OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Problema de la il·luminació

El problema de la il·luminació és un problema matemàtic resolt que va ser proposat per primera vegada a principis dels anys 1950 per Ernst Straus. Straus va preguntar si una habitació amb totes les parets cobertes per miralls es pot il·luminar sempre amb una font lluminosa sense que hi hagi ombres, permetent una reflexió repetida de la llum en els miralls. Alternativament, la pregunta es pot formular en termes propis del món del billar: suposant que es puga construir una taula de billar de la forma que es vulga, és possible trobar una forma tal que siga impossible introduir la bola de billar en un forat situat en un altre punt, assumint que la bola és puntual i no és afectada per la fricció de forma que continuï rebotant de forma indefinida a les parets?
Una solució, negativa, al problema va ser donada per primera vegada el 1958 per Roger Penrose amb la creació de l'habitació no il·luminable de Penrose a partir de formes el·líptiques. Utilitzant les propietats de l'el·lipse, va mostrar que existeix una habitació de parets corbades que sempre conté zones a l'ombra si se l'il·lumina amb una única font de llum.
L'any 1995 George Tokarsky va donar una solució per a una habitació poligonal de 26 costats, en la qual existia un punt no il·luminable. Posteriorment, el 1997 D. Castro va reduir el nombre de costats a 24. Tanmateix, aquest és un cas límit, ja que hi ha un nombre finit de punts foscos no il·luminables per a qualsevol posició de la font lluminosa. Si en comptes d'una font puntual, hi hagués una font extensa, l'habitació seria il·luminable.

## Referències

* 1 2 3 4 Weisstein, Eric W. «Illumination Problem». [Consulta: 22 abril 2013].
# Procediment mínimament invasiu

Els procediments mínimament invasius (també coneguts com a cirurgies mínimament invasives) engloben tècniques de cirurgia que limiten la mida de les incisions necessàries, reduint així el temps de cicatrització de ferides, el dolor associat i el risc d'infecció. La cirurgia per definició és invasiva i moltes operacions que requereixen incisions d'alguna mida s'anomenen cirurgia oberta. Les incisions realitzades durant la cirurgia oberta de vegades poden deixar grans ferides que poden ser doloroses i que triguen molt de temps a curar-se. Els avenços en les tecnologies mèdiques han permès el desenvolupament i l'ús regular de procediments mínimament invasius. Per exemple, la reparació endovascular d'aneurisma, una cirurgia mínimament invasiva, s'ha convertit en el mètode més comú de reparació d'aneurisma aòrtic abdominal als EUA a partir del 2003. El procediment implica incisions molt més petites que el corresponent procediment de cirurgia aòrtica oberta.
Els radiòlegs intervencionistes van ser els precursors dels procediments mínimament invasius. Utilitzant tècniques d'imatge, els radiòlegs van poder dirigir els instruments d'intervenció a través del cos mitjançant catèters en lloc de les grans incisions necessàries en la cirurgia tradicional. Com a resultat, moltes afeccions que abans requerien cirurgia ara es poden tractar amb aquests procediments.
Les tècniques de diagnòstic que no impliquen incisions, punxades a la pell o la introducció d'objectes o materials estranys al cos es coneixen com a procediments no invasius. Diversos procediments de tractament es classifiquen com a no invasius. Un exemple important d'un tractament alternatiu no invasiu a la cirurgia és la radioteràpia.

## Referències

* ↑ «Impact of hospital market competition on endovascular aneurysm repair adoption and outcomes.». J. Vasc. Surg., 58, 3, 01-09-2013, pàg. 596–606. DOI: 10.1016/j.jvs.2013.02.014. PMID: 23684424.
* ↑ Society of Interventional Radiology -- Global Statement Defining Interventional radiology. «Archived copy». Arxivat de l'original el 2011-07-28. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ Dorland's. Dorland's Illustrated Medical Dictionary. 32nd. Elsevier, 2012, p. 955. ISBN 978-1-4160-6257-8.
* ↑ Daniel Albert. Dorland's illustrated medical dictionary.. 32nd. Philadelphia, PA: Saunders/Elsevier, 2012, p. 1573. ISBN 978-1-4160-6257-8.
# Procediment sumaríssim

