OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pavelló Suís

El Pavelló suís (Pavillon Suisse o Fondation suisse) és un edifici dissenyat per Le Corbusier. Construït entre els anys 1931 i 1933 com una residència estudiantil a la Ciutat Internacional Universitària de París, va servir com a model per experimentar les teories sobre l'habitatge col·lectiu de l'autor.
El disseny de l'edifici es basa en els anomenats "5 punts" que caracteritzen la teoria arquitectònica Le Corbuserina, però introduint algunes evolucions.
El pavelló ha estat declarat monument nacional a França, i és candidat per a la llista de patrimoni de la humanitat de la UNESCO.

## Història

L'edifici va ser un encàrrec directe del comitè d'universitats suïsses, i en el seu disseny va col·laborar també Pierre Jeanneret; cosí de Le Corbusier i també arquitecte. El programa constava essencialment de 46 habitacions, un menjador i un saló, amb un pressupost d'execució molt ajustat.

## L'arquitectura

L'edifici consta de tres volums clarament diferenciats: un prisma que alberga les habitacions; un espai en planta baixa que alberga la recepció i les zones comunes, i una tercera peça que té les funcions de connexió i comunicació vertical.
Complint els principis dels "5 punts", el prisma de les habitacions es recolza en una sèrie de grans pilars que eleven el prisma sobre el sòl, permetent la circulació sota l'edifici. El terrat es percep com una terrassa accessible, i la façana sud, a diferència de la nord, està completament acristallada. En contraposició a la geometria neta i rotunda del prisma, tan la peça de zones comunes com la de comunicacions eren de planta curvilínia. Aquest edifici es va convertir en un dels símbols de la nova arquitectura del Moviment Modern, i sempre va gaudir de les atencions de l'arquitecte. Després de les destrosses provocades durant la II Guerra Mundial, la gran paret del saló seria restaurada i redecorada novament en 1948 amb un mural realitzat pel mateix artista.

## Vegeu també

* Annex: Obra arquitectònica de Le Corbusier

## Enllaços externs

* Article sobre l'edifici (francès)
* Enllaç de la residència (francès)
# Petaure gegant septentrional

El petaure gegant septentrional (Petauroides minor) és una espècie de marsupial planador endèmic dels boscos del centre-nord de Queensland (Austràlia).

## Taxonomia

Fou descrit originalment com a subespècie de Petauroides volans, que juntament amb P. armillatus formava una única espècie coneguda simplement com a «petaure gegant». P. v. armillatus també acabà sent classificat com a coespecífic amb P. v. minor. Tanmateix, el 2012 i el 2015, una sèrie de guies de camp escrites per Colin Groves o Stephen Jackson dividiren el petaure gegant en tres espècies. Aquesta classificació fou confirmada per una anàlisi del 2020, que trobà diferències genètiques i morfològiques significatives entre les tres espècies. La Societat Americana de Mastòlegs el considera una espècie a part.
Hi ha indicis d'hibridació entre aquesta espècie i P. armillatus prop de l'extrem meridional de la seva distribució.

## Distribució

Es tracta de l'espècie més septentrional de Petauroides. La distribució d'aquesta espècie va des de just al nord de Cairns fins a la regió just al nord de Townsville. Quan era coespecífic amb P. armillatus, es creia que tenia una distribució molt més àmplia que arribava fins al tròpic de Capricorn.

## Descripció

És l'espècie de petaure gegant més petita. És de mida comparable a la d'un uta comú petit, tot i que la seva llargada corporal és semblant a la de P. armillatus. Es pot distingir de les altres dues espècies pel seu pelatge exclusivament gris marronós, amb la regió ventral de color crema.

## Amenaces

Tot i que no està tan amenaçat com el petaure gegant meridional, es creu que es troba en perill per la seva distribució poc extensa i el fet que parts del seu hàbitat són objecte de construcció.

