OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aprenentatge lectoescriptor

L'aprenentatge lectoescriptor és l'educació i aprenentatge necessaris per a saber escriure, llegir comprenent el sentit del que es llegeix. El lector expert empra dues vies per poder llegir correctament, la via lèxica, o reconeixement global de les paraules; i la via fonològica, que és la lectura mitjançant la correspondència entre so i grafia (lletra a lletra).

## Dislèxia
### Dislèxia fonològica

És aquella que té la via fonològica afectada, i es caracteritza per:
* No haver correspondència so-grafia.
* Només s'empra la via lèxica: l'alumne/a llegeix per analogia (converteix una paraula desconeguda en una paraula coneguda)
* L'alumne/a simplifica la paraula
* Aprofita els elements més familiars. Per exemple, l'alumne/a llegiria “dormien” per “dormirien”.
* Aprofita la informació contextual.
En general, es pot detectar analitzant el registre de la lectura de l'alumne/a i comprovant que no n'hi ha correspondència so-grafia.

### Dislèxia de superfície

És aquella que té la via lèxica afectada, i es caracteritza per:
* N'hi ha correspondència so-grafia.
* L'alumne/a comet errades en paraules estrangeres.
* Tarda el mateix temps en llegir paraules familiars que desconegudes.
* Té problemes de fluïdesa.
* Perd el sentit global del text: problemes de comprensió
En general, es pot detectar analitzant el registre de la lectura de l'alumne/a i comprovant que s'ha realitzat una lectura sil·làbica.
Les errades més comunes que fa una persona dislèxica de superfície són:
* Rotacions
* Inversions
* Confonen els fonemes, i els substitueixen
* Omissions
* Contaminació: usen totes les lletres, però les ajunten de manera errònia.
* Dissociacions: fragmenten erròniament les paraules.

## Intervenció

Cal decidir si es vol intervenir en la via afectada, pel que, es treballa el dèficit, o si, al contrari, es vol compensar la via afectada amb la via que té millor conservada. El següent quadre detalla allò que s'ha de treballar segons la via afectada i/o conservada:
| | VIES AFECTADES | VIES CONSERVADES |
| Via fonològica | 1. Prendre consciència fonològica 2.Treballar la correspondència so-grafia 3.Automatització de regles | 1. Lectura conjunta |
| Via lèxica | 1. Lectura conjunta 2. Adaptar el text a les paraules que coneix,i anar augmentant el seu repertori | 1.Treballar la correspondència so-grafia 2.Automatització de regles |

## Vegeu també

* Disgrafia
* Didàctica de l'escriptura

## Referències

* ↑ Gispert, Dolors; Ribas, Lurdes. Alumnado con dificultades en el aprendizaje de la lectura. Graó Editorial. Escuela inclusiva:alumnos distintos pero no diferentes. 2010

## Enllaços externs

* Espacio logopèdico
* Blog de Disfam: Asociación de Dislexia y Família
# Wadern

Wadern és una ciutat i municipi del districte de Merzig-Wadern a l'estat federat alemany de Saarland. És el tercer municipi del Saarland en grandària després de Saarbrücken i Sankt Wendel. Forma part de l'àrea on es parla el fràncic mosel·là.

## Nuclis

* Bardenbach
* Büschfeld
* Dagstuhl
* Gehweiler
* Krettnich
* Lockweiler
* Löstertal
* Morscholz
* Noswendel
* Nunkirchen
* Steinberg
* Wedern
* Wadrill
* Wadern

## Persones notables

* Anke Rehlinger (1976), política

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# William Gaddis

William Gaddis (29 de desembre de 1922 a Nova York – 16 de desembre de 1998) va ser un novel·lista americà. Va escriure cinc novel·les, dues de les quals varen guanyar el National Book Award.

## Breu comentari de les seves obres
### The Recognitions

La seva primera novel·la, publicada el 1955. És una obra extensa, complexa i alusiva a l'art i a la condició humana en el món contemporani, i fou rebuda inicialment d'una manera negativa per la crítica, que la considerà indulgent i indecent. Tot i la desfavorable rebuda inicial, avui dia és tenguda com una de les novel·les americanes més importants del segle xx.

