OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taller Llunàtic

Taller Llunàtic fou un col·lectiu mallorquí que aplegà un grup d'escriptors i sobretot d'artistes plàstics englobats dins del moviment Nova Plàstica Mallorquina que, a més de ser amics, compartien el doble propòsit de rebentar la cultura oficial del tardofranquisme i d'homologar l'art que es feia a Mallorca amb el d'arreu del món. Inicià la seva activitat el 1976.
Els membres del Taller Llunàtic eren creadors experimentals, transgressors, iconoclastes, d'un talent rabiós. La majoria tengueren el mèrit de mantenir-se únics i singulars tot i participar en mil i una aventures comunitàries. En formaren part els germans Andreu (1947) i Steva Terrades i Moragues (1947), la pintora Sara Gibert (1948), el dibuixant Bartomeu Cabot Perelló (1949), el poeta Josep Albertí Morey (1950), el poeta i pintor Joan Palou González (1953), el pintor i escultor Alfons Sard Sánchez (1954); l'artista Miquel Barceló Artigues (1957), l'escriptor Jaume Sastre i Font (1959), entre d'altres. Publicaren el Correu de son Coc, l'eina de comunicació del seu ideari, publicat amb periodicitat irregular des de l'octubre de 1979 fins al desembre de 1992; i el fullet monogràfic Neon de Suro (1975–1982), publicació per ser enviada gratuïtament (Mail Art) del qual sortiren 21 exemplars.
Molts dels seus membres abandonaren el col·lectiu entre baralles, rancors i mala sang. En les darreres dècades només en formen part Bartomeu Cabot i Josep Albertí. Han radicalitzat el seu llenguatge, plàstic i literari, fins al punt que han fet d'aquest llenguatge la seva argumentació fonamental, en detriment de l'argument intel·lectual. Un comportament visceral, construït al marge de la realitat, dut a les últimes conseqüències, que en els seus inicis fracturà de forma violenta la concepció estètica vigent, però que s'ha convertit en una reiteració, impermeable als canvis històrics i insensible a la lliure evolució personal, en la qual només canvien els noms de les víctimes, entrant en una espiral obsessiva d'autocomplaença i infal·libilitat, mancada de rigor en l'anàlisi dels seus propis productes.

## Referències

* ↑ Pons, Pere Antoni. «El Taller Llunàtic, al Pla», 21-08-2013. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «Taller Llunàtic», 10-11-1998. [Consulta: 25 desembre 2021].

## Enllaços externs

* http://tallerllunatic.blogspot.com/
# Can Mora (Girona)

* Aquest article tracta sobre Can Mora de Girona. Vegeu-ne altres significats a « Can Móra (desambiguació)».
Can Mora és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El casal actual fou bastit aprofitant estructures d'un casal més antic. En aquest sentit és ben visible encara l'antic portal dovellat situat al centre de la façana i actualment tapat. L'interès de l'edifici actual cal centrar-lo en el patit d'entrada i especialment en l'escalinata, amb un inici a la planta baixa marcat per quatre pilars amb capitells que marquen l'accés. El sostre és cobert per un conjunt de diferents voltes el portal exterior és amb arc rebaixat. El pati és cobert a manera de cel-obert.

## Història

L'edifici està situat en el centre de la Cort Reial, que esdevingué pas obligat de les diligències i dels vehicles de llarg trajecte quan es desvià el camí reial de Barcelona a França del carrer de la Força]. Per resultar aquest massa estret i costerut. A principis del segle XXI hi ha la coneguda Granja Mora que ocupa part de la planta baixa i tot el primer pis.

## Referències

* 1 2 3 «Can Mora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Miristicàcies

Myristicaceae és una família de plantes amb flors El seu membre més conegut és l'espècie Myristica fragrans.
La família consta d'un 20 gèneres amb alguns centenars d'espècies d'arbres i arbusts. Es troben en zones tropicals de tot el món. Algunes tenen fruits comestibles.

