OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Millán Millán de Priego

Millán Millán de Priego y Bedmar (Jaén – Madrid, 1936) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Va néixer a Jaén. Era fill de Juan Millán de Priego y Ganancias (Castro del Río, Còrdova) i de Carmen Bedmar de la Chica (Jaen, 1847 – Jaén, 1915). Va estudiar dret en la Universitat Central de Madrid entre 1888 i 1895. Va ocupar diversos càrrecs durant la monarquia d'Alfons XIII. En 1936, després d'esclatar la guerra civil, va ser afusellat per milicians afins al Front Popular..

## Director general de seguretat

En 1918 va ser nomenat per reial decret cap d'Administració civil de primera classe i cap de la Secció d'Ordre públic del ministeri de la Governació. Després de ser nomenat director general de seguretat en 1921, es van fer cèlebres els seus diversos bàndols regulatoris. El 30 d'abril de 1921 va signar una ordre per a la regulació del tràfic a Madrid de vehicles i vianants, que va imposar les parades i l'organització dels tramvies. També va imposar que als cavalls dels picadores en les corregudes de toros se'ls posés un peto d'arpillera i la separació per sexes a les sales de cinema.

## Encarregat de Ministeri

Del 17 de setembre de 1923 al 22 de setembre de 1923, durant el Directori militar de Primo de Rivera, fou nomenat encarregat del Ministre de la Governació fins que el càrrec fou ocupat per Severiano Martínez Anido.

## Referències

* ↑ Llista de Ministres de Lluís Belenes

## Bibliografia

* Comín Colomer, Eduardo. D. Millán Millán de Priego, Director General de Orden Público, "el Caballero de los Bandos". Notas para la Historia de la Policía (1971).

## Enllaços externs

* En un día como hoy, al web de RTVE
* http://hemeroteca.abc.es/nav/Navigate.exe/hemeroteca/madrid/abc/1918/09/22/008.html
Càrrecs públics :
| Precedit per: Martín Rosales Martel | Ministre de Governació 1923 | Succeït per: Severiano Martínez Anido |
# Millàs

* No s'ha de confondre amb Millars.
«Millàs» té aquests significats:
* Millàs (català) o milassú, plat tradicional i popular de la cuina llemosina i d'Ardecha
* Josep Maria Millàs-Raurell (Barcelona 1896 - 1971), escriptor, traductor i dramaturg català
* Josep Maria Millàs i Vallicrosa (Santa Coloma de Farners, la Selva, 1897 - Barcelona, 1970), historiador català
* Cal Millàs, habitatge d'Ivorra (Segarra)
* Fons Millàs de la UAB, biblioteca personal de Josep Maria Millàs i Vallicrosa
# Mitologia anglosaxona

La mitologia anglosaxona és el terme que designa els mites associats amb el paganisme anglosaxó, el conjunt de creences professades pels antics pobles anglosaxons, entre el cinquè i vuitè segles de la nostra era, a l'inici de l'Anglaterra medieval, abans de la cristianització. La mitologia anglosaxona forma part de la mitologia germànica.

## Origen

Desenvolupada a partir de les primeres religions de l'edat del ferro al nord de l'Europa continental, es va introduir a la Gran Bretanya amb la migració dels anglosaxons de mitjan segle v, i es va mantenir com la religió oficial fins a la cristianització. Alguns aspectes d'aquesta mitologia es van anar barrejant amb el folclore local.
Tot i això, es coneix ben poca cosa sobre aquesta religió, i molt menys de fonts directes. El que se'n sap actualment prové principalment de les evidències arqueològiques.
Gran part del que suposadament sabem sobre el paganisme anglosaxó és el resultat dels esforços dels antiquaris literaris en els segles xviii i xix. Particularment, es qüestionaren la idea que l'antiga poesia anglesa contingués vestigis reals d'un paganisme històric precristià.

## Mitologia

El paganisme anglosaxó era un sistema de creences politeista, centrat al voltant de l'adoració de deïtats conegudes com a ése (ós, en singular). La més prominent d'aquestes deïtats probablement va ser Wōden, de manera que aquesta religió també ha estat anomenada "wodenisme", malgrat Thunor i Týr també foren divinitats importants.
Hi va haver també una creença en una varietat d'altres entitats sobrenaturals que habitaven el món, incloent elfs, esperits i dracs.
Les deïtats d'aquesta religió van servir de base per als noms dels dies de la setmana en anglès.