### JR

Amb un interval de vint anys, en William Gaddis va publicar el 1975 la seva segona novel·la, JR, una història satírica sobre un infant en edat escolar que construeix un imperi econòmic. JR marca l'inici de l'ús d'una tècnica en què la història és contada quasi exclusivament per diàlegs, amb molt pocs paràgrafs descriptius. Només és possible saber quin personatge està parlant i en quin ambient es troba per les marques que hi ha en el mateix diàleg. Fou un estil agosarat que funcionà gràcies a la competència de William Gaddis a l'hora de captar trossos de la llengua parlada i emprar-los en la composició dels personatges. JR va guanyar el National Book Award de 1976.

### Carpenter's Gothic

El 1984, en William Gaddis va publicar Carpenter's Gothic, una novel·la més curta sobre, entre altres coses, un dels grans temes americans: la relació entre religió i política.

### A Frolic of his Own

Publicada el 1994, és una sàtira jurídica. Va guanyar el National Book Award d'aquell any.

### Agapé Agape

L'últim gran treball d'en William Gaddis, publicat pòstumament el 2002. Es tracta d'un monòleg dramàtic d'un artista en notar que la mort se li aproxima.

### The Rush for Second Place

És un recull dels assajos publicats per l'autor; va veure la llum també amb caràcter pòstum, el 2002.

## Enllaços externs

* The Gaddis Annotations lloc generalístic.
* The William Gaddis papers Arxivat 2004-09-12 a Wayback Machine. a Washington University in St. Louis
* The William Gaddis pages Arxivat 2005-12-11 a Wayback Machine. al Modern Word website
# Zavodskoi (Uliànovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Zavodskoi».
Zavodskoi (en rus: Заводской) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 48 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].
# Zosterop oriental

El zosterop oriental (Zosterops palpebrosus) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls, manglars i encara ciutats de les terres baixes i petites altures des de l'est d'Afganistan, nord i est del Pakistan, l'Índia, Sri Lanka i illes Laquedives, cap a l'est fins al sud-est del Tibet i sud-oest de la Xina, i, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic (excepte el sud-oest i est de Tailàndia i est de Malaca) i illes Andaman i Nicobar fins Sumatra, Arxipèlag de Riau i Bangka, Java, nord-oest de Borneo, sud de les illes Natuna i Illes Petites de la Sonda de Bali, Sumbawa i Flores.

## Referències

* ↑ «Zosterop oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Eugène Grébaut

Eugène Grébaut (París, 1846 - 8 de gener de 1915) va ser un egiptòleg francès.
El seu avi i oncle paterns van ser alcaldes de Courbevoie.

## Carrera

El 1883, i fins al 1886, va succeir Eugène Lefébure com a director de l’Institut francès d’arqueologia oriental, creat per Gaston Maspero el 1880. És autor de Hymne à Ammon-Ra : des papyrus égyptiens du musée de Boulaq.
Grébaut va ser un dels investigadors que va treure la sorra de la gran esfinx de l'altiplà de Guiza:
   A principis de 1887 es van desenterrar el pit, les cames, l'esquena i l’altar. Es van netejar una sèrie de graons de la sorra i, finalment, es van prendre mesures precises de l’Esfinx. L’alçada de la part inferior dels graons era de 30 metres, l'espai entre les potes de l'esfinx d’uns 10,70 metres i l’amplada d'aquestes potes era de 3 metres. Allà hi havia un altar i es va descobrir una estela que data del faraó Tuthmosis IV, que feia referència a un somni del faraó, que li va ordenar que retirés la sorra de l’Esfinx.
El 1886 prengué el relleu de Gaston Maspero al capdavant del Servei d’Antiguitats Egípcies creat per Auguste-Édouard Mariette el 1858, cedint la direcció de l’IFAO a Urbain Bouriant. Va dirigir aquesta institució fins al 1892, quan va donar relleu a Jacques de Morgan.