## Referències

* 1 2 «Explore the Database». www.mammaldiversity.org. [Consulta: 27 agost 2021].
* 1 2 3 4 McGregor, Denise C.; Padovan, Amanda; Georges, Arthur; Krockenberger, Andrew; Yoon, Hwan-Jin; Youngentob, Kara N. «Genetic evidence supports three previously described species of greater glider, Petauroides volans, P. minor, and P. armillatus» (en anglès). Scientific Reports, vol. 10, 1, 2020. Bibcode: 2020NatSR..1019284M. DOI: 10.1038/s41598-020-76364-z. PMC: 7648813. PMID: 33159131.
* ↑ Jackson, Stephen; Schouten, Peter. Gliding Mammals of the World (en anglès). CSIRO Publishing, 2012. DOI 10.1071/9780643104051. ISBN 978-0-643-10406-8.
* ↑ Jackson, Stephen; Groves, Colin. Taxonomy of Australian Mammals (en anglès). CSIRO Publishing, 2015. DOI 10.1071/9781486300136. ISBN 978-1-4863-0014-3.
* 1 2 Reid, Sarah. «Australia's charismatic glider marsupial» (en anglès). www.bbc.com. [Consulta: 27 agost 2021].
* 1 2 «Two new greater glider species discovered: 'Australia’s biodiversity just got a lot richer'» (en anglès). The Guardian, 06-11-2020. [Consulta: 27 agost 2021].
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Penguin (míssil)

El Penguin és un míssil antivaixell, anomenat AGM-119 a les forces armades dels Estats Units, d'abast mitjà i guia per infrarojos.

## Operadors

* Austràlia: Adquirit per al seu ús en helicòpters de la marina (comanda cancel·lada).
* Brasil: Adquirit per al seu ús en helicòpters S-70B de la marina brasilera, el 2008 i 2012.
* Grècia: En servei des del 1980.
* Noruega: Utilitzats tant per la marina (1972) com per la força aèria (1989).
* Espanya: En servei des del 2003.
* Suècia: En servei des del 1980.
* Turquia: En servei des del 1972.
* Estats Units: En servei amb la United States Navy com a AGM-119 (des del 1994).
* Nova Zelanda: (entraran en servei el 2016) sistema de míssils i helicòpters comprats als australians que han cancel·lat la seva implementació.

## Referències

* ↑ «Brasil adquiere misiles antibuque Penguin de Kongsberg» (en castellà). Revista Defensa, 25-12-2008. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «Contract with Brazilian Navy for Penguin missiles» (en anglès). Kongsberg. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «Royal New Zealand Navy selects KONGSBERGs Penguin anti-ship missile for Seasprite helicopters», 29-11-2013.
* ↑ Solholm, Rolleiv «New Zealand selects Norwegian made anti-ship missile». The Norway Post, 03-12-2013 [Consulta: 7 desembre 2013]. Arxivat 7 de desembre 2013 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Penguin Anti-Ship Missile (anglès)
# Penjats del Campus de Manresa

La Colla Castellera Penjats del Campus Manresa és una colla castellera universitària del Campus Manresa: Escola Politècnica Superior d'Enginyeria de Manresa i Fundació Universitària del Bages. Fundada l'any 2013 per un reduït grup d'estudiants aficionats als castells amb la intenció d'incrementar l'activitat del campus i apadrinats per Ganàpies de la UAB. Membre de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya, com a «colla en formació», des del 2015.
L'any 2013 alguns estudiants de l'Escola Politècnica Superior d'Enginyeria de Manresa aficionats als castells i habituals de Ganàpies de la UAB decideixen formar una nova colla dins del campus manresà. Sota el paraigua dels seus padrins acudeixen a les seves primeres actuacions el mateix any. Celebren el seu bateig per la diada de Santa Bàrbara del 2013 amb la companyia de Ganàpies de la UAB.
El novembre del 2014 celebren la seva primera diada d'hivern amb Engrescats de la URL, Passerells del Tecnocampus i Trempats de la UPF com a colles convidades. En aquesta diada s'assoleix el primer 3d6 de la història de la colla. El maig del 2015 organitzen la seva primera diada de primavera amb Bergants del campus Terrassa i els Emboirats de la UVic on els manresans van veure com el 4d6 se'ls escapava de les mans i van acabar el dia amb un 3 de 6, intent desmuntat 4d6, 2d5, 5d5net i 2 pilars de 4. La tardor del 2015 porta canvis a la colla, el 26 de novembre proven per primer cop de realitzar el 3 de 6 fora de casa, en concret a Lleida, tot i que al final només queda carregat. El 10 de desembre a Manresa els locals aquest cop si van anar per feina marcant-se la seva millor diada, un 3 de 6, un 4 de 6, un 3 de 6 amb agulla i un pilar de 4.