## Culte

Gran part del culte girava al voltant de manifestacions de devoció, incloent el sacrifici d'objectes inanimats i animals, a aquestes deïtats, particularment en certes festes religioses durant l'any. Les creences paganes també van influir en les pràctiques funeràries, on els morts eren inhumats o cremats, normalment amb una selecció d'objectes funeraris. Els inicis de la religió anglosaxona també tenien un component màgic, i alguns erudits també han suggerit que podien haver tingut certs aspectes xamànics.
Aquestes creences també tenien certa incidència en l'estructura de la societat anglosaxona, que era jeràrquica, on els reis solien reclamar un llinatge ancestral directe d'un déu, particularment Wōden. Com a tal, també va tenir certa influència en la legislació d'aquest període.
# Milà-Sanremo 2005

L'edició del 2005 de la clàssica ciclista Milà-Sanremo es disputà el 19 de març del 2005. Gràcies a la seva potència i al treball de l'equip Fassa Bortolo, Alessandro Petacchi va aconseguir una victòria que desitjava des de feia temps i que el consagrà definitivament com un dels més grans esprintadors del món.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Alessandro Petacchi | Fassa Bortolo | 7h 11'39" |
| 2 | Danilo Hondo | Gerolsteiner | m. t. |
| 3 | Thor Hushovd | Crédit Agricole | m. t. |
| 4 | Stuart O'Grady | Cofidis | m. t. |
| 5 | Óscar Freire | Rabobank | m. t. |
| 6 | Philippe Gilbert | Française des Jeux | m. t. |
| 7 | Ruggero Marzoli | Acqua & Sapone-Adria Mobil | m. t. |
| 8 | Tom Boonen | Quick Step-Innergetic | m. t. |
| 9 | Franco Pellizotti | Liquigas-Bianchi | m. t. |
| 10 | Manuele Mori | Saunier Duval-Prodir | m. t. |

## Enllaços externs

* Lloc web de la cursa
# Milà-Sanremo 2008

La Milà-Sanremo 2008, 99a edició d'aquesta clàssica ciclista, es disputà el 22 de març de 2008, sent el suís Fabian Cancellara el vencedor final de la cursa.
L'edició comptà amb un recorregut de 298 km, tres km més llarga que l'edició anterior. La cursa finalitzà a Lungomare Italo Calvino i no a la tradicional Via Roma a causa de ser Pasqua.
El guanyador del darrer any, Óscar Freire, era el gran favorit, i més després de la doble victòria d'etapa assolida a la recent Tirreno-Adriatico 2008, però a l'hora de la veritat no fou així.

## La cursa

La cursa va estar marcada per una llarga escapada de prop de 250 km formada per 4 ciclistes: William Frischkorn (Team Slipstream), Filippo Savini (CSF Group-Navigare), Alessandro d'Andrea (Miche-Silver Cross) i Raivis Belohvosciks (Saunier Duval-Scott); que arribà a tenir més de 16 minuts d'avantatge.
Durant la darrera ascensió del dia, el Poggio, el grup anava agrupat i no fou fins a manca de 2 km per al final de la cursa que el suís Fabian Cancellara feu l'acceleració definitiva, sorprenent tots els líders, capficats en la preparació per a un esprint massiu. S'adjudicà la victòria després de 7h14' de carrera i una velocitat mitjana de 41,14 km/h.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1. | Fabian Cancellara | Team CSC | 7h 14' 35" |
| 2. | Filippo Pozzato | Liquigas | + 04" |
| 3. | Philippe Gilbert | Française des Jeux | m. t. |
| 4. | Davide Rebellin | Team Gerolsteiner | m.t |
| 5. | Mirco Lorenzetto | Lampre | m. t. |
| 6. | Anthony Geslin | Bouygues Télécom | m. t. |
| 7. | Rinaldo Nocentini | Ag2r-La Mondiale | m. t. |
| 8. | Oscar Freire | Rabobank | m. t. |
| 9. | Thor Hushovd | Crédit Agricole | + 05" |
| 10. | Kurt Asle Arvesen | Team CSC | m. t. |
Hi ha 200 ciclistes inscrits, 154 dels quals acabaren la cursa

## Referències

* 1 2 3 «Cancellara fires to win Sanremo solo» (en anglès). Cyclingnews, 24 març 2018. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «'Maniac' enters Milano-San Remo» (en anglès). cyclingnews.com, 06-03-2008 [Consulta: 2 març 2008].
* ↑ «Cycling/Milano - San Remo» (en anglès). Unibet. [Consulta: 21 març 2008].

