OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abu-Abd-Al·lah Yaqub ibn Dàwud

Abu-Abd-Al·lah Yaqub ibn Dàwud (àrab: أبو عبد الله يعقوب بن داود, Abū ʿAbd Allāh Yaʿqūb b. Dāwud) (? - 882) fou un visir del Califat Abbàssida, membre d'una família alida. Va participar el 762/763 amb el seu germà Alí ibn Dàwud a la revolta d'Ibrahim i Muhàmmad ibn Abd-Al·lah contra el califa al-Mansur (754-775) i per aquest motiu fou empresonat, però fou amnistiat pel successor d'al-Mansur, al-Mahdí (775), de qui se'n va guanyar la confiança quan probablement li va revelar el pla de fuita d'un altre alida. En el seu lloc, al-Mahdí va nomenar com a visir al-Fayd ibn Abi-Sàlih (775).
Va esdevenir confident i conseller del califa. Fou nomenat visir el 779/780 en substitució d'Abu-Ubayd-Al·lah i es va assegurar una gran influència que va utilitzar en favor dels seus amics alides. Va intentar una conciliació entre alides i abbàssides que resultà impossible. Aviat van córrer rumors a la cort i el califa va començar a sospitar; el va posar a prova encarregant-li d'executar un alida al qual va deixar fugir. El fet fou descobert i fou destituït i empresonat. Va restar a la presó fins als temps d'Harun ar-Raixid (786-809), que el va alliberar. Va sortir de la presó completament cec. Va marxar llavors a la Meca, on va morir.

## Bibliografia

* S. Moscati, Nuovi studi storici sul califfato di al-Mahdi, Orientalia, 1946
* Moscati, S. «Abū ʿAbd Allāh Yaʿḳūb». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 21 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/abu-abd-allah-yakub-SIM_0151>
# Abu-Ali Muhàmmad ibn Issa ad-Damghaní

Abu-Ali Muhàmmad ibn Issa ad-Damghaní fou visir dels samànides en els darrers anys de la dinastia. Era originari de Damghan al districte de Kumis.
Amb Nuh II ben Mansur (976-997) els amirs turcs van arribar a tenir molt de poder i els visir sovint eren l'instrument d'una de les faccions dels amirs. Sota el visir Abd Allah ibn Muhammad ibn Uzayr aquest va tenir el suport dels simdjuris Abu l-Hasan i el seu fill Abu Ali i de Faik, i fou hostil a la família Utbi que anteriorment havien ocupat el visirat. No se sap com va arribar al poder Abu Ali Muhammad, però fou nomenat per l'emir el 28 de juliol del 988, i fou després substituït per Abu Nasr Ahmad ibn Muhammad ibn Abi Zayd (anteriorment canceller samànida) però al cap de sis mesos aquest fou assassinat pels amirs i Abu Ali va retornar al càrrec. Segons al-Gardizi quan el karakhànida Bughra Khan va ocupar Bukharà la primavera del 892, es va emportar a Abu Ali Muhammad a Samarcanda, on el visir va morir el 2 de setembre del 992, quasi al mateix temps que el kan que estava malalt.

## Bibliografia

* Vassili Vladímirovitx Bartold, Turkestan
# Acaic

Acaic (llatí Achaicus, grec antic Achaikós Ἀχαϊκός fou un filòsof ètic grec d'època desconeguda, que va tenir un cert renom a Grècia.
És esmentat per Diògenes Laerci i Climent d'Alexandria.

## Referències

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# 41è Festival Internacional de Cinema de Moscou

El 41è Festival Internacional de Cinema de Moscou es va celebrar entre el 18 i el 25 d'abril de 2019. El Jordi d'Or fou atorgat a la pel·lícula kazakh Trening litxnostnogo rosta de Farkhat Xaripov.

## Jurat

* Kim Ki-duk (president), realitzador
* Semih Kaplanoğlu, realitzador
* Valia Santella, realitzadora
* Irina Apeksimova, actriu
* Maria Järvenhelmi, actriu

