OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Craig Au Yeung Ying Chai

    En aquest nom xinès, el cognom és Au Yeung.
Craig Au Yeung Ying Chai (xinès: 歐陽應霽; Hong Kong, 1961) és un autor de còmics, dissenyador gràfic, discjòquei, filòsof, productor de ràdio, presentador de televisió, director creatiu, i crític de còmics hongkonguès. És fill del reconegut pintor Naizhan Au Yeung. A més a més, és el fundador de la revista de renom Cockroach, que reuneix artistes tant del seu país natal com de Taiwan i de la Xina continental.

## Biografia

Va néixer a Hong Kong i va estudiar el parvulari, la primària i els primers anys de la secundària a l'escola de Xiangdao. Després, segons la partició dels cicles escolars de la Xina, va accedir a l'escola d'Arts i Ciències de Kowloon. Finalment, el 1987, es va llicenciar en Disseny Gràfic a la Universitat Politècnica de Hong Kong. Va ser amb el tema de la decoració de la llar de Hong Kong que el 1987 hi va rebre un màster en Filosofia.
L'any següent es va incorporar a la Ràdio Comercial de Hong Kong, on va treballar com a disc-jòquei i productor. El 1997, però, va dimitir com a director creatiu. A partir de llavors treballaria com a presentador de diverses cadenes radiofòniques i televisives hongkongueses, entre les quals destaquen Metro Broadcast Corporation, RTHK, Hong Kong Cable Television i TVB.
Pel que fa a la seva faceta dibuixística, el 1999 va participar en el recull d'historietes mudes Comix 2000, coordinat per Jean-Christophe Menu i llançat al mercat per L'Association. En total, van contribuir-hi 324 autors de 29 països diferents i consta de 2 000 pàgines, atès que el llibre commemora l'entrada de l'any 2000.
Ja entrat el segle XXI, el 2003, va fer públic el seu primer llibre relatiu a l'alimentació, titulat 半飽——生活高潮之所在. Dos anys més tard, presentaria a TVB el programa 回味無窮 del mateix tema. L'últim que ha publicat en aquesta línia és el llibre 香港味道.
El 2016, va fer de presentador de l'espectacle de varietat xinès 年味有Fun. Actualment, escriu un suplement a la columna 中年無休 del diari en xinès Ming Pao, publicat de dilluns a divendres.

## Referències

* ↑ «存档副本» (en xinès), 27-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-05-08. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «畫到80歲 歐陽乃沾與風景「談情」]» (en xinès), 22-08-2010. Arxivat de l'original el 25 agost 2010. [Consulta: 28 maig 2022].
* 1 2 Basu, Chitralekha. «A library of ideas» (en anglès). China Daily, 04-12-2014. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «作家歐陽應霽：「我最愛看建築工地，而不是蓋好的大樓」» (en xinès), 06-07-2007. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ Rhode, Mike; Furtwangler, Tom; Wybenga, David; van Dijken, Paul. «Anthologies» (en anglès). Comics without words. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «年味有FUN» (en xinès). Baidu Baike. [Consulta: 28 maig 2022].
# De la Vega