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (italià)
# Monestir del Corpus Christi de Carcaixent

D'aquest antic Monestir del Corpus Christi (popularment conegut com les Dominiques) de Carcaixent, a la comarca de la Ribera Alta, que data de 1654, tan sols queda l'església, que ara és propietat municipal i que ha estat remodelada i convertida en Auditori. El centre va ser fundat per una religiosa dominica de Vila-real (Sor Agnès de l'Esperit Sant).
L'església actual va ser acabada l'any 1689. Consta d'una nau, rematada després amb ornaments neoclàssics. Està coberta amb una volta de mig canó,amb finestres, suportada per pilastres i contraforts interiors. Tenia un magnífic retaule major, catalogat com a pertanyent a la pintura barroca del segle xvii, però va desaparèixer l'any 1936. Al presbiteri hi ha un mural al·legòric de l'Ordre de Predicadors, que és una obra de Rafael Cardells de després de la Guerra Civil.
Els exteriors d'alts murs, amb un esvelt frontó barroc i un reduït campanar de paret contenen una portada neoclàssica (tapiada i mutilada).
Després de la riuada de 1982,ha estat consolidada la fàbrica del temple, i s'ha situat al voltant un parc (Parc bicentenari) on es conjuguen estructures arquitectòniques i vegetals.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.

## Enllaços externs

* Informació d'Antonio Sabater Mira sobre el monestir de les Dominiques. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Monazita-(Nd)

La monazita-(Nd) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la monazita. Va rebre el seu nom l'any 1829 per Johann Friedrich August Breithaupt del grec μουάζω, ser solidari, en al·lusió a la raresa de la seva presència a les primeres localitats conegudes. El sufix "Nd" s'ajusta a la Regla de Levinson per a minerals de terres rares, per al membre dominant de neodimi de la sèrie monazita.

## Característiques

La monazita-(Nd) és un fosfat de fórmula química Nd(PO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1986. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la monazita-(Nd) pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), pretulita, xenotima-(Yb), wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monazita-(Ce), monazita-(La), rooseveltita, cheralita, monazita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Mont Giove, a Vallone del Vannino, a la província de Verbano-Cusio-Ossola, al Piemont (Itàlia). Tot i no ser una espècie abundant, s'hi poden trobar jaciments a tots els continents del planeta, a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Monazite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 setembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Mula

«Mula» té aquests significats:
* Mula (Múrcia), municipi de la Regió de Múrcia (Espanya)
* Río Mula, comarca de la Regió de Múrcia
* Riu Mula o riu Muloh, riu del Balutxistan (Pakistan)
* Mula o mul, animal híbrid entre cavall i ase
* Mula (planta) (Euphorbia dendroides), espècie de planta de la família euphorbiaceae.
* Pas de Mula o Muloh, coll de la serralada de Brahuik al Balutxistan,
# Mukwonago

Mukwonago és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 6.162 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mukwonago tenia 6.162 habitants, 2.392 habitatges, i 1.705 famílies. La densitat de població era de 507,3 habitants per km².
Dels 2.392 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 32,1% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.250 $ i la renda mediana per família de 64.354 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.824 $ mentre que les dones 28.333 $. La renda per capita de la població era de 23.993 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mukwonago» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mukwonago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alpaïs de Cudot

Alpaïs de Cudot (morta el 1211) és una beata de l'Església catòlica. De pares pagesos, va néixer a Cudot, a l'Arquebisbat de Sens, i va patir la lepra de jove. La seva biografia va ser escrita cap el 1180 pel monjo Pere d'un monestir cistercenc proper anomenat Echarlis. Va deixar de menjar i es diu que durant un temps només es nodria de l'Eucaristia. El seu culte va ser confirmat per Pius IX el 1874.

## Referències

* ↑ Medieval Writings on Secular Women, p. 54-57. ISBN 9780141439914.
* ↑ Caroline Walker Bynum, Holy Feast and Holy Fast: The Religious Significance of Food to Medieval Women (Berkeley: University of California, Berkeley Press, 1987), 134.

