OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1941

El Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1941 es va disputar entre l'1 i el 10 de febrer de 1941 a Cortina d'Ampezzo, Itàlia. Els anteriors campionats de 1940 estaven programats per ser disputats a Noruega, però foren cancel·lats arran de la invasió alemanya de Noruega durant la Segona Guerra Mundial. En l'assemblea de la FIS que va tenir lloc a Pau el 1946 es va decidir no comptabilitzar aquesta edició ja que hi havia hagut una participació limitada de països. Es van adjudicar sis títols, però no figuren en els recomptes oficials.

## Resultats
### Esquí de fons

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| 18 km | Alfred Dahlqvist (SWE) | Juho Kurikkala (FIN) | Lauri Silvennoinen (FIN) |
| 50 km | Juho Kurikkala (FIN) | Mauritz Brännström (SWE) | Alfred Dahlqvist (SWE) |
| 4x10 km | Finlàndia Martti Lauronen Juho Kurikkala Lauri Silvennoinen Eino Olkinuora | Suècia Carl Pahlin Donald Johansson Nils Östensson Alfred Dahlqvist | Itàlia Aristide Compagnoni Severino Compagnoni Alberto Jammaron Giulio Gerardi |

### Combinada nòrdica

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Individual | Gustl Berauer (GER) | Pauli Salonen (FIN) | Josef Gstrein (GER) |
Berauer era de Txecoslovàquia mentre Gstrein era d'Àustria, però ambdós van competir per Alemanya després que els nazis ocupessin els seus països el 1938.

### Salt d'esquí

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Trampolí llarg | Paavo Vierto (FIN) | Leo Laakso (FIN) | Sven Selånger (SWE) |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Finlàndia | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2 | Suècia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 3 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 5 | 5 | 5 | 15 |

## Referències

* FIS history of the 1941 Championships
* German Wikipedia information on this event
* Hickoksports list of medal winners including 1941

## Bibliografia

* (noruec) Hermann Hansen i Knut Sveen, VM på ski '97. Alt om ski-VM 1925-1997, Adresseavisens Forlag, ISBN 82-7164-044-5
# Institució Catalana d'Estudis Agraris

La Institució Catalana d'Estudis Agraris (ICEA) és una societat filial de l'Institut d'Estudis Catalans, adscrita a la Secció de Ciències Biològiques.
La Institució Catalana d'Estudis Agraris neix als inicis de la transició democràtica, com a continuació dels treballs del Congrés de Cultura Catalana amb la voluntat d'esperonar i divulgar els avenços de les ciències agràries als Països Catalans. Nascuda com una associació independent, s'integra com a filial a l'IEC el 1984. El seu objectiu és el d'estudiar l'agricultura catalana, la ramaderia, la pesca, l'alimentació, el sector forestal i el paisatge, tenint especial interès tant en els aspectes productius com en els d'innovació i mediambientals.
La ICEA és una entitat científica, tècnica, cultural, de reflexió, d'estudi i de debat de les diferents temàtiques relacionades amb l'espai rural, els seus recursos i les seves aportacions ecosistèmiques. Organitza debats, jornades, grups de treball per temes concrets, fent arribar les seves conclusions als centres que correspongui. Edita un butlletí quinzenal i des de 1980 publica semestralment Quaderns Agraris.
És una institució independent i plural, on coincideixen persones relacionades amb el món acadèmic, l'empresa i l'administració. La seva actuació no té finalitat de lucre i es basa en la dedicació voluntària dels seus membres. Es finança a través de les quotes dels membres de la ICEA, el suport de l'IEC i subvencions especials que rep per a determinades activitats i de diferents indrets. L'actuació de la ICEA s'estén a les terres de llengua i cultura catalanes.

## Referències

* 1 2 «Institució Catalana d'Estudis Agraris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «La Institució Catalana d'Estudis Agraris». A: IEC, l'Institut d'Estudis Catalans: 1907-2007: un segle de cultura i ciència als Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 104-107. ISBN 978-84-7283-931-1 [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «Secció de Ciències Biològiquesː Institució Catalana d'Estudis Agraris». IEC. [Consulta: 22 novembre 2020].