Un judici o procediment sumaríssim és un procés judicial en el que les diferents parts ordinàries del procediment s'acumulen en un sol acte i, generalment, en un sol moment, de tal manera que s'instrueix, s'aporten i valoren les proves, es jutja, es condemna i s'executa la sentència en brevíssim termini (unes hores). Aquest procediment extraordinari és el que se sol desenvolupar com a aparença de judici durant els Consells de Guerra en situacions de conflicte armat prop del front i baix imminent amenaça de l'enemic. S'ha utilitzat com a recurs per a l'execució d'opositors a règims totalitaris o en cops d'estat. Entre les seves característiques, a més de les esmentades, destaca l'absència de cap garantia per al detingut i jutjat, que ho pot ser igualment en rebel·lia.

## Referències

* ↑ «Procediment sumaríssim». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Procediment sumaríssim». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences

Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences, (abreujat Proc. Amer. Acad. Arts), va ser una revista amb descripcions botàniques que va ser editada per l'American Academy of Arts and Sciences i que es va publicar des de l'any 1846 fins al 1958 en 85 volums.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
# Quercus boyntonii

Quercus boyntonii és una espècie de roure en la família de les fagàcies (Fagaceae) i està dins de la secció dels roures blancs que són els roures blancs d'Europa, Àsia i Amèrica del Nord. Tenen els estils curts; les glans maduren en 6 mesos i tenen un sabor dolç i lleugerament amarg, l'interior de la gla té pèl. Les fulles no tenen de la majoria de pèls en els seus sòbuls, que solen ser arrodonits.

## Descripció

Quercus boyntonii és un petit arbre o arbre arbustiu, que pot créixer de 2 a 6 metres d'alçada. L'escorça és de color marró i escamosa. Les branques són de color marró clar, molt rizomatoses i els seus brots marrons, ovoides, lleugerament pubescents, de 2-4 mm. Les seves fulles fan 5-10 x 2-6 cm, oboval a oblanceolades, base cuneada, àpex és arrodonit, marges revolute amb 3 (-5) lòbuls pot profunds a prop de l'àpex. Les fulles són de color verd fosc per sobre, tomentós platejat o gris groguenc per sota; 6-8 parells de venes secundàries, pecíol 5-10 mm, lleugerament pubescents. Les seves flors surten a la primavera i els seus fruits són unes glans que fan 1-1,7 cm, ovoides, de color marró clar, glabres, que poden anar sols o en parelles. La tassa cobreix 1/2 o 1/3 de la gla, és tomentosa amb escales adpresos. Quercus boyntonii prefereix sòls sorrencs i ben drenats.

## Distribució i hàbitat

És un endemisme als Estats Units principalment a l'estat d'Alabama i Texas, on creixen arran de mar fins als 200 m.

## Taxonomia

Quercus boyntonii va ser descrita per Chauncey Delos Beadle i publicat a Biltmore Botanical Studies 1(1): 47–48. 1901

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
boyntonii: epítet atorgat en honor del botànic estatunidenc Frank Ellis Boynton.

### Sinonímia

* Quercus stellata var. boyntonii (Beadle) Sarg.

## Referències

* ↑ Nixon, Kevin C.; Muller, Cornelius H. «5c. Quercus Sect. Quercus Linneaus» (en anglès). Flora of North America. [Consulta: 1r juliol 2023].
* ↑ Arboretum), Emily Beckman (The Morton; Arboretum), Lisa Kenny (The Morton; Arboretum), Katherine Wenzell (The Morton. «IUCN Red List of Threatened Species: Quercus boyntonii», 11-03-2015. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Quercus boyntonii». [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Quercus boyntonii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ «Quercus boyntonii». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ «Quercus boyntonii». The Plant List. [Consulta: 9 juliol 2014].

## Vegeu també

* Característiques de les fagàcies

## Bibliografia

* Correll, D. S. & M. C. Johnston. 1970. Man. Vasc. Pl. Texas i–xv, 1–1881. The University of Texas at Dallas, Richardson.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 1997. Magnoliidae and Hamamelidae. Fl. N. Amer. 3: i–xxiii, 1–590.
* Small, J. K. 1933. Man. S.E. Fl. i–xxii, 1–1554. Published by the Author, New York.

