OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aincourt

Aincourt és una població i comuna francesa del departament de Val-d'Oise, a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Vauréal, del districte de Pontoise i de la Comunitat de comunes Vexin-Val de Seine.

## Història

Durant la Segona Guerra Mundial es va instal·lar en la comuna, ocupant els edificis de l'antic sanatori d'Aincourt, un camp d'internament nazi de presos polítics.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 380 | 376 | 376 | 330 | 336 | 368 | 362 | 379 | 367 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 383 | 390 | 418 | 413 | 425 | 391 | 381 | 404 | 409 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 404 | 323 | 292 | 230 | 246 | 320 | 765 | 357 | 1016 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 567 | 595 | 530 | 709 | 622 | 657 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Enllaços externs

* Ajuntament (francès)
* INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine. (francès)
# Can Font (la Cellera de Ter)

Can Font és una botiga de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un gran edifici que consta de planta baixa i tres pisos superiors, situat entre mitgeres i cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals amb un ràfec format per quatre fileres de rajola. La composició del ràfec és la següent: primer una filera de rajola plana, llavors una filera de rajola acabada en punta de diamant, complementada per una altra filera de rajola plana i finalment una filera de rajola ondulada imitant la teula. Està ubicat al costat dret de la Plaça de l'Església.
La planta baixa destaca per albergar tres grans obertures quadrangulars, emmarcades amb pedra, de les quals la central serveix d'escenari per a la fleca i una quarta que permet l'accés als pisos.
El primer i segon pis han estat resolts amb el mateix plantejament formal, és a dir: cinc obertures rectangulars per pis, amb muntants de pedra i projectades com a balconades i cadascuna amb la seva respectiva barana de ferro forjat.
El tercer pis està condicionat per la coberta a dues aigües i es projecta en la façana en format de quatre finestres dobles.
A mode d'apunt cal destacar la creu de ferro forjat, ubicada en el primer pis. Aquesta servia per marcar el punt on antigament es feia parada durant la celebració del Via Crucis. Es tracta d'un element recurrent no només en la Cellera de Ter, sinó també especialment en el Barri antic d'Anglès en immobles com ara l'arcada de Can Verdaguer o a Can Tino.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Jean Fréchaut

Jean Fréchaut (Bordeus, 19 de setembre de 1914 - Vença, 16 d'abril de 2012) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1935 i 1946. En aquests anys aconseguí 6 victòries, 3 de les quals foren etapes al Tour de França de 1938.

## Palmarès

* 1935
** 1r a la Bordeus-Angoulème
* 1936
** 1r a la Bordeus-Angoulème
* 1938
** 1r del Tour del Sud-oest
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França

## Resultats al Tour de França

* 1937. 10è de la classificació general
* 1938. 18è de la classificació general i vencedor de 3 etapes
* 1939. Abandona (15a etapa)

## Referències

* ↑ «Jean FRECHAUT. : Décès - Sud Ouest - Sud Ouest». Carnet.sudouest.fr. [Consulta: 25 agost 2012].

## Enllaços externs

* Palmarès a ibrocco.com Arxivat 2017-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Els Frares (Cabrera de Mar)

Els Frares és una masia de Cabrera de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

És una masia amb teulada a dues vessants, de planta baixa, pis i golfes. El celler està situat al cos posterior i només té edificats els baixos. El pis de les golfes està edificat en la fondària de l'entrada i de la sala del pis. Les portes de les cambres de les dues plantes són de pedra granítica motllurada. Les arcades del celler són d'obra vista. Al costat del portal rodó, dovellat, amb l'escut de la casa a la dovella central, hi ha els bancs de pedra i el cavalcador. Al costat esquerre del finestral hi ha un rellotge de sol.

## Història

Aquesta masia, destinada actualment a restaurant, és encara coneguda per la denominació "Els Frares", que pot tenir relació amb haver estat propietat de religiosos. Degut a la desamortització fou comprada i més endavant passà a ser propietat dels Amatller, xocolaters de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Els Frares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Trencanous eurasiàtic

El trencanous eurasiàtic (Nucifraga caryocatactes) és un membre de la família Corvidae àmpliament distribuït pels boscos freds i muntanyes del Vell Món.