## Pel·lícules en competició

Les següents pel·lícules foren seleccionades per la competició:
| Pel·lícula | Director | País |
| Háiyáng dòngwù | Zhang Chi | R.P. de la Xina |
| Trening litxnostnogo rosta | Farkhat Xaripov | Kazakhstan |
| Jam | Sabu | Japó |
| Ride | Valerio Mastandrea | Itàlia |
| Lune de miel | Élise Otzenberger | França |
| Sale dovom daneshkadeh man | Rasoul Sadrameli | Iran |
| Voskresenie | Svetlana Proskurina | Rússia |
| Shonibar Bikel | Mostofa Sarwar Farooki | Bangladesh |
| Tēvs nakts | Dāvis Sīmanis | Letònia |
| Nado mnoiu solntse ne saditsia | Lyubov Borisova | Rússia |
| Kapan | Seyid Çolak | Turquia |
| Tyhjiö | Aleksi Salmenperä | Finlàndia |
| Epidemiya. Vongozero | Pavel Kostomarov | Rússia |

## Premis

* Jordi d'Or: Trening litxnostnogo rosta, de Farkhat Xaripov
* Jordi d'Or al documental: For vi er gutta de Petter Sommer i Jo Vemund Svendsen
* Premi Especial del Jurat: Háiyáng dòngwù, de Zhang Chi
* Jordi de Plata:
** Millor Director: Valerio Mastandrea per Ride
** Millor Actor: Tommi Korpela per Tyhjiö
** Millor Actriu: Soha Niasti per Sale dovom daneshkadeh man
* Premi Especial per una contribució especial al món del cinema: Kim Ki-duk
* Premi Stanislavsky: Ralph Fiennes
* Premi de l'Audiència: Night Walk d'Aziz Tazi
* Premi FIPRESCI: Lune de miel d'Élise Otzenberger
* Premi al curtmetratge: Tigre de Delphine Deloget

## Referències

* ↑ Hollywood Reporter. «'The Secret of a Leader' Wins Main Prize at Moscow Film Festival», 25 abril 2019. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ Pel·lícules en competició al web del Festival
* ↑ Premis atorgats al web del Festival
* ↑ Valerio Mastandrea vince a Mosca il “Silver George”, romecentral.com

## Enllaços externs

* Festival Internacional de Cinema de Moscou: 2019 a Internet Movie Database
# Acció per la República

Acció per la República és una organització política catalana independentista, republicana, ecologista, feminista i progressista creada el 2019. Impulsada per Agustí Colomines i Companys, l'organització va néixer a partir de membres independents de Junts per Catalunya que s'havien aplegat al seu si al voltant del corrent Junts per la República, entre els quals Ferran Mascarell i Canalda o Salwa El Garbhi.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 l'organització va proposar una llista independentista encapçalada per Oriol Junqueras i Carles Puigdemont que no va fructificar, i finalment es va presentar dins la coalició Junts per Catalunya. Va participar activament en el procés de creació del partit Junts per Catalunya.
L'actual portaveu és Aurora Madaula, exdiputada al Parlament de Catalunya i exmembre del Consell per la República, i Oriol Izquierdo n'és el coordinador general.

## Referències

* ↑ «Qui som». [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ «Junts per la República se transforma en el partido Acció per la República» (en castellà), 25-07-2019. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Acció per la República inicia su proceso fundacional» (en castellà), 29-11-2019. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «'Acció per la República' pressiona per una llista independentista única el 10-N», 25-09-2019. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Comunicat després de l'assemblea general extraordinària d'Acció». Acció per la República, 19-07-2020.
# J. Bataller i Blanch

J. Bataller i Blanch fou un organista i compositor de Castelló d'Empúries que va viure durant els segles XIX-XX i va ser ser molt actiu durant el segon terç del segle xx i és considerat un compositor de música religiosa. Es desconeix si mantingué algun grau de parentiu amb el músic Marià Bataller i Llonch.
Va ser compositor per a la Basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, aquesta basílica disposava d'un orgue reconstruït per Gaietà Vilardebó l'any 1854, ja que segurament havia quedat destruït, l'anterior orgue que hi havia, a causa de les tropes frenceses durant la Guerra del Rosellón.
Va compondre durant el període dels anys del segon terç del S.XX tres Ave Maria; en un mateix document n'hi consta dos d'aquests datats del any 1941 i escrits per a 1 v i orgue, (al terme del manuscrit hi consta "Castelló de Ampurias / 29 noviembre 1941") un primer que es troba en Do M i un segon que es troba al revers del mateix document i que està en La M. Durant el segon terç del S.XX en compongué un altre en Fa M i per a 2 v i orgue. Aquestes partituras es conserven al Arxiu Diocesà de Girona.

## Referències

* ↑ Bataller i Blanch, J. Ave- Maria. J. Bataller Blanch, 1941.
* ↑ Bataller i Blanch, J. Ave Maria por J. Bataller".

