) i E/S paral·leles
** DMA
** Actualització de la memòria RAM
** Lògica de prova JTAG
* Significativament més reeixit que el 80376.
* S'utilitza a bord de diversos satèl·lits i microsatèl·lits en òrbita.
* S'utilitza en el projecte FlightLinux de la NASA.
* S'utilitza al mòdem USRobotics Courier I V.tot (adaptadors de terminal ISA intern i RS232 extern RDSI amb servidor d'accés remot analògic de 56 KBPS).
* S'utilitza al telèfon per satèl·lit Ericsson R290 i Globalstar/Qualcomm GSP-1600.
* S'utilitza en moltes unitats GPS de Garmin més antigues, com ara el GPS 48, II, III i 12.
* S'utilitza en els samplers digitals Akai S5000 i S6000.
* S'utilitza al telèfon Nokia 9000 Communicator.
* S'utilitza al controlador de semàfor Swarco ITC-2.

## Referències

* ↑ Chen, Raymond. «The Intel 80386, part 1: Introduction» (en anglès americà), 21-01-2019. [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «Intel confirms details of Tolapai, a SoC embedded processor» (en anglès), 30-08-2007.
* ↑ «Intel introduces the 80386 microprocessor - Event - Computing History» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «80386 Programmer's Reference Manual -- Table of Contents» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2024].
# Casavièlha

Casavièlha (en francès Cazevieille) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Mesita

Mesita és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 776 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mesita tenia 776 habitants, 214 habitatges, i 188 famílies. La densitat de població era de 28 habitants per km².
Dels 214 habitatges en un 46,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 29% dones solteres, i en un 12,1% no eren unitats familiars. En el 10,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.444 $ i la renda mediana per família de 27.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.184 $ mentre que les dones 21.364 $. La renda per capita de la població era de 10.104 $. Aproximadament el 23,2% de les famílies i el 26,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mesita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mesita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Auguste Mangeot

Auguste Mangeot (Nancy, 8 de gener, 1873 - París, 9 de febrer, 1942), fou un pianista i crític musical francès, fundador amb Alfred Cortot de l.École Normale de Musique de París

## Biografia

Nascut el 1873, provenia d'una família de pianistes, fill d'Édouard Mangeot (creador amb Arthur Dandelot el 1889 de la revista Le Monde musical) i de Christine Lapoulle. És germà d'André Louis Mangeot 1883-1970, violinista, i de Madeleine Mangeot, dona d'Arthur Dandelot i mare de Georges Dandelot. Auguste Mangeot va escriu-re per a la revista creada pel seu pare i que dirigia.
El 1909 va publicar un treball de 124 pàgines sobre la pau universal i el desarmament militar mitjançant l'organització de la voluntat de les nacions. El 1919 va fundar l'Escola Normal de Música de París amb Alfred Cortot. Admirador d'André Caplet i Leoš Janáček, entre d'altres, va crear el Concertino d'aquest darrer l'any 1928 a Londres. Era el pare de Jean Mangeot.

## Un sonet

Auguste Mangeot va publicar a Le Monde musical el sonet següent, que va trobar admirable encara que adreçat per un corresponsal anònim:
| « | Musique, tu me fus un palais enchanté Au seuil duquel menaient d'insignes avenues Nuit et jour, des vitraux aux flammes continues, Glissait une adorable et vibrante clarté. Et des chœurs alternant, – dames de volupté, Oréades, ondins, faunes, prêtresses nues, – Toute la joie ardente essorait vers les nues, Et toute la langueur et toute la beauté. Sur un seul vœu de moi, désir chaste ou lyrique, Ta fertile magie a toujours, ô musique : Bercé mon tendre songe ou mon brillant désir. Et quand viendra l'instant ténébreux et suprême, Tu sauras me donner le bonheur de mourir, En refermant les bras sur le Rêve que j'aime ! | » |
La mala sort li va venir perquè el poema contenia un acròstic: "Mangeot és estúpid" i el seu autor no era altre que Willy amb qui s'havia barallat violentament

