OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fredric Hasselquist

Fredric Hasselquist (Törnevalla, 3 de gener de 1722 - Esmirna, 9 de febrer de 1752) va ser un explorador i naturalista suec.
Hasselquist neix a Törnevalla, Östergötland. Tenint en compte els freqüents retrets del seu professor C. Linné, amb el que estudia a la Universitat d'Uppsala, sobre la manca d'informació de la història natural de Palestina, Hasselquist resol realitzar una expedició a aquest país, obtenint suficients subscripcions per afrontar les expenses, sortint cap a Esmirna a finals de 1749. Visita parts de l'Àsia Menor, Egipte, Xipre, Palestina, conformant grans col·leccions d'història natural, però la seva constitució feble, i la fatiga del viatge, el fan morir prop d'Esmirna, camí a casa.
Les seves col·leccions arriben bé, i cinc anys després de la seva mort, es publiquen les notes, per Linné amb el títol Iter Palæstinum, Eller Resa til helige Landete, Förrättad Ifran ar 1749 til 1752, traduït al francès i l'alemany el 1762, i l'anglès el 1766 (Voyages and Travels in the Levant, in the Years 1749, 50, 51, 52).
Hasselquist es commemora amb el nom científic d'una espècie de sargantana, Ptyodactylus hasselquistii.

## Abreviatura

L'abreviatura Hasselq. s'empra per identificar Fredric Hasselquist com a autoritat en la descripció i classificació científica dels vegetals.

## Referències

* 1 2 Chisholm, 1911, p. 51–52.
* 1 2 Chisholm, 1911, p. 52.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. ISBN 978-1-4214-0135-5. ("Hasselquist", pp. 117-118).

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Hasselquist, Frederik". Enciclopèdia Britànica. Vol. 13 (11a ed.). Cambridge University Press. pàgines 51–52.
# Platja de Garxal

La platja de Garxal és una platja natural del municipi de Deltebre (Baix Ebre), situada a la zona humida del Garxal, a l'esquerra de la desembocadura del riu Ebre, dins del Parc Natural del Delta de l'Ebre, al sud de la platja de Riumar. Es tracta d'una platja molt poc profunda i amb un gran dinamisme, la seva forma va canviant segons la posició dels sediments que aporta el riu. Està rodejada d'un ecosistema ben conservat i una rica biodiversitat.

## Referències

* ↑ «Fitxes Deltebre - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Què veure al Delta de l’Ebre. La guia més completa sobre aquest paradís natural». De Ruta en Família.
* ↑ «Platja del Garxal». Turismo: Delta del Ebro.
# Erwin Vandenbergh

Erwin Vandenbergh (Ramsel, 26 de gener de 1959) fou un futbolista belga de la dècada de 1980.
Fou 48 cops internacional amb la selecció belga de futbol, amb la qual disputà la els Mundials de 1982 i 1986. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Lierse SK, RSC Anderlecht i K.A.A. Gent. També jugà al club francès Lille OSC. L'any 1981 guanyà la Bota d'Or europea amb 39 gols en 34 partits.

## Palmarès
### Anderlecht

* Lliga belga de futbol:
** 1984-85, 1985-86
* Supercopa belga de futbol:
** 1985, 1987
* Copa de la UEFA:
** 1982-83

## Referències

* ↑ Perfil a weltfussball
* ↑ Perfil a national-football-teams
* ↑ Perfil a anderlecht-online.be
# Sant Sebastià de Montcortès

Sant Sebastià de Montcortès és una capella del poble de Montcortès, de l'antic terme municipal de Montcortès de Pallars, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el mateix poble de Montcortès, a la part central d'aquesta població.
És un temple petit, d'una sola nau sense absis destacat.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. XI, pàgs. 484-485. Madrid: Imprenta del Diccionario geográfico, 1848. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Sebastià de Montcortès en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya; (el topònim no surt al mapa).
# Pont Vell de Navarcles

El Pont Vell de Navarcles és el pont més antic del municipi de Navarcles (Bages) i és un monument protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat damunt del riu Llobregat, just després de la confluència amb el riu Calders.

