OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fossa de Perú-Xile

La fossa de Perú-Xile delimita el contacte entre la litosfera oceànica de la placa de Nazca i la litosfera continental de la placa sud-americana. La fossa es desprèn geològicament de la serralada dels Andes i la falla de San Andrés, amb característiques edafològiques similars. Té una profunditat de 8.065 m.
En un tall transversal d'oest a est aquesta presenta un vessant oceànic, una petita plana de profunditat màxima pel centre del qual passa l'eix de la fossa, i un vessant continental lleugerament més costerut que el primer. Les variacions de profunditat estan associades al volum de sediments que omplen la fossa i a la presència d'una estructura transversal coneguda com la dorsal de Nazca.

## Vegeu també

* Dorsal de Juan Fernández.
# Francesc Vicent

Francesc Vicent (Sogorb, 1450 - ?, 1512) fou un jugador d'escacs i escriptor valencià.
És autor del primer tractat sobre escacs conegut, el Llibre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100, imprès a València el 15 de maig de 1495 a la impremta de Lope de Roca Alemany i Pere Trincher. Cap exemplar d'aquesta obra no ha arribat a l'actualitat. Se sap que n'hi va haver una còpia a la biblioteca del Monestir de Montserrat però va desaparéixer durant la invasió napoleònica.
Vicent és considerat el fundador dels escacs moderns, per tal com la seua obra, pel que se sap, va difondre per tot Europa la innovació de la reina o dama, peça que apareix documentada per primera vegada al poema Escacs d'amor (1475) dels poetes valencians Bernat Fenollar, Narcís Vinyoles i Francí de Castellví. Per aquesta raó, hom creu que aquesta peça, amb el seu moviment actual, pot ser d'invenció valenciana, tesi que sostenen diversos historiadors dels escacs, com J.A. Garzón o Ricardo Calvo.
Vicent va haver de fugir del Regne de València cap a terres italianes, a causa de problemes amb la Inquisició.
En homenatge a ell es va batejar l'asteroide (78071) Vicent, descobert per Rafael Ferrando.

## Vegeu també

* Luis Ramírez de Lucena
* Escacs d'amor
* Ruy López de Segura
* Jacobus de Cessolis
* Narcís Vinyoles
* Pedro Damiano

## Referències

* ↑ «El joc d'escacs en la literatura catalana». Bibliofília: recull d'estudis, observacions, comentaris y notícies sobre llibres en general y sobre qüestions de llengua y literatura catalanes en particular, Vol. 06, 01-12-1913.
* ↑ Karpov apoya a la dama valenciana Article al diari El País, 18/11/2005. (castellà)
# Ford 1952

El Ford 1952 és un model d'automòbil que va ser fabricat per la Ford Motor Company als Estats Units l'any 1952.

## Història

La línia Ford de vehicles es torna a actualitzar novament l'any 1952, va mantenir línies similars al Ford 1949. Aquesta vegada, les innovacions són peces de vidre, els parabrises en aquest model són corbats i sencers de banda a banda, a diferència del model 1949 que eren plans i units en dues parts. Els motors són millorats un cop més, donant-los més cavallatge, tant en el 6 cilindre en línia com amb el V8, el 6 cilindres en aquest model va sortir amb vàlvules al capdavant, en aquesta oportunitat el V8 Ford tenia 82 Hp. i els 6 cilindres 75 Hp.

### Anys 1952 - 1953 i 1954

En aquests anys continua la mateixa línia de fabricació amb l'agregat de canvis de nom a alguns models, un d'ells ara es deia Customline (abans nivell mitjà), altres Línia principal (abans model base), Crestline (abans superior), Sunliner (abans convertible), Country Squire (abans Station Wagon). A l'interior del vehicle s'incorporen els pedals suspesos i les caixa de canvis en algun d'aquests models sortia amb la sobre marxa (un canvi que alleujava la marxa del motor, permetent major velocitat a menys voltes del motor o revolucions per minut). Els frens ara eren de potència, anteriorment només els tenia el vehicle marca Mercury i els de la marca Lincoln. L'any 1954 el motor V8 arriba als 97 Hp. amb un nou carburador d'una boca i amb carburador de dues boques arriba als 119 Hp. aquests elements eren de la marca Holley, els panells comencen a sortir amb fibra de vidre. L'altra novetat d'aquests anys va ser que es comencen a produir aquests models a Austràlia.

