OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els desitjos ridículs

Els desitjos ridículs és un conte de Charles Perrault apareguda a Contes de ma mère l'Oye en 1697, si bé ja s'havia publicat una versió anterior independent.

## Argument

Un llenyataire estava al bosc queixant-se de la duresa de la seva vida quan el déu Júpiter se li va aparèixer i li va dir que li concediria tres desitjos per fer-lo feliç. L'home va tornar corrent a casa i va explicar allò que havia passat a la seva dona, qui li va aconsellar d'esperar-se fins l'endemà per pensar bé els desitjos. Van començar a beure vi per celebrar l'encontre i llavors el llenyataire va dir que li agradaria tenir una bona salsitxa que acompanyés la beguda. Immediatament va aparèixer una enorme salsitxa. La dona, veient que havien malbaratat un desig, va començar a insultar-lo i aleshores ell va cridar-li que tant de bo se li pengés per sempre la salsitxa al nas i així callaria. Horroritzat, va veure com passava i va haver d'emprar el darrer desig per desfer la situació i tornar al punt inicial.

## Anàlisi

El conte presenta elements propis del conte de fades tradicionals, com la màgia, el nombre tres dels desitjos, el bosc com a lloc de meravella o el pobre que pot canviar el seu destí. Però Perrault transforma la història per donar-li un to satíric, com ja prova el títol o l'anècdota de la salsitxa. També destaca com a original l'aparició d'un déu grec i no una fada o bruixa com passa a les històries populars.
Segons la classificació Aarne-Thompson, el conte correspon al tipus 750A, on s'invoca la màgia per intentar resoldre la situació però es retorna al punt inicial. Apareixen relats amb el mateix esquema a Les mil i una nits i altres reculls orientals. El conte de Perrault va ser versionat en diversos idiomes.

## Referències

* ↑ «Foolish Wishes». [Consulta: 26 febrer 2017].
# Gobiodon spilophthalmus

Gobiodon spilophthalmus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu i Palau.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1856. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Boeroe. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 11. 383-414.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Colmado

Un colmado o botiga de queviures és un tipus de botiga d'ultramarins característic de Barcelona que va aparèixer al segle xix, sobretot a l'Eixample de Barcelona, però que avui gairebé ha desaparegut. La denominació va aparèixer cap al 1915.
Es tractava de comerços familiars d'ultramarins, que solien situar-se als xamfrans o cantonades i que destacaven pels seus grans aparadors, plens de bat a bat, en horitzontal i en vertical, de diferents productes, cada un amb unes etiquetes de preus, fetes a mà, d'un estil molt característic i que encara s'empra en alguns comerços barcelonins.
Aquestes etiquetes es consideren part del disseny barceloní: es tracta d'uns quadrats de color groc viu, on s'utilitzen només dos retoladors gruixuts, de tinta de color vermell i negre, per indicar el nom del producte i el preu, en caràcters grossos que ocupen tot l'espai disponible i que s'emmarquen amb un traç gruixut, normalment negre. Actualment hi ha altres productes (estovalles, gots, accessoris i estris de taula, etc.) amb aquest tipus d'etiquetes impreses.
D'altra banda, a Barcelona, tot i que cada cop menys, encara és habitual anomenar colmado les botigues de productes diversos i petits supermercats. El nom, considerat un castellanisme, va ser pres directament del castellà (procedent del verb colmar, 'omplir fins dalt') i prové precisament de l'aparador, que estava ple de gom a gom.

## Vegeu també

* Supermercat
* Botiga d'ultramarins o queviures, un tipus de botiga del qual els colmados són un subgrup.
* Mercat, un altre establiment comercial familiar en vies de desaparició, que consta de diferents parades per a cada tipus de producte. N'hi ha de fixos, en un edifici adaptat a tal fi, com el Mercat de la Boqueria, i d'altres que es munten en un carrer o plaça un cop a la setmana.
* botiga

## Referències

* ↑ «Colmado». Optimot. [Consulta: 30 març 2014].
* ↑ Sinner, Carsten. El castellano de Cataluña: estudio empírico de aspectos léxicos, morfosintácticos, pragmáticos y metalingüísticos (en castellà). Max Niemeyer Verlag, 2004, p.331. ISBN 3484523204.
* 1 2 Actes del catorzè Col·loqui Internacional de llengua i literatura catalanes. L'Abadia de Montserrat, 2009, p.56. ISBN 8498832489.

