OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Norbert Haupert

Norbert Haupert (Schifflange, 2 d'abril de 1940) és un polític, dirigent esportiu i ex-atleta luxemburguès. Actualment és membre de la Cambra de Diputats pel Partit Popular Social Cristià. Igual com feu Josy Barthel abans que ell, Haupert va traspassar la línia divisòria entre l'esport i la política al liderar la Federació Luxemburguesa d'Atletisme i el Comitè Olímpic i Esportiu Luxemburguès.
Com a atleta, va destacar en les curses de mitjana distància, dominant el panorama luxemburguès a principis de la dècada de 1960, adjudicant-se dues vegades el doblet conformat pels 800 metres i els 1500 metres als campionats nacionals de Luxemburg. També va guanyar la medalla de bronze dels 800 metres als Jocs Munidals Juvenils de 1963.
A més de ser membre de la Cambra de Diputats, Haupert ha estat membre del Consell Comunal de Mondercange des de l'1 de gener de 1999.

## Referències

* ↑ Klepper, Georges. «Luxembourgish Championships». Athletics Weekly. [Consulta: 3 agost 2007].
* ↑ «World Student Games (Universiade - Men)». Athletics Weekly. [Consulta: 3 agost 2007].
* ↑ «Norbert Haupert» (en francès). Chamber of Deputies. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 12 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Chamber of Deputies profile (anglès)
# Botanítxne

Botanítxne (en (ucraïnès): Ботанічне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.661 habitants. Pertany al districte rural de Rozdólne.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Beloiarski

Beloiarski (en rus: Белоярский) és una ciutat de Rússia, del Districte Autònom Khanti-Mansi — Iugrà. La població és, segons el cens rus de 2021, de 19.994 habitants. Beloiarski es troba a la riba del riu Kazim, un afluent de l'Obi, a 325 km al nord-oest de Khanti-Mansisk, la capital de la regió, i a 1.833 km al nord-est de Moscou, la capital del país.

## Història

Beloiarski fou fundada el 1969 com una ciutat petroliera, anomenada Beli Iar, en el marc del desenvolupament de jaciments de gas natural al nord de l'óblast de Tiumén i de la construcció d'una estació de compressió de gas a Nadim-Punga. Beloiarski rebé l'estatus de vila urbana el 1973 i el de ciutat el 1988.

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013»..
# Aldermanita

L'aldermanita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser anomenada per Ian R. Harrowfield, Edgar Ralph Segnit, i John. A. Watts l'any 1981 en honor d'Arthur Richard Alderman (1901–1980), professor de geologia i mineralogia de la Universitat d'Adelaida, Austràlia.

## Característiques

L'aldermanita és un fosfat, i la seva fórmula va ser redefinida l'any 2021: [Mg(H₂O)₆][Na(H₂O)₂Al₃(PO₄)₂(OH)₆]⋅H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, és incolora i la seva ratlla és de color blanc.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aldermanita pertany a «08.DE: fosfats, amb cations només de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: senegalita, fluellita, bulachita, zapatalita, ceruleita, juanitaita i iangreyita.

## Formació i jaciments

Es troba com a mineral secundari en cavitats en dipòsits de fosfats sedimentats metamorfosats, formada per l'alteració de la fluellita, amb la qual se'n troba associada.

## Referències

* ↑ «Aldermanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 60» (en anglès). Mineralogical Magazine, 14-04-2021, pàg. 1–5. Arxivat de l'original el 6 de maig 2021. DOI: 10.1180/mgm.2021.30 [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «Aldermanite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 22 juny 2015].
# Ana Vidović

Ana Vidović (nascuda el 8 de novembre de 1980) és una guitarrista clàssica ; originària de Croàcia, ara resideix als Estats Units. Antiga nena prodigi, ha guanyat diversos premis i concursos internacionals arreu del món.