### Galeria d'Imatges

* Ford 1952 Crestiline Victòria
* Ford 1952 Ranch Wagon
* Ford 1952 Customline
* Ford 1952 Crestiline Sunliner convertible
* Ford 1954 Fordor de luxe sedan
* Ford 1953 Customline sedan 4 portes
* Interior del Crestiline Victoria
* Ford 1954 F100 (camioneta)

## Referències

* David L. Lewis (2005). 100 anys de Ford. Publicacions Internacionals. pp 153-163. ISBN 0-7853-7988-6.
# Frédéric Boilet

Frédéric Boilet (Épinal, França, 6 de gener del 1960) és un dibuixant de còmics i un mangaka francès.

## Biografia

Frédéric Boilet va debutar en l'art del còmic en 1983 amb La Nuit des Archées. Va crear Li Rayon vert en 1987, seguit per 36 15 Alexia en 1990, dos àlbums en els quals va experimentar amb un mètode de treball, que avui dia segueix sent únic, recorrent de manera exclusiva a fotografies i vídeo.
El seu encontre amb Benoît Peeters el 1990 va fer que el seu treball donara un gir cap a històries semi autobiogràfiques tenyides d'humor: Love Hotel (1993), Tôkyô est mon jardin (1997) i Demi-tour (1997).
Avui dia, Frédéric Boilet viu al Japó, on el seu treball Tôkyô est mon jardin va ser traduït el 1998, i Demi-tour a l'any següent. Va començar a fer treballs per a revistes de manga a finals dels noranta, convertint-se en un rar exemple d'historietista occidental amb cert èxit en el mercat japonès.
L'any 2001, en la commemoració de la publicació simultània a França i Japó de Yukiko's Spinach aclamada per la crítica, Boilet va llançar el moviment de La nouvelle manga en Tòquio, que cercava combinar el sofisticat manga de la vida quotidiana, i l'estil artístic de les historietes franco-belgues.
En 2003 publicà a França i Japó l'àlbum Mariko Parade, en col·laboració amb la mangaka Kan Takahama.

## Bibliografia
### En anglès

* Yukiko's Spinach (Fanfare / Ponent Mon, 2003)
* Mariko Parade - amb Kan Takahama (Fanfare / Ponent Mon, 2004)

### En francès

* La Nuit des Archées - amb Guy Deffeyes (Bayard Presse, 1983)
* Les Veines de l'Occident Vol.1, la Fille des Ibères - amb René Durand (Glénat, 1985)
* Les Veines de l'Occident Vol.2, le Cheval-démon - amb René Durand (Glénat, 1988)
* Le Rayon vert (Magic Strip, 1987)
* 36 15 Alexia (Les Humanoïdes Associés, 1990 / Ego comme X, 2004)
* Love Hotel - amb Benoît Peeters i Jiro Taniguchi (Casterman, 1993 / Ego comme X, 2005)
* Tôkyô est mon jardin (Casterman, 1997, 2003)
* Demi-tour - amb Benoît Peeters i Emmanuel Guibert (Dupuis, 1997)
* L'Épinard de Yukiko (Ego comme X, 2001)
* Mariko Parade - amb Kan Takahama (Casterman, 2003)
* L'Apprenti Japonais (Les Impressions Nouvelles, 2006)

### En japonès

* 「東京は僕の庭」(Tôkyô wa boku no niwa) - amb Benoît Peeters i Jiro Taniguchi (Kôrinsha, 1998)
* 「恋愛漫画ができるまで」(Ren'ai manga ga dekiru made) - amb Benoît Peeters i Emmanuel Guibert (Bijutsu Shuppansha, 1999)
* 「ゆき子のホウレン草」(Yukiko no hôrensô) (Ohta Shuppan, 2001)
* 「まり子パラード」(Mariko Parade) - amb Kan Takahama (Ohta Shuppan, 2003)
# Forn de ciment (Campins)

El Forn de ciment és una obra de Campins (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mur fet de pedra devastada amb morter que aprofita el desnivell del terreny. Al nivell inferior hi ha un mínim de 10 obertures, esqueixades, d'arc de mig punt que recolzen en pilastres de pedra i maó i amb l'intradós de rajola. Tot plegat està cobert de vegetació, terra o runa.

