OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Vilà (Santa Eulàlia de Riuprimer)

El Vilà és una masia de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb la façana orientada a migdia. Presenta un bonic portal dovellat, les dovelles són de pedra rogenca. A nivell del primer pis hi ha un balcó que correspon segurament a l'antiga obertura d'una finestra, el qual presenta decoracions conopials, igual que la finestra dreta del mateix pis.
A la part posterior de la casa hi ha un cos de porxos.
La masia es troba envoltada per dependències agrícoles construïdes amb pedra, igual que la casa. A la part dreta hi ha un edifici de nova construcció.
Material constructiu: pedra, totxo i pòrtland.

## Història

Antiga masia, registrada entre els masos que figuren al fogatge de 1553 del terme i parròquia de Santa Eulàlia de Riuprimer, trobem habitant el mas a Joan Vilà.
El mas fou reformat i ampliat, com la majoria de masies de la contrada durant el segle xviii. Al segle xix s'hi feu una altra reforma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Vilà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Dea Roma

En la mitologia romana, Roma era una divinitat que personificava l'estat Romà, o una personificació en l'art de la ciutat de Roma (com es pot observar a la columna d'Antoní Pius).
Roma apareix per primer cop l'any 269 aC en monedes romanes de Roma i també en monedes romanes de Locri (Calàbria) el 204 aC. Existeix la hipòtesi que les poblacions no romanes també podrien haver donat atributs divins a Roma.
Era representada vestida amb robes llargues, amb elm i asseguda, sensiblement similar a la grega Atena. Inicialment era el genius de la ciutat i com a tal la van adorar durant la República, i sembla que abans de l'època d'August no tenia cap temple dedicat a la ciutat. Però després se li van erigir temples a tot l'Imperi. Els temples a la deessa Roma s'aixecaven a Esmirna (195 aC) i també trobem cultes a Roma a Efes, Sardes i Delos.
August va fer oficial la seva veneració en la seva carrera per arribar a Princeps Senatus, o primus inter pares, primer ciutadà del Senat o primer entre iguals, càrrec que equivalia a emperador, com a part d'una campanya de propaganda i d'exaltació personal. D'aquesta manera va deïficar el concepte de Roma, va construir molts temples per a ella, als que sovint donava el nom deTemple de Roma i August, amb una còpia del seu Res Gestae al costat d'inscripcions que popularitzaven la nova deessa.
Roma (en grec antic ῥῶμη) volia dir també "força", i sembla que una oda d'Erinna dedicada a Roma va ser un poema dedicat a la personificació de la força.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Roma». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 15 mig 2022].
# Manuel Canabal Fiestra

Manuel Canabal Fiestra (nascut el 10 de novembre de 1974 a Forcarei, Galícia) és un futbolista gallec, ja retirat, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Després de passar pel Pontevedra i el CD Leganés, Canabal es va incorporar al CP Mérida el 1995. Eixe any va formar part del filial extremeny, tot i que va debutar a primera divisió en partit contra l'Sporting de Gijón, al març de 1996.
Després d'un segon any amb el Mérida a Segona, Canabal retorna a la màxima categoria a les files del Reial Valladolid, on no es fa amb un lloc titular. Un any després, amb el Deportivo Alavés ja participa en 30 partits i marca cinc gols, que van contribuir a fer que els bascos mantingueren la plaça a Primera.
El 1999 fitxa pel Rayo Vallecano i realitza la seua millor campanya: 11 gols en 33 partits. Eixe any, el Rayo va fer una de les millors actuacions de la seua història i va acabar en novena posició. El bon paper de Canabal van fer que el Màlaga CF el fitxara l'any 2000.
El gallec juga quatre campanyes amb els andalusos, amb una vintena de partits per campanya, tret de la temporada 01/02, on és titular a la davantera malacitana. Però, els seus registres golejadors no destaquen: tot just onze gols en el període 00-04. A la 2002/03 el Málaga es va imposar a la Copa Intertoto, l'únic títol de Canabal.
Deixa el Málaga el 2004 i retorna al Pontevedra, on es retira a l'any següent per una lesió d'esquena.
# Càncer vaginal

