OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mélanie Hahnemann

Marie Melanie d'Hervilly Gohier Hahnemann (2 de febrer de 1800 - maig de 1878) va ser una homeópata i metgessa francesa. Es va casar el 1835 amb Samuel Hahnemann, sent la seva segona esposa.
Nascuda en el si d'una família noble francesa, després de barallar-se amb la seva mare va sortir de casa i es va anar a viure amb el seu professor de pintura, Guillaume Guillon Lethière el 1815. Durant l'epidèmia de còlera del 1932, a París, es va interessar per l'homeopatia. El 1834, va visitar Hahnemann i un any després es van casar. Va obrir una clínica a París i el va ajudar. Es formà a la The Allentown Academy of Homeopathic Healing Art als Estats Units.

## Referències

* ↑ Melanie Hahnemann Wholehealthnow Arxivat 2011-07-08 a Wayback Machine. Consulta 13 de febrer del 2017
# Bayo

Bayo és el nom dels següents personatges:
* Alberto Bayo Giroud (Camagüey, Cuba, 1892 - L'Havana, 1971), militar i escriptor espanyol
* Chimo Bayo (València, 1961), discjòquei, músic, productor, presentador i artista
* Manuel Bayo Marín (Terol, 1908 -Saragossa, 1953, il·lustrador i humorista gràfic aragonès
* María Bayo (Fitero, 1961), soprano navarresa
# Acèsies

Acèsies (en llatí Acesias, en grec Ακεσίας) fou un metge grec probablement del segle iv aC. Segons Aristòfanes va originar el proverbi "Acèsies el va curar" Ἀκεσίας ἰάσατο.
Era considerat l'únic metge que podia curar als malalts que empitjoraven després de ser tractats per altres metges, segons s'esmenta a la Suda (Suides), i en fan referència tanmateix Plutarc i Miquel Apostoli.
És probablement el mateix personatge esmentat per Ateneu com un escriptor grec que va escriure un llibre sobre cuina anomenat ὀψαρτυτικά, però no és segur del tot.

## Referències

* ↑ Acesias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 7
# Alfredo Sánchez Benito

Alfredo Sánchez Benito (Madrid, 6 de desembre de 1972) és un exfutbolista que va destacar en les files del CD Leganés i CA Osasuna entre d'altres clubs. Es va retirar del futbol com a jugador el 2008. Posteriorment ha fet d'entrenador de futbol.

## Carrera

Alfredo va començar a jugar futbol en equips menors de Madrid fins que va donar el salt a un equip professional el 1993, quan recala en el CD Leganés. En el seu primer any va començar en el filial. No obstant això, aquell mateix any els seus entrenadors es fixen en ell i comença a ser convocat per a partits del primer equip, amb el qual arribaria a jugar 12 partits en la seva temporada de debut. A partir d'aquí va començar una carrera en progressió en la qual va aconseguir convertir-se en un dels jugadors clau de l'equip pepiner.
El 1998 Alfredo es marxa al CA Osasuna. Després de ser un dels jugadors clau en l'ascens de l'equip pamplonés a Primera Divisió, es va mantenir en la plantilla com un dels jugadors importants del conjunt. Allí va romandre 6 temporades, fins que el 2004 va ser traspassat pel club a l'Elx CF.
El 2007 abandona Elx per a recalar en les files del Benidorm CD on coincideix amb el seu anterior entrenador a Elx, Luis García Plaza, i va esdevenir un dels referents que va dur al club a disputar playoffs per l'ascens, encara que finalment no ho va assolir. En total, ha sumat més de 400 partits entre Primera i Segona Divisió.
Alfredo Sánchez es va retirar del futbol com a jugador l'any 2008, tornant al CA Osasuna per a exercir les labors d'ajudant tècnic i tercer entrenador, juntament amb Ziganda i Andoni Goixoetxea, i posteriorment al costat de José Antonio Camacho.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Gegantons Torradet i Gresca