## Descripció

Pont de Navarcles fet tot de pedra. Té una amplada que permet el pas de carruatges. Ha estat refet en més d'una ocasió. Té esperons o tallamars. El pont fa 121,75 metres de llarg i està format per un arc central rebaixat amb fletxa de 8 metres i una obertura de 27,10 m. A cada costat de l'arc central hi ha 3 arcs de mig punt i obertures desiguals que confereixen al pont forma ogival.

## Història

És una obra popular que es va començar a construir l'any 1796 i es va acabar a principi del s. XIX. Els habitants van demanar al bisbe llicència per poder treballar els festius i van fer una recollida de diners per finançar-lo. Figura a l'Àlbum meravella, Vol. I, Pag 15, Navarcles. "Damunt del riu (Llobregat) conserva encara un bonic pont (pàg. 32) de cinc arcades construït l'any 1793".
Durant moltes dècades aquest pont va ser l'eix principal de comunicacions amb la resta de pobles de la comarca, ja que fins al 1863 no es va construir el Pont Nou sobre el riu Llobregat. És per aquest motiu que al llarg del segle xix s'hi van haver de fer nombroses millores, ja que no s'havia previst que hagués de suportar el pes dels carros. Durant la Guerra Civil els republicans en van fer volar una part que fou reconstruïda el 1946.
Des de l'any 2005 el pas de vehicles de motor pel Pont Vell està prohibit. Tot i les nombroses obres de reparació que s'hi han fet al llarg dels anys, el seu estat deteriorat va fer que l'Ajuntament decidís tancar el pas de vehicles i permetre només el pas de vianants.

## Referències

* 1 2 3 «Pont Vell de Navarcles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
* ↑ Serra i Sellarès, Francesc. Els ponts de Navarcles. Navarcles: Ajuntament de Navarcles, 1996, p. 4-8 (Quaderns de Navarcles; 1).
* ↑ Bages. Manresa: Parcir, 1987-1988, p. 147, v. II (Història de les comarques de Catalunya). ISBN 8486538017.
* ↑ Ferrer i Alòs, Llorenç. Navarcles : historia en imatges, 1900-1979. Manresa: Angle Editorial : Centre d'Estudis del Bages, 1998, p. 16 (Fotografia històrica; 5). ISBN 8487618375.
* ↑ «L'alcalde de Navarcles veu improbable reobrir el Pont Vell.». Regió 7, 16-06-2010. [Consulta: 16 juny 2014].
# The Cambrian

The Cambrian fou un setmanari publicat per George Haynes i L. W. Dillwyn el 1804, conegut per ser el primer diari publicar a Gal·les. El seu editor original era Thomas Jenkins. El ple masthead va proclamar The Cambrian i Weekly General Advertiser for Swansea and the Principality de Gal·les. El 1906 va ser adquirit per la companyia South Wales Post Newspapers Co. Co. i el 1930 es va fusionar amb el Herald of Wales.

## Referències

* ↑ Cambrian at Welsh Newspapers Online, National Library of Wales
* ↑ 1804: "The Cambrian" Wales' first weekly newspaper at britannia.com Wales History Timeline
# Ria de Vigo

La Ria de Vigo és una de les ries més grans de Galícia, situada a la zona sud de la província de Pontevedra. És la més profunda i rica en nutrients de les Rías Baixas i banya els municipis de Vigo, Cangas do Morrazo, Moaña, Vilaboa, Pontevedra, Soutomaior i Redondela i en un petint enrant que de vegades es considera ja fora de la mateixa ria, Baiona, fins al cap Silleiro.

## Característiques

És la més meridional de les Rías Baixas, i presenta una forma de falca orientada en direcció nord-est sud-oest. La seva superfície total és de 176 km², amb 33 km de llargada i de 10 km en la desembocadura entre Cabo Home i Monteferro, i 600 m en l'estret de Rande, es torna a eixamplar al fons de la ria, en l'ensenada de San Simón. El seu volum total d'aigua és de 3.117 hm³, i és la segona ria, per volum d'aigua, després de la ria d'Arousa.
La ria de Vigo és una de les ries amb més producció marina i de més qualitat del món. Això és per motiu que els vents del nord fan un aflorament de les aigües fredes que són riques en nutrients. Per la temperatura de l'aigua es formen pocs núvols a l'estiu i per això aquesta estació és relativament seca.
El port de Vigo té una alta contaminació acústica.