## Llista de gèneres

| Bicuiba Brochoneura Cephalosphaera Coelocaryon Compsoneura Endocomia Gymnacranthera | Haematodendron Horsfieldia Iryanthera Knema Mauloutchia Myristica | Osteophloeum Otoba Pycnanthus Scyphocephalium Staudtia Virola |

## Enllaços externs

* Myristicaceae Arxivat 2019-06-06 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 3 May 2006. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* e-floras
# Peña Blanca

La Peña Blanca fou una agrupació política creada a Barcelona el 14 d'abril de 1931, el mateix dia de la proclamació de la Segona República Espanyola per l'aristòcrata i poeta Miquel de Gomis i Casas. La seva ideologia era monàrquica espanyolista defensora de la restauració d'Alfons XIII. Era formada per un centenar de membres, la gran majoria de l'aristocràcia catalana, com Lluís de Foronda i Gómez, Santiago Nadal i Gaya, Ildefons d'Ayguavives i de Solà i Joan Carles d'Ayguavives i de Solà, Enrique García-Ramal y Cellalbo, Aureli Joaniquet i Extremo, Josep Bertran i Güell, Darius Rumeu i Freixa (el baró de Viver), el comte del Montseny, i altres, molts d'ells burgesos industrials ennoblits pel rei Alfons XIII.
No passà mai del miler d'afiliats malgrat la solvència financera del grup, gràcies a les aportacions que els feia regularment el comte de Fígols. Organitzava cicles de conferències on hi intervenien polítics lligats a Acción Española, com Antonio Goicoechea i José María Pemán. El 1932 es presentà a les eleccions del Parlament de Catalunya, en coalició amb Comunió Tradicionalista en la llista Dreta de Catalunya, però només va obtenir 15.500 vots. Després d'aquest fracàs, el 1933 es van integrar en Renovación Española.

## Bibliografia

* Mota Muñoz, José Fernando. ¡Viva Cataluña española!: historia de la extrema derecha en la Barcelona republicana (1931-1936) (en castellà). València: Publicacions de la Universitat de València, 2020. ISBN 978-84-9134-567-1.

## Enllaços externs

* Partits catalans durant la II República Arxivat 2008-06-19 a Wayback Machine.
# Magels

Els magels (en llatí magelli) eren una tribu lígur esmentada només per Plini el Vell.
Se suposa que vivien a la moderna Val di Mugello als Apenins, al nord de Florència. L'historiador Procopi parla d'un lloc (χωρίον), paraula que tant vol dir comarca, com regió com poble, i també mercat, finca, jardí… anomenat Mucella (Μουκέλλα), situat a un dia de viatge al nord de Florència.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Magelli». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 febrer 2021].
# Can Moragues

«Can Moragues» té aquests significats:
* Can Moragues (Abrera), casa de camp al Baix Llobregat
* Can Moragues (Palafrugell), habitatge al Baix Empordà
* Can Moragues (Riudarenes), masia a Riudarenes (la Selva)
* Can Moragues (Sabadell), masia a Sabadell (Vallès Occidental)
* Can Moragues (Sant Antoni de Vilamajor), edifici al municipi de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental)
* Can Moragues (Santa Maria del Camí), possessió de Santa Maria del Camí (Mallorca)
* Torre de Can Moragues, masia fortificada al terme municipal de Parets del Vallès (Vallès Oriental)
# Mitrobarzanes (general persa)

Mitrobarzanes (Mithrobarzanes, Μιθροβαρζάνης) fou un general persa, cap de les forces de Capadòcia que formaven part de l'exèrcit persa a la batalla del riu Grànic el 334 aC. Va morir en aquesta batalla.
El seu apareix també com a Mitrobuzanes, però Mitrobarzanes és probablement la forma correcta.
# Tazerwalt

Tazerwalt o Tazarwalt (francès Tazeroualt) és un districte de la part sud-oest del Marroc a l'Anti Atles. Mesura uns 400 km² i està regat per uadi del mateix nom, afluent de l'Assif Massa.