## Biografia

Vidović va néixer a Karlovac, Croàcia. Va començar a tocar la guitarra com nena prodigi als cinc anys, inspirada en el seu germà Viktor. També és germana del pianista de concerts Silvije Vidovic. El seu pare tocava la guitarra elèctrica. Vidović va començar a actuar als vuit anys; als 11 anys actuava internacionalment; als 13 anys es va convertir en l'estudiant més jove en assistir a la prestigiosa Acadèmia de Música de Zagreb, on va estudiar amb el professor Istvan Romer .
La reputació de Vidović a Europa li va comportar una invitació a estudiar al conservatori Peabody de Baltimore, Estats Units (amb Manuel Barrueco), en la qual es va graduar el maig del 2005. Ha viscut als Estats Units des de llavors, on també treballa com a tutora privada.
Vidović toca una guitarra Jim Redgate en exclusiva i ha dit: "Quan la vaig aconseguir i vaig començar a tocar amb ella, de seguida vaig saber que aquest era l'instrument que vull estar tocant durant molt de temps". Ha llançat sis CD publicats per Croatia Records, BGS i Naxos i ha llançat dos DVDs publicats per publicacions de Mel Bay .
Vidović ha guanyat diversos premis i concursos, inclosos primers premis a la competició internacional Albert Augustine a Bath, Anglaterra, a la competició Fernando Sor de Roma, Itàlia i a la competició Francisco Tárrega a Benicasim, Espanya. Altres premis destacats inclouen el concurs Eurovision Young Musicians, el concurs Mauro Giuliani a Itàlia, el Printemps de la Guitare a Bèlgica i les audicions internacionals Young Concert Artists a Nova York. El Gramòfon va remarcar la seva "destresa extraordinària".

## Discografia
### CDs

* Ana Vidovic, Croatia Records, 1994
* Ana Vidović - Guitar, BGS Records (BGCD 103), 1996
* The Croatian Prodigy, BGS, 1999
* Guitar Recital, Naxos Laureate Series (8.554563), 2000
* Ana Vidovic Live!, Croatia Records, 2001
* Federico Moreno Torroba Guitar Music Vol. 1, Naxos (8.557902), 2007

### Vídeos

* Mel Bay Presents – Ana Vidovic – Guitar Virtuoso, Mel Bay Publications Inc. (MB21186DVD), 2005
* Mel Bay Presents – Ana Vidovic – Guitar Artistry In Concert, Mel Bay Publications Inc. (MB21991DVD), 2009
* Recuerdos de la Alhambra de Francisco Tàrrega.

## Referències

El contingut fou adaptat a partir d'un programa de la Bloomington Classical Guitar Society per a la representació de Vidović el 5 de març de 2005 a Bloomington, Indiana, EUA
* 1 2 Shaw, Robert. Hand Made, Hand Played: The Art & Craft of Contemporary Guitars. Sterling Publishing Company, Inc., 7 octubre 2008, p. 51. ISBN 978-1-57990-787-7.
* ↑ «Ana Vidovic- Bio, Albums, Pictures – Naxos Classical Music.». www.naxos.com. [Consulta: 7 octubre 2018].
* ↑ «Redgate». Classicguitar.com. [Consulta: 4 maig 2012].
* ↑ Mackenzie, Sir Compton. The Gramophone. C. Mackenzie, 2007, p. 129.
* ↑ Video: Ana Vidovic plays Recuerdos de la Alhambra by Francisco Tàrrega

## Enllaços externs

* Official site
* Interview with Tokafi Guitar Magazine in 2007
# Lo Tossalet (Tremp)

Lo Tossalet és un turó de 740,6 metres d'altitud que es troba a l'antic municipi de Sapeira, de l'Alta Ribagorça, ara del terme de Tremp, a la comarca del Pallars Jussà.
És un turó situat al sud-est de la Ribereta, a llevant del Mas de Salvador, i al nord-oest del Tossal Llong.
# Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana

El Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana és un ens consultiu del Govern Valencià i, en general, de les institucions públiques de la Comunitat Valenciana, en matèries econòmiques, sociolaborals i d'ocupació.