## Bibliografia

* ICEA «Història de la Institució Catalana d'Estudis Agraris». Quaderns agraris, Núm. Extra 1, 2003, pàg. 69-84. ISSN: 0213-0319.
* Vilà-Hors, Joan Pere «Vint-i-cinc anys d'història de la Institució Catalana d'Estudis Agraris». Quaderns agraris, Núm. Extra 1, 2003, pàg. 65-68. ISSN: 0213-0319.

## Enllaços externs

* Institució Catalana d'Estudis Agraris (ICEA)
# Assetjament (desambiguació)

* Per a les directrius relatives a la Viquipèdia vegeu Viquipèdia:assetjament
«Assetjament» té aquests significats:
* Assetjament, qualsevol tipus de tracte vexatori i desqualificador vers una persona
* Assetjament escolar, agressió quan un estudiant abusa un altre estudiant
* Assetjament laboral, agressió psicològica continuada cap a una persona per part dels seus companys de treball.
* Assetjament sexual, agressions que involucren una certa càrrega sexual.
* Assetjament immobiliari, accions il·licites o immorals destinades al desallotjament dels inquilins d'un immoble.
* Ciberassetjament
* Ciberassetjament escolar
* Assetjament físic, forma d'assetjament que consisteix en la persecució ininterrompuda i intrusiva d'un subjecte.
* Assetjament (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de Barry Levinson estrenada el 1994.
* Comportament d'assetjament, conducta que alguns animals poden fer servir contra els depredadors.
# In God we trust (desambiguació)

«In God we trust» té aquests significats:
* In God we trust, lema nacional oficial de Nicaragua i dels Estats Units d'Amèrica
* Música:
** In God We Trust, àlbum de Stryper
** In God We Trust, àlbum de Brand Nubian
** In God We Trust, Inc., EP de Dead Kennedys
* Cinema i televisió:
** In God We Trust, una pel·lícula de 2012 també coneguda com a Human Instrumentality Project
** In God We Tru$t, pel·lícula de 1980 amb Marty Feldman i Peter Boyle d'actors principals
** «In God We Trust» (Arrested Development), un episodi d'Arrested Development
** «In God We Trust» (The West Wing), un episodi de The West Wing
* Teatre:
** In God We Trust, obra d'Avaes Mohammad

## Vegeu també

* In God We Trust, All Others Pay Cash, llibre de 2002 de Jean Shepherd
# Casa Pernalle

La Casa Pernalle és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pagesa de muntanya amb tots els seus components agrupats constituint un únic volum.
L'habitatge, situat al costat nord, proper al camí de Caldes, és de planta rectangular amb baixos i dos pisos i coberta a quatre vessants. Les façanes estan estucades de color blanc. Actualment funciona com a "Residència Casa de Pagès".
El cobert i el paller formen un únic cos cobert a dos vessants i adossat al costat sud de l'habitatge. Hi destaquen els tancaments de fusta del costat oest del cobert i la porta de la cort a la façana sud.
A ambdós costats hi ha cossos annexes de construcció recent, coberts amb fibrociment, que en desvirtuen la imatge.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Pernalle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Omar Rekik

Omar Rekik és un jugador nascut a Helmond, Països Baixos i nacionalitzat a Tunísia de vint anys que actualment juga com a defensa central cedit al Sparta de Rotterdam, però pertany a l'Arsenal FC. És germà del jugador del Sevilla FC, Karim Rekik.

## Trajectòria

El seu primer equip professional va ser el Feyenoord Juvenil. Després la temporada 12/13 va firmar amb el Manchester City Juvenil. La temporada següent va anar a jugar al PSV juvenil. La temporada 15/16 firmaria lliure amb l'Olympique de Marsella. La temporada 17/18 va firmar amb el Herta Berlin sub-17, la temporada següent va passar al Herta Berlin sub-19. La temporada 20/21 va passar al segon equip, En aquell moment l'Arsenal FC és va interessar i el va fitxar per una quantitat al voltant dels sis-cents mil euros. Va acabar la temporada 20/21 amb l'Arsenal sub-23. La temporada 22/23 ha marxat en format de préstec al Sparta de Rotterdam i està previst que torni al cojunt londinenc al final d'aquesta temporada.

