OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uruguai (desambiguació)

«Uruguai o Uruguay» té aquests significats:
* Toponímia:
** Uruguai, país d'Amèrica del Sud
** Estat Oriental de l'Uruguai, república legalment vigent des de 1830 fins al 1919
** riu Uruguai, curs fluvial d'Amèrica del Sud entre l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai
** Uruguai (departament), divisió administrativa de la província argentina d'Entre Ríos
** Estació d'Uruguay, estació de metro de Milà, Itàlia
** Concepción del Uruguay, ciutat de la província argentina d'Entre Ríos
* Organitzacions:
** ORT Uruguai, universitat privada de l'Uruguai
** Universitat del Treball de l'Uruguai, institució d'ensenyament públic de l'Uruguai
** Selecció de futbol de l'Uruguai
** Assemblea Uruguai, sector del partit polític uruguaià d'esquerra Front Ampli, creat el 1994
* Miscel·lània:
** Uruguay (vaixell), vaixell-presó, famós durant la guerra civil espanyola
** Ronda Uruguai, acord de comerç internacional signat per 117 països el 1986
Viccionari
# Uruguai als Jocs Olímpics

L'Uruguai participà per primera vegada als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924, i des d'aquell moment envia atletes per a competir als Jocs Olímpics d'estiu cada quatre anys, excepte el 1980, durant el boicot. L'Uruguai participà en els Jocs Olímpics d'Hivern una vegada, el 1998.
Els atletes uruguaians van guanyar un total de deu medalles, amb dues medalles d'or en futbol.
El Comitè Olímpic Nacional de l'Uruguai fou creat el 1923 i va ser reconegut pel Comitè Olímpic Internacional el mateix any.

## Medalles

Medalles per esport :
| Jocs Total Pequín 2008 0 0 0 0 Sydney 2000 0 1 0 1 Tòquio 1964 0 0 1 1 Melbourne 1956 0 0 1 1 Helsinki 1952 0 0 2 2 Londres 1948 0 1 1 2 Los Angeles 1932 0 0 1 1 Àmsterdam 1928 1 0 0 1 París 1924 1 0 0 1 Total 2 2 6 10 | Medalles per esport Esport Total Futbol2002 Rem0134 Ciclisme0101 Basquetbol0022 Boxa0011 Total22610 |

## Classificats

| Jocs | Núm. de classificats |
| Sydney 2000 | 16 |
| Atenes 2004 | 16 |

## Referències

* ↑ (anglès) "Olympic Medal Winners". Comitè Olímpic Internacional. Consultat 18/12/2007.
* ↑ (castellà) Comitè Olímpic Uruguaià. Consultat 01/04/2008.

## Vegeu també

* Uruguai als Jocs Panamericans

## Enllaços externs

* Comité Olímpico Uruguayo (C.O.U.) Arxivat 2014-05-16 a Wayback Machine. - Comitè Olímpic Uruguaià (castellà)
* (ed.) Berlioux, Monique (Març 1979) Uruguay and Olimpism (PDF) Arxivat 2010-08-09 a Wayback Machine. - Olympic Review (Lausana: Comitè Olímpic Internacional) (137): pàgs. 168–176. (anglès)
# VTK

El kit d'eines de visualització (amb acrònim anglès VTK, Visualization Toolkit) és un sistema de programari de codi obert per a gràfics per ordinador en 3D, processament d'imatges i visualització científica.
VTK es distribueix sota la llicència de 3 clàusules BSD aprovada per OSI.
VTK consta d'una biblioteca de classes C++ i diverses capes d'interfície interpretades, com ara Tcl/Tk, Java i Python. El conjunt d'eines està creat i recolzat per l'equip de Kitware. VTK admet diversos algorismes de visualització que inclouen: mètodes escalar, vectorial, tensor, textura i volumètric; i tècniques de modelatge avançades com ara: modelatge implícit, reducció de polígons, allisament de malla, tall, contorns i triangulació de Delaunay. VTK té un marc de visualització d'informació, té un conjunt de ginys d'interacció 3D, admet el processament paral·lel i s'integra amb diverses bases de dades i conjunts d'eines GUI com Qt i Tk. VTK és multiplataforma i s'executa a les plataformes Linux, Windows, Mac i Unix. El nucli de VTK s'implementa com un conjunt d'eines C++, que requereix que els usuaris creïn aplicacions combinant diversos objectes en una aplicació. El sistema també admet l'embolcall automàtic del nucli C++ a Python, Java i Tcl, de manera que les aplicacions VTK també es poden escriure utilitzant aquests llenguatges de programació.