## Subespècies

* Nucifraga caryocatactes caryocatactes
* Nucifraga caryocatactes macrorhynchos
* Nucifraga caryocatactes japonica
* Nucifraga caryocatactes owstoni
* Nucifraga caryocatactes interdicta
* Nucifraga caryocatactes multipunctata
* Nucifraga caryocatactes hemispila
* Nucifraga caryocatactes macella
* Nucifraga caryocatactes yunnanensis
* Nucifraga caryocatactes rothschildi
# Ainaud de Lasarte

Ainaud de Lasarte és el nom dels següents personatges:
* Joan Ainaud de Lasarte, (Sarrià, 1919 - Barcelona, 1995), historiador i crític d'art.
* Josep Maria Ainaud de Lasarte (Barcelona, 1925 - 2012), historiador, promotor cultural, advocat, periodista i polític.
# Martin Venix

Martin Venix (Tilburg, 4 de març de 1950) és un exciclista neerlandès, especialista en el mig fons. Va guanyar quatre medalles, dues d'elles d'or, als Campionats del món de l'especialitat.

## Palmarès en pista

* 1974
** Campió dels Països Baixos amateur en mig fons
* 1976
** Campió dels Països Baixos en mig fons
* 1979
** Campió del Món en mig fons
** Campió dels Països Baixos en mig fons
* 1980
** Campió dels Països Baixos en mig fons
* 1982
** Campió del Món en mig fons

## Palmarès en carretera

* 1975
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Holanda Septentrional

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Aequidens coeruleopunctatus

Aequidens coeruleopunctatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Panamà i Costa Rica.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 «Aequidens coeruleopunctatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Eigenmann, C. H. i W. L. Bray: A revision of the American Cichlidae. Ann. N.Y. Acad. Sci. 7: 607-624. Any 1894.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kner, R. 1863. Eine Uebersicht der ichthyologischen Ausbeute des Herrn Professors Dr. Mor. Wagner in Central-Amerika. Sitzungsber. Koningl. Bayer. Akad. Wiss. Muenchen v. 2: 220-230.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S. O. i H. Nijssen: The cichlids of Surinam. E.J. Brill, Leiden and other cities, XXXIII+256 pp. Any 1989.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Staeck, W. 2003. Cichliden-Lexikon, Tiel 3: Südamerikanische Zwergbuntbarsche. Dähne Verlag. Cichliden-Lexikon Tiel 3: 1-219.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Gras (Barcelona)

Can Gras és una masia situada al nucli antic d'Horta de la que fou plaça Major, avui de Santes Creus, a tocar de la riera d'Horta, avui carrer del Tajo. És una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era de planta basilical, amb un pis i golfes. La teulada central era de quatre vessants i dues de laterals. La casa tenia una àmplia planta baixa, on hi havia hagut el celler, el cup i les bótes; a més tenia sínia i aljub i s'hi conreava la vinya.
Actualment es veu molt modificada, ja que han estat cegats un petit balcó central de les golfes i els dos finestrals amb arc de mig punt que el flanquejaven, a causa d'haver rebaixat la teulada.
Han estat ampliades dues de les tres portes de la planta baixa i tapiada la més petita. Només es conserva igual el balcó principal del primer pis.

## Història

La família Gras, de la qual prengué el nom, comprà aquesta propietat a Josep Sabadell l'any 1760. A mitjans del segle passat va passar a mans de Joan Guillemí i després a Josep Camprodon.
A la planta baixa hi havia una capella que era utilitzada pel culte als veïns del voltant, ja que l'església parroquial restava lluny.
Els dies festius, a la sortida de missa, hi havia la subhasta de la borsa de treball.
Actualment, als baixos hi ha un taller de reparació d'automòbils i el primer pis és la seu de la Delegació d'Horta de Convergència Democràtica de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. Quarta edició. Barcelona: El Tinter, SAL, abril 2003, p. 98-99.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Gras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Can Gras». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Jeando Fuchs

Jeando Pourrat Fuchs (11 d'octubre de 1997) és un futbolista professional camerunés que juga de centrecampista pel Dundee United.
Va estar en les categories inferiors de la selecció francesa, però va triar representar l'equip nacional camerunés a nivell sènior.

## Referències

* ↑ «Cameroon lure France under-19 star Jeando Fuchs». BBC, 07-11-2018.

## Enllaços externs

* Jeando Fuchs, Fitxa a Soccerway
* Jeando Fuchs a Transfermarkt (francès)
* Jeando Fuchs a National Football Teams (anglès)
* Jeando Fuchs a National-Football-Teams.com (anglès)
# Els Gascons

Els Gascons, a Cretes (Matarranya), és un jaciment de l'art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. És a la vora del barranc del Calapatà i a uns 200 metres del jaciment de la Roca dels Moros. Va ser descobert a principi del segle XX per Henri Breuil, que havia vingut a estudiar la Roca dels Moros descoberta poc abans per Joan Cabré. Poc després part de les pintures van ser arrencades per conservar-les, però van acabar destruïdes.
Entre les figures del jaciment hi havia dos cérvols mascles grans tacats de vermell i negre que corrien cap a l'esquerra, i que tenien trets en comú amb els de la Roca dels Moros. Hi ha també altres animals (cabres, bòvids i un cavall) i quatre figures humanes, tres de les quals són arquers.