## Referències

* 1 2 Un compositeur aux commandes de la radio: Essai autobiographique, Henry Barraud, Myriam Chimènes, Karine Le Bail, Paris, Fayard, 2010, 1152 p. (ISBN 9782213663562) (Lire en ligne) [archive]
* ↑ Georges Dandelot (Lire en ligne) [archive] sur le site musimem.com
* ↑ Notice de la BNF n° : FRBNF30871385 [1] [archive]
* ↑ Auguste Mangeot » in Sylvie Douche, Correspondances inédites à des musiciens français : 1914-1918, Paris, L'Harmattan, 2012, 304 p. (ISBN 9782296996885) (Lire en ligne p. 239) [archive]
* ↑ Willy. Biographie, Henry Albert (Lire en ligne) sur gallica.fr.
# Cantó de Saint-Étienne-Sud-Est-2

El cantó de Saint-Étienne-Sud-Est-2 és un cantó francès al districte de Saint-Étienne (departament del Loira) que inclou part del municipi de Sant-Etiève.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | Mme Dorne | CNIP |
| 1976-1982 | M. Arnaud | PCF |
| 1982-1994 | Jean-Luc Desprez | UDF |
| 1994- | Georges Ziegler | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Eduardo André Muaca

Eduardo André Muaca (Lucula, Àfrica Occidental Portuguesa, 9 d'octubre de 1924 - † 26 de gener de 2002) era un religiós d'Angola arquebisbe emèrit de Luanda de 1985 fins a la seva mort.

## Biografia

Fou ordenat sacerdot el 18 de gener de 1953. El 4 de març de 1970 el papa Pau VI el va nomenar bisbe auxiliar de Luanda i bisbe titular d'Isola i el 31 de maig de 1970 fou consagrat bisbe per l'aleshores arquebisbe de Luanda, Manuel Nunes Gabriel. Fou el primer bisbe africà consagrat a Angola, amb importants lligams amb l'Església Metodista.
El 25 de setembre de 1973 fou nomenat bisbe de Malanje, càrrec que deixà en 10 d'agost de 1975 quan fou nomenat bisbe titular de Tagarbala i arquebisbe de Luanda. De 1975 a 1982 fou president de la Conferència Episcopal d'Angola i São Tomé.
El Papa Joan Pau II va acceptar la renúncia d'Eduardo André Muaca el 31 d'agost de 1985. Fou aleshores arquebisbe emèrit d'Angola fins al a seva mort el 2002.

## Referències

* ↑ Gerald J. Bender Angola: mito y realidad de su colonización, p. 45
# Isidor d'Eges

Isidor d'Eges, en llatí Isidorus, en grec antic Ἰσίδωρος, fou un poeta epigramàtic grec nadiu d'Eges (Aegae), del qual figuren cinc epigrames a l'Antologia grega. No se sap en quina època va viure, però per l'estil dels epigrames Brunck suposa que va viure al segle i i que era contemporani d'Antífilos de Bizanci, que va florir en temps de Neró.

## Referències

* ↑ 1.Isidorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 626
# Casa Jujol (Sant Joan Despí)

La casa Jujol és un edifici de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa-torre de singular projecció. Té forma de "T" i a l'encreuament hi sobresurt un cos més alt. Projectada per formar dues cases, les dues estarien situades en la mateixa línia horitzontal i compartirien la vertical. Combina la línia recta amb la corba. Totes les finestres són decorades amb bandes de blauet, alternant també la línia recta i corba en un mateix element. Forma dos jardins en el buit dels braços de l'esmentada "T". La reixa de l'entrada és de fusta a base de llistons plans i en posició de diagonal.

## Història

Promoguda pel mateix arquitecte Josep Maria Jujol a fi d'instal·lar-hi casa seva, la casa fou construïdes en uns terrenys de la família Negre. La petició de la llicència municipal d'obres és del 3 de novembre de 1932.