De la Vega és el nom dels següents personatges:
* Primer cognom:
** Antonio de la Vega (Madrid, 1922 - Asunción, Paraguai, 2009) sacerdot anomenat el "Capellà de la presó".
** Carlos De la Vega Díaz (Madrid, 1980), futbolista espanyol que ocupà la posició de defensa.
** Garcilaso de la Vega (Toledo, 1501/1503? - Le Muy, França, 1536), poeta i militar del Segle d'or espanyol.
** Inca Garcilaso de la Vega, escriptor i historiador peruà.
** Ventura de la Vega (Buenos Aires, Argentina, 1807 - Madrid, 1865), comediògraf argentí assentat a Espanya.
** Lluís de la Vega (Almussafes, 1998), pilotaire valencià.
* Segon cognom:
** Celestino Fernández de la Vega (Friol, Lugo, 1914 - riu Miño, 1986), militant del galleguisme cultural de preguerra.
** Dolores Mora de la Vega, escultura argentina.
** Francisco Preciado de la Vega (Sevilla o Écija, 1712 - Roma, 1789), pintor espanyol.
** José Antonio Gutiérrez de la Vega (Sevilla, 1824 - Madrid, 1900), periodista, escriptor i polític andalús.
** Luis de la Cerda i de la Vega (c. 1442- Écija, 1501), noble castellà de la Casa de Medinaceli.
** María Teresa Fernández de la Vega Sanz (València, 1949), advocada, professora universitària i política valenciana.
** Pedro Rodríguez de la Vega, pilot de curses automobilístiques mexicà.
** Ricardo Rodríguez de la Vega, pilot de curses automobilístiques mexicà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
** Rómulo Díaz de la Vega (ciutat de Mèxic, 1800 - Puebla de Zaragoza, 1877), militar mexicà.
# Cinglera de Rocablanca

La Cinglera de Rocablanca és una petita cinglera del terme municipal de Talamanca, al Bages, però tocant al terme de Monistrol de Calders. Forma una continuïtat amb els Cingles de Mussarra, els Cingles de la Lleixa i els Cingles de l'Estoviada, que formen tot el límit meridional del Pla de Mussarra.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; no surt el nom en el mapa
# Francesc Virella i Cassañes

Francesc Virella i Cassañes o Cassanyes (Sitges, 1856 - Barcelona 27 de maig del 1893) va ser un crític musical català.

## Biografia

Fill de Pere Virella i Cassañes (+1889) i Maria Cassañes (+1894). I germà de Severià Virella i Cassanyes que va fer construir Can Severiano Virella de Sitges.
Estudià dret a Barcelona, i s'hi doctorà a Madrid, però es dedicà a la crítica musical, que exercí a la Ilustración Musical Hispano-Americana i als diaris La Vanguardia). i a La Publicitat. També investigà la història de la música a Catalunya i s'especialitzà en l'òpera. Publicà La ópera en Barcelona (1888), una obra insuperada en el seu camp fins a La ópera en los teatros de Barcelona (de Josep Subirà, 1946), que comprenia un catàleg molt complet de les òperes estrenades a Barcelona entre el 1788 i el 1888. Mentre confegia aquesta obra acabà de perdre la vista, en un procés que l'havia fet deixar l'advocacia (encara exercia el 1884 El 1890 era secretari de l'Ateneu Barcelonès; també va ser soci de la Sociedad Económica de Amigos del País. Pocs anys després, morí a la seva Barcelona natal.
De forma pòstuma, els seus amics recolliren i publicaren els seus articles més destacats en el volum Estudios de crítica musical (1893).

## Obres

* La ópera en Barcelona. Estudio histórico-crítico Barcelona : Establecimiento Tipográfico de Redondo y Xumetra, 1888 (reimpressió facsímil moderna: Nabu Press, 2010 EAN: 9781145802261)
* En defensa del Teatro Principal Barcelona: Redondo y Xumetra, 1892
* Estudios de crítica musical, colección de artículos escogidos Barcelona: Tip. "La Publicidad" de Ronsart y Cª, 1893
* Segons el Diccionari Biogràfic Albertí, també va ser autor d'una Tabla cronológica de las óperas estrenadas en Barcelona desde la edificiación de su Casa-teatro en 1788

## Referències

* ↑ Necrològica, on consta el nom de Cassanyes (castellà)
* ↑ segons el Registre de la defunció
* ↑ «Defuncions.1893.Registre núm.4056.Jutjat "Universidad".». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 27-05-1893. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «Edición del viernes, 21 febrero 1890, página 2 - Hemeroteca - Lavanguardia.es».
* ↑ «Edición del jueves, 03 julio 1884, página 4 - Hemeroteca - Lavanguardia.es».
* Antonio Alexander Bispo Crítica musical, pensamento historiográfico nas relações hispano-americanase conceituação de ciência. A "Ilustración Musical Hispano-Americana" e Francisco Virella y Cassañes, article a Revista Brasil-Europa/Correspondência Euro-Brasileira 108 (2007:4) «Enllaç».
# Capelleta del carrer Sant Roc (la Ràpita)

