OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santuari de Maria Santíssima de l'Esplendor

El Santuari de Maria Santíssima de l'Esplendor (literalment en italià Santuario della Madonna dello Splendore) és un santuari al municipi de Giulianova, a la regió dels Abruços i a la província de Teramo.
És decorat amb grans quadres fets el 1954 per Alfonso Tentarelli segons el projecte del pare Joan Lerario. A la sagristia hi ha una notable pintura de la Verge i el Nen en la glòria amb els Sants Pere, Pau, Dorotea i Francesc, del segle xvi, feta per Paolo Veronese.
L'aigua miraculosa va ser canalitzada en una font als jardins del convent, on es va construir un petit temple amb mosaics de l'Antic i el Nou Testament. La plaça de recepció dels pelegrins està dominada per una gran estàtua de bronze de Crist amb la inscripció EGO SUM VIA VERITAS ET VITA (Jo sóc el camí, la veritat i la vida). Durant la dècada dels 90 els pisos superiors van ser renovats per acomodar el Museu d'Art de l'Esplendor, i l'antic lloc on s'emmagatzemava la llenya es va convertir en la biblioteca del convent. Al llarg de la Via Bertolino, un monumental Via Crucis va ser erigit en bronze per Ubaldo Ferretti.

## Galeria

* La font miraculosa
* La plaça del santuari
* La tretzena estació de la Via Crucis en bronze

## Referències

* ↑ «Il 22 aprile a Giulianova: la Festa della Madonna dello Splendore.»
* ↑ ««La Fonte Miracolosa della Madonna dello Splendore.»». Arxivat de l'original el 2017-09-15. [Consulta: 19 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web del santuari
# Bab Boudir

Bab Boudir (àrab باب بودير) és una comuna rural de la província de Taza de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.082 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Enric Tous i Carbó

Enric Tous i Carbó (Barcelona, 25 d'abril de 1925-ibídem, 3 de maig de 2017) fou un arquitecte català. Titulat a l'ETSAB el 1953, va treballar associat amb Josep Maria Fargas. Obra conjunta seva són: la Casa Ballvé (Pedralbes, 1961); la Fàbrica Dallant (Sant Feliu de Llobregat, 1963); la Fàbrica Kas (Vitòria, 1965); les seus de Banca Catalana de Passeig de Gràcia (1968), Balmes (1974) i Diagonal (1980); el Banco Industrial de Bilbao (1971) i el Banco Pastor (1982).

## Referències

* ↑ «Entre Gaudí y el racionalismo». La Vanguardia.
* ↑ «Enric Tous i Carbó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Guia temàtica Tous-Fargas: arquitectura, interiorisme i disseny - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
# Mitu

Mitu és un gènere d'ocells de la família dels cràcids (Cracidae). Aquests curaçaos habiten a àrees de selva humida de la zona neotropical.

## Llistat d'espècies

Se n'han descrit quatre espècies dins aquest gènere:
* Hoco d'Alagoas (Mitu mitu). Espècie extinta a la natura.
* Hoco de Salvin (Mitu salvini).
* Hoco beccurt (Mitu tomentosum).
* Hoco becgròs (Mitu tuberosum).

## Referències

* ↑ El gènere Mitu a TAXONOMICON Rev. 30-05-2010 (anglès)
# Pawnee (llengua)

El pawnee és una de les llengües caddo parlada pels pawne, una tribu d'amerindis dels Estats Units ara situada al centre-nord d'Oklahoma. Les seves terres històriques tradicionals estaven al llarg del riu Platte en el que avui Nebraska.

## Dialectes

Hi ha dos importants dialectes en pawnee: South Band i Skiri. La distinció entre els dos dialectes es basa en les diferències en les seves respectives fonètica i lèxic.

## Situació

Antigament era la llengua de milers de pawnees, però avui el pawnee és parlat per un nombre cada vegada menor de parlants de més edat. Els més joves aprenen anglès com a primer idioma, i l'estat de pawnee declina cap a l'extinció. No obstant això, a partir de 2007 la Nació Pawnee està preparant material didàctic per a l'escola secundària local i per a les classes d'adults, i actualment hi ha una gran quantitat de material documental a l'American Indian Studies Research Institute.