## Enllaços externs

* Centre de Control de Conservació Mundial 1998. Quercus boyntonii. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Descarregat al 23 d'agost de 2007.
# Quercus bella

Quercus bella és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus bella és un arbre perennifoli que creix fins als 30 m d'alçada. Les branques estan en angle, pubescents i es converteixen en glabres. Les fulles fan 8-15 x 2-3,5 cm, lanceolades a oblongoel·líptiques, subcuriàcies, de color verd fosc brillant per sobre, glauc, a continuació sense pèl; cuneades la base, lleugerament oblics, àpex acuminat, marge serrat en apical mitjà, 11-13 parells de venes laterals planes per sota, criats sota; venes terciàries primes, evidents per sota. El pecíol és glabre d'1-2 cm. Les flors floreixen de febrer a abril. Les inflorescències femenines fan 1-2 cm. Les glans són aplanades d'1,5 cm de llarg x 2,5 cm de diàmetre; pubescents quan l'arbre és jove, però glabrescent. Les glans estan aparellades o van de tres en tres. La tassa de poca profunditat, 5 mm de llarg x 25-30 mm d'ample; la paret és fina d'1 mm que cobreix la base de la nou, amb 6-8 anells concèntrics irregularment denticulades en els marges. La cicatriu és impressionada, d'1-1,4 cm de diàmetre amb un estil persistent. Les glans maduren al cap d'1 any.

## Distribució i hàbitat

Quercus bella creix a les províncies xineses de Guangdong, Guangxii Hainan, a les muntanyes i turons de boscos humits, entre els 200 i 700 m.

## Taxonomia

Quercus bella va ser descrita per Chun i Tsiang i publicat a Journal of the Arnold Arboretum 28(3): 326–327. 1947.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
bella: epítet llatí que significa "bella".

## Referències

* 1 2 «Quercus bella». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ «Quercus bella». The Plant List. [Consulta: 18 juliol 2014].
* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. «Cyclobalanopsis bella» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 393. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «Quercus bella». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ A Epítets Botànics

## Enllaços externs

* Quercus bella a Tropicos.org
* Quercus bella a Flora of China
# Ramon Sempau i Barril

Ramon Sempau i Barril (Barcelona, 21 de febrer de 1868 - Barcelona, 22 de gener de 1910) fou un escriptor, advocat i periodista català.
Era fill de Josep Sempau i Berenguer (+1904) natural de Barcelona amb orígens familiars a Isil i de Rosa Barril i Garabou natural de Barcelona. Influenciat pel republicanisme federal i l'anarquisme, el 1896 formà part de la Colla del Foc Nou juntament amb Pere Coromines i Montanya, Jaume Brossa i Roger, Celestí Galceran i Carrer, Josep Roca i Capull, Bernat Rodríguez i Serra i Ignasi Iglesias i també de l'equip de redacció d'El Diluvio. En iniciar-se el procés de Montjuïc de 1896, per tal d'evitar ser jutjat a causa de les seves crítiques a l'actuació de les autoritats espanyoles a Cuba, hagué de fugir a França, on va demanar la nacionalitat francesa. Tanmateix, en fou expulsat per manifestar-se davant de l'ambaixada espanyola.
Després de visitar Londres i Brussel·les va tornar a Barcelona, on el 3 de setembre de 1897 i atemptà contra Narciso Portas Ascanio (el botxí de Montjuïc), tinent de la guàrdia civil i cap de la policia judicial de Barcelona i principal responsable de les tortures del procés de Montjuïc. Li disparà dos trets de revòlver però només el ferí. Fou jutjat en consell de guerra i condemnat a mort però la sentència no es va executar a causa de les discrepàncies en la sentència entre el capità general i el seu auditor. Quan els liberals guanyaren les eleccions generals espanyoles de 1898 decretaren que no podia ser jutjat per un tribunal militar. Aleshores un tribunal civil el va declarar innocent després de complir condemna de dos mesos i un dia per ús de nom fals.
Això va servir per a reavivar la memòria del procés de Montjuïc, sobre el que va escriure alguns llibres. Fou detingut un altre cop durant la vaga de tramviaires de 1901 i compartí cel·la a les bodegues del vaixell Pelayo amb altres anarquistes com Teresa Claramunt, José López Montenegro i Leopoldo Bonafulla. El 1905 col·laborà a la revista Occitània i traduí al castellà algunes obres de Lleó Tolstoi. A més escrigué El capitán Dreyfus. Un proceso célebre (1899); Los victimarios. Notas relativas al proceso de Montjuich (1900) o Esclavas del oro (Trata de blancas) (novel·la de 1902).
Mor solter als 41 anys a Barcelona el 22 de gener de 1910.

