OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cacosternum platys

Cacosternum platys és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica.

## Referències

* Scott, E. & Minter, L. 2004. Cacosternum platys. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Compluvium

El Compluvium era una obertura realitzada en el sostre del vestíbul dels domus dels grecs, dels etruscs i dels romans, per recollir l'aigua de la pluja i conduir-la fins a l'impluvium.
El compluvium consistia en una simple obertura rectangular practicada al centre del sostre del domus per permetre l'entrada de la llum solar que il·luminava l'atri, que normalment no tenia finestres, i amb el seu reflex les habitacions adjacents i que al seu torn servia d'entrada de l'aigua de pluja que era recollida a impluvium i dirigida a una cisterna. També servia per afavorir la ventilació de les habitacions.
Per recollir millor l'aigua, la forma més comuna del compluvium consistia en construir el sostre circumdant inclinat cap a l'interior, de forma que els quatre ràfecs formaven la vora superior de l'obertura del sostre i tota l'aigua queia amb facilitat cap a l'impluvium.
Aquesta obertura al principi havia servit per donar sortida al fum de les fogueres que s'encenien al pati de la casa, però més tard es va utilitzar per donar llum, aire i per recollir l'aigua que discorria pels quatre vessants inclinats del sostre cap a dins. Ovidi diu que l'obertura es podia cobrir amb un velum, una lona o tela.

## Referències

* 1 2 Pauly, August. Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft: IV, 1. Sttutgard: Metzler, 1900, p. 795.
* ↑ Ovidi. Les Metamorfosis, X, 595

## Vegeu també

* Aljub
* Arquitectura romana antiga

## Bibliografia

* Marc Terenci Varró. De lingua latina, V, 161
* Vitruvi. De Architectura, VI, 3, 1
Viccionari
# Obaga Negra

«Obaga Negra» té aquests significats:
* Obaga Negra (la Coma i la Pedra), obaga al municipi de la Coma i la Pedra (Solsonès)
* Obaga Negra (Senyús), obaga al municipi de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Obaga Negra (Bertí), obaga al municipi de Sant Quirze Safaja (Moianès)
# Comitès de Resistència Popular

Els Comitès de Resistència Popular (CRP) (en àrab: لجان المقاومة الشعبية) són un grup de la resistència palestina que es troba principalment a la Franja de Gaza. E
Els Comitès de resistència popular (RPC) es van formar durant la Segona Intifada a Gaza pels membres de Fatah que es van oposar a l'Autoritat Palestina (AP) i les seves polítiques de col·laboració amb les forces ocupants israelianes. Els CPR van ser liderats inicialment per l'exdirigent de Fatah Jamal Abu Samhadana, que més tard moriria en combat. Actualment, els CPR estan lideradats per Abu Iasser Shashnyeh.
Els comitès són aliats de Hamas i la Jihad Islàmica i no participen en la política de l'Autoritat Palestina o l'OAP. La seva branca armada són les Brigades al-Nasser Salah al-Din. Les Brigades han dut a terme nombroses operacions sobretot a Gaza i als territoris sota ocupació israeliana propers a Gaza, causant diverses baixes a l'exèrcit. També ha participat en les operacions de llançaments de coets contra Israel, conjuntament amb altres faccions palestines. En represàlia als atacs, Israel sovint ha bombardejat àrees civils palestines a Gaza, pràctica de càstig habitual de forces ocupants al llarg de la història.
Els CRP no tenen una plataforma o programa polític, el seu objectiu és el manteniment de la resistència contra l'ocupació israeliana. El seu fundador Abu Samhadana va afirmar que els principis mínims necessaris per a qualsevol palestí són: "el retorn a les fronteres de 1967, Jerusalem com a capital i el dret de retorn dels refugiats".
Els Comitès, com totes les forces de resistència palestines, són considerats una organització terrorista per part del govern d'Israel, govern considerat terrorista, racista i colonialista pel poble palestí i condemnat per vulnerar sistemàticament nombroses resolucions de les Nacions Unides i els drets humans en la seva ocupació il·legal de Palestina. Israel també ha acusat el grup de resistència libanès Hesbol·lah i Iran de donar suport als CRP.