## Publicacions

* Hymne à Ammon-Ra : des papyrus égyptiens du musée de Boulaq, París, A. Franck, 1874

## Referències

* ↑ Bates, 1915, p. 342.
* ↑ Bourgeois, 1997.
* ↑ «Hymne à Ammon-Ra des papyrus égyptiens du Musée de Boulaq; traduit et commenté par Eugène Grébaut» (en anglès). Hathi Trust. [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ «A Brief History of the Supreme Council of Antiquities (SCA): 1858 to present» (en anglès). Consell Suprem d'Antiguitats. Arxivat de l'original el 2016-10-17. [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ «The Project Gutenberg EBook of History Of Egypt From 330 B.C. To The Present Time, Volume 12 (of 12), by S. Rappoport» (en francès). Project Gutenberg. [Consulta: 20 juny 2021].

## Bibliografia

* Bates, William N. «Archaeological News». American Journal of Archaeology, 19, 3, 1915. DOI: 10.2307/497389.
* Bourgeois, Claude. Mémoire en Image-Courbevoie (en francès). 2. Joué-lès-Tours: Alan Sutton, 1997. ISBN 2-84253-096-9.
# Illes Treshnish

Les illes Treshnish és un grup d'illes pertanyents a l'arxipèlag de les Hèbrides Interiors, al nord-oest d'Escòcia. Aquestes illes estan situades a cinc quilòmetres a l'oest de l'illa de Mull, al mar de les Hèbrides, i formen part del Consell d'Argyll and Bute.

## Geografia

Deshabitades i propietat del Hebridean Trust, el grup és compost de les següents illes:
* Cairn na Burgh Beag
* Cairn na Burgh Mòr
* Fladda
* Sgeir an Eirionnaich
* Sgeir a’ Chaisteil
* Lunga
* Bac Mòr (anomenada també Dutchman's Cap)
* Bac Beag
Aquestes vuit illes s'arrengleren segons un eix nord-est - sud-oest, s'estenen una distància d'onze quilòmetres i les envolten esculls i alguns illots: Sgeir Blàr nan Each, An Calb, Sgeirean Mòr, Sgeirean na Giusaich, Bogha Ruadh, Sgeir an Fheòir, Tighchoie, Sgeih na h-lolaire, Sròn Urraidh,...
Les illes són rocoses, envoltades de penya-segats que emmarquen cales amb platges. La pastura i les planes són el paisatge de terra ferma.
Les illes Treshnish foren designades Site of Special Scientific Interes i Special Protection Area per les colònies d'ocells marins (escaterets, fratèrcula, etc.), les més importants de les quals es troben a Lunga. Aquestes illes són també un lloc de nidificació hivernal per a l'oca de galta blanca que arriba de Groenlàndia i una zona d'hàbitat de colònies de foca grisa.
Les illes Treshnish també són conegudes pels seus castells en ruïna de Cairn na Burgh Beag i Cairn na Burgh Mòr.

## Enllaços externs

* The Hebridean Trust - Illes Treshnish Arxivat 2006-02-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Zona d'Especial Protecció - Illes Treshnish Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Serviçais

Els serviçais (o serviçaes) són un grup ètnic de São Tomé i Príncipe. En nombre són el quart grup del país, després dels mestiços, els angolars i els forros. Eren treballadors contractats (contratados) portats a partir de la fi del segle xix d'Angola, de Cap Verd o de Moçambic, de fet eren penats, des treballadors forcats. A començament dels anys 1950 hi havia uns 24.000 serviçais per una població total de mès de 62.000 habitants.

## Història

Després de l'abolició de l'esclavitud en 1875, l'economia local de roças – conjunt de terrenys i construccions de la plantació – s'enfrontava a la penúria de mà d'obra i s'hi va introduir el règim del contracte de treball. Els serviçais foren reclutats sobretot a Angola a partir de 1876, després de Cap Verd des de 1903 i de Moçambic en 1908.
El reclutament era brutal, els condicions de vida eren dures i els allotjaments rudimentaris. El retorn al país no era possible. El govern portuguès va prendre algunes mesures destinades a millorar la situació dels serviçais davant un boicot del cacau santomenc pels xocolaters europeus i les pressions internacionals. Sol·licitats per les autoritats colonials, els forros no acceptaren treballar a les roças. Manipulats pel govern, els serviçais van prendre part en l'onada de violència, coneguda sota el nom de massacre de Batepá, que provocà centenars de víctimes en 1953.
A Sao Tomé els serviçais – mai repatriats – s'uniren en sindicats i els seus descendents, els tongas, constitueixen actualment en cinquè grup del país.