## Referències

* ↑ Visualization Handbook, Academic Press, 2005, ISBN 012387582X, Chapter 30: the Visualization Toolkit
* ↑ «Files · v8.1.1 · VTK / VTK» (en anglès). GitLab.
* ↑ Visualization Handbook, Academic Press, 2005, ISBN 012387582X, Chapter 30: the Visualization Toolkit
# Uran

Uran (marathi: उरन) és una ciutat dels suburbis de Bombai, a l'anomenat Navi Mumbai (Nou Bombai), al districte de Raigad, al sud-est de Bombai a la riba del rierol Thane. Està qualificada com a zona econòmica especial. Disposa d'una base naval a la rodalia a Mora Gaon i una planta de gas i petroli. També proper el temple de Ratneshwari al poble de Jaskhar i alguns altres temples. A la vella Uran, coneguda com a Karanja, hi ha un fort portuguès. Al cens del 2011 tenia 30.439 habitants.

## Història

Va estar sota domini dels silahares al segle xii i aleshores era prospera. Va estar després sota domini portuguès dins la província de Bassein, del 1530 al 1740; els portuguesos hi van construir diversos forts, destacant el d'Uran i un altre al pic del sud. La guarnició portuguesa permanent era de 100 homes. Encara resten ruïnes de diversos edificis portuguesos; des de 1535 va estar al càrrec dels franciscans i el 1613 fou teatre d'una gran revolta; el 1670 va ser saquejada per un cap maratha; finalment els marathes la van conquerir el 1737; el 1774 la van ocupar els britànics.

## Llocs interessants

* Puig de Dronagiri.
* Puig del sud amb fort portuguès, església, temple a la roca i reserva d'aigua.
* Puig Kharavli (al nord); a l'est, al costat del puig, una capella budista excavada a la roca.
* La vila vella d'Uran, amb la fortalesa i esglésies portugueses.
* Església en ruïnes a Sheva.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
Viccionari
# Vaie

Vaie (arpità Vàjes) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 1.349 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Chiusa di San Michele, Coazze, Condove i Sant'Antonino di Susa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Lionello Gioberto | Llista cívica |
# Verdana

Verdana és una font tipogràfica del tipus de pal sec de gran llegibilitat, comissionada per Microsoft i dissenyada per Matthew Carter. Verdana és una font que neix de la mà de Microsoft el 1996 amb la intenció de disposar d'un tipus de lletra de fàcil visualització i lectura sobre els monitors. El seu creador va ser Mattew Carter. Va ser publicada a 1996 i s'instal per defecte en tot sistema Macintosh i Windows. Atès que és part del paquet de "fonts web" i que ha estat disponible per a la descàrrega gratuïta des del lloc de Microsoft per molts anys, moltes instal·lacions de Linux i altres Unix també la utilitzen.
Sovint se la considera una excel·lent font tipogràfica per a la lectura a la pantalla del monitor, per al que va ser concebuda. Ja que s'instal·la a la majoria de les computadores del món, resulta molt usual trobar-com la font en el text principal d'una pàgina web.
Tahoma és una font tipogràfica relacionada, també coneguda com a Verdana Narrow.
# Unitat perifèrica de Réthimno