## Història

S'hi fabricava pòrtland artificial. Aviat acabà la fabricació a causa de les dificultats d'explotació de les primeres matèries i per la competència de les fàbriques posteriors properes a Barcelona. Mentre a Campins hi havia el forn de cocció del ciment, a St. Celoni s'hi feia la trituració. Es va construir una via,de sistema decauvill i serviria per efectuar el transport des de les pedreres de Campins a Sant Celoni d'uns 6 km que, unint les dues poblacions, facilitava la tramesa de material i de l'exportació per ferrocarril. L'any 1886, la producció es calculava de 40 a 50 tones diàries.
Element datat: desembre de 1912.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de ciment». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ Galea Apolo, Nemesi i Galea Agustí, Elisabet «El ciment de Campins. 17 (2002), p. 125-132». Monografies del Montseny, 17 (2002), p. 125-132.
# Proasellus barduanii

Proasellus barduanii és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Orient Mitjà: el Líban.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Alouf, N, Henry, J. P. i Magniez, G., 1982. Faune souterraine rejetee par une exaurgence temporaire du Liban: Proasellus barduanii n. sp. Vie et Milieu 31(1): 93-99.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Charleston (Carolina del Sud)

Charleston és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2009 tenia 115.638 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Charleston tenia 96.650 habitants, 40.791 habitatges i 22.149 famílies. La densitat de població era de 384,7 habitants/km².
Dels 40.791 habitatges en un 23,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 45,7% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 17,2% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.295$ i la renda mediana per família de 48.705$. Els homes tenien una renda mediana de 32.585$ mentre que les dones 26.688$. La renda per capita de la població era de 22.414$. Entorn del 13,3% de les famílies i el 19,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Història

Fou fundada des de les Bermudes el 1670 per William Sayle formant un centre continental per al seu comerç (les Bermudes només produïen vaixells i mariners). Del 29 de març a 12 de maig de 1780 fou atacada i finalment presa per les forces britàniques durant la Guerra de la Independència dels Estats Units.

## Fills il·lustres

* Robert Francis Furchgott (1916 - 2009) farmacòleg i bioquímic, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1998.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Charleston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Charleston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ Jarvis, Michael. In the Eye of All Trade (en anglès). Chapel Hill: University of North Carolina Press, 2010, p. 386–391. ISBN 9780807872840.
* ↑ Hough, Franklin Benjamin. The siege of Charleston: by the British fleet and army, under the command of Admiral Arbuthnot and Sir Henry Clinton, which terminated with the surrender of that place on the 12th of May, 1780 (en anglès). J. Munsell, 1867, p. 114.
# Tàngara de Delattre

La tàngara de Delattre (Tachyphonus delatrii) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars i vegetació secundària de les terres baixes de l'est d'Hondures, est de Nicaragua, Costa Rica, Panamà, oest i nord de Colòmbia i oest de l'Equador.

## Taxonomia

Arran anàlisis filogenètics s’ha proposat l’adscripció d’aquesta espècie al monotípic gènere Chrysocorypha Burns, Unitt et Mason, 2016.

## Referències

* ↑ «Tàngara de Delattre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ KJ Burns, P Unitt et NA Mason. 2016. A genus-level classification of the family Thraupidae (Class Aves: Order Passeriformes). Zootaxa 4088(3): 329–354
# Posta d'ous

Una posta és el grup d'ous produïts per animals ovípars i també s'anomena posta al procés de pondre l'ou (o ous) després de la fecundació. Moltíssimes menes d'animals, vertebrats i no vertebrats, fan postes. Algunes espècies formen agregacions d'ous, com ara els ocells, amfibis o rèptils, en un niu construït de manera més o menys complexa. Un cop feta la posta hi ha espècies que tenen cura dels ous un cop els ponen fins i tot després de descloure's alimentant i tenint cura de les cries, mentre que altres les abandonen deixant el desenvolupament dels ous a la seva sort. L'elecció del lloc de posta varia d'una espècie a una altra.
El nombre d'ous d'una posta varia molt entre espècies, de vegades fins i tot dins del mateix gènere. També pot diferir en una mateixa espècie a causa de molts factors incloent hàbitat,la salut, la nutrició, pressions de redacció, i l'època de l'any. La diversitat en la grandària de la posta també pot reflectir variació en l'òptim reproductiu. En ocells la mida de les postes pot variar en una espècie a causa de diverses característiques (edat i salut de la femella que fa la posta, la contribució del mascle a l'hora de subministrar aliments, i l'abundància de preses).
En ocells l'ornitòleg David Lack ha dut a terme molta recerca sobre la regulació de la mida de la posta fort mida. En espècies amb cries altricials va proposar que la mida òptima de la posta es determinava pel del nombre de cries que podia alimentar els pares fins a abandonar el niu.