## Sons

Els sons que es descriuen en aquesta secció pertanyen al dialecte South Band del pawnee.

### Consonants

El pawnee té vuit fonemes consonants, i segons una anàlisi d'oclusions glòtiques en posició mitjana i última, es pot postular un novè fonema consonant.
| Pronunciació | So (IPA) | Equivalent en anglès |
| p | p | poke, cup |
| t | t | top, cat |
| k | k | cool, stuck |
| c | ʃ ~ ts | shell, push ~ pants |
| s | s | silly, face |
| h | h | heart, ahead |
| r | r | car, ferry |
| w | w | wacky, away |
| ′ | ʔ | The "-" in uh-oh |

### Vocals

| Pronunciació | So (IPA) | Equivalent anglès |
| i | ɪ | sit |
| ii | i | feed |
| e | ɛ | red |
| ee | eɪ | paid |
| a | ʌ | nut |
| aa | ɑ | father |
| u | ʊ | shoot |
| uu | u | rude |

## Gramàtica

El pawnee és una llengua polisintètica i mostra ergativitat entre noms i verbs.

## Referències

* ↑ Cens dels EUA del 2000
* ↑ Pawnee (llengua) referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ http://www.ethnologue.com/language/paw

## Bibliografia

* American Indian Studies Research Institute. (2008). Dictionary Database: Pawnee (Skiri and Southband dialects).
* American Indian Studies Research Institute. (2001). Pawnee Alphabet Book.
* Mithun, Marianne. (1999). The languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23228-7 (hbk); ISBN 0-521-29875-X.
* Parks, Douglas R. (1976). A grammar of Pawnee. New York: Garland.
* Taylor, Allan R. (1978). [Review of A grammar of Pawnee by D. Parks]. Language, 54 (4), 969-972.

## Enllaços externs

* Pawnee Language Program, patrocinat per la Nació Pawnee i la Universitat d'Indiana
# Petrell prió becample

El petrell prió becample (Pachyptila vittata) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) d'hàbits pelàgics que habita als oceans australs per sobre dels 30°S i que cria a Tristan da Cunha, Amsterdam, Sant Pau i l'illa del Sud de Nova Zelanda i altres illes properes.
# Petrell prió antàrtic

El petrell prió antàrtic (Pachyptila desolata) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) d'hàbits pelàgics, habita els oceans subantàrtics al sud de 35°S. Cria a Geòrgia del Sud, Kerguelen, Heard, Macquaire, Auckland i fins i tot a la Península Antàrtica, essent l'única espècie del seu gènere que cria al Continent Antàrtic.

## Referències

* ↑ Carles Pedrós-Alió. Els ocells de la fi del món. Institut de Ciències del Mar. L'Atzavara Text PDF Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Rev. 11/02/2014 (català)
# Peter Medawar

Sir Peter Brian Medawar (Rio de Janeiro, estat de Rio de Janeiro, Brasil, 28 de febrer de 1915 - Londres, Regne Unit, 2 d'octubre de 1987) fou un zoòleg, biòleg i professor universitari anglès, d'origen brasiler, guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1960.

## Biografia

Era fill de pare libanès i mare brasilera. Va estudiar zoologia a la Universitat d'Oxford, i després de graduar-se treballà a l'escola de patologia de Howard Walter Florey a Oxford on inicià a interessar-se en els camps de la biologia i la medicina. Membre de la Royal Society de Londres des de 1949, entre 1947 i 1951 fou professor de zoologia a la Universitat de Birmingham, i entre 1951 i 1962 de la Universitat de Londres. L'any 1965 fou nomenat Cavaller per part de la reina Elisabet II d'Anglaterra i el 1981 ingressà a l'Orde del Mèrit. Morí el 1987 a la ciutat de Londres a conseqüència de problemes cerebro-vasculars.