## Rius

Els principals rius que hi desemboquen són: l'Oitavén-Verdugo, amb un cabal mitjà de 16 m³per segon, l'Alvedosa, amb 2 m³ per segon i el Lagares, amb 2,5 m³ per segon.

## Zones protegides

La ria de Vigo presenta zones legalment protegides com són les Illes Cíes, que pertanyen al Parc nacional de les Illes Atlàntiques, l'ensenada de San Simón, la Costa da Vela i la foz del riu Miñor com integrants de la Xarxa Natura 2000.

## Galeria d'imatges

* Ria de Vigo (O Viso).
* Posta de sol a la ria.
* Ria i Pont de Rande.
* L'illa de San Simón al fons de la ria (Soutoxuste, O Viso).

## Referències

* ↑ «O porto de Vigo ten os niveis máis altos de contaminación acústica do norte peninsular». Arxivat de l'original el 2008-08-27. [Consulta: 7 octubre 2012].

## Bibliografia

* "Guía cidadá de Vigo y su área metropolitana", Faro de Vigo (2002). Depósito legal: V-5016-2002.
# Bandera rota

Bandera rota és una pel·lícula mexicana de Gabriel Retes, basada en l'argument d'ell mateix, i adaptada per Ignacio Retes, la qual es va estrenar en 1979. Aquesta a més és una producció de tipus cooperativa.

## Sinopsi

En realitzar una pel·lícula amateur, uns joves filmen per accident l'assassinat de dona. El poderós industrial Iriarte suposa que la seva esposa va ser segrestada per un grup terrorista. Es descobreix el cadàver i el lloc on la dona es reunia amb el seu amant. Per a evitar escàndols Iriarte inventa que la va segrestar l'organització Bandera Rota. Els cineastes s'assabenten que l'assassí és Arispe, director d'un complex industrial, i li exigeixen millores per als obrers. Arispe ha d'acceptar però forma un grup d'assassins professionals. Tot va bé fins que un dels cineastes demana diners a l'industrial. En recollir-lo cau en un parany i és torturat perquè delati als seus companys. Els assassins capturen la resta dels cineastes i els maten. Ells s'havien previngut i la pel·lícula arriba a les mans de Iriarte. De nou per a evitar escàndol, perquè Iriarte és soci de Arispe, tots dos acorden callar tot. No obstant això, una altra còpia de la pel·lícula arriba a les mans d'un altre grup de cineastes amateurs, que també tracten d'extorquir a l'industrial assassí.

## Repartiment

* Manolo Fábregas
* Aarón Hernán
* Tina Romero
* Jorge Humberto Robles
* Gabriel Retes
* Ignacio Retes
* Jorge Santoyo
* Abel Woolrich
* Ana Luisa Peluffo
* Luis Eduardo Curiel
* Fernando Balzaretti
* Yogi Rouge
* Cristina Baker
* Mario Casillas
* Enrique Ontiveros
* Juan Ángel Martínez
* Gonzalo Mora
* Elpidia Carrillo
* Sergio Téllez

## Recepció

Principalment les crítiques a aquesta pel·lícula es van gestar entorn de la mena de producció, cooperativa, amb la qual es va realitzar. Però també, molt del que es va dir d'aquest film és entorn a la mena de públic que observa aquest tipus de pel·lícules. També, la pel·lícula va ser presentada a l'11è Festival Internacional de Cinema de Moscou, on va ser ben rebuda.