## Història

La regió fou ocupada per berbers Masmuda però no s'esmenta fins al temps del xerif idríssida Sayyid Ahmad al-Musa (أحمد بن موسى السملالي) un santó que va morir el 1563. La seva tomba (que inclou també a alguns descendents) és un lloc de pelegrinatge i d'una fira que es fa a l'avui anomenada Sidi Ahmad u-Musa a 44 km a l'est de Tiznit. El besnet del santó, el marabut Ali Abu Damia conegut com a Abu Hassun, va aconseguir el poder polític local i va esdevenir el cap de la zawiya del Tazerwalt el 1613 aprofitant l'afebliment de la dinastia sadita a la mort d'Àhmad al-Mansur (1603). El 1625 va fer fortificar la població d'Iligh que va esdevenir la seva capital. Va dominar el comerç saharià occidental amb l'ajut de jueus i va dominar extensos territoris a l'Atles a la meitat del segle arribant a dominar el Sus i la regió pre-sahariana entre l'Assif Souss i l'Assif Draa; va morir el 1659. La dinastia alauita sorgida al Sus va acabar amb el poder polític de la zawiya de Tazerwalt quan Mulay al-Rashid va destruir Iligh el 1670 i va dispersar cap al Sàhara als hereus d'Ali Abu Damia.
Al final del segle xviii la família marabútica dels Abu Damia tornava a Iligh sota el xerif Hashim ibn Ali i restablia el seu poder local. Hashim fou assassinat el 1825 però el seu fill Husayn ibn Hashim va seguir la seva obra. Aprofitant els jueus d'Iligh i les dues fires (mawsim) que es feien a la ciutat va convertir la ciutat en el major centre de negocis del Marroc sud-occidental, dominant el comerç saharià i comerciant també amb els europeus pel port d'Essaouira; Husayn reconeixia la sobirania i l'autoritat espiritual dels sultans alauites però de fet fou independent. El 1882 i 1886 el sultà Mulay Hasan va fer expedicions al Sus i en la segona d'aquestes el sultà va aprofitar per establir (restablir) la seva sobirania sobre el Tazerwalt i Husayn va morir. Iligh fou la capital administrativa de la regió del sud-oest que comprenia també el Sus al-Aksa. El 1884 es va construir un nou mausoleu dedicat a Sayyid Ahmad al-Musa que va substituir a l'existent.
El 1912 el pretendent Ahmad al-Hiba va resistir als francesos i va tenir com a centre d'operacions el Tazerwalt i el Sus. El conflicte va tallar el comerç amb els ports de la costa. Finalment el 1934 tot el Sus al-Aksa amb el Tazerwalt va quedar sotmès als francesos. Al cens de 1936 la regió de Tazerwalt apareix amb 1906 habitants musulmans i 220 jueus. Després de la independència la població sorgida a l'entorn de la tomba de Sayyid Ahmad al-Musa, anomenada Sidi Ahmad u-Musa, va esdevenir el centre administratiu, mentre la tomba continuava sent lloc de pelegrinatge (67.000 peregrins el 1981). Iligh fou comercialment i administrativament eliminada quan es va suprimir el seu mercat setmanal i entre 1956 i 1960 van emigrar els jueus cap a Israel.

## Vegeu també

* Djazula

## Bibliografia

* L. Justinard, Un petit royaume berbère; : le Tazeraoualt. Un saint berbère Sidi Ahmed ou Moussa, París 1954
# Miristicina

La miristicina és un compost químic orgànic natural de fórmula C$_{11}$H₁₂O₃ és un fenilpropè present en petites quantitats en l'oli essencial de la nou moscada i encara en menor proporció en altres espècies com el julivert i l'anet. La miristicina és un insecticida i acaricida natural amb possibles efectes de neurotoxina sobre cèl·lules. Té propietats psicoactives en dosis més altes que les culinàries.

## Usos

El 1963, Alexander Shulgin especulà sobre les propietats psicoactives i psicodèliques de la miristicina. Aquesta especulació no ha estat mai confirmada.
Les intoxicacions amb la miristicina tenen efectes variats segons les persones.

## Dosi excessiva

Una dosi excessiva de nou moscada porta a intoxicació clínica amb nàusea, vòmits, ansietat, maldecap, al·lucinacions i comportament irracional.