La Capelleta del carrer Sant Roc és una obra de la Ràpita (Montsià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Fornícula amb arc de mig punt, bastant profunda, protegida per rajoles en voladís arquejat, és a la divisòria entre dos edificis, a l'altura dels forjats del primer pis. Marc de fusta. Està ubicada al barri de pescadors.
La imatge representa el sant amb el bastó i el gos, de fusta policromada.

## Història

Aquesta imatge es conserva d'abans de l'any 1936, data en la qual començà la guerra civil i moltes d'aquestes imatges foren destruïdes.
Sant Roc és el patró de la Ràpita, juntament amb la Mare de Déu de la Ràpita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capelleta del carrer Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Kristina Háfoss

Kristina Háfoss (Copenhaguen, 26 de juny de 1975) és una economista, advocada, política i nedadora de les illes Fèroe. Entre 2015 i 2019 va exercir de Ministra de Finances de les Illes Fèroe.
Kristina Háfoss va estudiar a la Universitat de Copenhaguen els graus de dret (2002) i economia (2003). Llavors va treballar al ministeri d'afers exteriors del govern danès del 1998 al 1999, al ministeri de finances del 1999 al 2000 i a l'oficina del primer ministre de les Illes Fèroe en períodes estiuencs del 1999 al 2000. Ha estat membre dels comitès de la cambra de diputats de les Illes Fèroe, anomenada Løgting, del 2002 al 2004 i la seva presidenta del 2011 al 2015. Actualment, és diputada del partit independentista Tjóðveldi al parlament feroès.

## Referències

* ↑ ACN. «Puigdemont es reuneix amb el viceprimer ministre i la ministra de Finances de les Illes Fèroe - 12 oct 2018». El Punt Avui, 05-10-2023. [Consulta: 5 octubre 2023].
* ↑ «Minister of Finance» (en anglès). https://www.government.fo/.+[Consulta: 25 novembre 2018].
* ↑ Estruch Axmacher, Martí. «Kristina Háfoss: 'El cas català és una qüestió de drets humans i drets democràtics'». Vilaweb, 04-01-2020. [Consulta: 4 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Kristina Háfoss». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: maig 2020].
# Craig (Nebraska)

Craig és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 241 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Craig tenia 241 habitants, 99 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 332,3 habitants per km².
Dels 99 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,5% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 31.023 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.417 $ mentre que les dones 14.464 $. La renda per capita de la població era de 10.818 $. Aproximadament el 15,5% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Craig». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Craig». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# De la mala vida

De la mala vida és un dibuix de Marià Pidelaserra (Barcelona, 1877-1946). Aquesta obra es troba al Museu Abelló de Mollet del Vallès.
L'obra data dels últims anys de l'artista, quan es veu un Pidelassera molt més primitivista i afectat per les desgràcies de la Guerra Civil, i que culminarà amb el conjunt pictòric d'Els Vençuts.
Quan torna a dedicar-se a la pintura, cap al 1928, Pidelaserra s'orienta cap a un estil més sobri. I és així com acaba retratant la història de l'Espanya marcada per una horrorosa guerra civil, amb una sèrie de dibuixos. Primer sobre els desastres de la guerra, després de les misèries humanes i finalment de la vida dels barris i de la seva vilesa. Són dibuixos inspirats en el món opressiu de la guerra, que a ell li recordava la Guerra de Cuba, que havia viscut de jove.
És en aquest moment, quan Pidelaserra fa sèries de dibuixos, com serà el cas de La vida bella i La mala vida. Aquest últim és un conjunt de dibuixos fets a l'aiguada, molt ben elaborats, i que mostren les desgràcies i la pobresa dels anys de la guerra. D'aquesta sèrie és d'on sortirà després la sèrie més perfecta de la seva carrera, Els Vençuts, on mostra els vençuts d'aquesta guerra civil espanyola però recorda també els vençuts d'aquella Guerra del 1898 que li havia marcat la joventut.