## Referències

* ↑ Vizcaíno, Carlos «El Arsenal quiere a Omar Rekik». Estadio Deportivo, 20-11-2020 [Consulta: 12 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Transfermarkt
# Callionymus umbrithorax

Callionymus umbrithorax és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Iora verda

La iora verda (Aegithina viridissima) és una espècie d'ocell de la família dels egitàlids (Aegithalidae)

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud de Myanmar, zona peninsular de Tailàndia, Malaia, Sumatra, Borneo i petites illes properes.

## Referències

* ↑ «Iora verda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Arius subrostratus

Arius subrostratus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 39,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan fins a Tailàndia, les Filipines i Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Jeyaseelan, M.J.P. 1998. Manual of fish eggs and larvae from Asian mangrove waters. United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization. París. 193 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15: i-xxxi + 1-540, Pls. 421-455.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K.C. 1984. Ariidae. A W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean fishing area 51. Vol. 1. FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Centre d'Estudis Ribagorçans

Centre d'Estudis Ribagorçans (CERib) (aragonès Zentro de Estudios Ribagorzans, castellà Centro de Estudios Ribagorzanos) és una institució cultural de la Franja de Ponent creada a Benavarri el 2003 com filial de l'Instituto de Estudios Altoaragoneses, i que pretén ser l'aglutinant de persones, associacions culturals i altres entitats privades i públiques preocupades per l'estudi, la investigació, la conservació i l'aprofitament dels valors culturals de la Ribagorça. Té dues seccions, una a Benavarri i l'altra a Pont de Suert. El seu Secretari General és Carles Barrull.
Forma part d'Iniciativa Cultural de la Franja i edita la revista Ripacurtia. Organitza jornades anyals de caràcter històric i cultural amb la col·laboració d'institucions com la UAB, la Universitat de Tolosa de Llenguadoc i l'Instituto de Estudios Altoaragoneses. També organitzà en el VII Col·loqui d'Estudis Transpirinencs juntament amb el Conselh Generau d'Aran, l'Archiu Istòric Generau d'Aran, l'Institut d'Estudis Aranesi, el Centre d'Estudis Comarcals del Ripollès, el Patronat Francesc Eiximenis, la Diputació de Girona, l'Institut Ramon Muntaner i la Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana.

## Referències

* ↑ «Inauguració de l'exposició i taula rodona sobre el món agrari al Pirineu». CERib, 01-07-2011. [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ El Centre d'Estudis Ribagorçans organitza unes jornades sobre el paper històric de la religió al Pirineu a elpuntavui.cat, 30 de maig de 2010
* ↑ Ribagorça: VII Col·loqui d'Estudis Transpirinencs

## Enllaços externs

* Web del CERib
# Can Sucarrats

Can Sucarrats és una masia del municipi d'Abrera (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta baixa, pis i golfes. És una construcció asimètrica, coberta a dues aigües amb teula àrab. L'entrada principal, orientada cap al migdia, és un arc de mig punt de grans dovelles de pedra vista on hi figura una inscripció feta durant alguna restauració. Hi veiem l'alfa i omega gregues i les inicials JGS i JSB a les dovelles laterals. La resta de la façana és arrebossada i emblanquinada. Hi ha algunes obertures alidades disposades de forma ordenada al voltant de l'entrada, a més, destaquen els dos petits arcs de mig punt, en funció d'assecador, de les golfes. A la part central hi ha un rellotge de sol. Té un cos adossat. El conjunt està tancat per un barri amb una galeria a la part frontal.

## Història

Hi ha dues llegendes entorn el nom de la masia. Una diu que li prové del llinatge de la família que hi vivia, els Sucarrats. L'altra, d'origen toponímic, explica que després de la guerra del francès es cremà el lloc on se situa la casa avui, anomenant-lo socarrimat, que amb el temps passà a Sucarrats.

## Referències

* 1 2 «Can Sucarrats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2015].
# Itoku

L'emperador Itoku (懿徳天皇, Itoku Tennō) va ser el quart emperador del Japó que apareix en la tradicional llista d'emperadors. El seu nom pòstum significa literalment «virtut benigna».
No existeixen dades exactes sobre aquest emperador, cosa que ha dut a considerar-lo com a llegendari pels historiadors. En el Kojiki i el Nihon Shoki només n'anomena el seu nom i genealogia. La tradició li atribueix el naixement el 533 aC i la mort el 476 aC i situa el començament del seu regnat el 510 aC, succeint el seu pare Annei.
Si bé la tradició afirma que va existir realment i li va atribuir, fins i tot, una tomba, els estudis històrics moderns tendeixen a demostrar que aquest personatge no va existir mai.