## Enllaços externs

* Colmado d'Ezcaray al poble d'Ezcaray, a La Rioja (Espanya)
# Georges Thill

Georges Thill (París, 14 de desembre de 1897 - Draguinhan, 17 d'octubre de 1984) va ser un tenor francès.
Pupil del cèlebre tenor napolità Fernando De Lucía (1860-1925), va debutar a l'Òpera parisenca el 1924. La seva esplendor vocal va ser en la dècada del 30 però va cantar fins a 1953.
Va cantar en l'Opéra-Comique, La Scala, Roma, Verona, Òpera de l'Estat de Viena, Covent Garden i el Metropolitan Opera com Romeo, Cavaradossi (a Tosca amb Maria Jeritza), Faust (amb Elisabeth Rethberg) i a Lakmé amb Lily Pons.
Va ser favorit al Teatro Colón de Buenos Aires on va aparèixer entre 1929 i 1939 en diversos personatges com Calaf (al costat de Rosa Raisa), Manon (al costat de Ninon Vallin, Louise, Sadko, Romeo, Samson, Don Jose (al costat de Gabriela Besanzoni), Don Carlo, Canio, Andrea Chenier (amb Lina Bruna Rasa) i d'altres.
Va aparèixer en films de l'època i la seva interpretació de Werther de Massenet és el patró pel qual es mesuren altres interpretacions. El duo que integrà amb Ninon Vallin va ser llegendari.

## Referències

* Las voces del Colón, E.V.Ferro
* Annals del Metropolitan Opera
# Condrosarcoma

El condrosarcoma és un càncer compost de cèl·lules transformades de les cèl·lules que produeixen cartílag. El condrosarcoma és membre d'una categoria de tumors d'os i teixits tous coneguts com a sarcomes. Al voltant del 30% dels càncers del sistema esquelètic són condrosarcomes. És resistent a la quimioteràpia i la radioteràpia. A diferència d'altres càncers ossis primaris que afecten principalment als nens i adolescents, la condrosarcoma pot presentar-se a qualsevol edat. Afecta més sovint l'esquelet axial que l'apendicular.

## Referències

* ↑ «The clinical approach towards chondrosarcoma». Oncologist, 13, 3, 01-03-2008, pàg. 320–9. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2009. DOI: 10.1634/theoncologist.2007-0237. PMID: 18378543 [Consulta: 29 d’agost 2018].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-04-30. [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «Chondrosarcoma: Overview - eMedicine Radiology». [Consulta: 14 febrer 2009].
# Colm Bairéad

Colm Bairéad (Dublín, 1981) és un director de cinema i guionista irlandès. Va escriure i dirigir la pel·lícula An Cailín Ciúin (2022).

## Carrera

Nascut a Dublín el 1981, Bairéad va créixer parlant anglès i irlandès a la llar.
An Cailín Ciúin (en anglès: The Quiet Girl), el primer llargmetratge de Bairéad, es va estrenar al 72è Festival Internacional de Cinema de Berlín el 2022 i ha rebut elogis de la crítica Va adaptar el guió de la pel·lícula majoritàriament en irlandès del conte de 2010 "Foster" de Claire Keegan. Als 18ns Irish Film & Television Awards, An Cailín Ciúin va guanyar el premi a la millor pel·lícula i Bairéad va guanyar el premi al millor director, i va ser nominat al Millor pel·lícula internacional als Premis Oscar de 2022 als EUA.

## Influències

Bairéad va participar en l'edició de 2022 de les enquestes cinematogràfiques Sight & Sound, que se celebren cada 10 anys per commemorar les millors pel·lícules de tots els temps i classificar-les per ordre. Directors i crítics donen les seves 10 pel·lícules preferides de tots els temps per a l'enquesta; Bairéad va triar Ikiru (1952), Ciutadà Kane (1941), Saikaku Ichidai Onna (1952), 2001: una odissea de l'espai (1968), Desitjant estimar (2000), Ivànovo detstvo (1962), Salvatore Giuliano (1962), El espíritu de la colmena (1973), Un dels nostres (1990), i Amator (1979).

## Vida personal

Bairéad és casat amb Cleona Ní Chrualaoí, productora de An Cailín Ciúin. Tenen dos fills.