## Recerca científica

Inicià els seus treballs al voltant dels trasplantaments l'any 1949, quan Frank Macfarlane Burnet va emetre la seva hipòtesi per la qual durant el desenvolupament embrionari i després del seu naixement les cèl·lules adquireixen la capacitat de distingir les cèl·lules foranes del cos. L'any 1960 li fou concedit el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia juntament amb Macfarlane “pels seus estudis sobre els teixits trasplantats”, establint la base del trasplantament d'òrgans i descobrint la tolerància immunològica adquirida. Un treball que va ser utilitzat pels trasplantaments de pell a la cara després de cremades. Així mateix va fer estudis sobre el proliferació, envelliment i les transformacions cel·lulars.

## Referències

* ↑ Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Medicina 1960 (anglès)
# Pont de les Mores

El Pont de les Mores és un pont d'Olot (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un pont bastit amb pedra volcànica i les arcades fetes de rajol. Disposa de cinc arcades de la mateixa mida sostingudes per pilars robustos.

## Història

A la segona meitat del segle xix, a les vores del Fluvià es genera un fort nucli industrial. Això no obstant, el canvi de les fonts d'energia i l'estrangulació produïda per la manca de comunicacions provoquen una crisi insostenible que genera greus conflictes socials. Una constant d'aquest moment és l'aparició de diversos projectes (pocs d'ells realitzats) relacionats amb les comunicacions i l'energia: la construcció de ferrocarrils i una nova xarxa de carreteres. Són construïts els ponts de la carretera de Girona a Olot, del Ferro i de l'Eruga. L'any 1853 es realitzen les primeres proves telefòniques.

## Referències

* 1 2 «Pont de les Mores». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Plaça del Vell Pla de Guissona

La Plaça del Vell Pla és una plaça de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta plaça es troba fora del recinte claustral de la vila i servia com a espai a l'aire lliure de l'Hospital de Jesucrist, que es trobava en l'actual Museu Eduard Camps i Cava. Aquesta plaça s'adapta al desnivell del terreny, que és més baix al carrer del Tint, i es salva per mitjà d'unes escales de pedra. Presenta una barana de color verd que segueix tot el perímetre de la plaça i té les parets folrades amb pedra.
Plaça quadrangular on conflueixen el Carrer 11 de setembre, el Carrer del Tint i el Carrer Raval de la Font. Actualment és un dels espais més transitats de la vila, ja que hi ha una gran nombre de cafeteries i de comerços. En aquesta plaça hi ha una creu de terme i un espai enjardinat ple d'arbres amb bancs de pedra. Els edificis que l'envolten no presenten una unitat formal, però tots ells són d'un gran valor històric i estètic; entre aquests podem destacar l'edifici que acull el Museu Eduard Camps i Cava (segle xviii), el Portal de l'Àngel i Cal Torres (medieval), Cal Ribó (modernista), edifici de la Fassina (modernista) i el conjunt de fonts i safaretjos de la Vila.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça del Vell Pla de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Plaça del Vell Pla de Guissona». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Plaça del Rom Cremat

La plaça del Rom Cremat és una plaça del barri del Congrés i els Indians de Barcelona, creada el 2007 en enderrocar-se unes cases del passatge Ramon. Està limitada pel carrer de Pinar del Río (ciutat de Cuba) i el carrer de Jordi de Sant Jordi, que anteriorment s'anomenava carrer de la Habana (capital de Cuba). Disposa d'una zona d'esbarjo infantil.
Pren el nom de l'antiga tradició marinera de flamejar el rom barrejat amb cafè, canyella, sucre i pell de llimona, mentre es canten havaneres. Durant la Festa Major dels Indians s'hi canten havaneres i es beu rom cremat.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor dels carrers». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «La plaça del rom Cremat». Municipis Indians.
* ↑ «Plaça Del Rom Cremat». Visit Avenue.
* ↑ «Tot el programa de la Festa Major dels Indians 2022». Ajuntament de Barcelona, 05-09-2022.
# Pont del camí de les Cocones