El càncer vaginal és un tumor maligne que es forma als teixits de la vagina. Els tumors primaris solen ser carcinomes de cèl·lules escatoses. Els tumors primaris són rars i, normalment, el càncer vaginal es presenta com a tumor secundari. El càncer vaginal es produeix amb més freqüència en dones majors de 50 anys, però pot aparèixer a qualsevol edat, fins i tot en la infància. Sovint es pot curar si es troba i es tracta en etapes inicials. La cirurgia sola o la cirurgia combinada amb radiació pelviana solen utilitzar-se per tractar el càncer vaginal. Es pot diagnosticar un càncer vaginal avançat als nens. Es tracten mitjançant cirurgia, radioteràpia i quimioteràpia. El càncer vaginal en nens pot tornar a aparèixer. La teràpia gènica per tractar el càncer vaginal es troba actualment en assaigs clínics.
Junt amb el de vulva, a Catalunya, té una taxa de supervivència a cinc anys al voltant del 57%.

## Referències

* ↑ «Unusual Cancers of Childhood Treatment» (en anglès), 01-01-1980. Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic.
* ↑ «Resultats dels Registres de Tumors Hospitalaris de l'Institut Català d'Oncologia en aliança amb l’Institut Català de la Salut 2013-2017». [Consulta: 30 agost 2020].
# Resolució 765 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 765 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 16 de juliol de 1992. després de recordar resolucions 392 (1976), 473 (1980), 554 (1984) i la 556 (1984), el Consell va condemnar l'escalada de violència a Sud-àfrica, en particular la massacre de Boipatong el 17 de juny de 1992, que va provocar la mort de 46 persones, i la suspensió del Congrés Nacional Africà (ANC) de converses bilaterals amb el govern de Sud-àfrica.
La resolució va instar les autoritats sud-africanes a posar fi a la violència i posar als responsables de disparar contra els manifestants davant la justícia. També va demanar a les parts interessades que vetllin per la posada en pràctica de l'Acord Nacional de Pau.
El Consell convida al Secretari General Boutros Boutros-Ghali a nomenar un Representant Especial de Sud-àfrica per recomanar, després de negociacions amb el CNA, els altres partits i el govern sud-africà, una sèrie de mesures que podria acabar amb la violència política al país i conduir a una transició cap a una Sud-àfrica democràtica i no racista. El Representant Especial Cyrus Vance va visitar Sud-àfrica el 21–31 de juliol de 1992, i el Secretari General va informar al Consell el 7 de juliol de 1992, donant lloc a l'adopció de la Resolució 772.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Human Rights Commission (South Africa), National Anti-Repression Forum (South Africa). «[{{{url}}} Area repression report]» p. 36. The Commission, 1993.
* ↑ Ottaway, David B. «ANC Halts 2-Party Talks With S. Africa; Mandela Protests Massacre, Shootings». The Washington Post, 22-06-1992 [Consulta: 3 novembre 2017]. Arxivat 3 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 3 novembre 2017].
* 1 2 Yusuf, Abdulqawi. African Yearbook of International Law Vol 3 1995. Martinus Nijhoff Publishers, 1996, p. 214. ISBN 978-90-411-0268-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# El sexe dels àngels

«El sexe dels àngels» té aquests significats:
* El sexe dels àngels: debat filosófic que va animar els teòlegs entre 400 i 1500, esdevingut símbol de discussió fútil i interminable
* El sexe dels àngels (1992): títol d'un llibre de Terenci Moix
* El sexe dels àngels (2011): comèdia cinematogràfica de José Antonio Vitoria i Xavier Villaverde
# Arnoldus Johannes Eymer

Arnoldus Johannes Eymer (Amsterdam, 1803 – Haarlem, 1863) va ser un pintor, dibuixant, litògraf i aquarel·lista neerlandès.
Va néixer a Amsterdam on aprendria i exerciria de comerciant intermediari. Després d'anys dedicant-se a la pintura en els seus temps lliures, el 1834, decidí centrar-se en la pintura. Eymer va ser deixeble de Cornelis Steffelaar i treballà amb Jan van Ravenswaay. Eymer tingué un fill, el pintor L.J. Eymer. Feu un Grand Tour des de 1835 fins al 1836 a Bad Bentheim i les muntanyes de Harz d'Alemanya, on pintà alguns dels seus quadres de paisatges. Després del Gran Tour es traslladà a Haarlem on visqué des de 1863 en endavant. És en aquesta ciutat on s'alberguen els seus quadres, específicament al Museu Frans Hals i el Museu Teyler.