## Enllaços externs

* Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana - Lloc web oficial
# Niter kibbeh

Niter kibbeh (gueez: ንጥር ቅቤ niṭer ḳibē; tigrinya: tesmi) és una mantega aclarida que forma un ingredient essencial en la cuina etiòpica. L'elaboració de niter kibbeh s'assembla molt a la producció del ghi indià, però és cuinat amb diverses espècies, donant-lo una olor i un sabor únics. Receptes varien, però espècies comunes inclouen el fenigrec, el comí, el cúrcuma, la canyella, la nou moscada, i el cardamom. A més d'espècies, sovint s'afegeix all i gingebre frescs picats. És un ingredient de molts plats etiòpics, emprat sobretot per a fregir la carn en els estofats (wats) ubics en el menjar etíop. Típicament en els plats vegetarians, tanmateix, es reemplaça per oli vegetal, per què els adherents de l'Església Ortodoxa Etíop practiquen freqüents períodes d'abstinència de menjars d'origen animal.
Per fer-lo, les espècies senceres es torren en una paella seca per a intensificar el seu sabor. Llavors, se les mol, tradicionalment amb morter. Després, la mantega es fon lentament, perquè no es dauri. S'afegeix els aromàtics i llavors les espècies moltes, i es cuina lentament per almenys mitja hora sense remenar perquè les espècies i els components sòlids de la mantega s'enfonsen. La mantega assaonada per sobre es cola.
Un variant és el de Somàlia, anomenat subaq soomaali, emprat en la cuina i en la preservació de la carn. El variant somali és condimentat diferentment, i inclou all i clavells d'espècia.

## Enllaços externs

* Recepta per niter kibbeh (en anglès)
* Niter Kibbeh -- The Congo Cookbook Arxivat 2013-02-07 a Wayback Machine. (en anglès)

## Referències

* ↑ Falkowitz, Max. «Spice Hunting: Niter Kibbeh» (en anglès), 08-07-2010. [Consulta: 16 novembre 2011].
* ↑ «Niter Kibbeh: The Congo Cookbook» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-02-07. [Consulta: 16 novembre 2011].
# Blanche (cràter)

Blanche és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 12,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim francès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2000.

## Referències

* ↑ «Blanche». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Bioko Nord

La Província de Bioko Nord és una de les 7 províncies que componen Guinea Equatorial, i la segona més poblada (darrere de la província del Litoral, a les costes de Mbini).
Situada en la part nord de l'illa de Bioko, limita al sud amb la província de Bioko Sud i a l'oest, nord i est amb el golf de Guinea. La seva capital és la ciutat de Malabo, que també és la seu de poders de la República de Guinea Equatorial.

## Geografia

Es localitza geogràficament entre els 4° N i els 8° I, en el golf de Guinea, a uns 40 km a l'oest de les costes de Camerun. El deshabitat illot Horacio, situat a la costa nord de la província (3° 45′ 33″ N, 8° 54′ 30″ E﻿ / ﻿3.75917°N,8.90833°E﻿ / 3.75917; 8.90833), compta amb un far.

## Demografia

La població el 2013, era de 410 541 habitants, segons la Direcció general d'Estadístiques de Guinea Equatorial.

## Divisió político-administrativa

La província està constituïda pels següents municipis i districtes
* Municipis
** Malabo
** Baney
** Rebola
* Districtes
** Districte de Malabo (amb 11 Consells de Poblats
** Districte de Baney (amb 12 Consells de Poblats)

## Referències

* ↑ «Ministerio del Interior y Corporaciones Locales». Arxivat de l'original el 2008-09-27. [Consulta: 26 gener 2016].
# Alderiques d'Asturies