El Pont del camí de les Cocones és una obra de Vallirana (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al paratge de Can Bogunyà es troben les restes de l'antic camí públic anomenat "camí de les Cocones", del què encara es poden observar algunes traces. Una de les restes més destacables és el pont que permet salvar el "fondo de la Guixera".
Es tracta d'un pont de pedra de dimensions petites (entre 3 o 4 metres d'amplada per uns 7 metres de llargada). Presenta una alçada de 5 metres i un únic ull de petites dimensions (1 metre d'ample per 1'70 d'alçada) amb un arc rebaixat. El pont està bastit amb pedra de la zona lligada amb morter de calç.

## Referències

* 1 2 «Pont del camí de les Cocones». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Peter Ryan

Peter Ryan va ser un pilot de curses automobilístiques canadenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Peter Ryan va néixer el 10 de juny del 1940 a Filadèlfia, Pennsilvània, Estats Units i va morir el 2 de juliol del 1962 en un accident amb el seu monoplaça.

## A la F1

Va debutar a la vuitena i última cursa de la temporada 1961 (la dotzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 8 d'octubre del 1961 el GP dels Estats Units al circuit de Watkins Glen.
Peter Ryan va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, aconseguint classificar-se en un novè lloc i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1961 | J Wheeler Autosport | Lotus | Climax | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA 9 | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Sicasal-Acral

L'equip Sicasal-Acral (codi UCI: SIC), conegut anteriorment com a Torrense-Sicasal, va ser un equip ciclista portuguès que competí professionalment entre 1986 i 1995.

## Corredor millor classificat en les Grans Voltes

| Any | Giro d'Itàlia | Tour de França | Volta a Espanya |
| 1986 | - | - | - |
| 1987 | - | - | - |
| 1988 | - | - | 62.º António Joaquim de Castro Oliveira |
| 1989 | - | - | 66.º Fernando Fernandes Sousa |
| 1990 | - | - | 77.º Serafin Vieira de Araújo |
| 1991 | - | - | 45.º Cássio Freitas |
| 1992 | - | - | 20.º Edgar Corredor Álvarez |
| 1993 | - | - | 28.º Serafin Vieira de Araújo |
| 1994 | - | - | 38.º Carlos Pinho |
| 1995 | 41.º Quintino Rodrigues | - | 73.º Serafin Vieira de Araújo |

## Principals resultats

* Volta a Portugal: Manuel Cunha (1987), Joaquim Gomes (1989), Jorge Silva (1991),
* Volta a l'Algarve: Manuel Cunha (1987), Joaquim Adrego Andrade (1991), Vitor Gamito (1994)
* Trofeu Joaquim Agostinho: Joaquim Gomes (1990), Joaquim Sampaio (1993)
* Volta a Aragó: Edgard Corredor (1991)
* Volta a l'Alentejo: Antonio Pinto (1992), Jorge Silva (1993), Carlos Carneiro (1994)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 8 participacions (1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificació final:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1995)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificació final:
** 0 classificacions secundàries:

## Classificacions UCI

La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1995 | 30è | Manuel Luis Abreu Campos (202è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Knysza

Knysza és un tipus de menjar ràpid que consisteix en un rotlle de pa generosament farcit amb una varietat d'ingredients. El pa és un pastís esponja (bułka drożdżowa) tallat per la meitat, a vegades gratinat a la brasa. El farciment inclou vegetals, carn llescada fina, i salsa abundant.
El knysza original és vegetarià i s'anomena "knysza amb verdures" (knysza z warzywami), amb el rotlle de pa només omplert amb verdures fresques (col blanca i vermella, tomàquet, cogombre i blat de moro en conserva), generosament coronat amb salsa d'all, maionesa o salsa picant, amb un pols de ceba rostida. Les variants de knysza inclouen les de carn, per exemple amb cutlet (kotlet), pollastre o salsitxa, així com una versió amb formatge.
Knysza és més popular en Breslau, on l'àpat es va popularitzar els 1990s.