## Filmografia parcial
### Com a director

| Any | Títol | Notes |
| 2003 | Screwed | Curtmetratge; tan escriptor |
| 2005 | Mac an Athar (His Father's Son) | Curtmetratge; tan escriptor |
| 2009 | Finscéal Pháidí | Curtmetratge; tan escriptor |
| 2012 | Lorg na gCos: Súil Siar ar Mise Éire | Documental |
| 2015 | The Joy | Minisèrie |
| 2016 | Frank O'Connor: Idir Dhá Shruth | Documental |
| 2018 | Murdair Mhám Trasna | Telefilm; també guionisat |
| 2022 | An Cailín Ciúin (The Quiet Girl) | Llargmetratge; també guionista |

## Referències

* 1 2 «An Cailín Ciúin». Festival Internacional de Cinema de Berlín. [Consulta: 15 març 2023].
* 1 2 Miller, Stuart «Colm Bairéad discusses 'The Quiet Girl', an Oscar-nominee for best international feature». The Boston Globe, 21-02-2023 [Consulta: 17 març 2023].
* 1 2 Zuckerman, Esther «How Ireland Got Its First-Ever International-Feature Oscar Nomination». Vanity Fair, 21-02-2023 [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ Plantilla:Cite Rotten Tomatoes
* 1 2 «'The Quiet Girl' Director Colm Bairéad on Telling an Irish Story in the Irish Language (Exclusive)». aframe.oscars.org. Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 23-02-2023 [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ Abbatescianni, Davide «The Quiet Girl wins big at this year's Irish Film & Television Awards». cineuropa.org, 14-03-2022 [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «Colm Bairéad | BFI».
* ↑ Tabbara, Mona «Stars of Tomorrow 2022: Cleona Ní Chrualaoi (producer)». Screendaily.com, 29-06-2022 [Consulta: 17 març 2023].

## Enllaços externs

* Colm Bairéad - Lloc web oficial
# Sant Martí i la Santa Creu de Tatzó

Sant Martí i la Santa Creu de Tatzó d'Avall és l'església, antigament parroquial, del poble de Tatzó d'Avall, del terme comunal d'Argelers, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya Nord.
Està situada en el centre del petit nucli antic de Tatzó d'Avall, al bell mig de la cellera del poble.

## Història

L'església no apareix documentada fins al 1145, tot i que els esments de Tatzó d'Avall són del segle anterior. Sembla que des dels orígens pertanyia a l'església d'Elna, tot i que sofrí un litigi important el 1209, a causa de les disputes sobre els drets que deien tenir-hi Sant Genís de Fontanes.

## L'edifici

L'església de Sant Martí i la Santa Creu de Tatzó d'Avall fou desafectada a ran de la Revolució Francesa i convertida en corrals i magatzems, i venuda diverses vegades. Darrerament estava dividida en tres parts diferenciades, una de les quals ha estat comprada recentment per la Fundació Catalana per tal de poder avançar en la seva rehabilitació.
És un monument de mides molt considerables: 25,6 m de llargària per 8,6 d'amplada, amb una planta rigorosament original: migpartida en dues naus ben diferenciades, l'absis únic les abraça totes dues. Les dues naus de què consta estan separades per tres arcs axials, damunt de pilars massissos. Una volta de canó única uneix les dues naus, sostinguda per tres arcs torals.
L'església fou fortificada exteriorment, possiblement al segle xiii. L'aparell és de còdols de granit, amb carreus grossos i ben tallats als angles. Els massissos pilars de l'interior de l'església presenten detalls escultòrics de molt de nivell a les impostes dels pilars.
Hi havia també una làpida sepulcral, que desaparegué, dedicada a Berenguer de Tatzó.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «7 - Argelers de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 14. Sant Martí de Tatzó d'Avall». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Argelers: Sant Martí i Santa Creu de Tatzó d'Avall». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Tatzó d'Avall en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-04-06. [Consulta: 25 març 2016].
# El Turó (urbanització)

El Turó és el nom d'una urbanització del terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al Vallès Oriental.
Es tracta d'una urbanització estesa en els vessants del Turó, que antigament feu de centre neuràlgic de la població de Bigues. És al nord-est del Rieral de Bigues.
Està situada a ponent de la urbanització de Can Barri i al nord de la de Mont Paradís.
És una urbanització extensa i amb una població mitjana, ja que el 2005 tenia 336 habitants, que representa quasi el 4,5% del cens municipal.
# Gnathocharax steindachneri