Alderiques d'Asturies és una plataforma digital nascuda el gener del 2014 que fa programes de televisió i ràdio en llengua asturiana.
El projecte va ser impulsat inicialment per Iniciativa pol Asturianu i els mitjans Infoasturies i Conocer Asturias i presentat com una tertúlia sobre diverses qüestions difosa a Youtube amb l'objectiu d'impulsar la presència de la llengua asturiana en l'àmbit de la televisió.
El 2016 el programa va començar a emetre's a través del canal Muy Muy de la TDT per una part d'Astúries i de la plataforma Telecable per tot Astúries. A més de l'espai de debat que començava amb una entrevista a un convidat es va incorporar un espai de reportatges. El programa s'emetia setmanalment. El 2018 el programa seguia el mateix format.
Empresaris, polítics, fiscals, jutges, bisbes o científics han passat pel programa en unes converses que s'han recollit en dos llibres.

## Referències

* 1 2 «Estrénase’l primer programa de tv “Alderiques d'Asturies”» (en castellà). Iniciativa po lasturianu, 05-01-2014. [Consulta: 21 octubre 2020].
* ↑ Press, Europa. «Alderiques d'Asturies inicia su emisión por TDT y Telecable con un programa de debates y reportajes», 20-01-2016. [Consulta: 21 octubre 2020].
* ↑ «El Sporting y l'Uviéu abren la temporada de ‘Alderiques d'Asturies'». [Consulta: 21 octubre 2020].
* 1 2 «El rector abre la temporada de charlas de la tertulia L'Alderique» (en castellà), 17-01-2018. [Consulta: 21 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Samuel Gradín, presentador de "Alderiques d'Asturies"
# Lockwood & Co.

Lockwood & Co. és una sèrie de llibres de thrillers sobrenatural per a joves escrita per Jonathan Stroud. La sèrie segueix a tres joves agents d'una agència de detecció psíquica (Lucy Carlyle, Anthony Lockwood i George Cubbins) mentre lluiten contra fantasmes (coneguts a tota la sèrie com a Visitants) a Londres, Anglaterra.
La sèrie consta de cinc llibres: The Screaming Staircase, The Whispering Skull, The Hollow Boy, The Creeping Shadow i The Empty Grave. El primer llibre de la sèrie, The Screaming Staircase, es va publicar el 2013, i l'últim llibre de la sèrie, The Empty Grave, ho va fer el 2017.

## Obra complementaria

Una història curta es va publicar durant sis dies a finals d'octubre de 2013 al lloc web de The Guardian. Va ser escrit per Stroud, amb l'aportació dels lectors per decidir sobre la ubicació, el tipus de fantasma i el seu títol, que va acabar com The Dagger in the Desk.

## Sèrie televisiva

El setembre de 2017, es va anunciar que Big Talk Productions havia optat pels drets de Lockwood & Co., amb plans per adaptar-lo a una sèrie de televisió. El desembre de 2020, es va anunciar que seria de Netflix, adaptat per Joe Cornish. El rodatge de la sèrie va començar la setmana següent al 5 de juliol de 2021. La sèrie es va estrenar el 27 de gener de 2023 i consta de vuit episodis.

## Referències

* ↑ Stroud, Jonathan. The Screaming Staircase (en anglès). Penguin Random House, 2014-07-03. ISBN 978-0-552-56678-0.
* ↑ Stroud, Jonathan. Lockwood & Co: The Empty Grave (en anglès). Penguin Random House Children's UK, 2017-09-12. ISBN 978-1-4481-9815-3.
* ↑ Stroud, Jonathan. «Lockwood & Co interactive Halloween story: Daggers drawn». The Guardian, 02-11-2013. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ Stroud, Jonathan. «Lockwood & Co interactive Halloween story: The Dagger in the Desk». The Guardian, 26-10-2013. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «'Lockwood & Co': Big Talk Prods To Adapt Spooky YA Detective Series For Television». Deadline Hollywood, 19-09-2017. [Consulta: 2 novembre 2017].
* ↑ Ravindran, Manori. «Netflix Unveils New U.K. Projects With Sam Mendes, Rowan Atkinson, Andy Serkis». Variety, 13 December 2020.
* ↑ Daniels, Nia. «Filming begins on Lockwood & Co for Netflix». The Knowledge, 05-07-2021. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ Netflix. Lockwood & Co. | Official Teaser | Netflix – via YouTube.
# Niterói