## Referències

* ↑ (anglès) Mohamad Z. Yakan, « Servicais », in Almanac of African Peoples & Nations, Transaction Publishers, New Brunswick, N.J., 1999, p. 623 ISBN 9781560004332
* 1 2 3 4 5 Gerhard Seibert, « Le massacre de février 1953 à São Tomé. Raison d'être du nationalisme santoméen »
* ↑ (portuguès) F. Tenreiro, A ilha de São Tomé, Junta de investigações do Ultramar, Lisbonne, 1961, p. 191
* ↑ (portuguès) F. Mantero, A mão d'obra em São Thomé e Príncipe, Lisbonne, p. 59
* ↑ (anglès) R. Nii Nartey, From Slave to Serviçal : Labor in the Roça Economy of São Tomé e Príncipe : 1876-1932, University of Illinois, 1987, p. 101
* ↑ (anglès) Mohamad Z. Yakan, « Tongas », in Almanac of African Peoples & Nations, Transaction Publishers, New Brunswick, N.J., 1999, p. 671 ISBN 9781560004332

## Bibliografia

* (anglès) P. Eyzaguirre, Small Farmers and Estates in São Tomé, West Africa, Yale University, New Haven, CT,1986 (thèse)
* (anglès) R. Nii Nartey, From Slave to Serviçal : Labor in the Roça Economy of São Tomé e Príncipe : 1876-1932, Chicago, University of Illinois, 1987 (thèse)
* Natália Pedro da Costa Umbelina Neto, Les îles São Tomé et Príncipe (1853-1903) : de l'abolition de l'esclavage à la généralisation des travailleurs sous contrat, les Serviçaes, Université d'Aix-Marseille 1, 2007, 2 vol. 590 + 508 p. (thèse de doctorat)
* (portuguès) W. A. Cadbury, Os Serviçais de São Tomé, Bertrand, Lisbonne, 1910
* (portuguès) F. Mantero, A mão d'obra em São Thomé e Príncipe, Lisbonne, 1910

## Vegeu també

* Història de São Tomé i Príncipe
* Demografia de São Tomé i Príncipe
# Richard Powers

Richard Powers (18 de juny de 1957) és un escriptor estatunidenc. L’any 2006 va ser guardonat amb el National Book Award for Fiction per la seva novel·la The Echo Maker i l'any 2019 amb el Premi Pulitzer d'Obres de Ficció, per la seva novel·la The Overstory, publicada el 2018.

## Biografia

Richard Powers va néixer a Evanston (Illinois). Va viure a Chicago, fins als onze anys, quan es va traslladar amb la seva família a Bangkok (Tailàndia). Va tornar als Estats Units i va començar a estudiar Física, però ho va abandonar per posar-se a estudiar Literatura anglesa. Ha treballat de programador informàtic i com a professor universitari. La seva obra literària es caracteritza per ficcionar temes científics com la genètica, l'enginyeria química, la neurociència o el medi ambient.

## Obres

* Three Farmers on Their Way to a Dance (1985)
* Prisoner's Dilemma (1988)
* The Gold Bug Variations (1991)
* Operation Wandering Soul (1993)
* Galatea 2.2 (1995)
* Gain (1998)
* Plowing the Dark (2000)
* The Time of Our Singing (2003)
* The Echo Maker (2006)
* Generosity: An Enhancement (2009)
* Orfeo (2014)
* The Overstory (2018)

## Referències

* ↑ «National Book Awards 2006 winners» (en anglès). National Book Awards. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «2019 Pulitzer Prizes» (en anglès). The Pulitzer Prizes. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Richard Powers, The Art of Fiction» (en anglès). The Paris Review, Hivern 2002-2003. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Literatura sobre activismo medioambiental. “Me gustan demasiado los árboles como para compararlos a Trump”» (en castellà). La Vanguardia, 29-07-2019. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Richard Powers Joins the English Faculty» (en anglès). Stanford University, 22-08-2013. [Consulta: 27 març 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Richard Powers
# Zosterop pigmeu

El zosterop pigmeu (Heleia squamifrons) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) que ha estat inclòs al monotípic i obsolet gènere Oculocincta Mees, 1953.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos humids i matolls de les muntanyes de Sabah, al nord de Borneo.

