OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centúripes

Centúripes (del llatí Centurĭpae) o Centòripa (del grec Κεντόρῐπα) va ser una ciutat de l'interior de Sicília, situada al sud-oest de l'Etna i a uns 40 km al nord-oest de Catània, segons Estrabó, Claudi Ptolemeu i l'Itinerari d'Antoní. Correspon a la vila de Centorbi o Centuripe.
Tucídides diu que era una de les ciutats més importants dels sículs. L'any 414 aC l'expedició atenenca que va dur a terme el Setge de Siracusa la va atacar i va obligar la ciutat a signar una aliança amb Atenes. L'any 396 aC, Dionís el Vell de Siracusa va fer aliança amb el dèspota de Centòripa, anomenat Damó.
En temps de Timoleont, era governada pel tirà Nicodem, que va ser enderrocat pel general corinti i la ciutat va recuperar la llibertat l'any 339 aC. Més tard va passar a poder d'Agàtocles que hi va posar una guarnició. Durant la guerra d'Agàtocles contra Cartago la ciutat es va independitzar i va mantenir la independència.
A la Primera Guerra Púnica, Centòripa era aliada de Hieró de Siracusa al que van ajudar contra els mamertins, i a canvi va rebre una part del territori d'Amèselon, destruïda abans per Hieró. Aquesta aliança va portar a la guerra contra Roma (aliada dels mamertins) i els cònsols Mani Octacili Cras i Mani Valeri Màxim Corví Messal·la van assetjar la ciutat. Durant el setge, moltes ciutats de l'illa es van sotmetre a Roma, però no se sap si Centòripa va seguir els seus passos immediatament. Més tard apareix ja sota domini romà i en bons termes amb els romans.
En temps de Ciceró era una de les cinc ciutats de l'illa que tenia el privilegi de la llibertat i la immunitat de taxes, i va es va convertir en una de les ciutats principals de l'illa amb més de deu mil habitants. Una part del territori d'Etna i de Leontins va passar a Centúripes, i també altres territoris més llunyans, que els centuripins dedicaven a l'agricultura i a la producció de blat. Plini el Vell diu que tenien una excel·lent producció de safrà. Els habitants van patir les exaccions de Verres i els atacs de Sext Pompeu. Els serveis contra Sext Pompeu els va recompensar August, que va restaurar la ciutat i li va donar la ciutadania llatina.
Durant l'Imperi la ciutat va decaure. Va existir fins al segle xiii quan va ser destruïda per l'emperador Frederic II.
Avui existeix al lloc la ciutat de Centorbi i les ruïnes de la ciutat romana (les muralles, una cisterna, termes i alguns edificis) són properes. De l'època grega s'han trobat alguns objectes i tombes.
A la ciutat hi va néixer el metge Apuleu Cels.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llati-català de noms propis, p. 48

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Centuripa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 maig 2023].
# Patrick West

Patrick West (Londres, 1974) és un escriptor independent establert al Regne Unit i a Irlanda.
És el fill del periodista britànic Richard West i la periodista irlandesa Mary Kenny, el germà del periodista Ed West, i el cosí dels actors Timothy West i Samuel West.
Es va graduar a la Universitat de Manchester el 1997 amb un màster en història cultural. Ha escrit per The Times, New Statesman, The Spectator, The Times Literary Supplement, The Irish Times, The Daily Telegraph, Sunday Independent (Irlanda), The Irish Post, Living Marxism i The Catholic Herald. És autor dels llibres Conspicuous Compassion (Civitas, 2004), The Poverty of Multiculturalism (Civitas, 2005), Beating Them At Their Own Game, How The Irish Conquered English Soccer (Liberties Press, 2006), i editor de The Times Questions Answered (HarperCollins, 2004). A Conspicuous Compassion, West ens fa veure que "una cultura emergent de cura ostentosa” ha sorgit a les societats occidentals; es tracta realment de “sentir-se bé i satisfet, no de fer el bé”. West contrasta la compassió pràctica amb el que veu com a “sentimentalisme embafador” i l'egoisme de la compassió conspícua.