## Referències

* ↑ Joaquín Beltrán Dengra, El anarco-comunismo y la práctica terrorista en Barcelona y el enjuiciamiento por parte de la prensa de esta ciudad (1893-1897)
# Radiodifusió televisió digital per microones

La radiodifusió és la tecnologia amb la qual es transmeten els senyals a partir de la modulació d'ones electromagnètiques. Quan es parla de radiodifusió per microones es tracta, doncs, de la transmissió de senyals a partir d'ones electromagnètiques la freqüència de les quals es troba compresa entre 300 MHz i 300 GHz.
La radiodifusió per microones és coneguda per ser utilitzada en molts sistemes, com per exemple: el sistema de televisió analògica, que utilitza les bandes UHF i VHF, en la ràdio comercial o en el sistema GSM de telefonia mòbil.
En el cas de la radiodifusió per a la televisió digital es comencen a definir ara tres estàndards que utilitzen radiodifusió digital per microones.

## Estàndards

L'organització DVB defineix tres estàndards. En primer lloc utilitzant difusió terrestre, el DVB-MT que seria l'equivalent al DVB-T.
Després DVB-MC utilitzant MMDS (servei de distribució multipunt i multicanal), equivalent al DVB-C. Aquest treballa per sota dels 10 GHz.
I per acabar, DVB-MS, equivalent a DVB-S que utilitza MVDS (Sistema de distribució de video multipunt), que treballa per sobre de 10 GHz.

## Enllaços externs

* http://www.dvb.org/about_dvb/history/ Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* http://www.telecomabc.com/d/dvb-mds.html
# Quentin Dempster

Quentin Dempster és un periodista i escriptor australià.
Ha treballat de periodista durant 30 anys. Durant 20 dels quals ha treballat per l'Australian Broadcasting Corporation (Corporació de Radiodifusió australiana), un grup audiovisual públic de ràdio i televisió d'Austràlia. La seva contribució més important va ser la de descobrir i exposar un cas de corrupció policial a Queensland. Treballa a l'àmbit de la televisió.
Ell actualment resideix a Sydney i participa en el programa de notícies Lateline. El 2002 va guanyar el premi Walkley Award for Most Outstanding Cntribution to Journalism

## Bibliografia

* 1992 - Honest Cops
* 1997 - Whistleblowers
* 2000 - Death Struggle

## Enllaços externs

* Quentin Dempster
# Raúl Ruiz Matarín

Raúl Ruiz Matarín (Alacant, 25 de març del 1990) és un futbolista valencià format a l'Hèrcules CF i al Reial Madrid Castella, que juga com a davanter.

## Trajectòria

L'alacantí Raúl Ruiz va jugar 10 partits en Segona Divisió amb l'Hèrcules en la temporada 2008-09. En aquesta temporada va explotar com a jugador, en la qual mentre era jugador juvenil de tercer any va estar entrenant amb el primer equip, i alternà les seves actuacions en el Juvenil "A", Hèrcules B i Hèrcules. Tot això, sumat a la seva internacionalitat sub-19 i sub-21.

## Referències

* 1 2 3 «Perfil i estadístiques de Raúl Ruiz» (en anglès). transfermarkt.de. [Consulta: 4 setembre 2012].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Raúl Ruiz a la web oficial del Real Madrid» (en castellà).
# Raúl Salazar Santafé

Raúl Salazar Santafé (València, 3 de juny de 1982) és un humorista gràfic i il·lustrador valencià.
Des del 2012 col·labora cada setmana en la revista satírica El Jueves desenvolupant temes d'actualitat i costumisme, a més de la sèrie Las notas del Profesor Migraña. També ha participat en altres publicacions com Muy Interesante, Sensacine o les edicions digitals de Las Provincias i Levante-EMV, així com el webcòmic Aquí Jugó Salenko, dedicat al València CF.