## Referències

* ↑ «Els Penjats del Campus de Manresa, nova colla universitària en formació». CCCC, 07-05-2014. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Actuació històrica dels Ganàpies de la UAB en la seva diada», 17-12-2013. Arxivat de l'original el 24 de març 2016. [Consulta: 18 març 2016].
* ↑ «Colla castellera Penjats del Campus s'estrenen a casa», 08-12-2013.
* ↑ «Els Penjats del Campus organitzen la seva primera diada», 30-11-2014.
* ↑ «base de dades cccc».
* ↑ «Els Penjats del Campus, cada cop més a prop d'un 3 de sis», 30-11-2015.
* ↑ «Els Penjats del Campus fan dos anys convertint-se en colla de sis», 15-12-2015.
Colles castelleres universitàries actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Penki

Penki (en rus: Пеньки) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 19. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Pierpont

Pierpont és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 122 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pierpont tenia 122 habitants, 64 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 314 habitants per km².
Dels 64 habitatges en un 14,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,8% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 46,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 29,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,6% tenia menys de 18 anys, un 2,5% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 35,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.464 $ i la renda mediana per família de 40.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.125 $ mentre que les dones 18.438 $. La renda per capita de la població era de 15.955 $. Cap de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pierpont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pierpont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Platja del Racó de Garbí

La platja del Racó de Garbí, o platja dels Vagos, antigament anomenada cala d'en Sies o cala del Raig, és una platja urbana del municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), situada a la badia de Sant Feliu, com a continuació natural de la platja de Sant Feliu. Està limitada al nord pel Moll de Pedra de sa Roca Grossa i al sud pels esculls ataronjats coneguts amb el nom de Sang i Fetge. Orientada a l'est, té una longitud de 123 m i una amplada mitjana de 26 m, formada per sorra gruixuda i grava. Hi desemboca la riera del Monestir, que baixa pel centre del poble, arribant a la platja en un caixó ben visible, que es construí el 1975 per desviar el seu curs, que desembocava a la platja de Sant Feliu. A tocar de la platja hi ha l'edifici dels antics Banys de Sant Elm.

## Referències

* 1 2 3 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 126-127. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ Pallí i Buxó, Lluís «Toponímia litoral del terme de Sant Feliu de Guíxols». Publicacions de la Ciutat de Sant Feliu de Guíxols, 1983.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Sabies que... Que la platja actual de Sant Feliu es va inventar fa cinquanta anys?». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, 07-06-2022.
# Point Pleasant Beach

Point Pleasant Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 5.411 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Point Pleasant Beach tenia 5.314 habitants, 2.317 habitatges, i 1.316 famílies. La densitat de població era de 1.424,8 habitants/km².
Dels 2.317 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,3% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 43,2% no eren unitats familiars. En el 36,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 26,6% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.105 $ i la renda mediana per família de 61.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.507 $ mentre que les dones 37.500 $. La renda per capita de la població era de 27.853 $. Aproximadament el 5% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Point Pleasant Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Point Pleasant Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pietro Urbano

Pietro Urbano (Pistoia, actiu durant els primers anys del segle xvi) va ser un pintor italià del Renaixement, conegut per ser deixeble i col·laborador de Miquel Àngel. Un dels seus treballs més coneguts és la finalització de l'estàtua del Crist de la Minerva, que Miquel Àngel va enviar a Roma el 1521 per tal que Urbano la finalitzés i aquest li va donar un toc molt personal, canviant la línia i donant-li un acabament molt diferent del que solia fer Miquel Àngel, que inicialment l'havia tractat com un jove atleta adolescent i que acostumava a deixar les seves escultures amb plans voluntàriament inacabats. Va ser col·locada a l'església de Santa Maria sopra Minerva.
A Catalunya, es pot veure una obra seva, una escultura d'August realitzada en marbre blanc, al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Enllaços externs

* Pietro Urbano a Museus en línia
# Los restos del naufragio

Los restos del naufragio és una pel·lícula espanyola del gènere dramàtic dirigida el 1978 per Ricardo Franco, qui també és el protagonista junt amb Fernando Fernán Gómez. Fou seleccionada a la Palma d'Or al 31è Festival Internacional de Cinema de Canes. Fa constants referències a Casablanca de Michael Curtiz.

## Sinopsi

Mateo és un jove que acaba de patir un desengany amorós i que treballa com a jardiner en una residència d'ancians regentada per monges. Allí fa amistat amb un dels interns, que té idees genials i se'l coneix com "El Mestre".