## Descripció formal

Aquesta peça, forma part d'aquesta sèrie de dibuixos que volen expressar els patiments de la guerra civil. Concretament estem parlant del dibuix De la mala vida Nº XIV. Aquest dibuix, que està firmat a l'angle inferior dret el pintor continua mostrant el seu interès pels cossos nus.
S'hi troben dos personatges, un femení i un masculí. La figura femenina està nua i es troba a terra, mentre que la figura masculina exerceix una clara superioritat davant de la dona. Sembla que s'hi representa un acte de la violació
Com totes les altres de la sèrie, mostra un moment desagradable. Els trets facials del personatge femení estan desencaixades, i no deixa de ser una representació més de les maleïdes conseqüències de l'opressió de la guerra.

## Referències

* ↑ «El Districte acull una xerrada sobre la vida i l’obra del pintor santsenc, Marià Pidelaserra». EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc, 29-11-2016. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ Verrié, 2002, p. 80.
* ↑ Casamartina et al., 2002, p. 13.
* ↑ Casamartina et al., 2002.
* ↑ Fontbona de Vallescar, Francesc. «Noia estiuejant + De la mala vida» (vídeo). Museu Abelló, s.d.

## Bibliografia

* Casamartina, J.; Fontbona, Francesc; Mendoza, C.; Romero, J.M.. Marian Pidelaserra, 1877-1946 (en castellà). Barcelona: Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2002, p. 288. ISBN 84-8043-102-4.
* Verrié, F.P.. El pintor Pidelaserra: ensayo de biografía crítica (en castellà). 1a edició. Barcelona: Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2002. ISBN 84-89455-62-7.
# Russell SE

El Russell SE o pic de Russel SE és un avantcim del Pic de Russell de 3.205 m d'altitud i una prominència d'11 m que es troba al massís de la Maladeta, a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Maladeta - Aneto, Esc. 1:25.000. Granollers: Editorial Alpina, 1995 (E-25). ISBN 84-8090-037-7.
# Cinturó ajustat alcista

Un Cinturó ajustat alcista (en anglès: Bullish Belt Hold) és una espelma japonesa formada per una única espelma, un Marubozu blanc, que apareix en una tendència baixista i que indica un possible final de tendència; rep aquesta denominació perquè donada la força exhibida pels bulls els baixistes hauran d'ajustar-se el cinturó dels pantalons.

## Criteri de reconeixement

* . La tendència prèvia és baixista
* . S'obre la sessió amb un fortíssim gap a la baixa
* . Immediatament els bulls ataquen i el preu d'obertura queda com el low de la sessió
* . La sessió tanca prop del high formant un llarg cos blanc, un Marubozu blanc, que no presenta ombra superior.

## Explicació

El cinturó ajustat alcista és una espelma de canvi de tendència perquè tot i obrir amb un fortíssim gap baixista, els bulls immediatament apareixen amb molta força, omplen el gap, i porten la cotització cap amunt fins a tancar prop del high de la sessió, però no necessàriament en el high. Quan més llarg és el cos blanc més indicatiu de la força dels bulls, que han aconseguit que el low de la sessió fos tot just al preu d'obertura. Aquesta força dels bulls fa que els bears s'hagin d'ajustar els cinturons dels pantalons i preparar-se per a cobrir posicions o tancar curts.

## Factors importants

Malgrat la força dels bulls la confiança d'aquest patró és baixa i és imprescindible acompanyar el senyal amb altres confirmacions dels indicadors tècnics, d'espelmes -una llarga espelma blanca l'endemà-, o de gràfics, com ara un trencament de línia de tendència, un gap alcista o un tancament superior l'endemà.