Gnathocharax steindachneri és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Orinoco i Amazones.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Böhlke, J.E. 1955. Studies on fishes of the family Characidae. Notes on the distribution, variation and type locality of Gnathocharax steindachneri Fowler. Notulae naturae 277:1-14.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. 1998. Relaçocões filogenéticas e definição do género Roeboides, Günther (Ostariophysi; Characiformes; Characidae). Comun. Mus. Ciênc. Tecnol. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre (CMCT), 11: 19-59.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Popular Problems

Popular Problems és el tretzè àlbum d'estudi del cantautor canadenc Leonard Cohen, va aparèixer el 22 de setembre de 2014 amb motiu del vuitantè aniversari de l'artista. Es va donar a conèixer el 19 d'agost de 2014 amb l'aparició d'Almost Like the Blues a la web oficial de Cohen.
Tot i que la majoria de cançons són noves, algunes han estat rescatades i reaprofitades. Així Born in Chains va ser estrenada en diversos concerts durant el 2010, però ha estat molt modificada. Aquesta cançó va ser enregistrada de manera no oficial en unes proves de so a Europa durant la gira de 1985. En el cas de Oh My Oh també va ser usada el 2010, però només als assajos de la gira. Pel que fa a A Street, aquesta fou recitada per Cohen el 2006, durant la promoció del seu llibre de poesia Book of Longing i impresa dues vegades, com a A Street el 2 de març de 2009 al The New Yorker Magazine i com a Party's Over a l'edició de les poesies i cançons de Cohen Everyman's Library el 2011. Ambdues versions inclouen un vers que fa referència als Atemptats de l'11 de setembre de 2001. Finalment, Nevermind fou publicat com a poema el 2005 a la web The Leonard Cohen Files i al Book of Longing de 2006.

## Llista de temes

Totes les cançons han estat escrites per Leonard Cohen i Patrick Leonard, excepte quan s'anota el contrari:
* "Slow" – 3.25
* "Almost Like the Blues" – 3.28
* "Samson in New Orleans" – 4.39
* "A Street" (Cohen, Anjani Thomas) – 3.32
* "Did I Ever Love You" – 4.10
* "My Oh My" – 3.36
* "Nevermind" – 4.39
* "Born in Chains" (Cohen) – 4.55
* "You Got Me Singing" – 3.31

## Bibliografia

* Notícia apareguda al Diari Ara
# Concili de La Vaur (1213)

El Concili de La Vaur (Concilium Vaurense) va ser un sínode local que va tenir lloc a La Vaur (França) el 1213, va ser presidit pel bisbe de Narbona Arnau Amalric.
El concili va rebutjar la petició del rei Pere II d'Aragó sobre el retorn dels territoris que li havien estat presos.
Hi va haver un altre Concili a La Vaur l'any 1368.

## Referències

* El Concili de La Vaur a la Cathopedia
# Sarotrúrids

Els sarotrúrids (Sarothruridae) són una família d'ocells, membres de l'ordre dels gruïformes (Gruiformes). Viuen a Madagascar, l'Àfrica subsahariana, Nova Guinea i les Moluques.

## Taxonomia

Antany les diferents espècies s'incloïen a la família dels ràl·lids (Rallidae). El Congrés Ornitològic Internacional va incloure el gènere Sarothrura dins la recuperada família dels sarotrúrids, arran els treballs de Hackett et al. 2008 que mostrava que aquestes espècies eren germanes de la família dels Heliornítids. Més tard es van incloure també dins els satrúrids altres dos gèneres, arran treballs com ara Garcia-R et al 2014:
* Gènere Mentocrex, amb dues espècies.
* Gènere Sarothrura, amb 9 espècies.
* Gènere Rallicula, amb 4 espècies.