## Referències

* 1 2 «Casa Jujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Money

Money és una cançó de l'àlbum The Dark Side of the Moon del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. És l'única peça que va aconseguir arribar al top 20 de les llistes dels Estats Units. En el disc de vinil original era la primera cançó de la segona cara. Va ser escrita per Roger Waters.

## Composició

Money és notable pel seu solfeig. Està molt ben escrita, mesua el 7/4, tot i que hi ha gent que diu que s'alterna en 4/4 i 3/4. David Gilmour, el guitarrista, diu que és 7/8 en el documental del Making of del disc. La majoria de temes de rock és 4/4 o en un temps comú 2/2, 8/8... i la majoria d'excepcions són en 3/4 o 6/8. Durant el solo de guitarra la cançó és en 4/4, torna al 7/4 i acaba 4/4. Això es va fer perquè Gilmour pensava que seria massa difícil fer un solo de guitarra en 7/8.
Amb All you need is love dels The Beatles, Money és l'únic tema amb 7/4 que ha arribat al cim de les llistes d'èxit.

## Músics

* Roger Waters - baix
* David Gilmour - guitarra, veu
* Rick Wright - teclats
* Nick Mason - bateria
Viccionari
# Carlos Manaca

Carlos Manaca (Beira, 22 de setembre de 1946) és un exfutbolista moçambiquès de la dècada de 1970.
Pel que fa a clubs, destacà a Sporting i Boston Minutemen, als Estats Units. Posteriorment fou entrenador de Peniche (1983–1984) i la selecció de Moçambic (1986).

## Referències

* ↑ «Game Report by ZeroZero». ZeroZero, 18-12-1966.
* ↑ NASL/MISL stats
# El Ebro

El Ebro va ser un setmanari fundat per Demetrio Duque y Merino en Reinosa en 1884. El periòdic es va publicar entre 1884 i 1890 en la seva primera època, entre 1913 i 1918 en la seva segona època, i entre 1930 i possiblement l'esclat de la Guerra Civil en la seva tercera i última època, sent el primer de la seva classe publicat a la ciutat.
El Ebro es va imprimir tant en la seva primera època com en la segona en la impremta d'Arselí Irun de la capital campurriana, mentre que en la tercera etapa es va imprimir en la d'Antonio Andrey y Cía. (hereva de l'anterior) i en la d'El Lápiz de Oro.
En la seva primera època es van publicar 333 nombres, entre el 4 de maig de 1884 i el 28 de setembre de 1890, mentre que en la seva segona època van sortir 240 nombres, sent els seus refundadors Miguel Ruiz Duque, Emilio Fernández Argüeso i Santiago Arenal Martínez; en la tercera època el setmanari es va publicar amb el subtítol Semanario Republicano entre el 9 d'agost de 1930 i possiblement el començament de la guerra, sent Manuel Llano Rabanal qui va recuperar el periòdic.

## Referències

* 1 2 3 Cuadernos de Campoo
# Jacinto Torres

Jacinto Torres és el nom dels següents personatges:
* Jacinto Torres Mulas (Madrid, 1950), teòric i estudiós musical
* Jacinto Torres i Reyató (Barcelona 1850-1925), poeta, forjador i mestre d'obres
# Casa Sauces

La Casa Sauces, que alberga la Boutique Mael, és un dels edificis amb més història i llegenda de Lleida. L'emblemàtica construcció té tres façanes que donen als carrers: Magdalena, Carme i a la placeta sense nom de davant de la Diputació. Aquest indret era conegut abans com la plaça de la carnisseria i destacava de manera especial pels anomenats Porxos d'en Massot, que foren enderrocats l'any 1937.