## Bibliografia

* «Bullish Belt Hold». Candlesticker. [Consulta: 9 maig 2011].
# Palau Mnebhi

El palau Mnebhi és un palau andalusí de finals del segle xix a Marràqueix, al Marroc. Actualment alberga el Museu de Marràqueix.
El palau fou construït pel gran visir del sultà Mulay Mehdi Hassan. L'edifici segueix l'estil d'una casa marroquina tradicional.
Una porta decorada condueix a un pati obert, actualment cobert per una lona, amb alicatats zellij i tres piles de marbre al centre. Des del pati s'accedeix a les sales de la planta baixa i les plantes superiors.
Situat al costat de la madrassa Ben Youssef, és un magnífic palau establert sobre una parcel·la de 2.108 m² i dotat d'un vast i còmode celobert de 709 m², típic de l'art moresc, que a part del museu també acull activitats culturals.
El palau va ser restaurat i rehabilitat com a museu per Omar Benjelloun, que era un gran col·leccionista i mecenes marroquí. El museu de Marrakech és finançat i administrat per la fundació Omar Benjelloun.
El museu organitza des de 1995 exposicions temporals al voltant de l'art contemporani o del patrimoni cultural marroquí. A la planta baixa hi són exposats objectes de coure martellejat, armes, roba i joies amazigues. Els objectes encara són utilitzats a les muntanyes.
El saló del primer pis conté decoració hispano-morisca i mobles de cedre.
El museu organitza i acull també diverses manifestacions tals com concerts, espectacles de teatre i de coreografia, projeccions de pel·lícules, col·loquis, jornades d'estudi i tallers.

## Enllaços externs

* Pàgina del museu Arxivat 2021-05-07 a Wayback Machine.
# Francesc Esteve i Soley

Francesc Esteve i Soley (Sabadell, Vallès Occidental, 1932) és un fotògraf català.
Va iniciar-se en el món de la fotografia l'any 1943, fent fotos de tots els actes socials on assistia i també fent-se autoretrats. El gran gruix de la seva obra es va realitzar entre la dècada del 1950 i principis de la del 1960, moment en què va deixar la fotografia per dedicar-se al negoci familiar. Ell volia que la fotografia fos un reflex de la societat de l'època, intentant retransmetre l'atmosfera del moment. Durant els últims anys s'ha dedicat a fotografiar a personatges de Sabadell, realitzant més d'un miler de retrats.
Conserven obra de Francesc Esteve el Museu Nacional d'Art de Catalunya i el Museu d'Art de Sabadell.

## Exposicions

* 2001- Museu d'Art de Sabadell
* 2013- "Mirades a la memòria. Francesc Esteve". Museu de Montserrat

## Referències

* 1 2 Ramon i Navarro, Artur «Exposicions a casa: Mirades a la memòria. Francesc Esteve, Espai d'Art Pere Pruna». El Propileu, 13, 01-12-2013, pàg. 3 [Consulta: 28 desembre 2013].
* ↑ Ramon i Navarro, Artur «Francesc Esteve o el neorealisme fotogràfic». Mirades a la memòria. Francesc Esteve, 2013, pàg. 3 [Consulta: 7 juny 2013].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 desembre 2016].
* ↑ http://www.montserratvisita.com/ca/actualitat/106

## Bibliografia

* Giravent, Beth (dir.). Francesc Esteve. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2000. ISBN 8487221432.
* Santamaría, Antonio «Viatge fotogràfic a través del temps». Diari de Sabadell, 30-04-2011, p. 14.
# Capelleta exterior (Ivars d'Urgell)

La Capelleta exterior és una capelleta barroca d'Ivars d'Urgell (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Posella de pedra situada en una paret exterior d'un edifici contemporani a la capella.
La base sobresurt al mur de pedra i morter. La capelleta pròpiament dita està emmarcada en dos símils de columnes decorades que acaben en una forma que emula un capitell, semblant al que corona el relleu en forma de curculla de la part superior de l'interior de la capella.
A l'interior de la capelleta hi ha encara el peu circular sobre el que anava col·locada la imatge.
No hi ha notícies de a imatge que contenia la posella.