## Referències

* ↑ Klaproth, M. J. (et al.). Nipon O Dai Itsi Ran ou Annales des Empereurs du Japon. Londres; París: Printed for the Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland, sold by Parbury, Allen and Co., 1834, p. 4.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Ieixua

Ieixua (en hebreu: ישוע) que segons els erudits i grups religiosos és el nom hebreu o arameu de Jesús de Natzaret, és extensament usat pel judaisme messiànic i els hebreus-cristians que volen fer servir aquest nom considerat la pronunciació original. La pronunciació i escriptura es manté a debat entre els estudiosos i religiosos del tema.

## Etimologia

Entre els jueus del Segon Temple era molt comú el nom hebreu/arameu bíblic יֵשׁוּעַ "Ieixua": La Bíblia hebrea o Antic Testament esmenta almenys 10 personatges amb aquest nom, escrit en els llibres del període post-Exili, Llibre d'Esdres i Daniel, i en els Manuscrits de la mar Morta. El Nom de Ieixua o Ieixu en hebreu significa Jahvè es Salvació, o Jahvé Salva.

## Jeixua com el nom original de Jesús

Alguns erudits argumenten que el grec “Iesous” no és sinó un esforç de transliterar la paraula hebrea Ieixua. Altres conclusions dels professors David Flusser i Shmuel Safrai, Jeixu era la manera com es pronunciava la paraula Ieixua per part dels jueus galileus del segle primer. Sabem que en Mateu 26:73 diu “Poc després, els qui eren allí es van acostar a Pere i li digueren:És veritat que tu també ets d'ells, perquè fins i tot se't nota per l'accent amb què parles.”, mostrant amb això que els jueus galileus tenien un accent diferent als de Judea. D'acord amb Flusser els galileus no pronunciaven la lletra hebrea Ayin al final de les paraules.

## Referències

* ↑ Flusser, David. Jewish Sources in Early Christianity (Fonts jueves en el cristianisme primitiu). MOD Books. ISBN 965-05-0466-4
* ↑ Jewish Sources in early Christianity, p.15

## Enllaços externs

* El nom de Yeshua Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine. (castellà)
* Jesús o Yeshua (castellà)
# Cavanilles

«Cavanilles» té aquests significats:
* Biografies:
** Antoni Josep Cavanilles i Palop (València, 1745-Madrid, 1804), sacerdot, botànic i naturalista valencià
** Antonio Cavanilles y Centi (La Corunya, 1805 - Madrid, 1864), historiador i jurista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història
* Organitzacions:
** IES Antonio José Cavanilles, institut de la ciutat d'Alacant, País Valencià
** Institut Cavanilles de Biodiversitat i Biologia Evolutiva, organització dedicada a l'estudi de la biodiversitat i la biologia evolutiva
# Iorgos Savidis

Iorgos Savidis (grec: Γιώργος Σαββίδης) és un exfutbolista xipriota de la dècada de 1990.
Fou 46 cops internacional amb la selecció xipriota. Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de AEK Atenes FC i Omonia Nicòsia.
Trajectòria com a entrenador:
* 1999-2001: Digenis Akritas Morphou
* 2007-2008: Omonia Nicòsia

## Referències

* ↑ Γ. Σαββίδης: Ο «Κουμπάρος» της Ομόνοιας (grec)
* ↑ Iorgos Savidis a National-Football-Teams.com (anglès)
# Tetrablemma medioculatum

Tetrablemma medioculatum és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels tetrablèmmids (Tetrablemmidae). Fou descrita per Octavius Pickard-Cambridge el 1873. És endèmica de Sri Lanka. Hi ha dues subespècies endèmiques de l'Índia.
Segons el World Spider Catalog amb data de 15 de gener de 2019, hi ha les següents subespècies reconegudes:
* Tetrablemma medioculatum medioculatum - Sri Lanka
* Tetrablemma medioculatum cochinense Lehtinen, 1981 - Índia
* Tetrablemma medioculatum gangeticum Lehtinen, 1981 - Índia