## Repartiment

* Fernando Fernán Gómez - Mestre
* Ángela Molina - Adelaida / María
* Ricardo Franco - Mateo
* Alfredo Mayo - Don Emilio
* Felicidad Blanc - Doña Elsa
* Luis Ciges - Don Jorge
* Montserrat Salvador - Mare Superiora
* Marta Fernández Muro - Monja
* Isabel García Lorca - Monja
* Letizia Unzain - Monja
* Ana Gurruchaga - Monja

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1978 | Millor actor | Fernando Fernán Gómez | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: The Remains from the Shipwreck». festival-cannes.com. [Consulta: 20 maig 2009].
* ↑ Los restos del naufragio, El País, 30 de gener de 1997
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1978». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 9 gener 2016].

## Enllaços externs

* Los restos del naufragio a Youtube
* Los restos del naufragio a Historias de nuestro cine, rtve.es
# Joseph Chabanceau de La Barre

Joseph Chabanceau de La Barre (francès: Joseph Chabanceau de la Barre) (París, 21 de maig de 1633 - París, 6 de maig de 1678) fou un compositor francès, sobretot de laire de cour.
Era fill de Pierre Chabanceau de La Barre (1592-1656), organista de la Capella Reial a Notre-Dame, sieur de La Barre, i germà petit de Charles-Henry Chabanceau de La Barre (1625-?), intèrpret de espineta de la reina Maria Teresa, i Anne Chabanceau de La Barre (1628–1688), una coneguda soprano.
Va rebre la pensió com a abat el 1674 només quatre anys abans de la seva mort.

## Obres, edicions i enregistraments

* Airs à deux parties avec les second couplets en diminution, Robert Ballard i son Christophe Ballard, París 1669
* quatre peces del manuscrit de Bauyn (París, Bibliothèque Nationale. Número de catàleg Rés. Vm7 674–675)
* diversos aires publicats en revistes com el Mercant galant i les col·leccions.
Gravació
* Airs à deux parties Stephan Van Dyck, Stephen Stubbs, Ricercar Bèlgica, 1998.

## Referències

* ↑ Catherine Gordon-Seifert La música i el llenguatge de l'amor: aires francesos del segle XVII
# Bryan Redpath

Bryan William Redpath (Galashiels, 2 de juliol de 1971) és un ex-jugador i entrenador de rugbi escocès. Redpath va assistir al Kelso High School, a Kelso (Scottish Borders), abans de marxar a jugar professionalment al Melrose RFC, al Racing club de Narbonne Méditerranée francès, i al Sale Sharks anglès. Redpath va disputar també 60 partits amb la selecció escocesa, actuant com a capità en diverses ocasions. En total va participar en 2 Copes del Món: la de 1999 i la de 2003.
Després de retirar-se com a jugador, Redpath va passar a entrenar. Va ser entrenador assistent del Gloucester Rugby, essent posteriorment nomenat primer entrenador el juny de 2009. El 2012 va deixar el Gloucester i va fitxar pel Sale Sharks. El juny d'aquell any va ser confirmat com a Director de Rugbi en aquell equip. Tot i així, el 30 d'octubre següent fou apartat del càrrec, convertint-se de nou en entrenador, mentre que Steve Diamond ocupava el seu anterior lloc. El 13 de març de 2015 Redpath va abandonar el Sale per convertir-se en el nou entrenador del Yorkshire Carnegie de la RFU Championship.

## Referències

* ↑ «Gloucester part company with Ryan». The BBC, 11-06-2009 [Consulta: 11 juny 2009].
* ↑ «Gloucester threaten Sale over Bryan Redpath's departure». The BBC, 18-04-2012 [Consulta: 18 abril 2012].
* ↑ «Bryan Redpath is confirmed as Sale Sharks boss». BBC News, 01-06-2012 [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «Bryan Redpath removed as Sale Sharks' Director of Rugby». BBC Sport, 30-10-2012 [Consulta: 23 març 2015].
* ↑ «Yorkshire Carnegie appoint Bryan Redpath as new Head Coach». Daily Mail, 13-03-2015 [Consulta: 23 març 2015].

