OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malik Chibane

Malik Chibane (Saint-Vallier, 10 de març de 1964) és un guionista, director i productor de cinema francès.

## Biografia

Nascut a Drome, tenia tres anys quan els seus pares es van traslladar a Goussainville. El 1985, va treballar com a dissenyador d'il·luminació al Théâtre de la Porte-Saint-Martin. Va rebre el diploma d'organitzador d'esdeveniments culturals per les seves activitats dins de l'associació que va fundar, IDRISS. Va ser llavors quan va escriure la seva primera ficció que va rodar amb pocs recursos en format 16 mm, Hexagone, una pel·lícula que narra la vida d'una família d'immigrants àrabs. La pel·lícula es va traslladar a 35 mm amb l'ajuda de subvencions i es va estrenar als cinemes el 1994.
Malik Chibane va continuar la seva carrera escrivint i dirigint Douce France (1995), Nés quelque part (telefilm de 1997) , Voisins, voisines (2005), Le Choix de Myriam (telefilm en deux parties, 2008).

## Filmografia
### Cinema

* 1994 : Hexagone
* 1995 : Douce France
* 2005 : Voisins, voisines
* 2011 : Pauvre Richard
* 2016 : Les Enfants de la chance
* 2024 : Ma part de Gaulois

### Televisió

* 1998 : Nés quelque part
* 2009 : Le Choix de Myriam
* 2011 : Furieuse

### Documentals

* 2002 : Le Policier et les députés musulmans (emesa per Arte l’11 de juny 2002)
* 2002 : La France black, blanc, beur, sauf en politique (emesa per Arte l’11 de juny 2002)

## Referències

* ↑ Malik Chibane a cinefil.com
* ↑ Malik Chibane a unifrance.org
* ↑ Les Enfants de la chance a cineuropa.org

## Enllaços externs

* Web d'Alhambra films Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine.
# Fraconalto

Fraconalto és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Busalla, Campomorone, Mignanego, Ronco Scrivia i Voltaggio.
Pertanyen al municipi les frazioni de Castagnola, Molini, Tegli, Banchetta, Borgo Sereno, Campilunghi, Casasse, Chiappa, Freccia, Lià, Masareta, Pian dei Grilli i Sereta.

## Galeria fotogràfica

* Ajuntament
* Església de Tegli
* Església de Franconalto

## Referències

* ↑ Comune di Fraconalto - Statuto.

## Enllaços externs

* Fraconalto - Lloc web oficial
# Elsie Southgate

Elsie Southgate (1890 – 1946) va ser una de les primeres dones violinistes que va aconseguir notorietat en un món anteriorment reservat als homes. De formació clàssica, va compartir una carrera de violinista clàssica amb la seva dedicació al music hall. A partir de 1926 va actuar a vegades usant el seu cognom de casada amb el nom de Lady Odin-Pearse. La seva repercussió internacional es deu sobretot als nombrosos enregistraments discogràfics que va realitzar per al segell Zonophone formant duo amb la seva germana Dorothy.
Elsie Southgate va obtenir cap a 1900, a l'edat de deu anys, una beca per estudiar en la Royal Academy of Music. Allí va romandre durant set anys com a alumna d'Émile Sauret. En 1905 va oferir el seu primer concert públic amb la Queen's Hall Orchestra dirigida per Sir Henry Wood. A partir d'aquí va començar una carrera de violinista clàssica que la va portar a actuar a Berlín i a Paris. Les seves primeres aparicions en el circuit del music hall van tenir lloc en 1910 al London Pavilion.
L'èxit de Elsie Southgate la porta a actuar durant una setmana al Buckinghan Palace per al rei Jordi V, el príncep Eduard, el rei d'Itàlia Victor Manuel III i el xah de Pèrsia. Elsie tocava un violí Guarnerius acompanyada a l'orgue per la seva germana Dorothy i deixà impressionats als reials assistents. El xah li regalà un diamant i el rei anglès un fermall que havia pertangut a la tsarina russa. D'aquestes actuacions Elsie sortiria batejada com “la violinista reial”, apel·latiu que utilitzaria posteriorment en les seves actuacions en teatres de varietats.
En les primeres dècades del segle XX els discos de gramòfon són encara objectes de luxe, giren a 78 rpm. i es fabriquen en pissarra o pedra sota la denominació de discos dobles; és a dir amb un tema per cada cara. Elsie va gravar un bon nombre d'aquests discos entre 1916 i 1922 sota el nom de Miss Elsie Southgate and her sister Dorothy per a la marca Zonophone. Contenen adaptacions de coneguts temes de música clàssica adaptats per a violí i orgue mustel, un instrument similar a l'harmònium, cançons populars i algunes composicions de les dues germanes.