Els gegantons Torradet i Gresca són dues figures de la Vila de Gràcia que formen part de l'Associació Geganters de Gràcia i representen moments diferents de la festa major del barri. En Torradet és un sol i simbolitza la llum i la calor de les activitats diürnes; la Gresca, en canvi, és una lluna i ens fa pensar en les activitats nocturnes de la festa. Els noms foren escollits per votació popular entre els nens i nenes de les escoles gracienques.
La iniciativa de construir els gegantons fou de la Federació Festa Major de Gràcia (en l'actualitat: Fundació Festa Major de Gràcia), que volia unes figures que poguessin desfilar pels carrers guarnits els dies de festa. Abans de fer-los, doncs, n'estudiaren molt bé l'alçada perquè poguessin passar pertot arreu. També els volgueren fer lleugers perquè els poguessin menar els geganters més joves. Els noms van ser escollits entre els nens i les nenes de les escoles del barri.
En Torradet i la Gresca són obra de l'artista Àngels Jutglar, que els feu a partir d'un disseny de Mercè Galí. Els enllestí el 1999 i el 16 d'agost d'aquell any, durant l'acte de l'ofrena a sant Roc es van passejar per tots els carrers guarnits per primer cop. L'any 2017 coincidint amb el Bicentenari de la Festa Major de Gràcia (1817-2017) s'estrenaren nous vestits adequant-se més al disseny original, així com unes arracades i un collaret nou per a la Gresca.
Cada any, un dels dies de la Festa Major de Gràcia els dos gegantons passegen sota alguns dels guarnits celebrant així la Passejada dels Gegantons.
A més de tenir un pes important dins el programa festiu gracienc, són amfitrions, amb les altres figures de la colla, de la Trobada Biennal de Gegants de Gràcia, de periodicitat biennal i que se celebra durant la primera quinzena de maig dels anys parells. També surten de tant en tant per participar en celebracions i cercaviles de la ciutat i de tot el país, sempre portats per la Colla Gegantera de Gràcia.
Els dos gegantons surten a passejar al costat dels Gegants de Gràcia (Pau i Llibertat), els Gegantons Pepitu Campanar, Gegantó Torres i el Pepitet i els Capgrossos de Gràcia; tots són portats per l'Associació Geganters de Gràcia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Gegantons Torradet i Gresca». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 «Protocol Festiu de la Vila de Gràcia». Ajuntament de Barcelona (Districte de Gràcia), 03-06-2011. [Consulta: 28 desembre 2012].
# Con Martin

Cornelius Joseph Martin (20 de març de 1923 - 24 de febrer de 2013) fou un futbolista irlandès de la dècada de 1940.
Començà practicant el futbol gaèlic.
Fou internacional amb la selecció d'Irlanda unificada (IFA) i amb l'Estat Lliure d'Irlanda (FAI). Pel que fa a clubs, defensà els colors de Drumcondra, Glentoran, Leeds United i Aston Villa.

## Palmarès

Futbol gaèlic
Dublin
* Leinster Champions: 1
** 1941
Futbol
Drumcondra
* FAI Cup: 1
** 1946

## Referències

* ↑ The Dubs, Page 3-4, Seán Óg Ó Ceallacháin, Gill and Macmillan 2006
* ↑ The Boys In Green - The FAI International Story (1997): Sean Ryan
* ↑ www.fai.ie
* ↑ Northern Ireland's Footballing Greats
* ↑ www.footballpoets.org Arxivat 6 October 2007$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Leeds United fansite Arxivat 14 December 2006$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Leeds United One Goal Wonders
# Noia (la Corunya)

Noia és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca de Noia.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 9.791 | 10.975 | 12.118 | 14.126 | 14.481 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Santa María de Argalo
* Barro (Santa Cristina)
* Boa (San Pedro)
* Noia (San Martiño)
* O Obre (Santa Mariña)
* Roo (Santa María).

## Noiessos famosos

* Antón Avilés de Taramancos (Xosé Antón Avilés Vinagre), escriptor i polític (1935-1992). Homenatjat al Día das Letras Galegas de 2003.

## Galeria d'imatges

* Església principal
* Ajuntament
* Carrer
* Riu Traba
* Antón Avilés de Taramancos
* Làpides a l'església del cementiri

## Referències

Viccionari
# Blida

Blida (àrab: البليدة, Bulayda = 'Petita vila') és una ciutat d'Algèria a 51 km al sud-est d'Alger, capital de la província de Blida. La paraula bulayda és un diminutiu de belda ('vila'). Està situada a la plana de la Mitidja, a la riba dreta del uadi el-Kebir (Wad el-Kebir), afluent del Chiffa.