## Referències

* Arnoldus Johannes Eymer a Artnet
* 1 2 3 4 Arnoldus Johannes Eymer en el RKD
# Carrer del Clos (Sallent)

El Carrer del Clos és un carrer de la vila de Sallent (Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un dels primers carrers de la vila, i el que ha conservat millor la seva fesomia tradicional amb una estructura medieval, ja que aquest carrer sorgí vers el segle xii com a prolongació de la sagrera de l'església de Santa Maria de Sallent vers a un gual del riu Llobregat al final del darrer ressalt del sallent de Sallent. Les cases externament són del segle xvii ençà però mantenen una unitat considerable. Aquest carrer té una forma sinuosa que denota la seva antiguitat juntament amb l'estretor, que no permet el pas de més d'un cotxe. Les cases gairebé totes tenen uns baixos amb tines i cellers que denoten un tipus d'habitatge de pagesos urbans dedicats eminentment a la vinya. Sota la capa asfàltica es conserva un enllosat anterior. La part superior del carrer va ésser eixamplat el segle xviii en fer la rectoria nova.

## Notes

* 1 2 «Carrer Clos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Can Bussoms

Can Bussoms és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Bussoms és la casa que dona nom a la finca d'aquesta família, juntament amb la Mata i el Mas Rovira, fou una explotació agrícola de mitjans dels segle xx. La casa, avui deshabitada, està construïda amb murs de pedres irregulars subjectades amb morter i teulat a doble vessant. La planta és rectangular amb un cos afegit a la part del darrere. Tot i que no hi viu ningú, es conserva en bon estat. Al voltant de la casa es conserven algunes construccions annexes que encara avui s'utilitzen com a pallers o magatzems de gra.

## Història

A partir dels documents conservats en el mas Casaramona i que es refereixen a aquesta finca, sabem que Antic de Sarrieta i de Gurb, senyor de Duocastella, va unir els masos de Bussons i Colell, independitzats posteriorment. La primera documentació és de l'any 1239 arran d'un plet que tingueren els homes del Pi (contrada a la qual pertanyia el mas Bussoms) que es deien súbdita de la Cambreria de Sant Joan, contra els frares hospitalers, nous senyors de Duocastella.

## Referències

* 1 2 «Can Bussoms». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Can Butinyà

Can Butinyà és una masia del barri del Canyet de Badalona (Barcelonès) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada prop del terme de Santa Coloma de Gramenet, sobre Sant Jeroni de la Murtra i sota la serra de Mosques d'Ase.

## Descripció

Es tracta d'una versió culta de la tipologia popular de la masia, amb notables simplificacions.
L'edifici presenta planta baixa, amb una finestra gòtica, vestigi d'edificacions anteriors; un pis, amb un balcó a l'eix de simetria; i golfes, amb la característica galeria d'arquets i l'escut de la família Butinyà. La façana està ornada amb esgrafiats i és flanquejada per una torre de defensa. Davant la casa hi ha un clos tancat per un barri.

## Història

És una antiga implantació romana, amb restes d'una vil·la com a moltes de les masies del terme. Es troba documentada al segle X com a mas Canyet, del nom de la vall on s'emplaça. Passà a anomenar-se mas Rovira, fins que el 1717 el darrer pagès Rovira la va vendre al doctor en dret Felip Butinyà, que va enderrocar l'antic mas Rovira i va edificar el mas actual.