## Referències

* ↑ «Zosterop pigmeu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Sintip

En nomenclatura biològica, un sintip és cadascun dels espècimens llistats en la descripció d'espècies, quan no s'ha designat holotip o n'hi ha més d'un. Aquesta pràctica ha estat molt comuna històricament, i aquells sintipus que no han estat substituïts, encara es consideren els originaris del nom de l'espècie. Sovint els sintipus han estat designat explícitament com a tals, i de fet, segons l'actual Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica, són un requisit perquè una designació sigui considerada vàlida, encara que els intents recents de publicar descripcions d'espècies noves basant-se en els sintipus, són generalment mal vistes pels taxonomistes.
Un lectotip pot ser designat d'entre els sintipus, quedant la resta d'espècimens catalogats amb l'estatus de paralectotip. Aleshores ja no hi tipus nomenclatural, encara que si es produeix la pèrdua o destrucció del lectotip, generalment és preferible fer servir un paralectotip coespecífic com a substitut (neotip). Quan els individus d'una sèrie d'espècimens sintips es troba que pertanyen a diferents tàxons, pot produir-se inestabilitat nomenclatural, donat que les espècies nominal poden ser interpretades de diferents maneres.

## Referències

* ↑ «Sintip». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gurcharan Singh. «Botanical nomenclature». A: Plant Systematics: an Integrated Approach. 2a edició. Science Publishers, 2004, p. 30–58. ISBN 9781578083510. (anglès)
* ↑ Daniel L. Geiger. «Taxonomy and taxonomic writing: a primer». A: Charles F. Sturm, Timothy A. Pearce, Ángel Valdés. The Mollusks: a Guide to Their Study, Collection, and Preservation. Universal-Publishers, 2006, p. 147–159. ISBN 9781581129304. (anglès)
* ↑ Carden C. Wallace. «Summary of type material». A: Staghorn Corals of the World: a Revision of the Coral Genus Acropora (Scleractinia; Astrocoeniina; Acroporidae) Worldwide, with Emphasis on Morphology, Phylogeny and Biogeography. CSIRO Publishing, 1999, p. 7–19. ISBN 9780643063914. (anglès)
# Eugène Goblet d'Alviella

Eugène Goblet d'Alviella (Brussel·les, 10 d'agost de 1846 - Elsene, 9 de setembre de 1925) era un polític belga, membre del partit liberal.
Fill d'Albert Joseph Goblet d'Alviella i pare de Félix Goblet d'Alviella. Eugène Goblet d'Alviella va ser professor d'història de les religions i després rector de la Universitat Lliure de Brussel·les. Va ser president de la Societat Reial Belga de Geografia i va publicar un gran nombre d'obres sobre temes tan diferents com el pacifisme, l'economia o fins i tot el simbolisme maçònic. Se li deu sobretot la creació dels cursos d'història de les religions a la Universitat Lliure de Brussel·les.
Va ser membre de la Lògia de Les Amis Philanthropes, Gran Mestre del Grand Orient de Belgique i Grand Commander del Consell Suprem l'any 1900.

## Enllaços externs

* Mausoleu Eugene Goblet d'Alviella Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Centre Interdisciplinaire d'étude des religions et de la laïcité (ULB) Arxivat 2007-11-12 a Wayback Machine.
# Illes Verges Nord-americanes

Les Illes Verges Nord-americanes, o Illes Verges Americanes (en anglès United States Virgin Islands), són un grup d'illes del Carib que constitueixen una dependència dels Estats Units. Geogràficament, formen part de les illes Verges.
Enteses com un "territori organitzat no incorporat" dels EUA, el Comitè de Descolonització de les Nacions Unides les inclou dins la seva llista de territoris no autònoms.
Les illes estan situades a cavall entre l'oceà Atlàntic al nord i el mar Carib al sud, i entre Puerto Rico a l'oest (de la qual estan separades pel pas de les Verges) i les illes Verges Britàniques a l'est.
Formen el territori quatre illes principals: Saint Thomas, Saint John, Saint Croix (la més extensa i, també, la més allunyada del grup) i Water Island, i unes dotzenes d'illes menors.
Tenen una superfície total de 352 km² i una població de 124.778 habitants (2003). La capital de les illes és Charlotte Amalie, d'uns 20.000 habitants, localitzada a l'illa de Saint Thomas.