## Bibliografia

* Horby, Emma i Nicholas, David i uns altres. Essays of the history of english music in honour of John Caldwell 2010, ISBN 9781843835356
* Busby, Roy. British Music Hall: An Illustrated Who's Who from 1850 to the Present Day (p. 163) 1976, ISBN 0-236-40053-3

## Referències

* ↑ «Elsie Southgate 78 RPM - Discography - UK - 78 RPM World». [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Hornby, Emma. Essays on the History of English Music in Honour of John Caldwell: Sources, Style, Performance, Historiography (en anglès). Boydell & Brewer, 2010. ISBN 9781843835356 [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «A 1916 diary....In the news», February 15-21, 1916. [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «ELSIE SOUTHGATE'S FIDDLE - The Prahran Telegraph (Vic. : 1889 - 1930) - 29 Jun 1918». [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Yumpu.com. «Complete Catalogue of Zonophone Records 1924 - British Library ...». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 26 maig 2016].
# Àlbics

Els àlbics (en llatí Albici, en grec antic Ἀλβιεῖς) van ser una confederació de pobles gals de la regió de Marsella (Massilia), esmentats per Juli Cèsar, que van lluitar al costat dels massaliotes contra la flota romana dirigida per Dècim Juni Brut Albí el 49 aC. Entre les tribus que componien la federació, cal esmentar els Vordenses, els Albienses (o tricoris meridionals) i els Vulgientes.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De Bello Civili, I, 34
# Breiðamerkurjökull

Breiðamerkurjökull és una glacera ubicada al parc nacional de Vatnajökull al sud-est Islàndia, una de les zones més turístiques de l’illa i que acull la glacera Vatnajökull, la més gran d’Europa.
La Breiðamerkurjökull emergeix com una llengua del Vatnajökull, acaba en un petit llac, conegut com a Jökulsárlón. Al llarg del temps gradualment s'ha reduït.
Els seus icebergs finalment arriben a l'oceà. Comencen el seu viatge flotant en el llac durant uns cinc anys. La glacera Breiðamerkurfjall fa 752 m d'altitud màxima.
La llengua de la glacera Breiðamerkurjökull és una gran atracció turística. L'estació base pels turistes es troba a Jöklasel, es poden veure els icebergs a la platja de sorra. L'agost de 2024, un col·lapse de la glacera va provocar la mort d'un turista i la desaparició de dos més.
Aquest lloc ha estat escenari de pel·lícules com la de Lara Croft: Tomb Raider fent-la passar per un escenari de Sibèria.

## Referències

* 1 2 «Jökulsárlón Glacier Lagoon». Iceland on the web. [Consulta: 31 octubre 2010].
* ↑ Evans, Andrew. Iceland. Bradt Travel Guides, 2008, p. 384–385. ISBN 1-84162-215-X [Consulta: 2 novembre 2010].
* ↑ Parnell, Fran; Etain O'Carroll. Iceland. Lonely Planet, 2007, p. 290–291. ISBN 1-74104-537-1 [Consulta: 2 novembre 2010].
* ↑ Bruna, R. «Un turista mort i dos desapareguts pel col·lapse en una glacera», 26-08-2024. [Consulta: 26 agost 2024].