## Referències

* «Masia de Can Butinyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
De la Pinta, J.L., “La col·lecció arqueològica de Can Butinyà (Badalona): figuretes i exemplars de coroplàstia”, Informació Arqueològica (Barcelona), 41, 1983, pàgs. 163-168. http://La%20col·lecció%20arqueològica%20de%20Can%20Butinyà%20(Badalona) Arxivat 2017-02-20 a Wayback Machine.:%20figuretes%20i%20exemplars%20de%20coroplàstia”,%201983 http://caparra.es/colaboracionotrosautores.htm]
De la Pinta, J.L., “Lucernas romanas de Can Butinyà (Badalona)”, Butlletí del Centre Excursionista de la Natura del Barcelonès Nord (Santa Coloma de Gramenet), III (2), 1995, pàgs. 213-220.
# Casa dels Esclaus

La Casa dels Esclaus és una casa museu gestionada per la UNESCO a l'Île de Gorée (Dakar, Senegal). El recinte, que es feu servir com a mercat d'esclaus i magatzems on concentrar-los i repartir-los camí del continent americà, conserva l'estructura del segle xviii i mostra amb tota la cruesa les diferents habitacions on eren amuntegats i separats homes, dones i infants. Una senzilla museografia ens mostra alguns objectes relacionats amb l'esclavitud (documents, grillons...), i un seguit de plafons ens contextualitzen la història relacionada amb el colonialisme, l'esclavitud i el racisme. Un dels elements commemoratius més evocadors de la Casa dels Esclaus és l'anomenada Porta sense retorn, el darrer espai a l'Àfrica que els esclaus creuaven abans de ser enviats al continent americà sense possibilitat de retornar mai més a la seva terra. Membre de la Coalició Internacional d'Espais de Consciència (www.sitesofconscience.org).

## Context

L'ocupació espanyola d'Amèrica i el llarg procés d'ocupació i repartiment dels amplíssims territoris americans entre les principals potències europees durant l'Edat Moderna, provoca una brutal caiguda de la població indígena americana, ja sigui per malalties portades pels europeus o per l'assassinat de milers de grups de població autòctona. La necessitat de les potències europees d'explotació econòmica del continent americà evidencia que els calia molta més mà d'obra que la que existia en aquell continent. El mercat d'esclaus que hi havia a l'Àfrica s'incrementà de manera exponencial des del segle xvi al xviii i foren, com a mínim, 10 milions les persones esclaves africanes enviades a Amèrica. El recorregut habitual dels esclaus era de les costes occidentals de l'Àfrica a les colònies americanes, essent precisament l'illa de Gorée un dels principals mercats d'esclaus del món en l'Edat Moderna. La justificació d'aquest esclavatge no s'entén si no tenim en compte la ideologia racista que sustenta el raonament de la tràfic de persones. El segrest de milions de persones d'Àfrica per dur-les a Amèrica i l'espoliació de riqueses americanes cap a Europa va suposar un augment de les diferències econòmiques entre diferents regions del món que molt sovint han estat adduïdes per explicar el subdesenvolupament de determinades zones del planeta i el domini europeu arreu del món.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Esclaus». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Casa dels Forestals (la Vall de Boí)

La Casa dels Forestals és una casa forestal, una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular que consta d'un semisoterrani que ocupa la meitat sud de l'edifici, planta baixa, pis i golfes sota una coberta a quatre vessants dels quals el de la façana nord és més petit i no n'ocupa tota l'amplada.
Tot i l'arrebossat de les façanes i la dimensió d'alguna de les obertures, superior a la habitual, la seva composició bastant correcta i, sobretot, el respecte del volum i la coberta original li confereixen una bona imatge dins del conjunt.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Forestals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Casa dels Giné i Martorell

La casa dels Giné i Martorell és un edifici d'Ulldecona (Montsià) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa, un pis i golfes. A la planta hi ha un portal adovellat de mig punt amb brancals de pedra i a banda i banda dues petites finestres, a l'extrem superior, amb reixa exterior. En el primer pis es disposen tres balcons amb finestres de brancals i llinda de pedra; en el central hi ha una petita creu gravada i el de l'extrem est un escut amb un crismó. El pis superior, corresponent a les golfes, s'obre al carrer mitjançant senzilles finestres ovalades. La barbacana superior té una volada aproximadament d'un metro i està sostinguda per bigues sortides a plom de la façana i sobre les quals se situen l'empostissat que reben les teules.
El mur de façana està arrebossat excepte en els emmarcaments de pedra i pintat, amb calç a la planta i un color ocre i ratlles vermelles (força esborrades) en els nivells superiors. Malgrat no trobar-se en perfecte estat de conservació, l'estructura ni els forjats es troben amenaçats.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Giné i Martorell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Casa dels Italians

La Casa dels Italians és una obra de Roses (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Roses, formant cantonada entre el carrer de la Pujada al Puig Rom i l'Avinguda de Rhode, i situada a primera línia de mar.