## Obra

| Títol | Any | Tipus | Publicació |
| Las notas del Profesor Migraña | 2016 | Sèrie setmanal | El Jueves |
| Cómic para una edición financiera crítica | 2016 | Còmic | ADICAE |
| Glosario de términos financieros | 2016 | Diccionari il·lustrat | ADICAE |
| Secuelas Imposibles | 2018 | Llibre | Fandogamia |
| De Categoria (il·lustracions) | 2016 | Llibre il·lustrat | Editorial Sargantana |
| Les Boles del Drac (il·lustracions) | 2018 | Llibre il·lustrat | Bromera |
| Bestiari valencià (il·lustracions) | 2020 | Llibre il·lustrat | |

## Referències

* 1 2 «L’humorista gràfic Raúl Salazar». À Punt Directe. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ Polit, Paco. «Entrevista al humorista gráfico Raúl Salazar en Veus Fé-Cé». Veus FéCé, 02-12-2020. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Los dibujantes de ‘El Jueves’ ilustran un diccionario ilustrado editado por ADICAE».
# Ramón Mendezona Roldán

Ramón Mendezona Roldán (Rosario de Santa Fe, 3 de novembre de 1913 - Madrid, 14 de juny de 2001) fou un periodista i militant del PCE, també conegut com a Pedro Aldámiz, nom que va utilitzar en el seu exili d'Espanya durant el franquisme. Fill d'un marí de Mundaka, que desaparegué amb el seu vaixell quan Ramón tenia curta edat, va passar part de la seva infància en aquesta localitat, i més tard va estudiar a Logronyo.
Militant de la Unió de Joventuts Comunistes d'Espanya des de 1931, va formar part dels revoltats en la Revolució de 1934, sent processat i internat a la presó Model de Madrid i alliberat després del triomf del Front Popular. També va fundar els Cors i l'Orquestra Proletarios. Durant la Guerra Civil va ser delegat del Partit Comunista en el front del Jarama i col·laborador a diverses emissores de ràdio creades pel PCE a Madrid. Poc abans de finalitzar la guerra, en produir-se el cop del coronel Casado contra el govern Negrín, Mendezona va ser enviat pel partit als soterranis del Ministeri d'Hisenda, on tenia la seva seu el Consell Nacional de Defensa, creat per Casado per a intentar un arranjament que permetés la continuació del Front Popular. La seva gestió no solament fou inútil, sinó que està a punt de no poder sortir amb vida d'allí. Segons relatava, Casado li va dir "Mendezona, té vostè una somriure que l'afusellava ara mateix".
Després d'aconseguir escapar de Madrid, va arribar a València des d'on a bord d'un vaixell francès va arribar a Orà (Algèria). Allí les autoritats franceses l'internen en un camp de concentració des del qual, quan va ser posat en llibertat, va marxar a la Unió Soviètica, on va continuar la seva tasca periodística a la ràdio. Va treballar a Ràdio Moscou i més tard va exercir el càrrec de director de Ràdio Espanya Independent (més coneguda com "La Pirinenca") durant els últims 25 dels 31 anys d'existència d'aquesta emissora. També va col·laborar en la revista Mundo Obrero.
Membre del Comitè Central i de l'Executiu del Partit Comunista d'Espanya, a l'octubre de 1977 va tornar a Espanya, encara que no es va traslladar definitivament a aquest país fins a 1988. Va dedicar els últims anys de la seva vida a difondre la història i la labor de «La Pirinenca», amb l'objecte de mantenir la memòria històrica, i va col·laborar en la Fundació Dolores Ibárruri.