## Referències

* ↑ «Bandera rota». Uno más uno, 29-07-1979 [Consulta: 17 octubre 2015].
* 1 2 «Bandera rota». Expediente de Cineteca Nacional, A-01040, [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «"bandera rota" la bandera más alta del». El Universal, 30-07-1979 [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «Bandera rota fue largamente ovacionada en el festival cinematográfico de Moscú». Uno más uno, 24-08-1979 [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «11th Moscow International Film Festival (1979)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 April 2014. [Consulta: 20 gener 2013].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Frigil del Perú

El frigil del Perú (Phrygilus punensis) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita camp obert, barrancs i penya-segats dels Andes, al sud-est del Perú i oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Frigil del Perú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Polygonatum multiflorum

Polygonatum multiflorum o segell, segell de ram, segell de salomó és una planta de flors que pertany a la família Ruscaceae, anteriorment classificat en la família Liliaceae.
És una planta herbàcia perenne. És dotada d'un rizoma nuós horitzontal per les cicatrius circulars que deixa a les tiges dels anys anteriors. Del rizoma parteix una tija fins a 80 cm d'altura, arcat a la part superior. Les fulles s'insereixen a la part superior de la tija, alternades i mirant cap amunt, són de forma ovalada; De joves tenen la superfície plegada longitudinalment. Les flors, blanques i tenyides de verd a l'extremitat, són en grups de 2-5 en un sol peduncle. Els fruits són baies negres blavoses. El Polygonatum multiflorum apareix a la primavera primer en forma de brot, sense mostrar les fulles encara enrotllades al voltant de la tija tendra, i es pot confondre amb el llúpol (Humulus lupulus L.) amb conseqüències tràgiques com que la planta conté verins mortals, els mateixos que el lliri de maig i la didalera. Un perill encara més gran poden representar les baies, amb el seu aspecte atractiu, que poden ser ingerides pels infants.
# Sauromates (fill de Criscorones)

Sauromates, fill de Criscorones, va ser un personatge esmentat per Constantí VII Porfirogènit com un rei o cap del Regne del Bòsfor.
Constantí diu que va reunir un exèrcit per combatre els sàrmates, amb el qual va envair la Còlquida i la va assolar, continuant cap al Pont fins al riu Halis. En aquest riu es va trobar amb les forces del general romà Constantí que el va aturar, cap a l'any 291. Amb l'ajut dels sàrmates de la zona de la mar d'Azov (Palus Maeotis) va anar a Panticapea i va ocupar la ciutat. Totorses, rei del Bòsfor, va demanar ajut al rei o tirà de Querson, Crest (Chrestus), que va envair el regne del Bòsfor i va ocupar la capital, Panticapea. Sauromates va haver de negociar la pau per obtenir la restitució dels seus territoris, alliberant a tots els presoners i abandonant les seves conquestes l'any 292.
Encara que sovint confós amb Sauromates IV, aquest no va emetre monedes després del 276 i no era fill de Criscorones.

## Referències

* ↑ Constantí Porfirogènit. De Administrando Imperio, cap. 53
# Pont Vell de Roda

Pont Vell de Roda és una obra de Roda de Ter (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont format per dues filades de sis arcades de mig punt sobreposades sostingudes per grans pilars.

## Història

Aquest pont és d'origen medieval. El 1368 es coneix una deixa per l'acabament de pont de Roda. El 1652 es restaura i el 1876 se li afegeixen les sobre arcades. Sempre ha estat significatiu el que es construís una església a cada banda del pont: l'església del Sol del Pont i l'església de Sant Pere. L'any 1929 es construí a Roda un pont nou, molt a prop d'aquest, degut a l'augment del trànsit per la carretera comarcal que travessa Roda.

## Referències

* 1 2 «Pont Vell de Roda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# The Canary Murder Case

The Canary Murder Case (S. S. Van Dine, 1927) és una novel·la de misteri i mort, la qual tracta de l'assassinat d'una atractiva cantant de club nocturn, la Canària, i el seu xicot. La relació de la Canària és un arquetip ideal de l'amor romàntic i sexual. L'assassí ha estat motivat pel puritanisme americà, el qual ha produït un efecte gèlid en la vida americana.