## Història

No consta l'existència de cap ciutat al seu lloc en èpoques antigues. Únicament, a l'edat mitjana, s'esmenta una ciutat de nom Mitidja que s'ha identificat amb Blida, i que fou destruïda pels Banu Ghaniya al començament del segle xiii.
La ciutat sota el nom de Bulayda sorgeix el 1535, fundada per un religiós de nom Sidi Ahmed al-Kabir; la van poblar els seus deixebles i andalusins procedents de Tipasa, fugint dels atacs dels cabilencs de Chenoua; la regió pertanyia a la tribu dels Ulad Sultan, que la van cedir al religiós. Va rebre la protecció de Khair ed-Din Barba-rossa. El beglerbegi d'Alger la va convertir en una veritable ciutat i la va dotar amb una mesquita, un hamman i altres serveis. Els andalusins la van fer prosperar plantant tarongers i aplicant els mètodes de rec que havien conegut al seu país d'origen. La ciutat fou part de les terres de Dar al-sultan, és a dir, les terres directament administrades pel governador d'Alger, que hi tenia com a representant un hakim d'origen turc; una guarnició de geníssers es va establir a la ciutat. Alguns ciutadans d'Alger hi van construir residències de plaer. Va patir alguns terratrèmols, el més greu el del 1825, que la van destruir quasi totalment, però sempre es va refer. El 1830, la van ocupar breument els francesos, però la van abandonar i va quedar com a territori independent sota els govern dels hakims; fou definitivament ocupada el 1839. El 1867, va patir un altre terratrèmol greu. La ciutat tenia sis portes principals (que ja no existeixen, però el nom s'ha conservat en carrers o places):
* Bab el-Rahba
* Bab el-Zair
* Bab el-Khouikha
* Bab el-Sebt
* Bab el-Zaouia
* Bab el-Kbour
Fou lloc d'exili de l'exrei de Dahomey (abril del 1906), Behanzin que hi va morir el desembre del 1906.

## Referències

* 1 2 «Arab Market, Blida, Algeria», 1899. [Consulta: 25 setembre 2013].
# Acèstor

Acèstor és el nom dels següents personatges:
* Acèstor (grec antic: Ἀκέστωρ), 'guaridor', és un dels sobrenoms del déu Apol·lo.
* Acèstor, de sobrenom Sacas (Σάκας), és també un poeta tràgic grec d'Atenes contemporani d'Aristòfanes, probablement d'origen traci o misi.
* Acèstor fou també un escultor esmentat per Pausànies, que va fer l'estàtua d'Alexibi, un natiu d'una ciutat d'Arcàdia campió de pentatló als jocs olímpics. Acèstor va néixer a Cnossos, on va ser escultor i va treballar amb el seu fill Amfió, un altre escultor (que vivia vers el 450 aC)
# Club Deportivo Everest

El Club Deportivo Everest és un club de futbol de la ciutat de Guayaquil (Equador).
Va ser fundat el 2 de febrer de 1931 amb el nom Círculo Deportivo Everest.

## Palmarès

* Campionat equatorià de futbol:
** 1962
* Campeonato Profesional de Guayaquil
** 1960

## Referències

* ↑ «Ecuador - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Estadísticas Primera Categoría Serie "A"» (en castellà). Ecuadorian Football Federation. Arxivat de l'original el 2010-07-23. [Consulta: 22 maig 2010].
* ↑ Ávila Villagómez, Esteban. «Ecuador – Champions Costa». RSSSF, 29-12-2000. [Consulta: 8 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Sitio Oficial del Club Deportivo Everest (castellà)
# Bell Buckle

Bell Buckle és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 391 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bell Buckle tenia 391 habitants, 167 habitatges, i 105 famílies. La densitat de població era de 314,5 habitants/km².
Dels 167 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.188 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.417 $ mentre que les dones 15.556 $. La renda per capita de la població era de 16.235 $. Entorn del 8,2% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bell Buckle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bell Buckle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Berndlehmannita

La berndlehmannita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al supergrup de l'espinel·la.

## Característiques

La berndlehmannita és un sulfur de fórmula química Cu(CrV)S₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juny de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Geològic de la Xina, a Pequín (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: GMCTM2024001, i al Departament de Ciències de la Terra i Recursos de Universitat de Geociències de la Xina, també a Pequín, amb el número de catàleg: CUGB-ZC-001.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de vanadi de Zhongcun, situat al comtat de Shanyang, dins la prefectura de Shangluo (Shaanxi, República Popular de la Xina). Aquest dipòsit és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Berndlehmannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 18 agost 2024].
# Llista de possessions, cases pageses i finques de Sa Pobla

Possessions, cases pageses i finques de Sa Pobla
* Possessió i cases de Talapi.
* Possessió Son Ferragut (1846)
* Possessió de Son Cladera (S.XVI)
* Possessió Sa Llebre (S.XVI)
* Possessió de Son Sabater (S.XVI).
* Possessió de Son Tut (S.XIX)
* Possessió de S'Obac (S.XV)
* Possessions de Gaietà Gran (S.XIV) i de Gaietà Petit (S.XIX)
* Casa Pagesa de Ca'n Fornari (pertanyia a la possessió de Talapi)
* Casa Pagesa de Sa Canova.
* Casa Pagesa de Sa Marjal.
* Casa Pagesa Son Amer.
* Casa Pagesa de Son Carritxer.
* Cases de Pagèsos Ca'n Capelli.
* Cases de Crestatx (SS. XVIII-XIX
* Molinàs de Crestatx.