## Enllaços externs

* Avemaria per a 2 v i Org
* Avemaries per a 1 v i Org
* La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical
# Glicosilació

La glicosilació és un procés químic en el qual s'afegeix un carbohidrat a una altra molècula. Aquesta molècula és denominada acceptor. La molècula acceptora pot ser de molts tipus, per exemple, de naturalesa proteica o lipídica.
Quan la glicosilació s'efectua sobre un grup alcohol o tiol, el procés és anomenat glicosidació, i la molècula resultant és anomenada glicòsid.
Un dels processos de glicosilació més importants és la glicosilació proteica. És el primer dels quatre passos principals de modificació a la síntesi de les proteïnes de les cèl·lules. És la modificació que pot patir una proteïna tant a l'etapa cotranslacional com posttranslacional.
La majoria de les proteïnes sintetitzades al reticle endoplasmàtic rugós experimenten glicosilació, la qual és completada a l'aparell de Golgi.

## Referències

* ↑ Universitat de Barcelona. Facultat de Biologia. Comissió de Normalització Lingüística. Vocabulari de Biologia. Bioquímica (3 llengües). Edicions de la Universitat de Barcelona, 2000, p. 20. ISBN 9788493100131.
# Ildefons Juan Marí

Ildefons Juan Marí (Sant Francesc de Formentera, 1950 - Eivissa, 17 de maig de 2010) fou un mestre i polític formenterí.

## Trajectòria

Va estudiar batxillerat a l'institut Santa Maria d'Eivissa i el 1973 es graduà en magisteri a l'escola normal Fra Juníper Serra de Palma. Treballà a les escoles públiques de Sant Francesc Xavier (1974), Santa Gertrudis de Fruitera, Can Ramoncillo i Puig d'en Valls (1977), de la que el 1984 en fou nomenat director.
Des de 1979 és membre de la junta directiva de l'Institut d'Estudis Eivissencs, ha estat fundador de la secció d'Eivissa i Formentera del sindicat STEI i el 1984 col·laborà en la fundació de l'Associació Pitiüsa per a la Renovació Pedagògica (APREP).
Ha estat elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1983 i 1987 i membre del Consell Insular d'Eivissa i Formentera com a independent dins les llistes del PSIB-PSOE. Durant el seu mandat presentà una moció encomanant a l'Institut d'Estudis Eivissencs la realització de l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. A les eleccions municipals espanyoles de 1991 fou escollit regidor d'Eivissa.
Cap al març de 2010 el govern de les Illes Balears li va concedir la Medalla al Mèrit Educatiu. Va morir en maig del mateix any a causa d'un càncer. En 2013 la secció de l'Obra Cultural Balear a Formentera creà el Premi Ildefons Joan Marí per a premiar treballs de creació literària i de recerca i documentació en català.

## Referències

* ↑ Fallece el maestro Ildefons Juan Marí a Diario de Ibiza, 18 de maig de 2011
* ↑ Ildefons Juan Marí Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* ↑ El maestro Ildefons Juan Marí recibe la Medalla al Mérito de Educación, Diario de Ibiza, 15 de març de 2011
* ↑ El conseller d'Educació i Cultura lliura la Medalla al Mèrit de la Conselleria al mestre eivissenc Ildefons Juan Marí Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., caib.es
* ↑ L'OCB-F crea el PREMI ILDEFONS JOAN MARÍ 2013

## Enllaços externs

* A Ildefons Juan, per Isidor Torres Cardona
# Serhí Hladir

Serhí Hladir (en ucraïnès: Сергій Гладир, Mikolaiv, Ucraïna 17 d'octubre de 1989 és un jugador de bàsquet d'Ucraïna. Juga a la posició d'escorta.
Va començar la seva carrera amb un dels equips més petits de la Lliga ucraïnesa de bàsquet amb el MBС Mykolaiv, després va ser escollit pels Atlanta Hawks a la 2a ronda amb el número 49 del Draft de l'NBA del 2009 i jugà amb el Bàsquet Manresa de la Lliga ACB de 2009 a 2012. per passar al Baloncesto Fuenlabrada.
L'1 d'octubre de 2013, Gladyr va signar un acord d'un any amb l'equip francès de l'Eurolliga JSF Nanterre. El 21 d'agost de 2014, va signar amb el SLUC Nancy Basket per a la temporada 2014-15 i el 25 d'agost de 2015, es va anunciar que va signar amb İstanbul BB de la Lliga turca de bàsquet però l'equip va rescindir el contracte després que fallés la revisió mèdica i el 9 de setembre, va signar amb l'AS Monaco Basket.
Està casat amb Olena Khomrova, esgrimista medalla d'or als Jocs Olímpics d'estiu de 2008, amb qui te una filla.