## Versió cinematogràfica

El film The Canary Murder Case (Paramount, 1929) va ser dirigit per Malcolm St. Clair i Frank Tuttle:
* William Powell.... Philo Vance (investigador)
* Louise Brooks.... Margaret Odell (la Canària)
* Jean Arthur.... Alys LaFosse

## Fonts

* The Internet Movie Database [en línia]. Seattle: IMDb, Inc., 1990-2006. <http://www.imdb.com/>. [Consulta 22-11-2006].
# Barthélemy Charles Joseph Dumortier

Barthélemy Charles Joseph Du Mortier (Tournai 3 d'abril del 1797-9 de juny del 1878) va ser un botànic, naturalista i polític belga. Com a polític va arribar a ser president de la cambra de diputats. El 1824 va crear el diari Le Courrier de l'Escaut, publicació crítica del govern de Guillem I dels Països Baixos. Va participar en la Revolució belga del 1830 del costat dels secessionistes.
Com a botànic el 1827 va publicar en llatí Florula Belgica, sobre la flora de Bèlgica. El 1829 Dumortier ja era reconegut com un dels grans naturalistes del Regne Unit dels Països Baixos, també estudià la zoologia i en aquest any va entra a l'Acadèmia reial de les ciències, lletres i belles arts de Bèlgica. L'any 1862, es va crear la Société Royale de Botanique de Belgique i Dumortier en va ser president. El 1869 va convèncer el Parlament de Bèlgica per crear un Jardí Botànic nacional i va comprar l'enorme herbari de Carl Friedrich Philipp von Martius. El model d'aquest jardí botànic nacional va ser el del Royal Kew Gardens.
El seu nom és l'epítet específic en el cas de les espècies de plantes Hemerocallis dumortieri (Hemerocallidoideae) i Stenocereus dumortieri (Cactaceae).
Segons alguns va ser Dumortier el descobridor de la divisió cel·lular, però rarament es considera que sigui així.

## Obres

* Commentationes botanicae. Observations botaniques. Tournai: C. Casterman-Dieu, 1823.
* Observations sur les graminées de la flore de Belgique. Tournai: J. Casterman, 1823.
* Analyse des familles des plantes, avec l'indication des principaux genres qui s'y rattachent. Tournai: J. Casterman, 1829.
* Lettres sur le manifeste du Roi et les griefs de la nation, par Belgicus. Tournai: J. Casterman, 1830.
* Sylloge Jungermannidearum Europae indigenarum, earum genera et species systematice complectens. Tournai: J. Casterman, 1830.
* Recherches sur la structure comparée et le développement des animaux et des végétaux, Bruxelles, Editorial M. Hayez, 1832.
* Essai carpographique présentant une nouvelle classification des fruits Bruxelles, Editorial M. Hayez, 1835.
* La Belgique et les vingt-quatre articles, 1838.
* Observations complémentaires sur le partage des dettes des Pays-Bas. Brussel·les: Société nationale, 1838.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ «Comte Barthélemy Charles Joseph Dumortier» (en francès). [Consulta: setembre 2016].
* ↑ Amos, B. «Lessons from the history of light microscopy» (en anglès). Nature Cell Biology, volum 2, pàg. E151-E152.

## Bibliografia

* Crépin, François «Notice sur Barthélemy-Charles-Joseph Du Mortier» (pdf) (en francès). Annuaire de l'Académie Royale, 1879, pàg. 302-345.
# Polygala vayredae

Polygala vayredae és una espècie de planta amb flor de la família Polygalaceae. Les espècies van ser descrites per primera vegada l'any 1877.
El seu hàbitat és: boscos humits, prats humits, pastures camèfites mesòfiles, talussos rocosos Vegetació de l'entorn: Polygala vulgaris, Anemone hepatica, Buxus sempervirens, Polypodium vulgare, Quercus humilis, Pinus sylvestris, Cruciata glabra, Euphorbia amygdaloides, Daphne laureola, Ligustrum vulgare, Cornilla emerus, Rubia peregrina, Teucrium pyrenaicum, Teucrium chamaedrys, Stachys officinalis, Hedera helix, Viburnum lantana, Lonicera xylosteum, Cytissus sessilifolius, Cornus sanguinea CV: Plantagini-Aphyllanthetum, Deschampsio-Pinion, etc.