## Referències

* ↑ ajalgaida.net
# Adam Steigleder

Adam Steigleder (Stuttgart, 19 de febrer de 1561 $^{(Gregorià)}$ - Stuttgart, 8 de novembre de 1633) fou un organista i compositor alemany.

## Biografia

Adam Steigleder va ser el tercer fill d'Utz Steigleder († 1581), organista de la cort i del monestir a Stuttgart. Steigleder va estudiar amb Simon Lohet entre 1575 i 1578 i va poder continuar els seus estudis a Roma del 1580 al 1583 gràcies a una beca del duc Ludwig von Württemberg. El 1583 Steigleder es va convertir en organista a la col·legiata de Stuttgart i el 1586 va rebre una llicència de viatge, que possiblement va utilitzar per a estudis posteriors a Roma. La informació biogràfica torna a estar disponible el 1592: després del seu casament al juny a Stuttgart, es pot verificar com a organista a la sala "Michaelskirche Schwäbisch" a partir d'octubre. El 1595, després d'una reeixida audició, es va convertir finalment en l'organista de la "Ulm Minster" (1595-1625). El 1625 va tornar a Stuttgart.

## Obra

Les úniques composicions supervivents d'Adam Steigleder són un passamezzo amb tres variacions i un tocata primi toni. Una tercera obra, una Fuga colorata tramesa sota el seu nom, que figura a Johann Woltz: Nova musices organicae Tabulatura (Basilea, 1617), prové possiblement de Giovanni Gabrieli.
El fill d'Adam Steigler, Johann Ulrich Steigleder, també va ser compositor i organista, entre d'altres, a la col·legiata de Stuttgart.

## Referències

* ↑ https://musicalics.com/en/node/95577
* 1 2 3 https://www.encyclopedia.com/arts/dictionaries-thesauruses-pictures-and-press-releases/steigleder

## Bibliografia

* Theodore Baker (1851-1934), Alain Paris i Marie-Stella Pâris, Biographical Dictionary of Musicians, R. Laffont,1995( ISBN 2-221-90103-7, 978-2-221-90103-8 i 2-221-06510-7 , OCLC 896013421 )

## Enllaços externs

* https://www.bmlo.uni-muenchen.de/s1748/Steigleder
* http://www.hermann-keller.org/content/aufsaetzeinzeitschriftenundzeitungen/1942johannulrichsteigleder.html
* https://www.deutsche-biographie.de/131948776.html
# Albert Folch i Pi

Albert Folch i Pi (Barcelona, 10 de desembre de 1905 - Ciutat de Mèxic, Mèxic, 1993) fou un metge català, fill de Rafael Folch i Capdevila i de Maria Pi Ferrer. Germà de Frederic Folch i Pi, Núria Folch i Pi, i de Jordi Folch i Pi.

## Biografia

El 1926 es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona i després de fer el doctorat a Madrid va col·laborar amb August Pi i Sunyer a l'Institut de Fisiologia, on va realitzar investigacions sobre electrocardiogrames i el metabolisme dels hidrats de carboni.
El 1934 fou nomenat professor ajudant de Malalties de Nutrició a la Universitat de Barcelona, alhora que exercia com a metge i estudiava tècniques de laboratori. També fou membre de la Junta Directiva de la Facultat de la Universitat Autònoma de Barcelona i militant de la Unió General de Treballadors.
Durant la guerra civil espanyola fou comandant metge de l'Exèrcit Popular de la República i cap dels Serveis d'Investigació Biològica. Durant el conflicte investigà amb el tinent coronel mèdic Joaquín D'Harcourt noves tècniques en la cura oclusiva de les ferides de guerra, així com els efectes de la sulfamida en les ferides i les lesions produïdes per la congelació d'extremitats durant la batalla de Terol.
En acabar el conflicte marxà a França, on la seva experiència en el tractament de ferides de guerra el va facilitar la seva contractació com a professor de fisiologia i farmacologia a la Universitat de Tolosa de Llenguadoc. El març de 1942 marxà cap a Mèxic a bord del vaixell Nyassa. A Mèxic fou professor de farmacologia a l'Institut Politècnic Nacional, on en serà catedràtic de 1945 a 1988, i posteriorment treballà als laboratoris IQFA.