## Enllaços externs

* The active temperate glacial landsystem: a model based on Breiðamerkurjökull and Fjallsjökull, Iceland
# Game Creek

Game Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 35 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Game Creek tenia 35 habitants, 10 habitatges, i 7 famílies La densitat de població era de 2,8 habitants/km².
Dels 10 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 20% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 133,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 160 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.833 $ i la renda mediana per família de 19.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 7.083 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era d'11.221 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Game Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Game Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Sartaguda

Sartaguda és un municipi de Navarra, a la comarca de Ribera del Alto Ebro, dins la merindad d'Estella. Limita amb Lodosa a l'oest, Cárcar al nord i est, Andosilla a l'est i La Rioja al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1 376 | 1 342 | 1 364 | 1 357 | 1 350 | 1 338 | 1 334 | 1 349 | 1 340 | 1 395 | 1 412 |
| Fonts: Sartaguda i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Maransin

Maransin és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 814 | 748 | 670 | 753 | 818 | 869 | |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | James Seynat | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 14 gener 2011].
# Francesco Accolti l'aretí

Francesco Accolti, anomenat "l'aretí" (Arezzo, 1416 - San Casciano dei Bagni, prop de Siena, 1488) fou un cèlebre jurista autor de Consilia seu Responsa i de comentaris als decrets. També va escriure poesia. Armat cavaller pel papa el 1464, fou lector (professor) de dret de la universitat de Bolonya el 1440, de la de Ferrara (1450 - 1455 i 1457 al 1462), de la de Siena (1455 - 1457 i 1467 - 1479), de la de Milà (1462 - 1467) i de la de Pisa (1479). Fou conseller del duc de Ferrara (1450) i secretari del duc de Milà (1462 - 1467).

## Enllaços externs

* Francesco Accolti al SOMNI
* Francisci Aretini in Phalaridis tyranni agrigentini Epistolas, manuscrit digitalitzat.
* Epistole di Phalari, manuscrit digitalitzat
# Aureli Ruiz

Aureli Ruiz (Reus, 1959) és un artista visual, organitzador d'activitats culturals i exposicions, comissari independent i editor que treballa entre Reus i Barcelona. Ha participat en diverses exposicions indicviduals i col·lectives tant a nacionals com internacionals i el seu treball ha estat mostrat en diferents espais i galeries com la Galeria Ciento, Galeria Joan Prats, Galeria dels Àngels o l'Espai 10 de la Fundació Joan Miró, on l'any 1987 va presentar una mostra consistent en una estructura escultòrica i una sèrie de dibuixos on utilitzava l'amiant com a suport pictòric.
També ha estat a càrrec d'exposicions i activitats al Centre de Lectura de Reus. A l'Institut Municipal de Museus de Reus (1997-2003) ha presentant projectes d'Antoni Abad, Jordi Colomer, Ignasi Aballí, Daniel Canogar, Joan Fontcuberta, Carles Guerra, Roc Parés, Juan Luis Moraza, Francisco Ruiz de Infante, Antoni Miralda, Carles Santos o Francesc Abad, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Aureli Ruiz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS

## Enllaços externs

* Web de l'artista
# Zygfryd Szołtysik

Zygfryd Ludwik Szołtysik és un exfutbolista polonès de la dècada de 1960. Fou 46 cops internacional amb la selecció polonesa amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Górnik Zabrze i Valenciennes FC, com a principals clubs.