## Referències

* ↑ «Popular Resistance Comitees» (en anglès). Consell Europeu per les Relacions Exteriors (ECFR). [Consulta: 13 novembre 2018].
# Carcinoide

Un carcinoide (també tumor carcinoide) és un tipus de tumor neuroendocrí de creixement lent originari a les cèl·lules del sistema neuroendocrí. En alguns casos, es pot produir metàstasi. Els tumors carcinoides dels intestins del mig (jejú, ili, apèndix i cec) estan associats a la síndrome carcinoide.
Els tumors carcinoides són els tumors malignes més comuns de l'apèndix, però s'associen més freqüentment a l'intestí prim i també es poden trobar al recte i a l'estómac. Se sap que creixen al fetge, però aquesta troballa sol ser una manifestació de la malaltia metastàtica d'un carcinoide primari que es produeix en altres parts del cos. Tenen una taxa de creixement molt lenta en comparació amb la majoria de tumors malignes. L'edat mitjana en diagnòstic per a tots els pacients amb tumors neuroendocrins era de 63 anys.

## Referències

* ↑ «Guidelines for the diagnosis and management of carcinoid tumors. Part 1: The gastrointestinal tract. A statement from a Canadian National Carcinoid Expert Group». Curr Oncol, 13, 2, 01-04-2006, pàg. 67–76. PMC: 1891174. PMID: 17576444.
# Kiarov

Kiarov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica, al centre del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1271.
# Esparto

Esparto és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.858 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Esparto tenia 1.858 habitants, 589 habitatges, i 447 famílies. La densitat de població era de 864,3 habitants/km².
Dels 589 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,9% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 20,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.389 $ i la renda mediana per família de 41.037 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.737 $ mentre que les dones 26.150 $. La renda per capita de la població era de 13.407 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Esparto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Esparto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Cajeme (municipi)

Cajeme és un municipi de l'estat de Sonora. Ciudad Obregón és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-oest de l'estat de Sonora, limita al nord amb els Benito Juárez, al sud amb Mar de Cortés, a l'oest amb Bacúm i a l'est amb Navojoa.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Cajeme Arxivat 2022-01-03 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Componedor

«Componedor» té aquests significats:
* Un componedor pot ser una persona que compon.
* Componedor (eina) Instrument emprat pels caixistes.
* Componedor (linotípia). Estri usat a la linotípia.
# Oka Nikolov

Oka Nikolov (macedoni: Ока Николов) (Erbach, 25 de maig de 1974) és un exfutbolista macedoni. Va començar com a futbolista al SG Sandbach. La major part de la seva carrera la passà al Eintracht Frankfurt.

## Referències

* ↑ «Union add Oka Nikolov to technical staff as assistant coach» (en anglès). NBC Sports. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Oka Nikolov - Perfil del jugador» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 15 octubre 2022].
# Costa del Tossal

La Costa del Tossal és una costa de muntanya del terme municipal de Gavet de la Conca, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme de Sant Salvador de Toló.
Es tracta de la costa que constitueix tot el vessant de ponent de la Serra de la Campaneta, al sud-oest del poble de Sant Salvador de Toló i al sud-est de Presquiró.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rasa de Cal Ventura

La rasa de Cal Ventura és un torrent de la comarca de l'Anoia, prop del poble de Boixadors, dins del municipi de Sant Pere Sallavinera; rep aigua de la serra de Montaner, que forma part del Solsonès. Va a parar al torrent de Boixadors que poc després desemboca en la riera de Rajadell.

## Referències

* ↑ «Rasa de Cal Ventura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Casa Fita (Girona)

La Casa Fita és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per dos edificis diferents. Un és l'habitació, edifici que s'adapta al terreny i al qual s'accedeix per planta superior. Es destaca el treball de les caixes de persiana de formigó, en relleus, així com la costella del porxo d'accés i el vitrall d'entrada. L'altre edifici correspon a la sala de treball, un bloc pur que es recolza sobre el mur de contenció de separació de les dues parcel·les (habitació i taller), amb poques obertures. La relació amb el terra, ja que l'edifici resta penjat pel desnivell, és de pilars metàl·lics creant un porxo. Sota el porxo hi ha una estàtua de ferro de Sant Andreu o Sant Pere.