## Enllaços externs

* Sants de novembre 3: Alpais de Cudot Arxivat 2009-11-27 a Wayback Machine.
# Leònides

«Leònides» té aquests significats:
* Biografies:
** Leònides I, rei d'Esparta (490-480 aC), comandant de les tropes espartanes a la Batalla de les Termòpiles (480 aC)
** Leònides II, rei d'Esparta (254 -235 aC)
** Leònides d'Heraclea, assassí del tirà Clearc el 353 aC.
** Leònides de l'Epir, mestre d'Alexandre el Gran
** Leònides (general) (s. IV aC), general d'Antígon el borni i de Ptolemeu I Sòter
** Leònides de Tàrent, poeta grec
** Leònides d'Alexandria (s. I), poeta grec
** Leònides de Bizanci, escriptor grec
** Leònides (filòsof), filòsof estoic grec
** Leònides de Rodes, famós corredor de l'antiga Grècia.
** Leònides de Constantinoble, jurista romà d'Orient.
** Leònides (metge) (s. I-II?), metge grec nadiu d'Alexandria
* Astronomia: Leònids, pluja d'estels

## Leonidas

* Leonidas Pirgos, tirador d'esgrima grec.
* Leônidas da Silva, futbolista brasiler.
* Rafael Leónidas Trujillo Molina, governà la República Dominicana des de 1930 fins seu assassinat el 1961.
* Leonidas Proaño, sacerdot i teòleg equatorià.
* Leonidas (Minnesota)
* Astyanax leonidas, una espècie de peix de la família dels coràcids i de l'ordre dels coraciformes.
* Leonidas és una òpera escrita per Antoine-Frédéric Gresnick
# Proterosúquids

Els proterosúquids (Proterosuchidae) constitueixen un grup primerenc, possiblement parafilètic d'arcosauriformes basals els fòssils dels quals són coneguts del Permià superior de Rússia i del Triàsic inferior del sud d'Àfrica, Rússia, Xina, Austràlia, i Antàrtida.
Eren animals prims, de mida mitjana (uns 1,5 metres de longitud), amb el musell allargat i superficialment s'assemblaven a cocodrils, tot i que no tenien escuts blindats com els cocodrils veritables, i les seves característiques esquelètiques són molt més primitives. El seu tret més característic és la presència d'un gir cap aball del premaxil·lar (la part frontal de la mandíbula superior, que sobresurt a la mandíbula inferior). Les extermitats són curtes i indica una postura aixafada, com els llangardaixos actuals però diferent als arcosaures més tardans.
És possible que els proterosúquids representin la radiació adaptativa més antiga dels arcosaures. En algun moment del Triàsic inferior van donar lloc als eritrosúquids.

## Taxonomia

* Infraclasse Archosauromorpha
** (sense rang) Archosauriformes
*** Família Proterosuchidae
**** Archosaurus
**** Chasmatosaurus
**** Chasmatosuchus
**** Kalisuchus
**** Proterosuchus
**** Tasmaniosaurus

## Referències

* Benton, M. J. (2000), Vertebrate Paleontology, 2ª Ed.; (2004) 3a edició Blackwell Science Ltd
* Carroll, R. L. (1988), Vertebrate Paleontology and Evolution, WH Freeman & Co.

## Enllaços externs

* Proterosuchidae Arxivat 2006-09-28 a Wayback Machine. - llista d'espècies (Mikko's Phylogeny Archive) (anglès)
# Martí Torrens Pastor

Martí Torrens Pastor (Sóller 9-11-1904/6-8-1980). Apotecari.
A partir de 1927 va dirigir el laboratori farmacèutic que havia creat el seu oncle Jaume Torrens Calafat. Casat amb Delfina Artal Benavent. Germà del manescal Andreu Torrens Pastor. Havia estat membre del Partit Autonomista. El 1932 era el secretari local de Sóller d'Acció Republicana. Un cop creada Esquerra Republicana Balear, l'any 1934, en passà a formar part. Va signar la Resposta als Catalans. En esclatar la sublevació franquista contra la República va ser empresonat. Va ser destituït de feina i sou per l'Ajuntament de Sóller com a apotecari municipal. Va ser un dels fundadors i membre de la primera junta directiva del Club de Futbol Sóller. Presidí la Penya Barcelonista de Sóller.

## Referències

* ↑ QUETGLES CIFRE, Antoni. Canvi i permanència en un municipi de Mallorca: la Segona República, la Guerra Civil i els primers anys de la Postguerra a Sóller (1931-1945). UIB. Memòria de Tercer Cicle.
# Los que Iban Cantando

Los que Iban Cantando va ser un grup musical uruguaià, inscrit dins el moviment de resistència cultural a la dictadura cívic-militar, l'anomenat cant popular uruguaià.