## Obres

* Conspicuous Compassion, Civitas, 2004
* The Poverty of Multiculturalism, Civitas, 2005
* Beating Them At Their Own Game, How The Irish Conquered English Soccer, Liberties Press, 2006

## Referències

* ↑ «Damian Thompson on Twitter». Twitter. [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ Patrick West. «Patrick West». Patrickwest1974.blogspot.com. [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Articles de Patrick West a New Statesman.
# Fuente de Pedro Naharro

Fuente de Pedro Naharro és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa, situat a la zona oest de la província, a uns 120 km de Conca. En el cens de 2007 tenia 1.269 habitants i una superfície de 63,7 km². El codi postal és 16411.
# Cantó de Pàmies-Est

El cantó de Pamiers-Est és un cantó francès del departament de l'Arieja, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Pàmies, té 10 municipis i el cap cantonal és Pàmies.

## Municipis

* Arvinhan
* Bonac
* Le Carlaret
* Les Eissarts
* Ludièrs
* Pàmies
* Les Pujòls
* Sant Amador
* La Tor del Criu
* Vilanòva del Pariatge

## Vegeu també

* Cantons de l'Arieja
# Definició

Una definició és una explicació del significat d'una paraula o expressió mitjançant algun llenguatge, com per exemple el matemàtic o un d'algorítmic.

## Alguns tipus

En lexicografia es considera que ha de complir una sèrie de condicions per ser considerada apta per entrar en un diccionari: no contenir el terme definit ni un derivat (llevat que es defineixi aquest al seu torn), no ha de ser circular (una definició no pot remetre a una altra que remeti a la primera) i ha de ser suficient per entendre el sentit d'allò definit en condicions generals d'ús, de manera que es pugui substituir el terme per la definició en un context ordinari sense que es perdi informació.
Segons Aristòtil, una bona definició consta de l'essència o gènere, que indica la classe o la categoria general que classifica la paraula dins un conjunt i de l'espècie, que indica els atributs pel qual el mot es diferencia d'altres iguals. En lingüística se sol identificar l'essència amb un hiperònim o mot general.
La definició nominal que explica el significat d'un mot basant-se en sinònims, antònims o mots de la mateixa família.
La definició lògica que explica el significat d'un mot partint de l'aspecte més general i arribant a les dades més específiques.

## Referències

* ↑ «Definició». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.160. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 29 novembre 2014].
# Roberto Stagno

Roberto Stagno (18 d'octubre de 1840 – 26 d'abril de 1897), fou un tenor italià. Fou un intèrpret important de la música del verisme quan esclatà a l'escena operística durant els anys 1890; però també posseïa una tècnica de belcantista àgil que emprava en les òperes de períodes anteriors. El 1890, un dels papers fonamentals del verisme: Turiddu.

## Carrera

Stagno (de nom real Vincenzo Andrioli) naixia a Palerm, Sicília, en una família amb connexions a la noblesa menor. Estudià a Milà i feia el seu debut operístic a Lisboa, Portugal, el 1862. La seva carrera feia un salt tres anys més tard, quan substituí reeixidament al tenor dramàtic més celebre d'Itàlia, Enrico Tamberlick, en una actuació a Madrid de Robert le diable. Durant les tres dècades següents, Stagno actuà en una varietat d'òperes en els principals teatres d'Espanya, Itàlia, França i Rússia, construint i després consolidant la seva reputació com un dels tenors principals d'Europa.
Stagno fou també popular a l'Argentina, on actuà inicialment el 1879, i també durant una temporada sencera (1883-1884) als Estats Units, al Metropolitan Opera de Nova York. Era literalment el primer solista a cantar-hi, ja que fou el primer Faust en l'obertura del teatre el 22 d'octubre de 1883. Desafortunadament per a Stagno, el seu temps a Nova York va resultar més curt del previst: les audiències americanes expressaven reserves sobre el seu cant a causa del seu vibrato pronunciat i persistent i no era contractat de nou per la direcció del MET.
Continuà la seva carrera a Itàlia i Amèrica del Sud on el seu mètode vocal era més apreciat. Llavors, a Roma, el 17 de maig de 1890, passava a la història operística quan creà el paper de Turiddu a la primera actuació de Cavalleria rusticana de Mascagni. La seva muller, Gemma Bellincioni feu el paper de soprano de Santuzza. S'havien trobat mentre viatjaven a Buenos Aires el 1886 amb un grup de cantants. La seva filla, Bianca Stagno-Bellincioni (1888-1980), també fou una cantant i actriu i el 1945 publicava un llibre sobre els seus pares.
Stagno tenia només 57 anys quan moria a Gènova d'una malaltia renal i cardíaca. No ha sobreviscut cap enregistrament de la seva veu, que era lírico dramàtica i es diu que era calenta i vibrant. D'aquells primers tenors que varen enregistrar, Fernando De Lucia (1860-1925) era potser el més similar a Stagno en el so i estil.