## Galeria

* Femella de Miomantis caffra, una espècie d'insecte, realitzant la posta protegida mitjançant una ooteca
* Posta d'un tauró
* Navícula, una mena de posta, realitzada per espècies del gènere Culex
* Posta de Rana dalmatina en una bassa
* Femella de Python sebae protegint la seva posta
* Posta de cadernera (Sturnus vulgaris) en un niu
* Posta de l'amfibi Desmognathus fuscus

## Vegeu també

* Fresa de peix
* Oologia, estudi científic d'ous)
* Viviparisme

## Notes

* ↑ Lack, David (1947): The significance of clutch-size (part I-II). Ibis, 89: 302-352
* ↑ Lack, D. Ibis, 89, 2, 1947, pàg. 302–352. DOI: 10.1111/j.1474-919X.1947.tb04155.x.
* ↑ Leach, A. G.; van Dellen, A. W.; Riecke, T. V.; Sedinger, J. S. Ibis, 159, 3, 2017, pàg. 588–599. DOI: 10.1111/ibi.12475.
# Premi Unión de Actores a la millor interpretació protagonista de televisió

El Premi a la millor interpretació protagonista en la seva secció de televisió lliurat per la Unión de Actores entre 1991 i 2001 reconeixia la millor interpretació d'un actor o actriu principal dins d'una sèrie de televisió.
Des de l'edició de 2002, aquesta categoria es desdobla en:
* Millor actriu protagonista de televisió
* Millor actor protagonista de televisió

## Guardonats

| Any | Guanyadora | Sèrie de televisió |
| 2001 | Alicia Borrachero | Periodistas |
| 2000 | Blanca Portillo | 7 Vidas |
| 1999 | Javier Cámara | 7 Vidas |
| 1998 | Beatriz Carvajal | Compañeros |
| 1997 | Tito Valverde | Todos los hombres sois iguales |
| 1996 | Tito Valverde | Todos los hombres sois iguales |
| 1995 | Aitana Sánchez-Gijón | La Regenta |
| 1994 | Juanjo Puigcorbé | Villarriba y Villabajo |
| 1993 | Francisco Rabal | Una gloria nacional |
| 1992 | Fernando Rey | El Quijote de Miguel de Cervantes |
| 1991 | Diana Peñalver | Las chicas de hoy en día |

## Referències

* ↑ Todos los Premios Unión de Actores recaen en mujeres, El País, 1 de febrero de 1996
* ↑ Premios Unión de Actores 1994 a la web de la Unión de Actores
* ↑ El actor Manuel Aleixandre y las salas alternativas de teatro reinan en la noche de los cómicos, El País, 8 de febrero de 1994
* ↑ Premios Unión de Actores 1992 a la web de la Unión de Actores
* ↑ Premios Unión de Actores 1991 en la web de la Unión de Actores

## Enllaços externs

* Notícies sobre els Premis de la Unión de Actores y Actrices a El País
# Tapacul de Boa Nova

El tapacul de Boa Nova (Scytalopus gonzagai) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tapacul de Boa Nova». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Rectenna

Una rectenna (mot compost de les paraules angleses rectifying i antenna) és un tipus especial d'antena receptora que s'utilitza per convertir l'energia electromagnètica en electricitat de corrent continu (DC). S'utilitzen en sistemes de transmissió d'energia sense fil que transmeten potència per ones de ràdio. Un element rectenna simple consisteix en una antena dipol amb un díode de RF connectat a través dels elements dipols. El díode rectifica la CA induïda a l'antena per les microones, per produir potència CC, que alimenta una càrrega connectada a través del díode. Els díodes Schottky s'utilitzen normalment perquè tenen la caiguda de tensió més baixa i la velocitat més alta i, per tant, tenen les pèrdues de potència més baixes a causa de la conducció i la commutació. Les rectenes grans consisteixen en una sèrie de molts elements receptors d'energia, com ara antenes dipols.
La invenció de la rectenna a la dècada de 1960 va fer possible la transmissió d'energia sense fil a llarga distància. La rectenna va ser inventada l'any 1964 i patentada l'any 1969 per l'enginyer elèctric nord-americà William C. Brown, que la va demostrar amb un model d'helicòpter alimentat per microones transmesos des de terra, rebut per una rectenna adjunta. Des de la dècada de 1970, una de les principals motivacions per a la investigació de la rectena ha estat desenvolupar una antena receptora per a satèl·lits d'energia solar proposats, que recolliria l'energia de la llum solar a l'espai amb cèl·lules solars i la transmetria a la Terra com a microones a grans matrius de rectena. Una aplicació militar proposada és alimentar avions de reconeixement de drons amb microones emesos des del terra, cosa que els permet mantenir-se amunt durant llargs períodes.
En els darrers anys, l'interès s'ha tornat a utilitzar rectennes com a fonts d'alimentació per a petits dispositius microelectrònics sense fil. El major ús actual de rectennes és en etiquetes RFID, targetes de proximitat i targetes intel·ligents sense contacte, que contenen un circuit integrat (IC) alimentat per un petit element rectenna. Quan el dispositiu s'acosta a una unitat lectora electrònica, les ones de ràdio del lector són rebudes per la rectenna, alimentant l'IC, que transmet les seves dades al lector.