## Referències

* ↑ Lee BK, Kim JH, Jung JW, Choi JW, Han ES, Lee SH, Ko KH, Ryu JH «Myristicin-induced neurotoxicity in human neuroblastoma SK-N-SH cells». Toxicol. Lett., 157, 1, 2005, pàg. 49–56. DOI: 10.1016/j.toxlet.2005.01.012. PMID: 15795093.
* ↑ Truitt EB, Duritz G, Ebersberger EM «Evidence of monoamine oxidase inhibition by myristicin and nutmeg». Proc. Soc. Exp. Biol. Med., 112, 1963, pàg. 647–50. PMID: 13994372.
* ↑ The Use of Nutmeg as a Psychotropic Agent by Andrew Weil Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine. at lycaeum.org
* ↑ Björnstad K, Helander A, Hultén P, Beck O «Bioanalytical investigation of asarone in connection with Acorus calamus oil intoxications». J Anal Toxicol, 33, 9, 2009, pàg. 604–9. PMID: 20040135.
* ↑ Vegeu Erowid: Nutmeg pels efectes.
* ↑ R. Baselt, Disposition of Toxic Drugs and Chemicals in Man, 8th edition, Biomedical Publications, Foster City, CA, 2008, pp. 1067-1068.
# Can Comamala

Can Comamala és una obra del municipi de Sant Vicenç dels Horts (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner de planta rectangular amb jardí al sector SE, delimitat per una tanca. Té planta baixa, pis i terrat de tipus català. La porta d'accés (porxada) és a la façana E i té la mateixa composició ornamental que la resta d'obertures: fullam, flors i filigrana (en acurat relleu) omplen els dintells i muntants; hi ha decoració d'esgrafiats i trencaaigües.
Les façanes són coronades per formes ondulants en motllures, frontó central amb medalló i inicials "CC". Les cantonades són fetes tot simulant carreus

## Història

Aquest edifici fou construït el primer quart del segle XX per la família Comamala, propietaris d'una fàbrica de filats.
L'ajuntament té la intenció de restaurar l'edifici i fer-ne un centre cultural.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Comamala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Los Angeles Times

Los Angeles Times (també conegut com a LA Times) és un diari publicat a Los Angeles als Estats Units.
Després del The New York Times és el segon diari dels Estats Units amb una circulació de 900.000 lectors al dia.
El 4 de desembre de 1881 va ser publicat per primera vegada, l'editor era Harrison Gray Otis un antic coronel de l'exèrcit la família del qual va mantenir la propietat del diari fins a l'any 2000.
En la dècada dels anys seixanta del segle xx va evolucionar des de les posicions polítiques pròximes la partit Republicà fins a les del partit Demòcrata.
Els propietaris del diari mantenien també una gran activitat econòmica i financera.
El 2000 la companyia editora va ser comprada per la Tribune Company de Chicago.
# Peña Santa

Peña Santa és un cim del massís occidental dels Picos de Europa, a Astúries, al conceyu de Cangues d'Onís, parròquia de Covadonga, sent el lloc on les muntanyes arriben a la seva màxima alçada, amb una altitud de 2.596 metres sobre el nivell de la mar. El seu nom evoca la fantasiosa batalla de Covadonga, i ha estat agafat per diverses institucions i entitats asturianes.

## Referències

* ↑ «Peña Santa por la Canal Estrecha - Subida a Peña Santa por la Canal Estrecha desde el refugio de Vegarredonda». [Consulta: 7 gener 2019].
# Maison de Tante Léonie