## Referències

* ↑ Marczak, Mariusz. «Knysza - przepis». kuchnia.now.pl. [Consulta: 23 agost 2017].
* ↑ «Knysza, czyli wrocławskie klimaty ulicznego jedzenia.» (en polonès). Street Food Polska, 07-10-2013. [Consulta: 23 agost 2017].

## Enllaços externs

* Plaers culpables: Menjars Ràpids Regionals de Polònia
# Llac Longgan

El llac Longgan（(xinès) tradicional: 龍感湖, xinès simplificat: 龙感湖, pinyin: Lónggǎn Hú）és un llac d'aigua dolça de la Xina, dividit entre el comtat de Susong de la província d'Anhui, i el comtat de Huangmei de la província de Hubei. El llac està situat a prop de la riba nord de la conca mitjana del riu Iang-Tzé, enfront del llac Poyang (que està al sud del Iang-Tzé).
En l'actualitat, l'àrea de la superfície de l'aigua del llac és de 316,2 km². És una important zona de protecció pantanosa.

## Referències

* ↑ Lakes in China. Pekín: Science Press, 1998.
# Bakr ibn Wàïl

Bakr ibn Wàïl o Banu Bakr (àrab: بكر بن وائل, Bakr b. Wāʾil, o بنو بكر, Banū Bakr) és el nom d'un antic grup de tribus del centre, de l'est i més tard del nord de la península d'Aràbia. Els Bakr pertanyien al grup dels Rabia, del que també formaven part els Abd-al-Qays. El seu nucli principal foren els Thàlaba, també el grup principal de l'imperi Kinda, segons Josuè l'Estilita.
Al començament del segle v les tribus que van formar els Bakr estaven instal·lades al Iemen, però al llarg del segle es va produir un moviment amb l'aparició dels kindites i es van desplaçar cap a l'oest i est d'Aràbia; els Bakr estaven enfrontats a mort en aquest temps a un altre grup, els Taghlib; la batalla de Thahlan, al sud-oest de Duwadami, el 530, entre dos hereus pretendents al tron de Kinda, seria part de la guerra entre els Bakr i els Taghlib; aquests darrers van sortir d'Aràbia i es van dirigir al baix Eufrates. Més tard els van seguir els Bakr.
La guerra que va acabar al segle següent. El 569/570 el xeic o rei dels Taghlib, Amr ibn Kulthum, va matar el rei d'al-Hira Amr ibn Hind; els Taghlib van emigrar cap al nord i els Bakr van ocupar els territoris que deixaven lliures a la plana encara que una part van restar a Aràbia. El 605 van enfrontar a una expedició sassànida dirigida per Hamarz, però no van poder evitar caure sota dependència persa. Una part dels Bakr es van fer cristians. Entre el 628 i el 632 van fer incursions a la regió de Ctesifont aprofitant la guerra civil.
Un cap de la subtribu dels Dhuhl ibn Xayban, de nom Al-Muthanna ibn Haritha, es va convertir a l'islam el 632 i va aconseguir la capitulació d'al-Hira; quan Khàlid ibn Wàlid va anar a Síria (634) els musulmans van quedar a la defensiva i al-Muthanna va cobrir la retirada en la batalla del Pont (tardor del 634) i encara va tenir una darrera actuació brillant a Buwayd al cap de poc, morint com a resultat de les seves ferides. Grups dels Bakr van participar en la batalla de Nihawand del 642; grups Bakr van anar al Khurasan on eren 7000 el 715. A Bàssora van formar el grup Rabia de la ciutat amb els Abd-al-Qays i més tard es van unir als Azd Uman (emigrats vers el 680); els seus rivals a Bàssora foren el tamimites (Tamim) aliats a un grup qaysita, els Ahl-al-Aliya, però la pau es va establir a la mort del califa Yazid I el 683.
La lluita es va traslladar al Khurasan on també finalment es va acordar la pau al cap d'uns anys, quan tenien com a cap a Yahya ibn Hudayn. El nom tribal va desaparèixer progressivament fins que al segle x fou totalment substituït pel de Rabia.