## Descripció

Casa unifamiliar aïllada de planta rectangular, amb un gran jardí al seu voltant. Consta de planta baixa i planta pis. La coberta és a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana principal i ràfec de teula. Les obertures són de grans dimensions, a la planta baixa hi ha una porta d'arc rebaixat d'accés al garatge, amb un petit voladís de teula sostingut per mènsules. Al pis hi ha una finestra d'arc rebaixat, amb guardapols coronat amb teula i l'ampit revestit de rajola, ambdós sostinguts per mènsules. Al costat dret hi ha una terrassa amb galeria d'arcs de mig punt, ampliada posteriorment. La façana que dona al carrer de la Pujada al Puig Rom presenta dues finestres quadrades a la planta baixa cobertes amb un voladís de biguetes i revoltons, amb teuladeta.
La construcció es troba arrebossada i pintada de blanc.

## Història

Casa d'estiueig situada a primera línia de mar coneguda com a casa dels italians.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa dels Italians». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Casa Marquès (Cunit)

La Casa Marquès és una obra de Cunit (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Antiga casa pairal situada a la cantonada entre els carrers Major i Papa Joan XXIII, a un extrem del nucli antic i propera a la via de pas entre Barcelona i Tarragona. La construcció respon a les tècniques usuals de l'època: murs de tàpia amb fragments de paredat i arrebossat de morter de calç, forjats amb embigat de fusta. Un element característic d'aquest edifici són els contraforts atalussats de la façana, així com els jardins d'accés a aquesta.

## Referències

* ↑ «Casa Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Casa Martines (Cardona)

La Casa Martines és un element arquitectònic històric (s.XII) que podem trobar a la vila de Cardona.
Situada entre el carrer del Mercat (actual carrer Escassany) i la plaça Jussana (actual plaça de Santa Eulàlia), la seva situació era a l'epicentre de la vila primigènia, a la intersecció entre els tres camins principals que arribaven fins a Cardona i la pujada d'accés al castell. Es troba a tocar del conjunt d'edificacions que, entre els segles XII-XIII, urbanitzaren l'espai situat entre lHospital de Pobres i l'església de Sant Miquel i el Mercadal, configurant el vial que portava fins a l'esmentada església com el principal vial del nucli primigeni de la vila de Cardona.
Es tracta d'un casal d'època gòtica (amb documentació del 15 de febrer de 1126) que l'any 1594 va ser comprat pel doctor en dret Miquel Martines. Des de llavors i fins al 1727, va ser la llar d'aquesta família de juristes i metges que van tenir un notable protagonisme local en el transcurs de les guerres dels Segadors i de Successió. Fou en el decurs del setge del 1711 quan la casa va ser escenari de la defensa de la vila per part de Manel Desvalls i els seus enfront de les tropes borbòniques. Desvalls per poder escapar va saltar per la finestra, sent agafat pres, però un ràpid contraatac des del castell va alliberar-lo i retornar-lo a la fortalesa.
A la primera meitat del segle xix la casa fou dividida i venuda dins la parcel·lació que ha mantingut fins a l'actualitat.

## Referències

* ↑ Andreu Galera, Ajuntament de Cardona, Cardona Medieval. Itinerari per la vila i la seva història.
* 1 2 «BCIL de Cardona en un document PDF». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 29 juliol 2012].
* 1 2 Tríptic de Cardona centre Medieval
# Casa Montadas

La Casa Montadas és una obra eclèctica de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construïda pel mestre d'obres E. Sadurní, és l'exemple més notable d'edifici neoclàssic de Ripoll. L'edifici, situat en cantonada, porta adossades unes pilastres amb un basament d'alça equivalent a la planta baixa, el fust que engloba les tres plantes següents i un coronat amb una cornisa de grans dimensions. Les pilastres, encapçalades per capitells corintis emmarquen el sistema d'obertures rematades per frontons tot marcant-ne la verticalitat. La caixa d'escala, que sobresurt pel damunt del teulat, fa servir el mateix repertori formal que les façanes.

## Referències

* ↑ «Casa Montadas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].