## Referències

* ↑ algunes fonts donen el 1836 com el seu any de naixement
* ↑ Michael Scott,The Record of Singing, Volume 1, Duckworth, Londres, 1977.

## Fonts

* Warrack, John and West, Ewan (1992), The Oxford Dictionary of Opera, 782 pages, ISBN 0-19-869164-5
# Chrysichthys cranchii

Chrysichthys cranchii és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 150 cm de llargària total i els 135 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Chrysichthys cranchii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M. 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Mo, T. 1991. Anatomy, relationships and systematics of the Bagridae (Teleostei: Siluroidei) with a hypothesis of siluroid phylogeny. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae 17. 216 p.
# Pedra d'Artús

La pedra d'Artognou, de vegades anomenada simplement pedra d'Artús, és un artefacte arqueològic descobert a Cornualla, Regne Unit. Va ser trobada el 1998 entre les ruïnes del castell de Tintagel i és segurament del segle VI. Aparentment tenia la funció original de sostenir alguna construcció del lloc, però acabà trencada en dos i reutilitzada en un fossat quan l'estructura originària fou destruïda. Des del seu descobriment s'ha suggerit que la pedra tenia alguna relació amb el llegendari rei Artús, però acadèmics com John T. Koch critiquen aquesta possibilitat.

## Referències

* ↑ Kent, Alan M. Kent. Koch. The Celts: History, Life, and Culture. 1. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2012, p. 56. ISBN 978-1-59884-964-6.
* ↑ «Tintagel And The Arthurian Controversy» (en anglés). Codex Celtica. Arxivat de l'original el 2020-07-26. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ Koch, John, "Celtic Culture: A Historical Encyclopedia", ABC-CLIO, 2006, p. 1669.
# Fuente del Maestre

Fuente del Maestre és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Fills il·lustres

* Pedro Pírfano Zambrano (1919-2009) director d'orquestra i cors.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Casa Foixà

La Casa Foixà és una obra barroca de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de dos pisos d'alçada i golfa. Un gran pati dona accés a la planta baixa, on hi ha una escala d'accés al primer pis.

## Història

Els plànols, de 1972, foren dissenyats per l'arquitecte Josep Maria Moravà, quan hi havia intenció d'instal·lar-hi la Delegació Provincial del Ministeri d'Habitatge. Finalment aquest pla no es va dur a terme.

## Referències

* 1 2 «Casa Foixà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Cyclorana novaehollandiae

Cyclorana novaehollandiae és una espècie de granota que es troba als estats australians de Nova Gal·les del Sud i Queensland.

## Referències

* Fordham et al (2006). Cyclorana novaehollandiae. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre aquesta granota. Arxivat 2006-09-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Dolores Sucre Lavayen

Dolores Sucre Lavayen (Guayaquil, novembre de 1837 - Ibíd., 5 de juny de 1917) fou una poetessa i escriptora equatoriana.
Va néixer el novembre de 1837 a la ciutat de Guayaquil, els seus pares van ser el coronel José Ramón de Sucre i Alcalá i la dama Mercedes Lavayen i García. Era, per tant, neboda del Gran Mariscal d'Ayacucho Antonio José de Sucre. Va ser el seu cosí segon el Dr. César Borja Lavayen.
Des de petita va desenvolupar un talent per la poesia i la literatura, conreant-ho durant tota la seva vida d'ensenyament i patriotisme. La seva obra ha estat publicada en els periòdics i revistes del país en aquella època igual que a l'estranger. En 1883 va cantar poesies al Centenari del Naixement del Libertador, després en les inauguracions de les estàtues de Simón Bolívar i Vicente Rocafuerte.
El 9 de desembre de 1905 va rebre la Lira d'Or en el Teatre Olmedo de Guayaquil, per part de la Srta. María Sánchez Urbina; i, el poeta Numa Pompilio Llona li va dedicar un escrit titulat A Dolores Sucre, al que Dolores amb modèstia va declamar el poema Mi Gratitud.