## Enllaços externs

* «Redpath ready and willing to answer call-up for Lions». The Scotsman, 31-03-2005 [Consulta: 25 abril 2015].
* Sporting Heroes
* Sale Sharks profile
# Llac Corrib

El llac Corrib (en anglès: Lough Corrib; en irlandès: Loch Coirib) és un llac que es troba a l'occident d'Irlanda. El riu Corrib (també nomenat riu Galway) connecta el llac amb el mar en desembocar a prop de Galway.
Loch Coirib és una corrupció de Loch nOirbsean, nom que prové del navegant Orbsen Mac Alloid (conegut com a Manannan mac Lir, «el Fill del Mar» el nom del qual porta l'Illa de Man). En gaèlic irlandès, al llac se l'acostuma a nomenar també An Choirib «El Corrib».
Sir William Wilde va escriure un llibre sobre el llac, publicat el 1867.

## Referències

* ↑ «Loch Coirib/Lough Corrib». Government of Ireland - Department of Arts, Heritage and the Gaeltacht and Dublin City University. [Consulta: 7 març 2020].

## Enllaços externs

* William R. Wilde's "Lough Corrib" (anglès) Arxivat 2003-02-07 a Wayback Machine.
* Charts and Marine Archaeology of Lough Corrib
* Digital charts of Lough Corrib
* Corrib Cruises
# Alexis Wright

Alexis Wright (Cloncurry, Queensland, 25 de novembre del 1950) és una escriptora aborigen australiana.
El seu pare, un ramader blanc, morí quan només tenia cinc anys. Per tant, es crià amb la seva mare i la seva àvia, que eren de l'ètnia wanyi, a les terres altes al sud del golf de Carpentària. La seva primera novel·la, Plains of Promise, el 1997, tingué una acollida molt bona i ha estat reeditada diversos cops.
El 1998 publicà una antologia de la història del moviment pel dret dels aborígens a les seves terres.
La seva segona novel·la, Carpentaria, fou rebutjada per tots els editors australians importants abans que la publiqués l'editor independent Giramondo el 2006. Amb aquesta obra guanyà diversos premis el 2007. Arran d'aquest èxit, i amb el patrocini del PEN Club Internacional, feu un discurs contra l'intervencionisme del govern de John Howard, en el que parlava d'ètica de la por nacional a Austràlia, de manera que la premsa australiana la presentà com un símbol dels sentiments dels pobles autòctons oposats a la intervenció de l'estat.

## Referències

* ↑ Jane Perlez. «Aboriginal Lit» (en anglès), 18-11-2007. [Consulta: 27 juny 2014].
# Llengües nubianes

Les llengües nubianes són una denominació lingüística ambigua fundada en la geografia. Parlen aquestes llengües una cinquantena de tribus del Kordofan Meridional (Sudan) a les muntanyes Nuba (78.000 km²), en nombre desconegut i la majoria musulmans. Els noms de les tribus són generalment els de les muntanyes que habiten. El nom nuba (que va originar «Núbia») es pensa que volia dir antigament 'esclau'.
Estan dividides en dues famílies i diverses subdivisions:
* Família nigerokordofiana
** Niger-Congo
** Kadugli-krongo
** Kodofanià
*** Heiban
*** Moro
*** Otoro
*** Koalib (ka-owalib, ngirere, rere, nuba, igalige o abri)
* Família sudanesa oriental del nilosaharià (que inclou el songhai, el fur, el maban i altres)
** Branca occidental
** Kuliak
** Nilòtic (shilluk, dinka, bari...)
** Branca oriental (Daju, Nyimang, Temein i altres)
*** Jebel oriental
*** Nubià (Barabra)
**** Central (birked ja extingit i dongolawi també anomenat ratana, kenzi o mataki)
**** Nubià muntanyès (kadaru, ghulfan, debri)
**** Nubià muntanyès no classificat (dair, dilling, karko, wali)
**** Nubià del nord (nobiin o mahas-fadidja)
**** Nubià occidental o meidob
*** Surma

## Referències

* ↑ «nubià». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.

## Bibliografia

* R. Thelwall i T. C. Schadeberg, The linguistic settlement of the Nuba Mountains, 1983.

## Enllaços externs

* «Language Family Trees - Nilo-Saharan, Eastern Sudanic, Eastern, Nubian». A: Lewis, M. Paul (ed.). Ethnologue: Languages of the World (en anglès). Sixteenth edition. Dallas, Texas: SIL International, 2009 [Consulta: 29 desembre 2012].
* http://www.panafril10n.org/wikidoc/pmwiki.php/PanAfrLoc/Nubian
* http://zeroblue2.tripod.com/lango.htm (àrab)