## Referències

* ↑ «Perfil a sports-reference». Arxivat de l'original el 2011-09-20. [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ Zygfryd Szołtysik a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Zygfryd Szołtysik: Fitxa a 90minut.pl
# Fracció volumètrica

La fracció volumètrica, $\phi _{i}$, és la relació que hi ha entre el volum d'un constituent d'una mescla, $V_{i}$, i el volum total de tots els constituents de la mescla, $V$, mesurats en les mateixes condicions de pressió i de temperatura. Matemàticament:$\phi _{i}\,=\,{\frac {V_{i}}{V}}$
La fracció volumètrica és una magnitud adimensional, sense unitats, i els seus valors varien entre zero i u: $0\geq \phi _{i}\geq 1$. També pot expressar-se en tant per cent, anomenant-se percentatge en volum:$\%\phi _{i}\,=\,{\frac {V_{i}}{V}}\times 100$S'empra habitualment per expressar les concentracions en les mescles de gasos, com ara la composició de l'aire o de l'atmosfera de la Terra i d'altres planetes, la composició del gas natural, etc. També s'empra en mescles de líquids, com és el cas de la mesura de la concentració d'etanol, grau alcohòlic, en les begudes alcohòliques, equivalent al tant per cent en volum d'etanol contingut en un vi o en qualsevol dissolució alcohòlica, determinat a 15 °C (graus Gay-Lussac o francesos) o a 20 °C.

## Referències

* ↑ IUPAC. «IUPAC Gold Book - volume fraction» (en anglès). DOI: 10.1351/goldbook.V06643. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ «grau alcohòlic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 desembre 2017].
# Francesco Accolti

* Per a altres significats, vegeu «Francesco Accolti l'aretí».
Francesco Accolti fou un patrici d'Arezzo que fou bisbe d'Ancona i Numana el 6 d'agost de 1514. Va morir exercint aquest càrrec el 1523.

## Referències

* ↑ Fitxa a catholic-hierarchy.org
# Ziaida

Ziaida (en àrab زيايدة, Ziyāyda; en amazic ⵣⵢⴰⵢⴷⴰ) és una comuna rural de la província de Benslimane, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.581 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Francisca de Osorio Guzmán

Francisca de Osorio Guzmán (Madrid, segle xviii) va ser una escriptora espanyola.
Va néixer a Madrid, segons esmenta ella mateixa a les seves obres, tot i que en la seva maduresa era resident a Santa Cruz de la Zarza. Coneguda pel pseudònim «la Musaraña del Pindo», va ser autora de tres almanacs titulats Pronóstico burlesco per als anys 1756, 1757 i 1758, escrits en vers en la seva totalitat i en un to burlesc i irònic. El primer, escrit durant el 1755, el va dedicar a l'escriptor Diego de Torres i els altres dos al duc d'Arcos. Els almanacs també tenen elements reivindicatius de caràcter femení, ja que no reclama a ningú que ignorin la seva identitat sexual, al contrari, a diferència del que van fer altres escriptores contemporànies a Osorio. Segons M. Dolores Gimeno, l'autora demostra un alt nivell de cultura, ja que utilitza referències i al·lusions a filòsofs, polítics, mites grecoromans; Osorio afirmà també saber grec, francès, italià, i matèries com lògica, metafísica, astrologia o naturalisme, a més de declarar-se seguidora d'Aristòtil i lectora de l'Eneida, d'Ovidi i Juvenal. Probablement va adquirir aquests coneixements pel seu compte.

## Referències

* 1 2 Álvarez Baena, José Antonio. Hijos de Madrid ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1790, p. 248.
* ↑ Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 489.
* 1 2 3 Gimeno Puyol, María Dolores «Entre burlas y veras: las estrategias reivindicativas de Manuela Tomasa Sánchez de Oreja y Francisca de Osorio, escritoras de almanaques». Cuadernos de Ilustración y Romanticismo. Revista Digital del Grup de Estudis del Siglo XVIII, 2019, pàg. 273-289.
* ↑ Gómez Cuenca, Francisco. «Investigación y literatura durante el siglo XVIII en Santa Cruz de la Zarza» (en castellà). Archivo Digital de ACAME Joaquín Arias, 2004. [Consulta: 29 maig 2021].
# Seneca (Dakota del Sud)

Seneca és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 58 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seneca tenia 58 habitants, 28 habitatges, i 14 famílies. La densitat de població era de 54,6 habitants per km².
Dels 28 habitatges en un 17,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,9% hi vivien parelles casades, en un 3,6% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 46,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 25% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,7% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 13,8% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 34,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 23.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.833 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 10.642 $. Entorn del 25% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seneca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seneca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Martins Ferry