## Referències

* ↑ «El nuevo francotirador del Fuenlabrada se llama Sergiy Gladyr» (en castellà). Marca, 12-08-2012. [Consulta: 18 novembre 2020].
# Gens Trebònia

La gens Trebònia (en llatí Trebonia gens) va ser una gens romana d'origen plebeu força antiga, que es va distingir ja en l'any 447 aC amb Luci Treboni Asper.
Cap dels seus membres no obstant va obtenir el consolat durant la república. En el període republicà tampoc van agafar cap cognomen.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1179?rgn=full+text;view=image;q1=TreboniaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1171. ]

## Vegeu també

* Treboni
# Glacis (enginyeria militar)

Un glacis en enginyeria militar és un terraplè amb un pendent suau construït a la part més exterior d'una fortificació o fortalesa envoltant-la totalment. El glacis solia tenir una longitud en planta de 40 o 50 vares. Un dels objectius fonamentals del glacis és protegir la base de l'escarpa de bastions i revellins d'un atac directe amb artilleria, especialment en les muralles d'una fortalesa, ja que aquestes queden protegides darrere d'aquest de la línia directa, de manera que els assaltants havien d'arribar a la cresta per batre-les directament.
Per tal de protegir aquesta cresta els defensors construïen un camí cobert d'una amplada d'unes 10-12 vares (10 m aprox.) parapetat per sota la cresta on, en cas d'assalt o setge podien instal·lar-hi tropes. Pel costat de la fortificació sobrepassat el camí cobert hi ha la contraescarpa que davallava abruptament dins del fossat. El camí cobert oferia una via de comunicació protegida de la fuselleria enemiga al voltant de tot el glacis. El parapet tenia usualment una alçada de 8 $_{2/3}$ peus respecte al nivell del camí i gaudia d'una o dues banquetes una mena de grades que permetien a la tropa d'infanteria defensora poder treure el cap per sobre del parapet per disparar contra els atacants. En la grada, del costat del parapet, s'hi acostumava a clavar una estacada de fustes de secció quadrada a una profunditat de tres peus i que sobresortien a penes unes deu polzades del parapet. Aquest extrem s'esmolava per fer-los punxegudes per tal de dificultar l'atac de les tropes, i no es feia sobresortir més per evitar que el llançament de projectils enemics les estellessin danyant a la tropa defensora. La línia d'estaques, separades amb l'espai mínim per fer-hi passar el fusell, a més estabilitzaven el parapet evitant que s'ensorrés. A més s'hi disposaven una línia d'estaques de la mateixa mena que s'anomenava listón de la estacada. Alguns cops es construïa al final del glacis un altre fossat, dit fossat avançat, amb el seu camí cobert avançat i glacis propi. El camí cobert es comunicava amb la plaça mitjançant un pont que salvava el fossat i que entrava per una de les cortines de la muralla.
El glacis es construeix amb la terra treta a l'hora d'excavar el fossat. En temps de setge s'hi fan sortir ramals coberts d'una profunditat d'uns 6 o 7 peus. El glacis forma una rampa anivellada i descoberta de vegetació que representa un magnífic camp de tir contra tot aquell que intenti aproximar-se. Per tal de dificultar-ne l'avanç, a més de la dificultat d'ascendir per un pendent, els defensor solien instal·lar diversos paranys per frenar l'avanç com són la construcció de pous camuflats, i la instal·lació de cavalls frisons, taulons amb claus mig enterrats, obriülls o estaques punxegudes prop de la cresta especialment prop dels posts d'artilleria avançada.

## Notes

* ↑ Centurion Guerrero de Torres, Manuel. Ciencia de militares (en castellà). Cadis: Manuél Espinosa de los Monteros, 1757 [Consulta: 3 març 2014].
* ↑ Ciencia de militares, pàg. 72
* ↑ Ciencia de militares, pàgs. 125-126
* ↑ Ciencia de militares, pàg. 281
* ↑ Ciencia de militares, pàg. 222
Viccionari
# Goran Simić

Goran Simić (Vlasanica (Vladimirci), 1952 - 29 de setembre de 2024) va ser un escriptor bosnià reconegut internacionalment per les seves obres de poesia, assaig, contes i teatre.