## Defunció

Va morir a la seva ciutat natal, Guayaquil, el 5 de juny de 1917.

## Referències

* 1 2 De cisnes dolientes a mujeres ilustradas: Imágenes de mujeres a través de la Literatura. Abya Yala, 1999, p. 17, 18. ISBN 9789978045077.
# Roberto Solozábal Villanueva

Roberto Solozábal Villanueva (Madrid, Espanya, 15 de setembre de 1969), és un exfutbolista espanyol. Va jugar de central a l'Atlètic de Madrid i al Reial Betis entre 1987 i 2003. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Roberto Solozábal es va formar com a futbolista a l'Atlético Madrileño i va pujar al primer equip del club matalasser el 1989. Allí va jugar 8 temporades guanyant una lliga i 3 Copes del Rei, sent capità de l'equip titular del doblet (1996).
En 1997 va ser traspassat al Reial Betis, club al qual va pertànyer fins a l'any de la seva retirada en el 2000, apartat del club al que va dur als tribunals. Solozábal va jugar un total de 282 partits en Primera divisió i va marcar 3 gols.

## Selecció

Ha estat internacional amb la selecció espanyola en 12 ocasions entre 1991 i 1993. A més va ser capità de la selecció olímpica de 1992 amb la qual va assolir la medalla d'or.

## Clubs

| Club | Any |
| Club Atlético de Madrid | 1987-1997 |
| Real Betis Balompié | 1997-2000 |

## Palmarès

| Títol | Club | Any |
| Copa del Rei | Club Atlético de Madrid | 1990-1991 |
| Copa del Rei | Club Atlético de Madrid | 1991-1992 |
| Copa del Rei | Club Atlético de Madrid | 1995-1996 |
| Lliga | Club Atlético de Madrid | 1995-1996 |
| Medalla d'Or en els Jocs Olímpics | Selecció espanyola | 1992 |

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
* Fitxa in Betisweb Arxivat 2013-09-05 at Archive.is (castellà)
# Chrysichthys dageti

Chrysichthys dageti és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Nanga.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L. 1992. Description de Chrysichthys dageti (Teleostei, Bagridae) du Bassin du Kouilou (Républic du Congo). Cybium 16(2): 151-157.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Risch, L. i E.J. Vreven 2007. Claroteinae. p. 607-629. A M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París, França, Muséum National d'Histoire Naturelle, París, França, i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Paronychia canariensis

Paronychia canariensis és una espècie de planta de la família de les Cariofil·làcies, la qual pot ser trobada molt comunament a zones xeròfiles a Gran Canària, Tenerife, La Palma, La Gomera i El Hierro (Illes Canàries), fins als 800 m.
És una planta llenyosa perenne amb tiges de base llenyosa. Les fulles són oposades, lanceolades, podent ser agudes o acuminades, amb estípules papiràcies. Les inflorescències són en cimes denses als extrems de les branques.

## Referències

* ↑ «Paronychia canariensis» a The Plant List. Data consulta: 10 de juliol de 2014.
* ↑ Bramwell, David; Bramwell, Zoë. «Flora». A: Flores Silvestres de la Islas Canarias (en castellà). 4a ed.. Madrid: Editorial Rueda SL, 2001, p. 128. ISBN 8472071286.
# Fuente del Arco

Fuente del Arco és un municipi de la província de Badajoz a la comunitat autònoma d'Extremadura, a la comarca de Campiña Sur, molt proper a la província de Sevilla.