La Maison de Tante Léonie (Casa de la tia Léonie), és una casa que conté el Museu Marcel Proust, a Illiers-Combray a l'Eure-i-Loir, on l'escriptor (1871-1922) passà les seves vacances d'infantesa entre 1871 i 1880. Com a font d'inspiració rellevant de la seva obra A la recerca del temps perdut, la casa fou classificada com a monument històric el 1961 dins la categoria de "Cases dels Il·lustres".
És allà on el personatge de la Recerca «tia Léonie», inspirada en Élisabeth Proust, tia de Marcel Proust i germana gran del seu pare, li ofereix ritualment una petita magdalena remullada en el te, el gust de la qual, bastants anys després, farà renéixer en ell el record de la seva infantesa a Combray en la seva obra A la recerca del temps perdut.
* Robert i Marcel Proust cap a 1877.
* Marcel i Robert Proust cap a 1880.
* Robert i Marcel cap a 1880.
L'any 1954, la casa familiar for comprada i condicionada com a museu per Germaine Amiot (cosina de Proust) i rehabilitada per Philibert-Louis Larcher (1881-1972) (inspector de l'ensenyament tècnic), rebatejant-la « Maison de tante Léonie ».
Molts donatius i llegats de la seva família i dels seus pròxims permeten d'exposar una rica col·lecció de mobles, d'objectes, de fotografies, de retrats, de quadres, de cartes i de documents que pertanyéren a l'autor. El museu es compon de la casa i del seu jardí, de la cuina, del saló oriental, de les cambres de Marcel i de tia Léonie, de les cambres Weil, de la sala de les fotografies Nadar, del « jardí del Pré-Catelan » (jardí exòtic pròxim a la casa que l'oncle de Proust va crear per passió per l'Orient).
L'any 1971, Illiers fou rebatejat Illiers-Combray per decisió del ministre de l'Interior Raymond Marcellin per al centenari del naixement de Marcel Proust. El « Museu Marcel Proust » fou inaugurat l'any 1972.
L'any 1976, poc abans la seva defunció, Germaine Amiot feu donatiu de la propietat de la casa a la « Societat dels Amics de Marcel Proust i dels Amics de Combray ».
* Maison de Tante Léonie

## Notes i referències

* 1 2 3 4 «Musée Marcel Proust - Maison de tante Léonie» (en francès). Musées de la Region Centre. Arxivat de l'original el 2019-08-05. [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ «Maison de Tante Léonie» (en francès). Société des Amis de Marcel Proust et des Amis de Combray. [Consulta: 31 octubre 2018].

### Bibliografia

* Claude Thisse: Illiers-Combray al temps de Marcel Proust, Editàvem Alan Sutton, 2009. Àlbum de dibuixos a la ploma de vistes de Illiers i d'escenes de la casa de Jules Amyot esdevinguda Casa de Tia Léonie, légendées per cites corresponents de la Investigació del Temps perdut.

### Enllaços externs

* Lloc de la Societat dels Amics de Marcel Proust i dels Amics de Combray.
* Généalogie familiale de Marcel Proust per Marion Duvigneau, Geneanet.
# Can Mora (la Torre de Claramunt)

* Aquest article tracta sobre Can Mora de la Torre de Claramunt. Vegeu-ne altres significats a « Can Móra (desambiguació)».
Can Mora és un molí del municipi de la Torre de Claramunt que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Té la tipologia tradicional dels molins paperers, és una casa de planta rectangular amb sostre a dos aigües, de teules, i façana plena de petites finestretes fetes, originàriament, per penjar el paper per assecar-lo.

## Història

Probablement la seva cronologia és la mateixa del molí de la vila de Capellades i del molí de Can Romaní (s. XVI-XVII) o pot ser una mica més posterior. Està al costat d'una petita torre, al costat del riu Anoia, que deuria ser de vigilància del camí reial i que probablement, va donar nom al nucli de la Torre Baixa.
A Can Mora hi ha la capella-oratori de Sant Ramon Nonat, amb escenes de la vida d'aquest Sant, pintades per un vianant francès a inicis del segle xix (1802).

## Referències

* 1 2 3 «Can Mora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Monrose

Monrose és un grup de pop alemany format l'any 2006.