## Biografia

Simić va quedar atrapat al setge de Sarajevo, on el poeta va haver de sobreviure durant els 1.425 dies que va durar. El 1995, ell i la seva família van poder establir-se al Canadà com a resultat d'un premi a la llibertat d'escriptura del PEN Club Internacional. Immigrant Blues va ser el segon volum complet de poemes de Simić en anglès i el primer que es va publicar al Canadà. El 2010 va publicar dos llibres més: un volum de poesia titulat Sunrise in the Eyes of the Snowman i la seva segona col·lecció de contes, Looking for Tito.
El 2006 va fundar Luna Publications a Toronto. Simić es va incorporar a la Facultat d'Arts i Ciències de la Universitat de Guelph el setembre de 2006. El 2013 va tornar a viure a Sarajevo.

## Referències

* ↑ «Mor el poeta bosnià Goran Simić». Ara, 29-09-2024. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Més 324 - Goran Simic i Simona Skrabec ens presenten l'antologia poètica "Els meus dies feliços al manicomi" - 3Cat». CCMA, 14-11-2023. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ Vilella Pujol, Sofia. «El dia de l’escriptor perseguit». Núvol, 08-11-2023. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Goran Simić: Ljudi ne čitaju jer smo sve manje obrazovani, a tehnologiju koristimo kao izgovor» (en bosnià). Visoko.ba, 06-03-2017. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ Sudetic, Chuck «Serbs of Sarajevo Stay Loyal to Bosnia» (en anglès). The New York Times, 26-08-1994. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Škrabec, Simona «Europa ha oblidat Bòsnia com una fossa sèptica. Entrevista a Goran Simić». L'Espill, 53, 2016.
* ↑ «Sunrise in the Eyes of the Snowman, by Goran Simić» (en anglès). The Globe and Mail, 16-05-2011.
* ↑ «Goran Simić o Abdulahu Sidranu ili uz žabca ide i žablja perspektiva | radio gornji grad». Arxivat de l'original el 2014-12-25. [Consulta: 19 maig 2015].
# Guérande

Guérande (en bretó Gwenrann, en gal·ló Géraundd) és un municipi francès del departament del Loira Atlàntic, a la regió del País del Loira. Limita al nord-oest amb Mesquer i Piriac-sur-Mer, al nord amb Saint-Molf i Saint-Lyphard, al nord-est amb Brière i Saint-Joachim, a l'oest amb La Turballe, a l'est amb Saint-André-des-Eaux, al sud-oest amb Batz-sur-Mer i Le Croisic, al sud amb Le Pouliguen i al sud-est amb La Baule-Escoublac. És una ciutat coneguda per la producció de sal de gran qualitat. És un dels municipis signataris de la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 7 236 | 7 222 | 7 252 | 7 779 | 8 190 | - | 8 503 | 8 577 | 8 648 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 8 540 | 8 524 | 6 749 | 6 705 | 6 804 | 6 912 | 7 062 | 7 020 | 7 054 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 6 913 | 6 859 | 6 609 | 5 760 | 6 082 | 6 164 | 6 163 | 6 014 | 6 567 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 6 389 | 6 499 | 7 644 | 9 140 | 11 665 | 13 603 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1958-1979 | Jean Ménager | UDR |
| 1979-1986 | Jean Rousseau | UDR |
| 1986-1995 | Michel Rabreaub | RPR |
| 1995-2006 | Jean-Pierre Dhonneur | UMP |
| 2006-2008 | Annick Mahé | UMP |
| 2008- | Christophe Priou | UMP |

## Agermanament

* Dolgellau
* Dinkelsbühl (Baviera)
* Almagro (Castella-La Manxa)
* Castro Marim

## Galeria d'imatges

* Torre del Castell
* Casa típica
* Rue Saint-Michel
* Capella de Nôtre Dame
# Goya, historia de una soledad

Goya, historia de una soledad és una pel·lícula dramàtica espanyola de caràcter històric dirigida per Nino Quevedo. Fou seleccionada per participar en el 24è Festival Internacional de Cinema de Canes. La pel·lícula va patir nombroses tallades degut a la censura abans de la seva estrena.

## Argument

La pel·lícula retrata amb molta ambició i mitjans l'etapa més dramàtica de la biografia del pintor Francisco de Goya, des de les seves relacions amoroses amb la duquessa d'Alba fins al seu exili a França. Segons alguns crítics, la cinta es mou "entre la indefinició i la peresa".