## Referències

* 1 2 Pickard-Cambridge, O. (1873d). On some new genera and species of Araneida. Proceedings of the Zoological Society of London 41(1): 112-129, Pl. XII-XIV.
* 1 2 3 4 (anglès) World Spider Catalog: Tetrablemma medioculatum O. Pickard-Cambridge, 1873 en la família Tetrablemmidae +base de dades
* ↑ Lehtinen, P. T. (1981). Spiders of the Oriental-Australian region. III. Tetrablemmidae, with a world revision. Acta Zoologica Fennica 162: 1-151.
* ↑ «Tetrablemma medioculatum cochinense Lehtinen, 1981». World Spider Catalog. [Consulta: 3 maig 2016].
* ↑ «Tetrablemma medioculatum gangeticum Lehtinen, 1981». World Spider Catalog. [Consulta: 3 maig 2016].
# Artemisia afra

L'Artemisia afra és una espècie de planta amb flors del gènere Artemisia dins la família de les asteràcies, nativa del sud d'Àfrica i d'Etiòpia. És un matoll perenne que es troba a vessants humits, marges de bosc, rierols.

## Morfologia

Artemisia afra creix en mates espesses i gruixudes, una mica desordenades, generalment amb tiges altes fins a 2 m d'alçada, però de vegades tan baixes com 0,6 m. Les tiges són gruixudes i llenyoses a la base, arribant a ser més primes i més suaus cap a les parts superiors. Moltes branques laterals més petites es disparen des dels tiges principals. Les tiges tenen fortes línies inflades que s'executen tot el llarg cap amunt.
Les fulles toves estan finament dividides, gairebé com una falguera. L'anvers de les fulles és de color verd, mentre que el revers és fosc i les tiges estan cobertes de petits pèls blancs, que donen a l'arbust un color gris general característic.
Les flors d'A. afra surten a finals de l'estiu, de març a maig, segons la latitud de l'hemisferi sud. Són de color groc cremós, són solitàries i creixen a les puntes de les branques i són de mida petites (3-4 mm de diàmetre). Molt típic d'A. afra és el fort olor dolça, enganxós que es respira quan es toca o es talla.

## Distribució i hàbitats

Artemisia afra és una espècie comuna del sud d'Àfrica amb una àmplia distribució des de les Muntanyes Cederberg del Cap, cap a les regions tropicals de l'est i arribant fins i tot cap a zones del nord com Etiòpia. En la seva forma més natural i silvestre creix en altituds d'entre 20 i 2440m sobre el nivell del mar, als vessants humits, en rierols i a les vores dels boscs. A. afra és l'única espècie indígena d'aquest gènere.

## Taxonomia

Artemisia afra va ser descrita per Jacquin, Nicolaus (Nicolaas) Joseph von i publicada a Species Plantarum. Editio quarta 3(3): 1820. 1803. (Sp. Pl.).
El nom del gènere, deriva d'Artemísia II de Cària, reconeguda com a botànica. L'epítet específic fa referència al lloc d'origen, Àfrica.

## Referències

* ↑ «Artemisia afra» a EOL. Data consulta: 07 de març de 2014.
* ↑ «Artemisia afra» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ «Artemisia afra». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ «Artemisia II» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Artemisia afra». Arxivat de l'original el 2021-04-17. [Consulta: 10 gener 2022].
# Castell de Glorianes

El castell de Glorianes és una antiga fortificació medieval quasi del tot desapareguda de la comuna de Glorianes, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord).
Era situat al costat de l'església parroquial de Sant Sebastià o Sant Esteve de Glorianes. En queden poques restes, però són visibles en els entorns de l'església. Un fragment de mur amb una espitllera, diversos elements inserits en els murs de la casa veïna de l'església, així com altres fragments propers amb una sagetera són les restes conservades.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Glorianes: Sant Esteve (o Sant Sebastià) de Glorianes». A: La Cerdanya. El Conflent. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica, VII). ISBN 84-7739-951-4.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Lloc on era el Castell de Glorianes en els ortofotomapes de l'IGN