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* ↑ SJ Hackett., R.T. Kimball, S. Reddy, R.C.K. Bowie, E. L. Braun, M. J. Braun, J. L. Chojnowski, W. A. Cox, K.-L. Han, J. Harshman, C. J. Huddleston, B. D. Marks, K. J. Miglia, W. S. Moore, F. H. Sheldon, D. W. Steadman, C. C. Witt, et T. Yuri, « A phylogenomic study of birds reveals their evolutionary history », Science, vol. 320, n°5884 (2008), p. 1763-1768. (anglès)
* ↑ JC García-R, GC Gibb et SA Trewick. 2014. Deep global evolutionary radiation in birds: Diversification and trait evolution in the cosmopolitan bird family Rallidae. Molecular Phylogenetics and Evolution 81: 96–108.
# Dominus vobiscum

Dominus vobiscum (en llatí «que el senyor sigui amb vosaltres») és una antiga salutació i benedicció usada tradicionalment a la missa catòlica romana i altres litúrgies, així com en litúrgies d'altres denominacions cristianes occidentals. Els orígens de la salutació provenen dels versos Rut 2:4 i 2 Cròniques 15:2 de la Vulgata, la traducció llatina de la Bíblia. Al Llibre de Rut, la frase apareix a l'oració «Et ecce ipse veniebat de Bethlehem dixitque messoribus: 'Dominus vobiscum'. Qui responderunt ei: 'Benedicat tibi Dominus'.» («Quan Booz va arribar de Betlem, saludà els segadors: 'el Senyor sigui amb vosaltres!', i ells van respondre: 'que el Senyor et beneeixi!'»).

## Referències

* ↑ El llatí d'aquí s'ha pres de la Nova Vulgata, i la traducció al català de Rut 2:4
# Emanuele d'Astorga

Emanuele d'Astorga (Augusta, 20 de març de 1680 - Madrid, 1757) fou un compositor i escriptor italià.

## Biografia

Nascut a Augusta, a la província de Siracusa, en la seva joventut ja va demostrar una excepcional qualitat musical, el seu primer professor de música va ser l'abat Omodei de l'església parroquial, un famós compositor de música sacra. A l'edat de tretze anys, a causa del violent terratrèmol de 1693 que va destruir part de la ciutat natal, es va traslladar a Palerm amb la família. A la capital de Sicília, el 1698, va correspondre la primera òpera, La moglie nemica.
Com a resultat de greus problemes familiars i desacords amb el seu pare, es refugià a Roma a la seu de l'Ambaixada d'Espanya davant la Santa Seu, el duc d'Uzeda. El noble espanyol havia estat el darrer virrei de Sicília i va saber reconèixer i apreciar el talent artístic del músic d'Augusta.
El 1707 va compondre el que és la seva més famosa obra, l'Stabat Mater, amb el que va donar a conèixer no només el seu talent com a compositor, sinó també les habilitats literàries. El 1708 es va traslladar a Gènova, on el 21 d'abril va veure representada una de les seves obres al teatre Sant'Agostino. El dramma pastorale Dafni rebut amb gran èxit i es va repetir en altres teatres com el de la Santa Creu de Barcelona. L'èxit va ser comunicat per les cròniques culturals de l'època, en presentar la seva música a la cort de Carles III, que es van quedar entusiasmats amb la música de D'Astorga i el van fer traslladar a Viena com a músic de la cort quan es va convertir en emperador del Sacre Imperi Romanogermànic.
A la segona meitat de 1715 va tornar a la ciutat natal, on va obtenir el títol de baró al feu Ogliastro dins de la ciutat. Dos anys més tard, a l'edat de 37 anys, va ser elegit senador de Palerm i nomenat governador de l'Ospedale, i d'aquesta va ser capaç de participar i donar la seva contribució a la vida cultural de la capital siciliana. Va ser un dels fundadors de l'Accademia del buon gusto i un dels dirigents del teatre de Santa Cecília. El mateix any es va casar amb Emanuela Guzzardi, amb qui va tenir tres filles, Giovanna, Felicia i Maria. La vida familiar va durar poc, el 1721 se'n va anar a Lisboa. El 1726 va escriure i publicar un llibre de dotze cantates en la qual expressa la teoria de la relació entre so, ritme i melodia en les paraules cantades. La seva vida aventurera el va portar a acabar la seva vida a Madrid el 1757.

## Obres

* La moglie nemica - melodramma - 1698
* Stabat Mater - cantata da camera - 1707? (del qual en va fer un arranjament per a piano Gustav Rösler)
* Dafni - dramma pastorale -1708
# Portada/efemèride octubre 1

Jimmy Carter
« 30 de setembre · 1 d'octubre · 2 d'octubre »