## Història

La casa en la que estava la capelleta data de l'any 1790 i era en un principi del marquès de Segarreta. Se sap que la capelleta fou feta al mateix temps que la casa.
L'edifici anà passant per diversos propietaris fins que el 1917 la comprà el sr. Solé, que aprofità l'edifici, ja en mal estat, com a magatzem.
L'actual propietari, descendent del sr. Solé, pensa traslladar-la a un pati de la seva propietat, ja que la casa està en males condicions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Capelleta exterior». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# La fée aux fleurs

La Fée aux fleurs (o La Fée des fleurs) és una pel·lícula muda francesa de fantasia dirigida per Gaston Velle, produïda per Pathé Frères i estrenada el 1905 (1904 segons Georges Sadoul).

## Sinopsi

Una noia jove i bonica amb un vestit de marquesa Pompadour està fent créixer flors espontàniament a la seva finestra, utilitzant una regadora màgica.

## Fitxa tècnica

* Dirigit per: Gaston Velle.
* Fotografia i efectes especials: Segundo de Chomón
* Productora: Pathé Frères
* Gènere: escena a trucs
* Durada: 1 minut 30 segons
* Format: Acolorit amb plantilla

## Notes i referències

* 1 2 Sadoul, Georges; Eisenschitz, Bernard. {{{títol}}}. 2. Denoël, 197, p. 305.
# Cràter d'enfonsament

* Per a altres significats, vegeu «Cràter».
Un cràter d'enfonsament és un forat o depressió a l'esquerra en la superfície d'una àrea que ha tingut una explosió subterrània (normalment nuclear). Molts d'aquests cràters es troben presents al Lloc de Proves de Nevada, que ja no està en ús per a les proves nuclears.
Els cràters de subsidència es creen quan el sostre de la cavitat causada pels col·lapses d'explosió. Això fa que la superfície baixi en una dolina (que els cràters de subsidència són anomenats a vegades, veure més: dolina). És possible que es produeixi un col·lapse addicional des de la dolina a la cambra d'explosió. Quan aquest col·lapse addicional arriba a la superfície, i la càmera s'exposa a pressió atmosfèrica a la superfície, que es coneix com una xemeneia.
És en el punt que una xemeneia es forma a través del qual la pluja radioactiva pot arribar a la superfície. Al Lloc de Proves de Nevada, es van utilitzar profunditats de 100 a 500 m per a les proves.
Quan el material per sobre de l'explosió és roca sòlida, a continuació, un monticle pot estar format per roques fragmentades que té un volum més gran. Aquest tipus de monticle ha estat anomenat "retarc", "cràter" escrit a l'inrevés.
Quan un pou de petroli de perforació es troba amb gas a alta pressió que no pot ser contingut, ja sigui pel pes del fang de perforació o per preventors de rebentada, la violenta erupció resultant pot crear un gran cràter que pot empassar-se una plataforma de perforació. Aquest fenomen es diu "cràters" en l'argot del camp de petroli. Un exemple del que és la Porta a l'infern a Derweze al Turkmenistan.

## Galeria

* Cràters d'enfonsament a la secció sud del lloc de prova de Nevada
* Cràter d'enfosament en la formació

## Referències

* ↑ Sublette, Carey. «The Effects of Underground Explosions». Nuclear Weapon Archive. [Consulta: 21 juny 2011].
* ↑ Kressmann, Jeremy. «Turkmenistan's "Door to Hell"». Gadling.com, 25-03-2008. [Consulta: 2 març 2014].

## Vegeu també

* Cràter d'explosió
* Txagan (prova nuclear)
* Sedan (prova nuclear)

## Enllaços externs

* DOE Image of NTS's many subsidence craters Arxivat 2005-03-21 a Wayback Machine.
* Crater at DOE site Arxivat 2006-04-21 a Wayback Machine.
* Low-Yield Earth-Penetrating Nuclear Weapons at FAS site