La unitat perifèrica de Réthimno (en grec Νομός Ρεθύμνης) és una de les quatre unitats perifèriques de l'illa de Creta, Grècia, amb capital a la ciutat de Réthimno. Limita a l'oest la unitat perifèrica de Khanià, i a l'est la unitat perifèrica d'Iràklio. Correspon a l'antiga prefectura de Réthimno, establerta amb el Programa Cal·lícrates, que reformà la divisió administrativa de Grècia en 2010.
Inclou cinc municipis des de la reforma del Programa Cal·lícrates:
* Àgios Vassílios, Agios Vasileios
* Amari
* Anogia, Anogeia
* Milopótamos, Mylopotamos
* Réthimno, Rethymno
Els municipis anteriors eren:
* Anogeia
* Arkadi, capital Adele
* Foinikas, capital Sellia
* Geropotamos, capital Perama (A Milopótamos)
* Kouloukonas, capital Garazo (A Milopótamos)
* Kourites, capital Fourfouras (A Amari)
* Lampi, capital Spili
* Lappa, capital Episkopi
* Nikiforos Fokas, capital Gonia
* Réthimno (Rethymno)
* Syvritos, capital Hàgia Foteini (A Amari)
* Zoniana (A Milopótamos)
Històricament, estava dividida en aquestes províncies (eparchies):
* Réthimno, capital Réthimno (Rethymno), a la costa nord, limita amb la prefectura de Khanià
* Àgios Vassílios, Agios Vasileios, capital Spili, que ocupa la costa sud, limita amb la prefectura de Khanià i la prefectura d'Iràklio
* Amari, capital Amari, vall interior
* Milopótamos (Mylopotamos), capital Perama, a la costa nord, limita amb la prefectura d'Iràklio

## Referències

* ↑ «Administration – Regional Units | Crete Yourself» (en anglès britànic). [Consulta: 8 gener 2021].

## Vegeu també

* Gorja de Mili
# Unitat perifèrica de Pieria

La unitat perifèrica de Pieria (en grec: Nομός Πιερίας) és una unitat perifèrica grega de Macedònia Central. La capital és Katerini. Correspon a l'antiga prefectura de Pieria.

## Municipis

| Municipi | Codi YPES | Capital | Codi postal | Prefix tel. |
| Aiginio | 4201 | - | 603 00 | 23530-2 |
| Dio | 4203 | Kontariotissa | 601 00 | 23510-51 |
| Olimpos de l'est | 4202 | Leptokaria | 600 63 | 23520-3 |
| Elafina | 4204 | Palaio Keramidi | 601 00 | 23510-92 |
| Katerini | 4205 | - | 601 00 | 23510-2 through 7 |
| Kolindros | 4206 | - | 600 61 | 23530-3 |
| Korinos | 4207 | - | 600 62 | 23510-41 |
| Litokhoro | 4208 | - | 602 00 | 23520-8 |
| Methoni | 4209 | - | 600 66 | 23530-4 |
| Paralia | 4210 | Kal·lithea | 601 00 | 23510-4 |
| Petra | 4211 | Milia | 601 00 | 23510-8 |
| Pierion | 4212 | Ritini | 601 00 | 23510-82 |
| Pidna | 4213 | - | 600 64 | 23510-7 |
# Vera Schalburg

Vera von Schalburg (23 de novembre de 1907 - 1993) va ser una agent soviètica, alemanya i britànica i germana de Christian Frederik von Schalburg.

## Biografia

Va néixer a Siberia, Rússia com la segona de tres fills d'August Theodor Schalburg i la seva dona Helene Schalburg. El seu pare va néixer l'any 1879 a Nyborg i la seva mare va néixer l'any 1882 a Ucraïna (possiblement a Poltava). Va viure a Rússia fins a la Revolució d'octubre de 1917 quan va fugir amb la seva família a Dinamarca.
El 1920 ella i la seva família es van traslladar de Hellerup a Vibevej, a Copenhaguen, i l'any 1922 es van traslladar a Borups Allé 4, on va viure fins al 1925 amb els seus pares i el germà més petit, August. A Dinamarca les autoritats la coneixien com a Vera Schalburg.
Més tard va viure a París on es va guanyar la vida com a ballarina i mentre feia d'agent soviètica. Allà la va reclutar l'Abwehr i la van enviar a Anglaterra el 1938. Això no li va agradar al seu germà més gran, C. F. Von Schalburg, per què creia que si es sabés que la seva germana havia estat al servei tant dels soviètics com dels alemanys això perjudicaria la seva reputació al DNSAP, partit on ell militava. El maig de 1939 va comentar la situació a Cècil von Renthe-Fink, qui va aconseguir que Vera marxés de Londres. Va continuar fent d'agent de l'Abwehr a Copenhaguen fins a la nit del 30 de setembre de 1940, quan la van enviar d'Stavanger a la costa propera a Buckie, primer en un hidroavió i el tram final en una barca de goma. Juntament amb els seus companys Karl Theodor Drücke i Werner Waelti va retornar a Londres, on va fer d'hostessa en un saló de té de moda a Mayfair, al qual solien anar els polítics més importants. Ben aviat van arrestar els tres agents i Drücke i Waelti van ser condemnats d'espionatge i penjats a la presó de Wandsworth. Vera von Schalburg va salvar la vida en acceptar fer d'agent pels britànics. Primer la va entrenar Klop Ustinov de l'MI 5 i després la van enviar a l'Illa de Wight per espiar entre els presoners agafats per la Gran Bretanya, fent-se passar per un d'ells. Després de la guerra va viatjar a Alemanya, però va tornar a Anglaterra on va passar la resta de la seva vida.