## Referències

* 1 2 «Polygala vayredae Costa». [Consulta: 22 desembre 2016].
# Scowl

Scowl és un grup estatunidenc de punk hardcore de la ciutat de Santa Cruz. La banda està formada per la cantant Kat Moss, els guitarristes Malachi Greene i Mikey Bifolco, el baixista Bailey Lupo i el bateria Cole Gilbert.
Scowl ha fet gires i ha compartit escenari amb bandes com Circle Jerks, Negative Approach, System of a Down, Korn, Turnstile, Deftones i Limp Bizkit, i va fer una gira per Austràlia durant els mesos de maig i juny de 2023. També va tocar a l'edició de 2023 del festival Coachella.

## Discografia

* Scowl (EP, 2019)
* Reality After Reality... (EP, 2019)
* How Flowers Grow (Flatspot Records, 2021)
* Psychic Dance Routine (EP, 2023)

## Referències

* ↑ «Santa Cruz hardcore punk band Scowl premiere new song and video». Lambgoat. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Hughes, Mia. «Scowl: hardcore’s hottest breakout band reflect on their whirlwind year». NME. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Molinari, Ray. «La fiesta del nuevo punk de Scowl llega a Barcelona» (en castellà). Science of Noise, 04-08-2023. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Pearis, Bill. «Circle Jerks announce tour with T.S.O.L., Negative Approach and Scowl» (en anglès americà). BrooklynVegan, 14-03-2023. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «TURNSTILE to join SYSTEM OF A DOWN, DEFTONES, and KORN for Sick New World on full line up» (en anglès). lambgoat.com. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «LIMP BIZKIT Announce Spring U.S. Tour» (en anglès). lambgoat.com. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «SUNAMI and SCOWL to tour Australia with SPEED» (en anglès). lambgoat.com. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ Kennelty, Greg. «KNOCKED LOOSE, SOUL GLO & SCOWL Booked For Coachella 2023» (en anglès americà). Metal Injection, 10-01-2023. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «InEffectHardcore.com - 20 Questions With Kat Moss Of Scowl» (en anglès). www.ineffecthardcore.com. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ Hughes, Mia. «Scowl: Meet NorCal Hardcore Rising Stars "Making a Mess to Clean It Up"». Revolver. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ «Scowl’s Kat Moss: "There are a lot of shows that I look back and I’m like, ‘That was magical!’"». Philthy Magazine. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Breihan, Tom. «Stream Scowl’s Ripshit 15-Minute Debut Album How Flowers Grow». Stereogum. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Sacher, Andrew. «Santa Cruz hardcore band Scowl announce debut LP ‘How Flowers Grow,’ share "Bloodhound"». BrooklynVegan. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Enis, Eli. «Hear SCOWL's super hooky new song "Psychic Dance Routine"». Revolver. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Breihan, Tom. «Scowl Share New Song "Psychic Dance Routine": Listen». Stereogum. [Consulta: 30 març 2023].
# Polynemus

Polynemus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels polinèmids.

## Taxonomia

* Polynemus aquilonaris (Motomura, 2003)
* Polynemus bidentatus (Motomura & Tsukawaki, 2006)
* Polynemus dubius (Bleeker, 1854)
* Polynemus hornadayi (Myers, 1936).
* Polynemus kapuasensis (Motomura i Van Oijen, 2003)
* Polynemus melanochir (Valenciennes, 1831)
** Polynemus melanochir dulcis (Motomura & Sabaj Pérez, 2002)
** Polynemus melanochir melanochir (Valenciennes, 1831)
* Polynemus multifilis (Temminck i Schlegel, 1843)
* Polynemus paradiseus (Linnaeus, 1758)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Temminck, C. J. & Schlegel, H., 1843. Fauna Japonica, sive descriptio animalium quae in itinere per Japoniam ... Parts 2-4: 21-72.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.