## Membres

* Mandy Capristo (21 de març 1990 de Mannheim)
* Senna Guemmour (28 de desembre 1979 de Frankfurt del Main)
* Bahar Kizil (5 d'octubre 1988 de Freiburg im Breisgau)

## Discographie Monrose
### Albums

| Year | Title | Chart Positions | Chart Positions | Chart Positions | Sales | IFPI Certifications |
| Year | Title | GER | AUT | SWI | Sales | IFPI Certifications |
| 2006 | Temptation 1st studio album Released: December 8, 2006 | 1 | 1 | 1 | 450,000+ | Alemanya: 1,5x Platinum Austria: Platinum Switzerland: Platinum |
| 2007 | Strictly Physical 2nd studio album Released: September 21, 2007 | 2 | 7 | 6 | 110,000+ | Alemanya: Gold Austria: Switzerland: |
| 2008 | I Am 3rd studio album Released: July 11, 2008 | 9 | 20 | 14 | 100.000 | Alemanya: Austria: Switzerland: |

### Singles

| Year | Title | Chart Positions | Chart Positions | Chart Positions | Chart Positions | Chart Positions | Chart Positions | Chart Positions | Album |
| Year | Title | GER | AUT | SWI | POL | FIN | NED | EU | Album |
| 2006 | "Shame" | 1 | 1 | 1 | 10 | - | - | 10 | Temptation |
| 2007 | "Even Heaven Cries" | 6 | 17 | 19 | 49 | - | - | 16 | Temptation |
| 2007 | "Hot Summer" | 1 | 1 | 1 | 58 | 19 | 68 | 10 | Strictly Physical |
| 2007 | "Strictly Physical" | 6 | 16 | 29 | 7 | - | 130 | 18 | Strictly Physical |
| 2007 | "What You Don't Know" | 6 | 16 | 34 | - | - | - | 21 | Strictly Physical |
| 2008 | "Strike the Match" | 10 | 16 | 11 | - | - | - | 27 | I Am |
| 2008 | "Hit´N'Run" | 16 | 19 | 15 | 69 | - | - | 88 | I Am |
| 2008 | "Why Not Us" | 27 | 53 | - | - | - | - | - | I Am |

## Referències

* ↑ «"Singen und tanzen"». N-TV.de. [Consulta: 15 juny 2007].
* 1 2 «German Certification». Ifpi.de. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 14 febrer 2006].
* ↑ «Austrian Certification». Ifpi.at. [Consulta: 14 febrer 2006].
* ↑ «Swiss Certification». HitParade.ch. [Consulta: 14 febrer 2006].
* ↑ «"Monrose - News"». monrose.de. Arxivat de l'original el 2007-07-09. [Consulta: 29 agost 2007].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Tazheranita

La tazheranita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la calzirtita. Rep el nom de la seva localitat tipus, el complex alcalí de Tazheran, a Rússia.

## Característiques

La tazheranita és un òxid de fórmula química (Zr,Ti,Ca)O$_{2-x}$, tot i que la seva fórmula ideal és ZrO₂, la mateixa que la de la zirconia cúbica. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1969. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7,5. Semblant a la baddeleyita. Segons la descripció inicial, el titani a la tazheranita és trivalent, a diferència de la zirkelita. Possiblement es tracti de la forma natural de 'zircònia cúbica', encara que generalment és molt impura en comparació amb la pedra preciosa sintètica.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tazheranita pertany a «04.DL - Minerals òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); estructures del tipus de la fluorita» juntament amb els següents minerals: cerianita-(Ce), torianita, uraninita, zirkelita, calzirtita i hiärneïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís de Tazheranskii, a l'àrea del llac Baikal, dins l'óblast d'Irkutsk (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). Ha estat descrita en altres indrets del mateix país, així com al Kazakhstan, Mèxic, el Brasil, Algèria i Suècia.

## Referències

* ↑ «Tazheranite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2018].
# Montemarciano

Montemarciano és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 15 quilòmetres a l'oest d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 9.873 habitants.
Montemarciano limita amb els següents municipis: Chiaravalle, Falconara Marittima, Monte San Vito i Senigallia.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 març 2020].
# Lohéac

Lohéac (en bretó Lohieg, en gal·ló Lozeiac) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 677 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 400 | 404 | 406 | 449 | 508 | 603 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | André Pavoine | |
| 2008- | Patrick Bertin | |

## Esdeveniments

* El ral·li cross Lohéac que se celebra anualment el primer cap de setmana de setembre.
* L'Associació Esportiva de Kàrting Lohéac organitza el campionat francès de Supermotard.