## Obres

* La Pirenaica. Historia de una emisora clandestina.. Edición del autor. 1981. ISBN 8430047867.
* La Pirenaica y otro episodios. Ed. Libertarias/Prodhufi. 1995. ISBN 8479542497.
# Ratanpur (Maharashtra)

Ratanpur és una població de l'estat de Maharashtra, a l'antic estat de Rajpipla a Rewa Kantha, a 25 km al nord-est de la ciutat de Broach, situada a 21° 24′ N, 73° 26′ E﻿ / ﻿21.400°N,73.433°E﻿ / 21.400; 73.433.
El 1705 els marathes van obtenir una notable victòria a Ratanpur sobre l'exèrcit mogol d'Aurangzeb manat per Safdar Khan Babi i Nagar Ali Khan. A pocs quilòmetres al sud-oest hi ha unes mines. Al cim d'un turo hi ha la tomba de Bawa Ghor, un santó que feia miracles, on se celebra un fira religiosa cada any.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Refugi Emilio Goeldi

El Refugi Emilio Goeldi (en portuguès, Refúgio Emílio Goeldi) és un refugi d'estiu de Brasil a l'Antàrtida. Està situat a l'illa Elefant, situada en el grup denominat illes Piloto Pardo de les Shetland del Sud.
Fou inaugurat l'any 1988. Depèn logística i administrativament de l'Estació Antàrtica Comandante Ferraz. Juntament amb el Refugi Astrònom Cruls, localitzat a l'illa Nelson, constitueix l'estructura de suport bàsic del Programa Antàrtic Brasiler a l'Antàrtida.
Va rebre el seu nom en homenatge al naturalista i zoòleg suís-brasiler Emílio Augusto Goeldi.
El refugi pot acomodar a 6 científics durant 40 dies. Està construït amb panells tipus sandwich recoberts amb fibra de vidre en la seva part interna, i amb resina a base polièster en la seva part externa. La seva àrea útil és de 14,7 m² i té dos petits annexos, un per servir de sanitari i dipòsit de materials, i un altre per a avantsala. L'aigua s'obté d'una llacuna propera. Les comunicacions són realitzades per un transmissor de radio alimentat per un petit generador.

## Referències

* ↑ XXIII RAPAL. Programa Antartico Brasileiro. Dirección Nacional del Antártico - Instituto Antártico Argentino, 2002, p. 3.
* ↑ ARQUITETURA NA ANTÀRTICA Pàg.

## Enllaços externs

* Fotografies del refugi
# Refugi Enric Pujol

El Refugi Enric Pujol, o Mont-roig "Enric Pujol" és un refugi de muntanya del terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà.
És a 2.288,7 m d'altitud, en el vessant sud-oest del Serrat de la Gallina, a prop de l'extrem sud-est de l'Estany Inferior de la Gallina.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Enllaços externs

* Més informació en la seva pàgina Web
# Regió de Katavi

Katavi és una de les trenta regions administratives en les quals està dividida la República Unida de Tanzània. Va ser creada l'any 2012.
La seva principal població és la ciutat de Mpanda.

## Districtes

Aquesta regió es troba subdividida internament en dos districtes:
* Nsimbo
* Mpanda

## Territori i població

La regió de Katavi té una extensió de territori que abasta una superfície de 45,843 quilòmetres quadrats. A més aquesta regió administrativa té una població de 564,604 persones. La densitat poblacional és de 12 habitants per cada quilòmetre quadrat de la regió.

## Referències

* ↑ Staff «Tanzania: State Gazettes New Regions, Districts». Daily News [Dar es Salaam, Tanzania], 09-03-2012. Arxivat 23 August 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-08-23. [Consulta: 5 març 2015].
* ↑ «Postcodes: Katavi Region 50000». Arxivat de l'original el 2012-08-28. [Consulta: 5 març 2015].
# Rentaülls

Un rentaülls és un recipient amb dues fonts verticals per on surt aigua directa als ulls, utilitzat per a netejar els ulls quan hi ha caigut alguna substància.
Els rentaülls consten de dos ruixadors o filtres, separats entre 15 i 20 cm, que aporten el cabal suficient per rentar els ulls o la cara i que s'accionen mitjançant un accionador dempeus (pedal) o de colze. Els rentaülls solen estar integrades amb les dutxes de seguretat i situades a menys de 10 segons de la posició de treball d'un operador que desenvolupa el seu treball emprant substàncies o que comporten un risc especial. En qualsevol cas, el doll d'aigua ha de ser de baixa pressió per no produir dolor i amb aigua temperada.

## Referències

* ↑ «Rentaülls». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Directiva 92/58/CEE.