## Obres

* Los dos cerebros (1966)
* Mesers, lasers i medicina (1966)
* Proteínas plásmicas e inmonoglobulinas (1967)
* Receptoras (1980)
* Prostaglandinas en clínica patología (1982)
* El sistema internacional de unidades (1983)

## Bibliografia

* Vicenç Riera i Llorca (1994) Els exiliats catalans a Mèxic, Editorial Curial, Barcelona p.272

## Referències

* ↑ «Registre de Naixements. 1905. Registre núm.12348. Jutjat Universitat.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 10-12-1905. [Consulta: 23 març 2020].

## Enllaços externs

* Albert Folch i Pi | Galeria de Metges Catalans
* El redreç estroncat: Exili de 1939: Exili exterior Arxivat 2011-09-09 a Wayback Machine.
# Giovanni Ambrogio Biffi

Giovanni Ambrogio Biffi (Milà, segle xvi - segle xvii) és autor d'un poema en vuit cants en octaves, La risorgente Roma, escrit el 1911. Però la seua obra més notable és un breu tractat en milanés, el Prissian da Milan della parnonzia milanesa, publicat conjuntament amb el Varon Milanes de Giovanni Capis el 1606 per l'editor Giovanni Giacomo Como. Segons aquest, Biffi va escriure aquest opuscle arran del requeriment d'alguns gentilhomes que li van demanar una explicació sobre la pronúncia milanesa, per a saber com calia llegir exactament els vocables discutits de l'obra de Capis, editada per primera vegada anteriorment per Bartoli a Pavia. Després fou pregat de posar aquesta explicació per escrit, a fi de poder-la incloure com a apèndix en l'edició milanesa del Varon milanes del 1606.
El text de Biffi constitueix la primera descripció fonològica del milanés, fins i tot la primera del seu gènere sobre un dialecte a Itàlia. Més que per les consideracions sobre l'origen del milanés i del florentí, és interessant per l'aplicació excepcionalment rigorosa i coherent a la fonètica milanesa d'un tipus de descripció fonològica no practicat fins llavors de manera sistemàtica, amb un criteri que fou recuperat i elaborat científicament per la lingüística del segle xx.

## Obres
### Manuscrits

* Trattato di varie erudizioni.
* Consiglio sopra la cognizione delle anticaglie.
* Instituzione delle antiche dignità.
* Discorso sopra il fuoco perpetuo delle vestali.
* Opuscoli vari d'Erycius Puteanus, traduïts del llatí a l'italià.

### Obres impreses

* Quatre composicions poètiques en Gherardo Borgogni, Muse toscane di diversi nobilissimi ingegni, Bèrgam, 1594, p. 51r - 52r.
* Prissian da Milan della parnonzia milanesa, en apèndix a Giovanni Capis, Varon milanes de la lengua da Milan, Milà, 1606, p. 55-68.
* La Risorgente Roma, Milà, 1610. Una segona edició a Milà el 1611, dedicada al conestable de Castella.
* Versi, Milà, 1616.

## Referències

* ↑ Borsieri, Girolamo. Il Supplimento della Nobiltà di Milano, p. 37-38. , en apèndix a Morigi, P. La Nobiltà di Milano.
* ↑ «Biffi, Giovanni Ambrogio». Dizionario Biografico degli Italiani. Vol. 10, 1968.
* ↑ Salvioni, Carlo. Fonetica del dialetto moderno della città di Milano. Saggio linguistico. Torí: Ermanno Loescher, 1884, p. 23 i passim.
# Consell per a la Unió Econòmica Àrab

El Consell per a la Unió Econòmica Àrab (CAEU) (àrab: مجلس الوحدة الاقتصادية العربية, Majlis al-Waḥda al-Iqtiṣādiyya al-ʿArabiyya) és un consell fundat per Egipte, l'Iraq, Jordània, Kuwait, Líbia, Mauritània, Palestina, l'Aràbia Saudita, el Sudan, Tunísia, Síria, els Emirats Àrabs Units i el Iemen el 30 de maig de 1964, després d'un acord de l'any 1957 del Consell Econòmic de la Lliga Àrab.
Segons l'acord aprovat el 3 de juny de 1957, el Consell per a la Unió Econòmica Àrab vol «organitzar i consolidar relacions econòmiques entre els Estats de la Lliga Àrab amb fonaments que siguin consistents amb els seus enllaços naturals i històrics; i proveir les millors condicions per permetre aflorar les seves economies, desenvolupant els seus recursos i assegurant la prosperitat dels seus països.»

## Referències

* ↑ Jovanovic, M. N., ed. International Handbook on the Economics of Integration. Edward Elgar Publishing, 2011, p. 508
* ↑ «The Economic Unity Agreement Among States the Arab League». Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 3 gener 2015].