## Repercussió als mitjans de comunicació

* L'any 2013 a la producció de la TV alemanya The Beautiful Spy, Valerie Niehaus hi fa el personatge de Vera von Schalburg.

## Referències

* ↑ «Tales of the Spies - The Mysterious and Beautiful Vera». Josef Jakobs - 1898-1941.
* ↑ «The German Spies - Port Gordon Arxivat 2017-10-28 a Wayback Machine.». [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ Die Spionin a Internet Movie Database (anglès)(anglès)
# Vicent Gascon i Pelegrí

Vicente Gascon Pelegrí (Tavernes de la Valldigna 1915 - Tavernes de la Valldigna 2004) va ser un militar i acadèmic valencià, membre de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i Director de Número del Centro de Cultura Valenciana, a més de cronista oficial de Tavernes de la Valldigna, on fou nomenat fill predilecte de la ciutat l'any 1956.

## Obres

* Gascón Pelegrí, Vicente. Historia de Tabernes de la Valldigna (en castellà).
* Gascón Pelegrí, Vicente. Florones del señorío valldignense (en castellà). Tavernes de Valldigna: [Cooperativa agrícola y Caja Rural], 1996, p. 256 p. ISBN 84-605-6057-0.
* Gascón Pelegrí, Vicente. Prohombres valencianos en los últimos cien años : 1878-1978 (en castellà). Valencia: Caja de Ahorros, p. 395 p. ISBN 84-500-2630-X.

## Referències

* ↑ «La Acadèmia expresa su pésame por la muerte de Gascón Pelegrí» (en castellà). El País, 04-12-2004. [Consulta: 2 març 2017].
* ↑ La puerta y torres de Cuarte ante la invasión napoleónica: discurso pronunciado en su recepción como Director de Número del Centro de Cultura Valenciana, el ía 21 de Febrero de 1978, por el Ilmo. Sr. Don Vicente Gascon Pelegrí (en castellà). Centro de Cultura Valenciana, 1978, p. 38, Dipòsit legal: V-1799-1978.
* ↑ «Gascón Pelegrí: Marte y Clío» (en castellà). Las Provincias. [Consulta: 2 març 2017].

## Bibliografia

* Homenaje de Tabernes de Valldigna a D. Vicente Gascón Pelegrí : durante la sesión pública extraordinaria, celebrada en el salón de actos de la Casa Consistorial (en castellà). Tavernes de Valldigna: Ajuntament de Tavernes de Valldigna, 1956, p. 32. Fullet localitzat a la Biblioteca Històrica de la Universitat de València amb signatura BH F-0584/11
# Vicent Gaos González-Pola