## Referències

* 1 2 Bea, M. et al. «Actuaciones arqueológicas en los abrigos de Roca dels Moros y Els Gascons (Cretas), Teruel) y de La Fenellosa (Beceite, Teruel)». SALDVIE, 9, 2009, pàg. 393-418 [Consulta: 8 octubre 2014].
# Trencant amb les velles idees

Trencant amb les velles idees (en xinès mandarí 決裂 Juéliè «Trencament») és un film xinès del 1975 dirigit per Li Wenhua. El film és un dels pocs que es van produir durant la Revolució Cultural. Com a resultat de la convulsió política que es va produir, la trama de Trencant amb les velles idees va estar fortament regulada sota directrius molt codificades sobre la història i la caracterització, de manera que tingués un caràcter de masses, a diferència d'un personatge centrat en l'individu. El film s'inspira en problemes relacionats amb l'escolarització a la Xina de l'època, com ara que hi havia massa estudi i massa poca pràctica social.

## Trama

El 1958, el Partit Comunista Xinès envia a Long Guozheng (Guo Zhenqing), un graduat de la Universitat Militar i Política Contrajaponesa, per dirigir la recentment creada Universitat Comunista de Treball de Jiangxi (actual Universitat Agrícola de Jiangxi). Els elements més capitalistes de l'escola, com l'objectiu d'aconseguir uns estàndards acadèmics burgesos alts, i la negativa a admetre camperols poc educats (segons els estàndards burgesos) xoquen amb l'enfocament més comunista de Long. Advoca només per admetre estudiants de la classe obrera i camperola pobra, i inicia canvis innovadors per a consternació de molts altres membres del personal, com ara posar més èmfasi en el treball dur que en l'aprenentatge a l'aula, canviar de cursos per adaptar-se a l’⁣aprenentatge vivencial, eliminar seccions poc pràctiques del pla d'estudis, mantenir lliçons sobre el terreny, i excusant els estudiants que falten els exàmens perquè treballin per a la comuna. Més tard, un estudiant, Li Jinfeng (Wang Suya), a qui Long considera un seguidor exemplar de la «revolució educativa», s'enfronta a l'expulsió i és jutjat. Les masses la donen suport i denuncien els que prenen la línia capitalista en l'educació. Els que tenen el poder prenent la línia capitalista decideixen tancar la universitat com a resultat. Al final, el col·legi se salva per la voluntat dels camperols i un pronunciament del mateix Mao Zedong.

## Repartiment

* Guo Zhenqing com a Long Guozheng
* Wang Suya com a Li Jinfeng
* Wen Xiying com a vicesecretari Tang
* Xu Zhan com a Xu Niuzai
* Zhang Zheng com a antic representant
* Li Shijiang com a Jiang Danian
* Hou Guanqun com a Yu Gang
* Xiang Hong com a Cao Xiaomei
* Wu Jing com a Xiao Ping

## Referències

* 1 2 Zhang, Yingjin & Xiao, Zhiwei. "Breaking with Old Ideas" in Encyclopedia of Chinese Film. Taylor & Francis (1998), p. 101. ISBN 0-415-15168-6
* ↑ «Remarks at the Spring Festival».
* ↑ Marion, Donald J. The Chinese Filmography: The 2444 Feature Films Produced by Studios in the People's Republic of China from 1949 through 1995. McFarland & Company, Inc., 1997, p. 82. ISBN 0-7864-0305-5.

## Enllaços externs

* Breaking with Old Ideas a Internet Movie Database (anglès)
# Wachau (Saxònia)

Wachau (alt sòrab: Wachow) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Comprèn els llogarets de Feldschlößchen, Leppersdorf, Lomnitz, Seifersdorf i Wachau. Limita amb Lichtenberg (Lusàcia) i Radeberg.

## Evolució demogràfica

| 1990: 3686 1994: 3901 1998: 4547 | 1999: 4619 2001: 4656 2006: 4511 | 2007: 4515 |
# Aleksandrs Koliņko

Aleksandrs Koliņko (Riga, 18 de juny de 1975) és un futbolista professional letó que juga com a porter pel Baltika Kaliningrad de la lliga russa de futbol i és internacional per Letònia.