Martins Ferry és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 7.226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martins Ferry tenia 7.226 habitants, 3.202 habitatges, i 1.959 famílies. La densitat de població era de 1.291,7 habitants/km².
Dels 3.202 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 15,5% dones solteres, i en un 38,8% no eren unitats familiars. En el 35,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.960 $ i la renda mediana per família de 32.365 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.486 $ mentre que les dones 21.979 $. La renda per capita de la població era de 16.672 $. Aproximadament el 16,1% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martins Ferry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martins Ferry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Gastone Sozzi

Gastone Sozzi (Cesena, 8 de març del 1903 - Perusa, 6 de febrer del 1928) va ser un activista comunista italià, detingut, torturat i mort per la policia feixista italiana.

## Biografia

Nat en una família humil, tant el pare com la mare eren actius políticament a l'ala radical del Partit Socialista Italià, Sozzi s'apunta de ben jove (1919) a la Federazione dei Giovani Socialisti i col·labora a les revistes Lotta di Classe de Forlì i Spartaco de Cesena. S'addereix aviat al tot just constituït Partit Comunista d'Itàlia, creat a Livorno el 21 de gener del 1921 per l'escissió de l'ala revolucionària del Partit Socialista Italià. Forma part de les Guardie rosse, grup armat comunista que s'oposa a les formacions feixistes.
Acusat el 1922 d'haver mort un militant feixista, es refugia primer a Torí, on coneix Gramsci i després a la Unió Soviètica, on assisteix als cursos d'estudis politicomilitars de l'Acadèmia Tolmaciov a Leningrado; retornat a Itàlia el 1925, és revocada l'ordre de detenció, fa el servei militar a Gradisca d'Isonzo al 1r Regiment d'Infanteria.
El 1926 es casa amb l'amiga d'infantesa Norma Balelli i esdevé membre, a Roma, de l'Ufficio Militare del P.C.d'I., col·laboran a la redacció de La caserma i de La recluta, dos diaris de propaganda clandestina comunista dins les Forces armades, així com al Il fanciullo proletario, un pamflet decorat per nens.
Després d'haver estat pres durant un curt període de la primavera del 1927 a Basilea, és novament arrestat a Suïssa, juntament amb Togliatti, i trenta-un dirigents del P.C.d'I. Una altra vegada és detingut a Milà el 4 de novembre i traslladat el desembre a la presó de Perusa, on seria interrogat pel general Giuseppe Ciardi, advvocat general del Tribunal Especial Feixista, i acusat de conspiració contra l'estat feixista.
Va morir a la presó a conseqüència de les tortures infligides amb la finalitat que revelés els noms dels seus companys de lluita comunista, sense que delatés a ningú. La versió oficial va atribuir la mort de Sozzi a un suïcidi, sense voler autoritzar l'autòpsia del cadàver.
Durant la Guerra Civil espanyola li fou dedicada en honor seu la Centúria Gastone Sozzi agregada al Cinquè Regiment organitzat per Vittorio Vidali. La Resistència francesa li dedicà el nom de la 29a Brigada GAP, activa al territori de l'antiga província de Forlì, Cesena i Rímini.

## Notes

* ↑ Entrevista Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine. a Francesco Leone, uno dels caps dels Arditi del Popolo de Vercelli i Novara

## Bibliografia

* F. Chilanti, Gastone Sozzi, Roma, 1955 i Cesena, 2003 (italià)
* S. Sozzi, Gastone Sozzi. Un giovane del primo dopoguerra, Cesena, 1985 (italià)
* G. Sozzi, Lettere a Norma, Cesena, 1987 (italià)
* P. Gabrielli, Col freddo nel cuore. Uomini e donne nell'emigrazione antifascista, Roma, 2004 ISBN 88-7989-882-5 (italià)

## Veure

* Partit Comunista Italià