## Referències

* ↑ «Casa Fita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Katalin Takács

Katalin Takács (Budapest, 25 de juny de 1942) és una nedadora hongaresa, ja retirada, especialista en estil lliure, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la cursa dels 4×100 metres lliures del Campionat d'Europa de natació de 1962. El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on disputà dues proves del programa de natació. Fou quarta en la final dels 4x100 metres lliures, mentre en els 100 metres lliures quedà eliminada en sèries.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Olympedia – Katalin Takács». [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 5 gener 2022].
# Fergusonita-(Y)

La fergusonita-(Y) és un mineral de la classe dels niobats. Rep el seu nom per Robert Ferguson (1767-1840) terratinent escocès, polític i col·leccionista de minerals.

## Característiques

La fergusonita-(Y) és un niobat de fórmula química YNbO₄. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es troba en forma de cristalls prismàtics a aciculars bipiramidals, de fins a 20 centímetres; també de manera granular i massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6,5. És un mineral dimorf de la fergusonita-(Y)-β.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fergusonita-(Y) pertany a «07.G - Molibdats, wolframats i niobats, sense anions addicionals o H₂O» juntament amb els següents minerals: fergusonita-(Ce), fergusonita-(Nd), powel·lita, scheelita, stolzita, wulfenita, formanita-(Y), iwashiroïta-(Y) i paraniïta-(Y).

## Formació i jaciments

És un mineral típic de les pegmatites granítiques que contenen terres rares. També es troba en placers. Sol trobar-se associada a altres minerals com: monazita, gadolinita, thalenita-(Y), euxenita, allanita, zircó, biotita i magnetita. Va ser descoberta a Kangeq, a l'illa de Sermersoq, a Kujalleq (Groenlàndia).

## Referències

* ↑ «Fergusonite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 juliol 2016].
* 1 2 «Fergusonite-(Y)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 5 juliol 2016].
# Ojuelos de Valdeminguete

Ojuelos de Valdeminguete és el paratge on neix el riu Xúquer. Es troba al municipi de Tragacete a la Serranía de Conca, província de Conca.
El naixement es troba a 1700 m d'altitud, en el fons de la vall que separa la Muela de San Felipe de la Muela de la Mogorrita (1864 m), las dues màximes alçades de la província i just a l'est del Cerro de San Felipe de 1.838 m d'altitud, en l'obaga del mateix nom.

## Referències

* http://hoteluna.es/nacimiento-del-rio-jucar/
* elbrilloenlamirada
# Comtat de Lemos

El comtat de Lemos és un títol nobiliari espanyol vinculat a la ciutat gallega de Monforte de Lemos. Al principi, el comtat de Lemos anava lligat al de Trastàmara i al de Sarria, i tenia caràcter no hereditari. El comtat de Lemos com a títol autònom, hereditari i perpetu va començar el 1456 amb Pedro Álvarez Osorio y Jacob-Figueroa.
Tradicionalment ha estat lligat a la família Castro, segons Manuel Murguía, una estirp "gairebé reial" i segons Manuel Hermida Balado, l'únic llinatge gallec que va poder haver donat lloc a una saga reial. Una de les diverses teories que indaguen en l'origen de la saga dels Castro, ens remet als Castro de Castrogeriz com a descendents del rei de Galícia, Garcia I, mort presoner al castell de Luna el 1090. No obstant això, diversos genealogistes moderns, especialment Jaime de Salazar y Acha, consideren que els Castro venen de Fernando García de Hita, fill del comte García Ordóñez i la infanta Mencía Garcés, filla legítima del rei Garcia Sanxes III de Pamplona.
Actualment el títol està en mans de la Casa d'Alba.

## Enllaços externs

* Genealogia i títols dels comtes de Lemos y títulos de los condes de Lemos en "Grandes de España"
* Genealogia
* Els Bermúdez Castro
* El VII Comte de Lemos i el seu llinatge
# Ramon Pou i Rius

Ramon Pou i Rius (Vic, Osona, 1928 - Vic, 2012). Cursà teologia al Seminari de Vic. Amplià estudis d'humanitats a la Universitat de Comillas (1946-1950), de filosofia i teologia a la Pontifícia Universitat Gregoriana (1950-1957) i a la Universitat de Múnic (1958-1969). A Roma defensà la tesi de la filosofia Mètode filosòfic en els pensadors renaixentistes de la Corona d'Aragó. De retorn a Vic inicià la publicació dels volums Visquem l'any litúrgic (publicats per la impremta Anglada, 1961-1963) i Vetlla de pregària per la nit del Dijous Sant (també a Anglada, 1963). A partir de 1963 va ser professors de teologia dogmàtica de litúrgia i de pastoral al Seminari de Vic. Amb la creació del Seminari Interdiocesà de Catalunya passà a ensenyar a la Facultat de Teologia de Catalunya, on actualment és professors de Simbologia cristiana. És president de l'Associació de Teòlegs Catalans. A més d'una quarantena d'articles sobre eclesiologia i pneumatologia, és autor de diversos llibres de teologia, com ara Nuestro misterio (1961), Iguals en la fe. Cosmovisió eclesial (1989) i Creador i creatura. La sacramentalitat de l'Univers. (1996)