## Palmarès

* Skonto Riga
** Lliga letona (5): 1996, 1997, 1998, 1999, 2000
** Copa letona (3): 1997, 1998, 2000
* FK Ventspils
** Lliga Bàltica (1): 2009-10
* Individual
** Millor porter de la lliga letona de futbol (3): 1997, 1999, 2000
** Futbolista letó de l'any (2): 2006, 2014

## Referències

* ↑ «Par Latvijas labāko futbolistu nosaukts pieredzējušais Koliņko» (en letó). delfi.lv, 05-12-2014. [Consulta: 29 abril 2015].

## Enllaços externs

* Aleksandrs Koliņko Arxivat 2009-05-05 a Wayback Machine. a Dinamovisti.RO
* Aleksandrs Koliņko a Eurosport.com
* Aleksandrs Koliņko Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine. a Zanziball
* Aleksandrs Koliņko a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ací Gasconha

Ací Gasconha (de l'occità, Aquí Gascunya) és una associació cultural occitanista que defensa l'occità gascó com la llengua tradicional i principal del Baish Ador (format per Baiona, Anglet i Biàrritz).
L'associació es va crear en 1975 amb el nom d'Amics Gascons e Bearnés (Amics gascons i bearnesos), en protesta contra la idea que el Baish Ador és una zona exclusivament basca, i afirmant que l'occità és la llengua tradicional com es veu en particular en l'Atlas linguistique et ethnografique de la Gascogne. Va prendre el seu nom actual l'abril de 1992.
Aci Gasconha publica un butlletí trimestral bilingüe: Lo pais Gascon. També emet per ràdio de forma semanal en Gure Irratia i Radio Pais el programa «Escotatz». En lingüística, l'associació va publicar el primer llibre bilingüe emprant l'ortografia estàndard del gascó «marítim» o «de Baiona» com una guia de conversa: Que parlam! (Parlem!). En música, ha publicat dues obres que recullen cançons en gascó i en francès: Que cantam! (Cantem!).

## Referències

* ↑ gasconha, Aci. Racines : Biarritz par ses rues... (en francès). FeniXX réédition numérique, 1999-12-31. ISBN 978-2-402-03731-0.
* 1 2 3 Web oficial d'Aci Gasconha; L'associacion / Istoric (francès)
* ↑ Seguy, 1954.
* ↑ Que parlam!. Jakin, 1997. ISBN 9782911731020.
* ↑ Que cantam!. Abacus, 2002. ISBN 9782910869168.

## Bibliografia

* Seguy, Jean. Atlas linguistique et ethnographique de la Gascogne (Vol 1, 2, 3). París: Centre National de la Recherche Scientifique, 1954. ASIN B00G25M0RS
* Que cantam!. Abacus, 2002. ISBN 9782910869168.
* Que parlam!. Jakin, 1997. ISBN 9782911731020.

## Enllaços externs

* Web oficial d'Aci Gasconha (francès)
# Can Graner

Can Graner és una masia de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia típicament rural, formada per planta i pis i tancada per un barri. La teulada, coberta amb teules, vessa l'aigua cap a la façana principal. La seva estructura és molt senzilla, la porta d'accés és adovellada i les finestres estan ensorrades en relació a la façana. A la part posterior s'ha afegit un cos d'un sol pis. La masia està envoltada per terrenys de cultiu.

## Història

Aquesta masia ja apareix documentada l'any 1517.

## Referències

* 1 2 «Can Graner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Epifani I de Constantinoble

Epifani I de Constantinoble (en llatí Epiphanius, en grec antic Ἐπιφάνιος), fou patriarca de Constantinoble escollit a la mort de Joan II el Capadoci, del qual era el seu sincel·le (el confident i company del patriarca i generalment destinat a ser el seu successor). Segons Teòfanes el Confessor, l'elecció es va produir el febrer del 512 de l'era alexandrina (equivalent al 519 o 520). La comunicació de la seva proclamació va arribar a Roma el 7 d'abril del 520.
Va ocupar la seu fins a la seva mort el 535 (Teòfanes la situa el juny del 529 de l'era alexandrina, equivalent al 536). Va ser declarat sant per l'església grega i el seu nom consta al Menologi. A la seva mort el va succeir Àntim, bisbe de Trebisonda (que molt ràpidament va ser substituït per Menes o Mennes).
Es conserven algunes cartes al papa Hormisdes I, i una carta a un concili que va presidir (probablement el Concili de Constantinoble el 520 al final del qual va ser elegit patriarca) en la que condemnava l'heretgia de Sever patriarca d'Antioquia, Pere Monge i Zoares.