## Vegeu també

* Thalaba

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Bakr b. Wāʾil».
# Molí Arquerons

El Molí Arquerons és una obra de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí construït al costat del riu, aprofitant el desnivell del terreny. Al primer pis s'hi accedeix per unes escales exteriors formant una petita eixida davant del portal, aquest és rectangular i al damunt s'inscriu una bonica llinda esculpida amb el nom de Maria. A la part de llevant, damunt del primer pis, s'hi obren unes galeries. La casa és coberta a dues vessants amb el carener paral·lel al portal de migdia. A la part de llevant, i a la planta baixa hi ha dos portals que donen accés a l'espai on antigament s'havien ubicat les moles. Es construït bàsicament amb pedra, es troba molt a prop del nucli de població. Actualment s'està reformat, les xemeneies desmereixen un xic l'arquitectura antiga.

## Història

La història del molí d'Arquerons va unida a la del mas que duu el mateix nom que trobem registrada en els fogatges de 1553 de la parròquia del terme de Corcó. Per aquella època el mas era habitat per Pere Archerons. Cal remarcar que la llinda del portal del primer pis procedeix de l'antic hospital de Malleu segons hem pogut saber pel presbiteri.

## Referències

* 1 2 «Molí Arquerons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Muralla de Poboleda

La Muralla de Poboleda és una obra de Poboleda (Priorat) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

No es conserva cap resta visible de la muralla però queda el record del portal en la Plaça del Portalet.

## Referències

* ↑ «Muralla de Poboleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Montserrat Mechó Cunillera

Montserrat Mechó Cunillera (Barcelona, 22 d'octubre de 1933) és una nedadora i paracaigudista catalana.
Des de jove practicà la natació sincronitzada i els salts al Club Natació Barcelona, i el 1951 obtingué el títol de campiona d'Espanya de salts. Posteriorment, l'any 1980 passà a practicar el paracaigudisme, i competí internacionalment a partir del 1993 en freestyle (figures acrobàtiques). Disputà dos Campionats del Món a Empuriabrava, el 1995 i 2002, dos Jocs dels Esports, el 1997 i el 2001, i els primers Jocs Aeris Mundials el 1997. Des que va començar a saltar, en complir els 49 anys, ha realitzat 934 salts. Explica que l'esport l'ha ajudat a superar les adversitats, com la pèrdua d'un fill, la separació del seu marit o sobreviure amb una pensió de tres-cents euros al mes.

## Referències

* ↑ «Paracaidista a los 79 recorre Terras» (en castellà). El Correo Gallego, 26-01-2013. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Montserrat Mechó Cunillera». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mercader, Carla «Montse Mechó, abuela paracaidista: "Siempre me dicen que salto riéndome". A los 83 años sigue saltando y ya acumula 930 saltos». 20 Minutos, 14-11-2016 [Consulta: 14 agost 2020].
* ↑ Paniagua, Antonio «La altura rejuvenece». Hoy, 04-01-2020 [Consulta: 14 agost 2020].
# Moviment Popular de Letònia

El Moviment Popular de Letònia (en letó: Tautas Kustība Latvijai TKL) va ser un partit polític actiu a Letònia des del 1995 al 1998. Va ser fundat per iniciativa d'alguns dissidents del Moviment per la Independència Nacional de Letònia, incloent Joachim Siegerist.
Després d'aconseguir un bon resultat a les eleccions legislatives de 1995, en què van guanyar el 14,9% dels vots, va baixar fortament a les següents eleccions parlamentàries de 1998, quan va obtenir l'1,7%. El partit es va dissoldre aquell mateix any.

## Vegeu també

* Eleccions legislatives letones de 1995
* Eleccions legislatives letones de 1998

## Bibliografia

Mednis I. Partiju laiki Latvijā (1988-2002). — R.: Drukātava, 2007. ISBN 978-9984-798-20-2 — pp. 400—404