## Vegeu també

* Bandera de les Illes Verges Nord-americanes
* Segell de les Illes Verges Nord-americanes
* Negerhollands o crioll de base lexical holandesa (extingit)

## Referències

* ↑ «Illes Verges Nord-americanes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lacreu, Josep. Manual d'ús de l'estàndard oral. València: Universitat de València, 2006, p. 384. ISBN 9788437063959 [Consulta: 5 maig 2010].
# Ròmul Moragas i Droz

Ròmul Moragas i Droz (Barcelona, 3 de gener de 1836 – 1886) fou un polític i jurista català, diputat a Corts durant la restauració borbònica

## Biografia

Exercí com a jutge de primera instància a Arenys de Mar i com a jutge de pau al districte de Sant Bertran de Barcelona. El 1861 passà a treballar al Registre de la Propietat i el 1867 al Ministeri de Gràcia i Justícia. El 1869 fou nomenat subdirector del Registre de la Propietat i del Notariat i el 1874 registrador de la propietat de Barcelona. Membre del Col·legi de Notaris, també fou directiu de la important empresa vitícola La Vitícola de la Corona de Aragón.
A les eleccions generals espanyoles de 1876 fou elegit diputat pel districte de Sort del Partit Liberal Conservador. També fou autor de diverses obres jurídiques, com Memoria sobre las colonias agrícolas (premiada per la Societat Barcelonesa d'Amics del País el 1859, de la que serà president) i Novísima ley de enjuiciamiento civil y mercantil (1877). També dirigí la Gaceta del notariado.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.
* ↑ «Ròmul Moragas i Droz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Palomas i Moncholi, Joan. El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885. Universitat Autònoma de Barcelona, 2002, p. 514. ISBN 8468818321.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Rodadits groc

El rodadits groc (Gomphus simillimus) és una espècie d'odonat anisòpter de la família Gomphidae present a la península Ibèrica, incloent-hi Catalunya.

## Descripció

Aquesta espècie s'assembla a altres espècies de gòmfids i és sovint identificada per eliminació de les altres espècies del seu gènere.

## Hàbitat

A aquesta libèl·lula li agraden gairebé tots els tipus d'aigües corrents, des dels rius lents i els seus canals paral·lels fins als torrents de muntanya (on les larves llavors ocupen àrees protegides).

## Distribució

Gomphus simillimus és un gòmfid endèmic del nord del Magrib i del sud-oest de l'Europa, comú a França (llevat al Nord). És una espècie present a Catalunya i a la península Ibèrica.

## Estatus

Aquesta espècie es troba en expansió, però resta amenaçada per la contaminació (productes fitosanitaris, contaminants industrials, etc.) i el desenvolupament dels rius (esculleres, eliminació de la vegetació de ribera, excavació del llit, etc.). No està protegida.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 «Biodiversidad Virtual». [Consulta: 1r gener 2016].
* 1 2 «Oxygastra, grup d'estudi dels odonats de Catalunya». [Consulta: 1r gener 2016].

## Enllaços externs

* INPN: Gomphus simillimus
# Sabriye Gönülkırmaz

Sabriye Gönülkırmaz (Istanbul, 17 de maig de 1994) és una jugadora de voleibol turca. Actualment juga a Salihli Belediyespor. La temporada 2014-15 jugava pel Seramiksan SK. Ha estat membre de la selecció turca juvenil (U-20). També juga a voleibol de platja.

## Vegeu també

* Ceylan Arısan
* Damla Çakıroğlu
* Ece Hocaoğlu
* Kübra Akman

## Referències

* ↑ http://www.voleybolunsesi.com/content.php?cid=08&id=26244&topic=2 Arxivat 2016-02-01 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.voleybolextra.com/30175/sabriye-gonulkirmaz-seramiksanda/
* ↑ http://www.bvbinfo.com/player.asp?ID=10819
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/alanyada-plaj-voleybolu-senligi-12210053

## Enllaços externs

* Sabriye Gönülkırmaz en WorldofVolley (anglès)