Vicent Gaos González-Pola (València, 1919 - 1980) va ser un poeta i assagista valencià. Va pertànyer a una família d'artistes i intel·lectuals, entre els quals hi havia l'actriu Lola Gaos i el filòsof José Gaos (germans seus), la influència de la qual es va vore reflectida en les seues obres. Fou Llicenciat en Filosofia i Lletres per la Universitat de Madrid i Doctorat per la Universitat Nacional de Mèxic, professor de Literatura Espanyola en diverses universitats nord-americanes i europees.
Les seues obres poètiques més importants són: "Arcángel de mi noche" (1944), "Sobre la tierra" (1945), "Luz desde el sueño" (1947), "Profecía del recuerdo" (1956), "Concierto en mí y en vosotros" (1956), "Un montón de sombras" (1971), "Última Thule" (1980).
Va rebre els Premis Adonáis 1943, l'Àgora el 1963 i pòstumament el Premi Nacional de poesia 1981.
Entre les seues obres com a assagista destaquen:
* La poética de Campoamor (1955)
* Poesía y técnica (1955)
* Temas y problemas de la literatura española (1960)
* Claves de la literatura española (1971)
El 2017 la seva filla dona a la Biblioteca Valenciana la seva biblioteca personal amb més de 5000 volums.

## Vegeu també

* Premi Vicente Gaos de poesia en castellà

## Referències

* 1 2 «Vicent Gaos González-Pola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Biblioteca Valenciana rep la donació de la biblioteca personal de Vicente Gaos». Generalitat Valenciana, 03-10-2017 [Consulta: 3 octubre 2017]. Arxivat 2017-10-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-10-04. [Consulta: 3 octubre 2017].
# Vicent Garcés

Vicent Garcés és el nom dels següents personatges:
* Vicent Garcés i Queralt (Benifairó de les Valls, 1906 - València, 1984), compositor valencià.
* Vicent Miquel Garcés i Ramón (Llíria, 1946), polític socialista valencià.
# Valentinès

El Valentinès (occità: Valentinés, francès: Valentinois) és una comarca d'Occitània i antiga jurisdicció feudal en la qual s'incloïen principalment els Bisbes de Valença i els comtes del Valentinès. La capital regional és la ciutat de Valença.

## Referències

* ↑ «Maison de Poitiers, Comtes de Valentinois & seigneurs de Saint-Vallier».
* ↑ Prudhomme, Auguste «Mémoires pour servir à l'histoire des comtés de Valentinois et de Diois, par le chanoine Jules Chevalier». Bibliothèque de l'École des chartes, 69, 1, 1908, pàg. 441-443.

## Vegeu també

* Comtat de Valentinès, després ducat
# Vicent Soriano Serra

Vicent Soriano Serra (Puçol, L'Horta Nord, 1953) és un empresari valencià. Fou president i màxim accionista del València CF, després d'arribar a un acord amb Juan Bautista Soler per a aconseguir la presidència del València CF, va fer efectiva l'opció de compra de les accions de Juan Soler per valor de 70,7 milions d'euros.

## Biografia

Va començar la seua labor empresarial amb l'exportació de taronges, en la dècada dels 90 es va iniciar en el món de la construcció com mitjançant en la compra de terrenys, i posteriorment com promotor immobiliari i representant de grans grups inversors.
La seua arribada al futbol es va produir l'any 2004 quan va formar part de la candidatura a la presidència de Francisco Roig Alfonso en "Cor i Força". Aqueix mateix any va acceptar la proposta de Juan Soler per a ser vicepresident del Club.
Va ser la persona encarregada per a la selecció de projectes del nou estadi. Finalment Soler va desestimar dits projectes pel que la seua relació amb el llavors president es va deteriorar. Va ser rellevat de la vicepresidència al gener del 2006, encara que mai va vendre el seu paquet accionarial. Va dimitir com a conseller al juny de 2007. Estigué a punt de tornar al club acompanyat de Juan Villalonga per a adquirir les accions de Soler, situació que no va fructificar. Una vegada Villalonga es va introduir en el València CF com gestor i es va proposar comprar el 37% que posseïa Soler, Soriano es va reconciliar amb el màxim accionista i va arribar a un acord per a la compravenda de les accions de la família Soler per una quantitat fixada en 70,7 milions d'euros.