## Economia

La seva economia es basa principalment en l'agricultura (oliverars) i ramaderia. Fins a principis del segle xx havia una explotació de ferro en la Mina La Jayona la qual tenia emprat a un gran nombre de persones. A més fins a mitjans del segle xx era un nus ferroviari important on confluïen la xarxa ferroviària de via ampla i via estreta.
# Casa Figuerola (Reus)

La casa Figuerola és un edifici de Reus (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En realitat es tracta de dues cases diferents situades al raval de Jesús 34-36, però que actualment les té el mateix propietari. L'immoble número 34 té tres obertures amb balcons al primer pis i tres més al segon alineades amb les anteriors. Consta de planta baixa i dos pisos superiors.
El número 36 és un habitatge estructurat en planta baixa, dos pisos força alts i golfes. A la planta baixa hi ha dues grans entrades, una de comercial allindada amb un voladís a sobre i flanquejada per falses pilastres estriades. L'altra entrada és un arc escarser que l'arrebossat imita un carreuat de pedra. Als pisos superiors hi ha dues obertures allindanades a cada pis, totes elles amb balcó de barana de ferro forjat, el del primer pis, corregut. Les obertures estan decorades amb marcs amb sanefes geomètriques i falses mènsules amb motius ornamentals. Les golfes són de menor alçada, amb tres obertures quadrangulars de petites dimensions que s'alternen amb quadres de rajoles amb lliris separats amb franges llises i mènsules estriades que suporten una cornisa llisa. Remata l'edifici una barana de pedra amb motius circulars.

## Referències

* 1 2 «Casa Figuerola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Le Gamin de Paris (pel·lícula de 1923)

Le Fils du Flibustier és una pel·lícula muda francesa dirigida per Louis Feuillade el 7 de desembre de 1923. L'argument es basa en Le Gamin de Paris, comèdia-vodevil en dos actes de Jean-François Bayard i Louis-Émile Vanderburch, interpretada per a la primera vegada a París al théâtre du Gymnase Dramatique, el 30 de gener de 1836.

## Repartiment

* Sandra Milowanoff : Lisette
* René Poyen : Joseph
* Berthe Jalabert : L'àvia
* Jean Devalde : Amédée
* Bouboule : Gaby
* Henri-Amédée Charpentier : Bizot
* Renée van Delly : Madame de Mersange
* Adolphe Candé : el general

## Notes i referències

* ↑ Le Gamin de Paris a bifi.fr
* ↑ Le Gamin de Paris a silentera.com
* ↑ Le Gamin de Paris, ou les options littéraires de M. Binet sur www.amis-flaubert-maupassant.fr

## Enllaços externs

* Le Gamin de Paris a YouTube
# Cyclorana cultripes

Cyclorana cultripes és una espècie de granota endèmica d'Austràlia.

## Referències

* Fordham et al (2006). Cyclorana cultripes. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Democrata Futebol Clube

* Aquest article tracta sobre el club Democrata de Sete Lagoas. Si cerqueu el club Democrata de Governador Valadares, vegeu «Esporte Clube Democrata».
El Democrata Futebol Clube, també anomenat Democrata de Sete Lagoas o Democrata-SL, és un club de futbol brasiler de la ciutat de Sete Lagoas a l'estat de Minas Gerais.

## Història

Una sèrie de gent que freqüentava el Bar Chique va decidir fundar un club esportiu a la ciutat. El club va ser fundat el dia 14 de juny de 1914. El seu primer president fou Francisco Wanderley Azevedo.

## Estadi

El club juga a l'estadi Joaquim Henrique Nogueira, anomena Nogueirão i Arena do Jacaré, i inaugurat el 26 de gener de 2006.
L'antic estadi, José Duarte de Paiva, que tenia una capacitat de 7000 persones, resta inactiu.

## Palmarès

* Campionat mineiro de Segona Divisió:
** 1981
* Torneio Início Mineiro:
** 2006

## Entrenadors destacats

* Vanderlei Luxemburgo

## Referències

* 1 2 Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 161. ISBN 85-88651-01-7.
* ↑ «História do Clube» (en portuguès). Democrata Futebol Clube Fansite. Arxivat de l'original el 2 de juny 2009. [Consulta: 5 juliol 2009].
* ↑ «Presidentes» (en potrtuguès). Democrata Futebol Clube Fansite. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2009. [Consulta: 5 juliol 2009].
* ↑ «Nogueirão» (en portuguès). Templos do Futebol. [Consulta: 24 juny 2009].
* ↑ «Luxemburgo» (en portuguès). Sambafoot, Juny 26, 2009. Arxivat de l'original el d'abril 22, 2009. [Consulta: Juliol 5, 2009].