Niterói és una ciutat de l'estat de Rio de Janeiro, al Brasil. La seva població és d'aproximadament 440.000 persones. El municipi ocupa una àrea de 130 km².
Posseeix una gran quantitat de platges, com Gragoatá, Boa Viagem, Platge das Flechas, Ícarai, São Francisco, Charitas, do Forte, Jurujuba i Adão i Eva, totes en la Badia de Guanabara. En la costa de l'oceà Atlàntic estan les platges de Piratininga, Itaipu, Camboinhas i Itacoatiara. El Museu d'Art Contemporani, símbol de la ciutat, va ser dissenyat pel conegut arquitecte modernista brasiler Óscar Niemeyer.

## Història

La ciutat va ser fundada el 22 de novembre de 1573 per un indígena anomenat Araribóia. Niterói és l'única ciutat brasilera fundada per un indígena. Després de la guerra contra els francesos pel control de la Badia de Guanabara, Araribóia va demanar al governador general, Mem de Sá, les terres de la regió. La seva petició va ser concedida i va néixer allí la vila de São Lourenço dos Índios, primera denominació de Niterói.
En 1819, la vila va ser reconeguda pel govern central, i va rebre el nou nom de Vila Real da Praia Grande (Vila Real de la Platja Gran), i ocupava l'espai corresponent a l'actual centre de la ciutat. Només s'ha pogut expandir més enllà d'aquesta àrea a la fi del segle xix, quan el servei de tramvia va començar a operar i va permetre la urbanització de zones més allunyades del centre. Al principi del segle xx, va començar la implantació de les primeres indústries de la ciutat.
Durant el període en el qual l'estat de Rio de Janeiro va estar dividit en dos províncies i després estats, Rio de Janeiro i Guanabara, Niterói va ser la capital de la de Rio de Janeiro entre 1834-1894 i entre 1903-1975. Entre 1894 i 1903, la capital de l'estat de Rio de Janeiro va ser la ciutat de Petrópolis.
El 15 de març de 1975, es van fondre els estats de Rio de Janeiro i Guanabara, amb la ciutat de Rio de Janeiro com capital de l'estat. El nom "Niterói" en idioma tupi significa "aigua amagada", i va ser adoptat el 6 de març de 1835 quan va canviar el títol de "vila" pel de "ciutat".

## Geografia

Niterói està a 5 km en línia recta de la ciutat de Rio de Janeiro, a la qual és connectada pel Pont Rio-Niterói (14 km) i per un servei de barques de passatgers. La qualitat de vida en la ciutat està entre les més elevades del país (tercer lloc entre 5.600 municipis), conformi les normes de les Nacions Unides.

### Clima

El clima de la ciutat és tropical influenciat per l'oceà, amb estius calents i hiverns frescos, amb temperatures i pluges bé semblants a la de la ciutat del Riu.

## Personatges il·lustres

* Bidu Sayão, soprano.
* Leila Diniz, actriu.
* Antônio Parreiras, pintor
* Marcia Haydée, (1939) ballarina i directora de ballet.
# Bloc Litvín

El Bloc Litvín (ucraïnès Блок Литвина, abans Народний блок Литвина) és una aliança política d'Ucraïna d'ideologia agrarista i centrista, dirigida per Volodímir Litvín.