## Història

El grup va sorgir en 1977 com un col·lectiu de solistes. En la seva primera formació va estar integrat per Jorge Lazaroff, Jorge Bonaldi, Luis Trochón i Jorge Galemire. Al poc temps, Galemire va deixar el grup i es va integrar Jorge Di Pólito i Carlos Da Sliveira.
El 1983 es van separar i van tornar a ajuntar-se el 1987 amb la integració de: Jorge Lazaroff, Jorge Bonaldi, Luis Trochón i Edú Lombardo. També va arribar a integrar el grup Walter Venencio. El grup es va dissoldre el 1989 després de la mort de Jorge Lazaroff. El grup pren el seu nom d'un poema de Circe Maia, convertit en cançó per Lazaroff.
La seva recerca musical es va basar en el folklore llatinoamericà, el tango i la murga. Van mostrar una faceta experimental important, jugant amb els sons i apel·lant a l'humor.

## Discografia

* Uno (Ayuí / Tacuabé a/e14. 1977)
* Dos (Ayuí / Tacuabé a/e16. 1978)
* Juntos (Ayuí / Tacuabé a/e28. 1981)
* Enloquecidamente (Ayuí / Tacuabé a/e63k. 1987)

### Reedicions

* Uno - Dos (Ayuí / Taccuabé ae204cd)
* Enloquecidamente (Ayuí / Taccuabé pd 2002. 1999)

## Referències

* 1 2 Costigliolo, Jorge. «Canta, oh musa» (en castellà). Montevideo Portal, 26-09-2013.
* 1 2 «Los que iban cantando» (en castellà). Historia de la Música Popular Uruguaya.
# Carrer del Castell (Talavera)

El carrer del Castell és un carrer de Talavera (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer del Castell parteix de la part baixa del turó on s'assenta el poble de Talavera i que ressegueix la topografia urbana del seu primitiu nucli fins a arribar al castell situat a la part més alta.
L'element arquitectònic més destacat d'aquest carrer és el portal situat al començament d'aquest, delimitat per dos portals i que segueix una tipologia bastant comuna en aquest tipus de construccions defensives aprofitant els baixos de les cases. Aquest pas està cobert amb volta de canó i dibuixa una corba a l'esquerra per una raó estrictament militar-defensiva. El portal exterior del pas, ha estat modificat amb el temps i actualment no conserva l'estructura primitiva adovellada del seu arc de mig punt que ha estat substituïda per un arrebossat per consolidar-lo. Tanca el pas cobert un portal interior, d'arc de mig punt adovellat amb pedra local, de mida irregular i amb un treball bastant rústic. Així doncs, aquest pas cobert es tractaria de l'únic pas d'accés al clos murallat del primitiu nucli medieval de Talavera.

## Història

Talavera és un dels pobles més alts de la comarca de la Segarra, i és característica la disposició de les seves cases en un pendent orientat vers la capçalera del riu Ondara.

## Referències

* 1 2 «Carrer del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Casa Marquès (la Vall de Boí)

La Casa Marquès és una casa de Durro al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Unitat tipològica formada de casa, paller, cobert i era de caràcter familiar i residencial.
L'habitatge s'estructura en tres pisos amb obertures bastant petites. El cobert i el paller (darrere la casa) presenten llucana el primer i el segon és també de pedra amb coberta de pissarra, cadascuna de les parets forma un tot unitari que envolta l'era.

## Referències

* 1 2 «Casa Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Casa Martin Pe

La Casa Martin Pe és una casa d'Erill la Vall al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de pagès de muntanya situada sobre un terreny amb un pendent important que fa escalonar l'edificació i els espais lliures. A la part més baixa, hi ha l'edifici de l'habitatge, de planta baixa, pis i golfes, que té importants balcons a la façana sud i el portal d'accés, amb arc adovellat, situat sota d'un porxo a l'interior del pati. Els coberts acaben de conformar una "U" en planta que inclou en el seu interior l'era pavimentada, donant al conjunt un joc de cobertes interessant. El conjunt es completa amb un edifici aïllat, destinat a estable i paller, amb coberta a dues aigües i diversos murs de maçoneria, que defineixen diferents espais lliures. Destaca el mur que aguanta l'era. La seva adaptació com a segona residència ha provocat el tancament del cobert amb paret de maçoneria i grans finestres.

## Referències

* ↑ «Casa Martin Pe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].