## Referències

* ↑ El camí de Soriano Arxivat 2009-07-12 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Vicent Soriano compra les accions de Soler (castellà)
# Vigili de Trento

Vigili de Trento —Vigilius Tridentinus— (Roma, 355 - Val Rendena, 405) fou un eclesiàstic romà, evangelitzador de la vall de l'Adige i tercer Bisbe de Trento que va patir martiri durant el segon consolat del general Estilicó. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Era fill de Maxència, i germà de Claudià i Magorià, que també foren canonitzats. Amb els seus pares marxà de Roma a Trento, i estudià teologia i filosofia a Atenes, on conegué Joan Crisòstom. Anà novament a Roma i tornà a Trento cap al 380, on fou elegit bisbe en 385, a instància dels bisbes Valerià d'Aquileia i Ambròs de Milà.
Fou missioner i predicà a la regió del Trentino i la vall de l'Adige, fins al llac de Garda, i va fer construir-hi nombroses esglésies. Envià a Val di Non i Val di Sole els missioners Sisinni, Martiri i Alexandre, que hi foren martiritzats el 29 de maig de 397 a Sanzeno, i en honor dels quals Vigili escrigué De Martyrio SS. Sisinnii, Martyrii et Alexandri, en dues cartes, una dirigida a Simplicià, bisbe de Milà, i una altra a Joan, bisbe de Constantinoble. També adreçà a Gennadi un tractat titulat Gesta sui temporis apud barbaros martyrum.
Mentre predicava acompanyat d'alguns preveres, arribà a Val Rendena i hi celebrà la missa; llavors llençà al riu Sarca una estàtua del deu Saturn, la qual cosa desfermà la ira dels pagans, que l'atacaren i el mataren; segons la llegenda a pals i amb esclops de fusta. Alguns historiadors, però, pensen que el martiri no és més que una llegenda pietosa.

## Veneració

El seu cos fou sebollit a la catedral de Trento, que ell mateix havia fet edificar. El camí que seguí el seu cos és l'anomenat Sentiero di San Vigilio o San Vili.
La seva fama es difongué per Itàlia i el seu successor al bisbat, Eugipi, va titular la catedral trentina en honor seu. És un dels patrons del Trentino i l'Alt Adige, dels miners i de l'arxidiòcesi de Trento.

## Bibliografia

* Armando Costa, San Vigilio: vescovo e patrono di Trento, Trento 1975;
* Réginald Grégoire, L'Anaunia e i suoi martiri. XVI centenario dei martiri d'Anaunia 397-1997, in "Bibliotheca Civis" 10, 1997;
* L'immagine di san Vigilio, tra storia e leggenda, Catalogo della mostra tenuta a Trento nel 2000 a cura di Domenica Primerano; Trento 2000;
* Giuseppe Giachi, San Vigilio martire in Rendena: viaggio attraverso gli affreschi dei Baschenis nella chiesa di Pinzolo, Pinzolo 2005

## Enllaços externs

* Santi, beati e testimoni. "San Vigilio".
* ökumenisches Heiligenlexikon, Vigilius_von_Trient
* St. Vigilius
# Vigili el Diaca

Vigili el Diaca (en llatí Vigilius Diaconus) fou un religiós grec que va florir sota els emperadors Arcadi i Honori. És esmentat per Gennadi i Tritemi com el compilador d'una Regula Monachorum que encara es conserva i es pot trobar amb el títol de Regulae Orientales ex Patrum Orientalium Regulis collectae a Vigilio Diacono, al Codex Regularum, publicat a Roma el 1661 per L. Holstein, i després a París el 1663.

## Referències

* ↑ Vigilius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1260
# Vilanòva de Mont-real

Vilanòva de Montreal (en francès Villeneuve-lès-Montréal) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.
# Villa Trianon

Villa Trianon és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Habitatge unifamiliar aïllat. Consta de soterrani, planta baixa i golfa. Assentada damunt un sòcol de maçoneria de carreu. Les obertures són rectangulars, totes amb jardineres a l'ampit. El ràfec de coberta està suportat per unes cartel·les de fusta.

## Referències

* ↑ «Villa Trianon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Villa Victoria (municipi)

Villa Victoria és un municipi de l'estat de Mèxic. Villa Victoria és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Ocoyoacac, al sud amb Ocuilan, a l'oest amb Tianquistenco i a l'est amb Ciutat de Mèxic.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Villa Victoria Arxivat 2019-09-07 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)