## Bibliografia

* ROVIRÓ ALEMANY, Ignasi. «Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del Seminari de Vic ». Gràfiques DIAC. Núm. 22-23 (Febrer del 2000).
* BOEOV, 2589, 2600-26001; SC, 1962-1967 i 1967-1968.
* Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya
# Casa Folcrà

La Casa Folcrà és una obra de Ripoll (Ripollès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres format per planta baixa i uns cossos al primer pis, sobre un terrat. A la planta baixa hi ha cinc obertures, dues han estat retocades i tenen menys alçada que les restants. La porta que queda al centre de la composició presenta una reixa de ferro de fosa treballada i una pedra a cada lateral servia de protecció per a l'entrada de carruatges. Les obertures primera, segona, quarta i cinquena tenen una dovella amb les inicials "AF" i la data 1897. A la planta baixa hi ha unes motllures horitzontals que van de banda a banda. En el primer pis hi ha una glorieta, de secció circular sobre la portalada central. A cada extrem del primer pis hi ha una arcada de mig punt i un balcó amb baranes de ferro treballades; corona cada cos lateral una barana que dona al terrat. Entre la glorieta i els cossos laterals hi ha una barana de ciment, coronada amb pedra treballada.

## Referències

* ↑ «Casa Folcrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2016].
# Kilo-

Kilo-, o quilo-, (símbol k) és un prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 10$^3$, o 1000.
Com a tal, forma part de diversos mots catalans, com ara quilogram, quilolitre, quilòmetre o quilowatt.
Per exemple:
    1 quilòmetre = 1 km = 1000 metres
    1 quilogram = 1 kg = 1000 grams
    1 quilolitre = 1 kl = 1000 litres
    1 quilowatt = 1 kW = 1000 watts
Adoptat el 1795, kilo prové del grec χίλιοι (khílioi), que significa mil.
El terme quilo és molt usat com a abreviació de quilogram. En el món tècnic, a vegades s'usa la lletra k per a indicar milers. Per exemple efecte 2k per a referir-se a l'efecte 2000.
En informàtica, kilo- no sempre significa exactament 1000, sinó que sovint equival a 1024 (2¹⁰), sobretot en el camp de l'emmagatzemament. Per exemple, un kilobyte és 1024 bytes, i no 1000 bytes. Una excepció destacada és el camp dels discs durs, on el valor més petit s'utilitza en especificacions tècniques i en la publicitat. Igualment succeeix quan es parla de velocitat de transferència de dades. Per exemple, 56 kilobits per segon és 56 000 bits per segon, i no 57 344 bits per segon.
Per tal d'evitar aquesta discordança, s'ha introduït el prefix kibi- (símbol Ki) per a "1024", però no és gaire utilitzat. Una convenció errònia però usada sovint és utilitzar el símbol k per 1000 i K per 1024.
Viccionari
# Feuillantine

En pastisseria, la feuillantine és una preparació de pasta fullada que confereix a les darreries una textura cruixent. La feuillantine pot, per exemple, ser obtinguda barrejant xocolata fosa amb crepes dentelles (especialitat de la Bretanya, molt fines, enrotllades i cruixents) esclafades. A Catalunya hi ha la ferradura de cabells d'àngel. La feuillantine és també un plat salat, constituït de pasta de full amb una alternança d'ingredients en capes successives. El nom feuillantine fa referència a les feuillantines, religioses bernadines.

## Referències

* ↑ «Feuillantine». [Consulta: 15 octubre 2016].
# Cala Tarida

Cala Tarida és una badia situada a la costa occidental de l'illa d'Eivissa, al sud de Sant Antoni. La platja és ampla i de sorra fina.