## Referències

* ↑ 4.Epiphanius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 38-39
# Toy camera

Les Toy Camera o càmeres de joguina, són càmeres fotogràfiques amb format analògic que compten amb una lent simple, aquestes càmeres estan habitualment fetes de plàstic barat, i és per aquest motiu que el seu preu de venda al públic és també barat.
Des dels seus inicis a la dècada del 1990, les Toy Camera han estat utilitzades majoritàriament amb fins artístics, tant les dissenyades i dirigides a un públic més infantil com ara la Diana, com aquelles dirigides a un públic més general com ara Lomo LC-A, Lubitel o Holga. El seu èxit continua amb força gràcies principalment a una organització que va veure potencial en la idea d'aquest tipus de càmeres: la Lomografia.

## Mercat de les Toy Camera

Aquests dispositius fotogràfics estan fets de plàstic majoritàriament, i els seus colors i la seva aparença fa que siguin com a mínim uns dispositius tant curiosos com atractius. Avui dia no només es poden adquirir els models clàssics, sinó que també hi podem trobar diversos models modernitzats de les Toy Camera clàssiques.
A principis del segle xxi, el portal web de Lomography es va fer popular, ja que va suposar un gran canvi a l'hora de poder adquirir aquest tipus de càmeres per mitjà d'Internet. Tot i que també es poden trobar en botigues físiques, fent així que l'adquisició d'aquests petits dispositius no es limiti a un sol proveïdor.

## Característiques de les Toy Camera

* Velocitats d'obturació i apertures limitades: habitualment aquestes càmeres ofereixen només una velocitat d'obturació (que està compresa entre els 1/25 i 1/125 segons) i una o poques opcions d'apertura de diafragma no gaire lluminoses (entre f8 i f16).
* Vinyetatge: apareix sovint, ja que les lents que aquestes càmeres tenen no estan dissenyades per cobrir tot l'espai destinat a la fotografia que ofereix el negatiu.
* Filtracions de llum: es donen perquè en ser dispositius barats no hi ha un control de qualitat, de manera que sovint els cossos de les càmeres tinguin entrades de llum per forats al cos o a qualsevol element mal muntat de l'objectiu.
* Falta d'enfocament: característica de sèrie, ja que de manera habitual les càmeres pateixen falta de graduació de l'enfocament de fàbrica.
* Alteració dels colors: aquestes càmeres proporcionen imatges molt acolorides on fins i tot es podria trobar alguna alteració cromàtica amb tonalitats de colors saturats. Tot i això el que serà decisiu en la fotografia que obtindrem seran les propietats del carret que s'utilitza.

## Toy Cameras clàssiques i modernes

* Diana, format de pel·lícula de 120, produïda a la dècada dels 60.
* Diana F+, format de pel·lícula de 120 o de 35mm, produïda a partir del segle xxi.
* Holga, càmera xinesa amb un format de pel·lícula de 120, produïda a partir de l'any 1982.
* Holga 135, amb un format de pel·lícula de 35mm.

## Enllaços externs

* Lomography - Lloc web oficial
* Lomograpgy - About
* 3lentes - Toy Cameras
# Wachau

La vall de Wachau (IPA: [vaxaʊ]) és un tram de la vall del Danubi Àustria, entre les ciutats de Krems i Melk amb un gran valor de paisatge i d'arquitectura. Del costat agrícola és marcat per una llarga història de viticultura. És una de les més destacades destinacions turístiques de la Baixa Àustria. Té 30 km de longitud i ja hi havia assentaments en temps prehistòrics.
L'any 2000, la vall de Wachau es va afegir a la llista de la UNESCO de llocs del patrimoni mundial en reconeixement de la qualitat de l'arquitectura i la història agrícola.
Un conegut lloc turístic és el castell de Dürnstein, on el duc Leopold V va tenir en captivitat el rei d'Anglaterra, Ricard Cor de Lleó a la fi del segle xii.
Als Estats Units d'Amèrica, hi ha una regió Wachovia, del nom llatí de Wachau, creada per emigrants austríacs.

## Referències

* 1 2 «Wachau Cultural Landscape» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre, 2000. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Volfing, Gerhard. Von Akkon nach Dürnstein : Herzog Leopold V. und König Richard Löwenherz. Salzburg: Östereichischer Milizverlag Salzburg, 2016. ISBN 978-3-901185-55-7.

## Enllaços externs

* Wachau - Lloc web oficial