## Referències

* ↑ Guler, Ulkuhan. «A dual-mode passive rectifier for wide-range input power flow». A: 2017 IEEE 60th International Midwest Symposium on Circuits and Systems (MWSCAS) (en anglès), 2017, p. 1376–1379. DOI 10.1109/MWSCAS.2017.8053188. ISBN 978-1-5090-6389-5.
* ↑ «Rectennas» (en anglès). https://www.microwaves101.com.+[Consulta: 10 setembre 2022].
* ↑ , US 3434678 Microwave to DC Converter William C. Brown, et al, filed 5 May 1965, granted 25 March 1969
* ↑ «William C. Brown» (en anglès). Project #07-1726: Cutting the Cord. 2007–2008 Internet Science & Technology Fair, Mainland High School, 2012. [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ New Scientist, 87, 1209, 10-07-1980, pàg. 124–127. ISSN: 0262-4079 [Consulta: 30 març 2012].
# Radar Base

Radar Base és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 162 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Radar Base tenia 162 habitants, 51 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 14,8 habitants/km².
Dels 51 habitatges en un 49% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,9% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 23,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 21% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.531 $ i la renda mediana per família de 19.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 5.983 $. Aproximadament el 42,9% de les famílies i el 42,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Radar Base». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Radar Base». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Raúl Córdoba

Raúl Córdoba Alcalá (13 de març de 1924 - 17 de maig de 2017) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1950.

## Referències

* ↑ «1950 FIFA World Cup Brazil». Arxivat de l'original el 2011-10-25. [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Falleció Raúl Córdoba, portero campeón con Atlas y mundialista el 1950» (en castellà). Cronica.com.mx, 17-05-2017 [Consulta: 23 desembre 2017]. Arxivat 2017-06-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-06-25. [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Raúl Elías Ormeño

Raúl Elias Ormeño Pacheco (21 de juny de 1958) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1982.

## Referències

* ↑ Mundialistas chilenos
* ↑ Perfil a national-football-teams
# Ranxo Skywalker

El Ranxo Skywalker és un ranxo on es desenvolupen part de les operacions de l'empresa Lucasfilm. El ranxo va ser construït per George Lucas arran de l'èxit de les pel·lícules de La Guerra de les Galàxies i està situat en una zona aïllada però alhora oberta prop de Nicasio (Califòrnia), al Comtat Marin. El ranxo es troba al costat de la Lucas Valley Road, nom relacionat amb un propietari de terres de principis del segle XX que era de la zona, sense relació amb George Lucas. El ranxo no està obert al públic.
L'objectiu principal de les instal·lacions és el d'albergar l'estudi de mescla i gravació de so de les pel·lícules i sèries, a més de donar empara a les oficines corporatives de Lucasfilm. Altres propietats de Lucasfilm proporcionen efectes visuals i d'animació; a Skywalker es gestiona el so, la música, i serveis relacionats.

## Referències

* ↑ Strickler, Jeff. «Skywalker Ranch: George Lucas creates a magic world in real life». Minneapolis-St. Paul Star Tribune, 18-05-2002. Arxivat de l'original el 10 octubre 2007.

## Enllaços externs

* Ranxo Skywalker - Lloc web oficial
* Visita virtual del Stag Theater (anglès)
* Mapa de les terres del Skywalker Ranch Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.: de The Center For Land Use Interpretation Arxivat 2005-12-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Vista de Google map centrada en l'edifici principal (anglès)