## Ubicació

S'arriba a la Cala Tarida, després de 10 minuts amb cotxe des de Sant Josep de Sa Talaia, També s'hi pot arribar després de 15 minuts amb cotxe des de Sant Antoni. També s'hi pot arribar amb vaixells des de Sant Antoni de Portmany.
La platja està protegida per un teló de fons de turons urbanitzades, és la platja més llarga i ampla d'aquesta part de l'illa. Des del Mirador de Sa Talaia, als voltants, es disposa d'una panoràmica polida de l'illa d'Eivissa i Formentera.
A l'estiu també és un bon lloc per fondetjar amb el vaixell perquè és una platja bastant tancada i a la nit les aigües estan molt tranquil·les quan el vent ve del nord. A la part esquerra de la platja més gran hi ha unes caletes més petites on també hi ha casetes de pescadors. El seu accés és molt complicat i només es pot baixar amb calçat esportiu. A aquestes caletes també els visitants solen practicar el nudisme, ja que poca gent a part de la que baixa dels vaixells hi sol anar. També cal recalcar que les aigües cristalines de Cala Tarida es tornen verdes durant els mesos de juliol i agost degut a la mala depuració dels hotels que hi ha al voltant.

## Informació

Disposa de molts de serveis: supermercat, botigues, farmàcies, bars, restaurants, hamaques i para-sols. També hi ha un parell de clubs amb música. Hi ha diverses activitats aquàtiques i esportives: velomars, escola de busseig, voleibol.
# Ojígovo

Ojígovo (en rus: Ожигово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 60 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Comtat de Leyva

El Comtat de Leyva és un títol nobiliari espanyol creat el 15 d'agost de 1918 pel rei Alfons XIII a favor de Rafael Conde y Luque, Senador del Regne, Conseller d'Estat, Catedràtic i Rector de la Universitat Central.
La seva denominació fa referència a la localitat de Leyva, l'actualment anomenada Leiva, a La Rioja, Espanya.

## Comtes de Leyva

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Rafael Conde y Luque | 1918-1922 |
| II | Juan José Conde-Luque y Garay | 1925-1951 |
| III | Rosario Conde Luque y Herrero | 1956-1990 |
| IV | Mercedes Conde Luque y Herrero | 1991-2001 |
| V | María Victoria Conde Luque y Herrero | 2002- 2011 |
| VI | María Teresa Elósegui y de Parrella | 2011-actual titular |

## Història dels Comtes de Leyva

* Rafael Conde y Luque (1835-1922), I comte de Leyva.
* Casat amb Florinda Garay y Anduaga.
    El succeí, en 1925, el seu fill:
* Juan José Conde-Luque y Garay (1875-1951), II comte de Leyva, Gentilhome de cambra amb exercici del Rei Alfons XIII.
* Casat amb Mercedes Herrero y Velázquez.
    El succeí, en 1956, la seva filla:
* Rosario Conde Luque y Herrero († en 1990), III comtessa de Leyva.
    La succeí, en 1991, la seva germana:
* Mercedes Conde Luque y Herrero (1906-2001), IV contessa de Leyva.
    La succeí, en 2002, la seva germana:
* María Victoria Conde Luque y Herrero, V comtessa de Leyva.
    La succeí en 2011 la seva neboda:
* María Teresa Elósegui y de Parrella, VI comtessa de Leyva.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Casa Figuerola (l'Arboç)

La Casa Figuerola és una casa del municipi de l'Arboç inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és situat al costat esquerre de l'església. Presenta quatre plantes separades per cornises. Els baixos, ocupats per una botiga, tenen dues portes d'accés, un allindanada i l'altra d'arc rebaixat. La planta noble consta de dos balcons amb base, llinda i barana de ferro forjat al mig dels quals trobem una finestra de base pentagonal coberta per un envidriat. La segona planta té dos balcons d'una sola porta balconera i una finestra de llinda al mig. La tercera planta presenta dues portes balconeres amb barana de ferro forjat i una finestra quadrada al centre que té a la part inferior la data 1882. L'edifici és rematat per una cornisa i una barana de pedra. Tota la façana de pedra. Tota la façana és decorada amb correus regulars i per uns frisos de relleus geomètrics bastant esborrats.

## Història

La casa fou habitada pel Doctor Marí, i encara avui dia la façana en manté certs vestigis: una finestra envidriada amb tomb rodó des de la qual el metge obria una trampa i llançava la recepta o el remei a qui el treia del llit a hores intempestives.

## Referències

* 1 2 «Casa Figuerola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].