## Eleccions de 2006

Es va formar de cara a les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2006 i era format per:
* Partit Popular (Народна Партія)
* Partit Panucraïnès de l'Esquerra "Justícia" (Партія Всеукраїнського Об'єднання Лівих "Справедливість")
* Partit Democràtic Camperol d'Ucraïna (Українська Селянська Демократична Партія)
A les eleccions, però, només va obtenir el 2,44% dels vots i cap escó, la qual cosa va ser una de les sorpreses de les eleccions. Dins les seves llistes ocuparen càrrecs destacats:
| # | Nom | Anterior posició |
| 1 | Volodímir Litvín | Portaveu de la Rada Suprema |
| 2 | Sofia Rotaru | Cantant |
| 3 | Leonid Kadenyuk | Astronauta |
| 4 | Valeriy Smoliy | Cap de l'Institut d'Història d'Ucraïna |
| 5 | Vasyl Maliarenko | Cap de la Cort Suprema d'Ucraïna |

## Eleccions de 2007

A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2007 es presentà novament, però aquesta vegada amb els partits:
* Partit Popular
* Partit del Treball d'Ucraïna
El Bloc va obtenir el 3,96% dels vots, cosa que el situava en el cinquè lloc, després del Partit Comunista d'Ucraïna i del Bloc la Nostra Ucraïna-Autodefensa Popular i guanyà 20 dels 450 escons.
Després de la crisi política d'Ucraïna de 2008 el Bloc Litvín es va unir a la coalició governant. El 16 de desembre de 2008 es va formar un govern que representés la majoria dels 245 seients de la Rada Suprema, entre el Bloc Litvín, el Bloc Iúlia Timoixenko i el Bloc la Nostra Ucraïna-Autodefensa Popular.

## Referències

* ↑ BBC NEWS | Europe | Ukraine rivals claim poll victory

## Enllaços externs

* http://litvin.com.ua/ Arxivat 2020-09-29 a Wayback Machine.
# Bioko Sud

Bioko Sud és una de les 7 províncies que componen Guinea Equatorial. Situada en la part sud de l'illa de Bioko, limita al nord amb la província de Bioko Nord i a l'oest, sud i est amb el golf de Guinea. La seva capital és la ciutat de Luba.

## Geografia

Es localitza geogràficament entre els 3º25' N i els 8º25' E, al golf de Guinea, dista uns 50 km de les costes de Camerun.

## Demografia

La població el 2013 era de 181.525 habitants, segons la Direcció general d'Estadístiques de Guinea Equatorial.

## Municipis i districtes

La província està constituïda pels següents municipis i districtes.
* Municipis
** Luba
** Riaba
* Districtes
* Districte de Luba (amb 21 Consells de Poblats)
* Districte de Riaba (amb 14 Consells de Poblats)

## Referències

* ↑ «Ministerio del Interior y Corporaciones Locales». Arxivat de l'original el 2008-09-27. [Consulta: 26 gener 2016].
# Albert Tubilandu Ndimbi

Albert Tubilandu Ndimbi (Kinshasa, 15 de març de 1948 - Kinshasa, 17 de juny de 2021) fou un futbolista de la República Democràtica del Congo de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República Democràtica del Congo amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a AS Vita Club.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «1974 FIFA World Cup Germany». Arxivat de l'original el 2011-09-23. [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ «1985, LE ZAIRE A BATTU LE CONGOBRAZZA 5–2 (MATCH COMPLET)». Youtube.com. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ Frezia Kabamba. «Une vielle gloire, Tubilandu Dimbi réclame la garantie des anciens joueurs aux autorités du pays». www.africanewsrdc.com, 29-04-2017. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2018. [Consulta: 9 maig 2018].
# Gnathagnus armatus

Gnathagnus armatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Papua Nova Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Synopsis of the uranoscopoids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 108-117.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wheeler, A., 1977. Das grosse Buch der Fische. Eugen Ulmer GmbH & Co. Stuttgart. 356 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Locmaria-Grand-Champ

Locmaria-Grand-Champ (en bretó Lokmaria-Gregam) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.251 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 422 | 480 | 451 | 573 | 615 | 733 | 925 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Yves Lecoq | |
| 2008- | Martine Lohezic | |