## Repartiment

* Francisco Rabal - Goya
* Irina Demick - Duquessa d'Alba
* Jacques Perrin
* José María Prada
* Teresa del Río
* Hugo Blanco
* María Asquerino
* Merche Abreu
* Barta Barri
* Enriqueta Carballeira
* Manuel de Blas
* Inma de Santis
* José Espinosa
* Rosario García Ortega
* Montserrat Julió
* Gerardo Malla
* Sergio Mendizábal
* Ricardo Merino
* Jeannine Mestre
* Luis Morris
* Marisa Paredes
* Teresa Rabal

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1969 | Millors actriu secundària | María Asquerino | Guanyadora |
| 1970 | Millors decorats i ambientació | Wolfgang Burmann | Guanyador |
| 1970 | Millors fotografia | Luis Cuadrado | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Goya, historia de una soledad». festival-cannes.com. Arxivat de l'original el 24 setembre 2012. [Consulta: 12 abril 2009].
* ↑ Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008. p.220
* ↑ Goya, historia de una soledad, El País, 10 d'abril de 1996
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1970». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 11 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Goya, historia de una soledad a Cervantes Virtual
* Goya, historia de una soledad a elarteenelcine.wordpress.com
# Goya (sèrie de televisió)

Goya va ser una sèrie de televisió, estrenada per TVE, en la qual es narra la vida del pintor espanyol Francisco Goya y Lucientes.

## Argument

La sèrie reflecteix la història d'Espanya entre 1746 i 1828 a través dels ulls del pintor de cort Francisco de Goya. L'argument es construeix sobre quatre pilars biogràfics: les seves relacions familiars, la seva activitat artística, les tertúlies del carrer i la vida en la cort. Al costat de tot això, la seva relació amb la Duquessa d'Alba

## Pressupost

El cost de producció va aconseguir la xifra de 330 milions de pessetes, la més cara de la història de la televisió a Espanya fins a aquest moment. Van participar 80 actors i més de 4.000 extres.

## Escenaris

La sèrie es va rodar a Fuendetodos, Saragossa, Madrid, El Escorial, La Granja i Aranjuez.

## Llista de capítols

* La cucaña.
* Pintor del rey.
* Cayetana.
* La familia de Carlos IV.
* Yo lo vi.
* La Quinta del Sordo.

## Repartiment

* Enric Majó…Francisco de Goya
* Laura Morante... Duquessa d'Alba
* Raf Vallone... Duaso
* José Bódalo... Carles IV
* Antonella Lualdi... Reina María Luisa
* Rosalía Dans... Leocadia
* Jeannine Mestre... Pepa Bayeu
* Luis Escobar... Carles III
* Carlos Larrañaga... Godoy
* Alfredo Mayo... Comte de Floridablanca
* Luis Prendes... Jovellanos
* Marisa Paredes... Duquessa d'Osuna
* Javier Escrivá... Iriarte
* Verónica Forqué... Comtessa de Chinchón
* Gerardo Malla... Francisco Bayeu
* Jorge Sanz … Goya nen
* Cristina Higueras... Lola, serventa de la Duquessa d'Alba
* Gerard Barry
* Queta Claver
* Emilio Gutiérrez Caba
* Alberto Closas
* Kiti Mánver
* Juanjo Puigcorbé
* Carlos Lemos
* Miguel Rellán
* Conrado San Martín
* José María Caffarel
* Carlos Hipólito
* Emilio Linder
* Ismael Merlo
* Luis Merlo
* Jorge Roelas
* José María Rueda
* Jack Taylor
* Fernando Valverde
* Charo Vera

## Fitxa tècnica

* Direcció: José Ramón Larraz
* Guions: Philip Broadley, Gabriel Castro, Jon Churchman, Antonio Isasi-Isasmendi, Antonio Larreta, Salvador Pons
* Música Original: Xavier Montsalvatge
* Fotografya: Fernando Arribas
* Muntatge: Emilio Rodríguez
* Perruqueria: Mercedes Paradela
* Maquillatge: José Antonio Sánchez

## Referències

* Revista Teleprograma. Número 998. 20 de maig de 1985.
* ↑ Goya, luces y sombras El País. 12 de maig de 1985.
* ↑ El estreno de "Goya" La Vanguardia. 13 de maig de 1985.
* ↑ TVE presentó la serie biográfica sobre Goys La Vanguardia. 30 d'abril de 1985.
* ↑ 300 millones de pesetas costó la serie 'Goya', la más cara de las producidas por TVE El País. 29 d'abril de 1985.