## Arquitectura

La Casa Sauces va ser construïda entre 1808 i 1833. És d'estil neoclàssic i està inclosa en el Catàleg i Inventari dels Elements d'Interés Històric-Artístic i Arquitectònic de Lleida. Va ser reeixida amb influències d'arquitectura aragonesa de Lleida. Segons el mateix Inventari, també destaca "un cert tractament monumentalista i una clara voluntat de donar façana a la plaça com un ajut a la conformació urbana d'aquesta".
L'aspecte del casalot destaca pel totxo vist a les façanes, la pedra de la plata baixa i la galeria de finestres arquejades del darrer pis, una característica peculiar de l'arquitectura popular aragonesa, finalment dir que hi ha, en total, disset finestres i uns 20.000 maons.

## Història

Sembla, però, que el motiu més cert és que Sauces era el nom de l'antic propietari. L'amo de la casa va ser el ferrer Antonio Vives, àlies Sauces. Aquesta versió quedaria desmentida per una altra que recull Vidal Vidal a "La ciutat de l'oblit", segons la qual la trifaçànica casa era domicili particular d'un ferrer que duia per nom Josep Sauces, la família del qual continuaria ocupant l'habitatge fins al segle xx.
Explica la llegenda sobre l'origen del balcó de Serraller que aquesta magnífica peça que presideix la façana de la Diputació, fou obra d'un aprenent de serraller, que va enamorar-se de la filla del seu amo, Josep Sauces. La noia era l'heroïna lleidatana del setge del 1707, en honor de la qual Lleida hi té dedicat un carrer. El pare de la noia que va deixar en ridícul l'exèrcit francès, va exigir al pretendent que si volia la mà de la seva filla hauria de demostrar que era tan bon ferrer com ell mateix. El jove es va posar a la feina i, d'amagatons, va elaborar una peça que va deixar bocabadats a tots els que la van veure. Era el balcó de Serraller. La innegable realitat és que des del primer pis de la Casa Sauces s'hi pot contemplar una vista privilegiada del balcó del Serraller com narra la llegenda.

## Referències

* «Casa Sauces». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 febrer 2013].

## Vegeu també

* L'Eix Comercial de Lleida
# Mirit I. Aladjem

Mirit I. Aladjem és una biòloga israeliano-estatunidenca que investiga vies de senyalització cel·lular que regulen la síntesi d’ADN. És investigadora sènior de la branca terapèutica per al desenvolupament de l'Institut Nacional del Càncer i cap del grup de replicació de l'ADN.

## Educació

Aladjem va cursar un doctorat a la Universitat de Tel-Aviv. Va ser investigadora associada al Weizmann Institute of Science i després una beca de postgrau i una beca de la Leukemia Society i delSalk Institute for Biological Studies.

## Carrera i investigació

Aladjem es va unir al Laboratori de Farmàcia Molecular / Terapèutica del Desenvolupament del Institut Nacional del Càncer l'octubre de 1999 i va ser nomenada investigadora sènior el 2007. Els estudis d'Aladjem se centren en vies de senyalització cel·lular que modulen cromatina per regular la duplicació de cromosomes i el cicle cel·lular progressió. L'equip d'Aladjem va ser el primer a cartografiar els orígens de la replicació a tota una escala del genoma, demostrant una forta associació entre la replicació, les modificacions d'histones i l'envasament de la cromatina. Els seus estudis actuals van identificar proteïnes que dicten si determinades regions de cromatina es replicarien durant el creixement normal i després de l'exposició a la teràpia anticancerosa.

## Referències

* ↑ «Mirit I. Aladjem, Ph.D.» (en anglès). Center for Cancer Research, 12-08-2014. [Consulta: 28 abril 2021].
* 1 2 «Mirit I. Aladjem, Ph.D.» (en anglès). Center for Cancer Research, 12-08-2014 [Consulta: 21 juliol 2020]. Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic.
* ↑ «Principal Investigators» (en anglès). NIH Intramural Research Program. [Consulta: 21 juliol 2020]. Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic.