OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas del Monestir

El Mas del Monestir és un edifici del municipi de Fortià (Alt Empordà).

## Descripció

La fàbrica de la casa original està molt deformada degut a la divisió del mas a la segona meitat del segle xix. Si bé la casa havia tingut una coberta a dues vessants, amb la citada divisió, en la part oest de la finca es va construir un nou cos de dos pisos més d'alçada. La part est de la mateixa conserva el vessant original, i té la façana arrebossada amb grans carreus emmarcant les obertures i l'angle. Tota la planta baixa conserva els sostres de volta catalana.
A la façana sud hi ha una porta d'accés en arc de mig punt adovellat, un rellotge de sol i diverses inscripcions de 1680 amb les claus, les rodes, la tiara de Sant Pere i el nom del procurador responsable Jeroni Climent. La part oest de la casa té un cos afegit al segle XX que no permet saber com són les obertures originals, tot i que l'angle està fet amb grans carreus.

## Història

La casa era un dels masos dispersos que hi havia pel terme i va ser construïda a la baixa edat mitjana per la família Taymar de Fortià. Al segle xvii va passar a mans del Monestir de Sant Pere de Rodes, el qual la va remodelar després de la Guerra dels Segadors pel mal estat en el que es trobava. En aquesta època pren el nom de mas del Monestir, que va conservar fins a la desamortització. Bona prova d'aquest fet són el seguit de llindes d'aquell període que fan referència al monestir.
Arran de la desamortització dels béns del monestir, la propietat va ser venuda i al cap dels anys es va acabar dividint. El nom del mas, cal Marquès, prové del malnom d'un dels seus propietaris. Al seu voltant, a partir del segle xix, s'hi van bastir un seguit de cases que van conformar un nou nucli d'habitatges entre els carrers de la Marinada i de les Cases Noves.

## Referències

* 1 2 Meseguer Bell, Pol «Mas del Monestir». Plànol informatiu de Fortià, 2018.
# Medeó

* Per a altres significats, vegeu «Medeon».
Medeó (Μεδεών) fou una antiga ciutat de Beòcia que va ser esmentada per Homer al Catàleg de les naus de la Ilíada. Estrabó la descriu com a dependència d'Haliartos i situada prop d'Onquestos. No ha estat identificada i se'n desconeix la seva ubicació.

## Notes

* ↑ «Penèleos i Leit i també Arcesilau, Protoènor i Cloni dirigien els beocis, que habitaven Híria, la rocosa Àulida [...]i els qui vivien als voltants d'Harma, d'Ilesi i d'Eritres; i els pobladors d'Eleó, els d'Hile, els de Peteó, els d'Ocàlea, els de Medeó...». Ilíada, II, 495-500. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 73

## Referències

* ↑ Estrabó IX,2,26.
* ↑ Ilíada, FBM, Traducció de Montserrat Ros, nota 53, pàgina 73, de Joan Alberich i Mariné

## Bibliografia

* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].
# Medernach

Medernach (luxemburguès Miedernach, alemany Medernach) és una vila de la comuna de Vallée de l'Ernz i antigua comuna al nord-est de Luxemburg, en el cantó de Diekirch.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 590 | 61,01% |
| Forasters | 377 | 38,99% |
| - portuguesos | 265 | 27,4% |
| - francesos | 16 | 1,65% |
| - italians | 10 | 1,03% |
| - belgues | 6 | 0,62% |
| - alemanys | 26 | 2,69% |
| - iugoslaus | 1 | 0,10% |
| - altres | 53 | 5,48% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 967 |
| 01/01/2002 | 979 |
| 01/01/2003 | 985 |
| 01/01/2004 | 1.000 |
| 01/01/2005 | 1.029 |
# Mercè Macià Armengol

Mercè Macià Armengol, coneguda com a Teta Macià (la Colònia Estevenell, Camprodon, Ripollès, 24 de setembre de 1956), és una alpinista catalana.
Amb set anys va anar a viure a Mataró i quan en comptava quinze es va començar a aficionar a l'alpinisme a l'escola. És sòcia de l'Agrupació Científico-Excursionista de Mataró i del Grup de Muntanya d'Argentona.

## Trajectòria alpinística

L'any 1984 aconseguí el rècord estatal femení d'altitud atenyent la cota 7.350 m de la muntanya Lhotse Shar de l'Himàlaia. Així va superar el rècord anterior aconseguit per Montserrat Jou, que l'any 1975 havia arribat als 7.250 m a la muntanya Noshaq occidental. En l'expedició, malgrat tot, no va arribar al capdamunt de la muntanya per les inclemències del temps.
L'any 1987 tornà a intentar assolir el pic de la muntanya Lhotse Shar, formant part de l'expedició capitanejada pel també soci de l'Agrupe Antoni Sors i Ferrer, que hi va perdre la vida juntament amb tres companys més. En les jornades de recerca dels seus cossos, Macià va arribar fins a la cota 7.800 m, batent de nou el rècord estatal que tenia ella mateixa. Aquesta marca va ser superada per Magda Nos i Mònica Verge el setembre de 1989 quan van fer cim al Cho Oyu (8.201 m).
També assolí, entre altres pics, el Liskamm Oriental l'any 1979, el Lhotse Shar finalment l'any 1990 –essent ella mateixa cap de l'expedició– i el Cho Oyu l'any 1992.
L'any 2020 l'Ajuntament de Mataró la va premiar amb una menció especial en el marc de la 65a edició de la Nit de l’Esport per la seva trajectòria alpinística i per la condició de pionera de l’alpinisme femení català i estatal. Anteriorment també va rebre la placa Flor de Neu del diari esportiu Mundo Deportivo.

## Referències

* 1 2 Escorcia, Dagoberto «Reportaje: Mercè Macià». El País, 27-06-1984 [Consulta: 13 desembre 2020].
* 1 2 3 «Mercè Macià Armengol». EsportpèdiaCat - Enciclopèdia de l'esport català. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Salgado, Secundino «La mujer “más alta” de España». La Vanguardia, 08-06-1984, p. 1 i 28 [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Salgas, Marc «La tragèdia del Lhotse Shar». L'Esportiu, 10-12-2018, p. 24.
* ↑ Cabanillas, M. «Mercè Macià tiene el récord con 7.800 m». El Mundo Deportivo, 29-12-1987, p. 38 [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Cabanillas, M. «Nos y Verge, vencedoras del ocho Oyu llegan hoy a Barcelona». El Mundo Deportivo, 04-10-1989 [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «La 65a Nit de l’Esport premia la trajectòria de Mercè Macià». Agrupació Científico-Excursionista de Mataró, 12-12-2020. [Consulta: 13 desembre 2020].
# Mega (canal de televisió de Xile)

Red Televisiva Megavisión (MEGA) és una xarxa de televisió privada xilena amb seu a Santiago de Xile. Actualment s'emet al canal de freqüència digital 27 (ISDB-Tb) per a televisió d'alta definició. El 2012, la propietat de Mega Channel es va transferir de Claro Group a Bethia Group. El juny de 2016 Discovery Networks va adquirir el 27,5% de Mega Channel per prop de 40 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ «30 desembre 2011 Important Chilean group acquires Mega free-to-air TV channel». nextvlatam.com. Arxivat de l'original el 16 febrer 2013. [Consulta: 29 gener 2013].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà)
# Slump (geologia)

Un slump és una formació geològica resultant de l'enfonsament de massa lateral de sediments no consolidats (del verb anglès to slump: esllavissar, assentar, aclofar, assolar...).
El fenomen (slumping) es produeix quan els sediments submarins encara estan saturats d'aigua llisquen lateralment sota l'efecte de la gravetat. El desnivell del talús (uns graus poden ser suficients per generar-lo) i l'acumulació de sediments són els factors generadors. De vegades s'ha observat un vincle amb els terratrèmols. També hom sospita del paper dels hidrats de gas atrapats als sediments, l'equilibri químic dels quals es desplaçaria durant una caiguda de pressió (és a dir, una baixada del nivell de l'aigua) o un augment de la temperatura, produint una separació que desestabilitza la capa. Qualsevol tipus de sediment se'n pot veure afectat.
Riu amunt, la capa s'esquinça deixant una escarpa (a vegades atenuada per l'erosió posterior). Avall s'observa una intensa deformació de la capa flàccida, amb la creació de plecs intraformacionals o bretxes,.
L'enfonsament forma part de la família dels moviments del sòl sedimentari, que es poden classificar segons la importància relativa que tenen la gravetat i la fluïdització —classificació correlacionada amb una distància de transport creixent—:
* Esllavissada o allau (sense fluïdització, transport feble);
* Slide o lliscament;
* Slump o enfonsament;
* Flux de deixalles;
* Fosa de gra;
* Colada fluïditzada (paper insignificant de la gravetat, alt transport).
Es distingeix així tant de les esllavissades com de les colades de fang o les colades de runes o gra, en el sentit que el sediment manté una bona cohesió i que els estrats no tenen una estructura interna visible.
* Deformacions d'estrats atribuïbles a Slump. Misaki-Miura, Japó. 2013.
* Plegament d'Slum. Califòrnia. 2010
* Estrats horitzontals d'Slump sense plegs. Actual penya-segat de l'illa de Rùm, Na h-Eileanan Beaga. Escòcia. 2012.

## Referències

* 1 2 3 Masson. Dictionnaire de géologie, novembre 1984 (deuxième édition), p. 347. ISBN 978-2-225-80248-5.
* 1 2 3 4 Technip et Institut français du pétrole. Géologie sédimentaire ; bassins, environnements de dépôts, formation du pétrole, 1999, p. 739. ISBN 978-2-7108-1112-1.
* 1 2 Dunod. Mémo visuel de géologie - 2e éd., 8 novembre 2017, p. 264. ISBN 978-2-10-077272-8.
* ↑ Bonafeu, M. Dolors; Costa, Marcel; Montserrat, Estrada; Ferrer, Marc; Roger, Eulàlia. Ciències de la Terra i del Medi Ambient. 2018. Barcelona: Castellnou, 2018, p. 167. ISBN 9788417406189.
# Açagra (llinatge)

El llinatge dels Açagra era un llinatge de rics-homes aragonesos d'origen navarrès.

## Escut d'armes

Desconegut.

## Llista dels Açagra

* Pero Ruiz d'Açagra
* Pero Ferrández d'Açagra
* Álvaro d'Açagra
* Gonzalo López d'Açagra
* Gil Garcés d'Açagra
* Lope Garcés d'Açagra

## Bibliografia

* (castellà) Jerónimo Zurita: Anales de la Corona de Aragón (Ed. 1562-1580)
* (castellà) El nobiliario original, Linajes de Aragón
# Música industrial marcial

La música industrial marcial és un subgènere de la música industrial sorgit a la dècada del 1980 que es caracteritza per sonar com "uns obscurs collages ampul·losos que mostren normalment diversos mostreigs de marxes militars, sorolls de batalles o discursos orientats a la guerra". És un estil de música que sol ser utilitzat com a vehicle de missatges feixistes sovint críptics. L'ús freqüent de simbolisme neofeixista per part de grups del gènere ha provocat controvèrsies.
Un conegut grup que ha practicat aquest estil musical és Laibach.

## Referències

* ↑ Fringeli, Christoph «From Subculture to Hegemony: Transversal Strategies of the New Right in Neofolk and Martial Industrial». Datacide, 2011.
* ↑ Shekhovtsov, Anton «Apoliteic music: Neo-Folk, Martial Industrial and “metapolitical fascism». Patterns of Prejudice, 43, 5, 01-12-2009, pàg. 431–457. DOI: 10.1080/00313220903338990.
* ↑ Grant, P. «From Brel to Black Metal: The First World War in Popular Music and Music Videos». A: D. Cohen i D. Higbee. Teaching Representations of the First World War. Estats Units d'Amèrica: Modern Language Association, 2017, p. 285. ISBN 9781603293044.
* ↑ Bell, Simon «Laibach and the NSK: Aestheticising the East/West Nexus in Post-Totalitarian Europe». Култура/Culture, 3, 4, 2013, pàg. 106.
# Magí Rius i Mulet

Magí Rius i Mulet (Barcelona, 4 de juny de 1838 - 22 de desembre de 1897) fou un arquitecte català. Va obtenir el títol d'arquitecte l'any 1863 i va ser arquitecte municipal de l'Hospitalet de Llobregat, Sants i Sant Gervasi de Cassoles, on va dissenyar diverses obres públiques i privades.
L'any 1869 fou nomenat arquitecte assessor de la "Sociedad Fomento del Ensanche" i més tard de la "Sociedad Catalana General de Crédito", derivada de l'anterior. És en aquest moment quan concebí el Passatge del Crèdit a Barcelona (1875). Entre les seves obres destaquen el Convent i Església de les Escolàpies, l'església de Sant Joan de Gràcia i diversos edificis de la Casa Municipal de la Misericòrdia, de la que era arquitecte titular. El seu darrer projecte va ser l'edifici de la Duana de Barcelona.
Va participar en diferents projectes públics, com en el pla de desviament de les lleres que travessaven el Pla de Barcelona, en el jurat de l'Exposició Universal i de Belles Arts o en la Comissió de l'Eixample de l'Ajuntament de Sant Martí de Provensals (1892), en la que va promoure l'extensió de la Gran Via de les Corts Catalanes per aquest municipi.
Fou president de l'Associació d'Arquitectes de Catalunya i membre del consell de redacció de la revista de l'entitat, la Revista de la Asociación de Arquitectos de Cataluña. Fou candidat a regidor de Barcelona a petició de la Lliga de Catalunya.

## Referències

* ↑ Madorell i Rius, Miquel «D. Magín Rius y Mulet». Arquitectura y construcción, 08-01-1898, pàg. 3-5.
# Luján Argüelles

María Luján Argüelles Álvarez (nascuda a Salas, Astúries el 26 de gener de 1977) és una locutora radiofònica i presentadora de televisió espanyola. Ha treballat en diferents mitjans de comunicació d'Espanya.
Va començar la seva carrera mediàtica als 19 anys, mentre estudiava Història i Piano. Després de treballar a Radio Vetusta va decidir traslladar-se a Madrid i va fitxar per Onda Cero. Va estar a Protagonistas, amb Luis del Olmo, i després a La rosa de los vientos, amb Juan Antonio Cebrián. A partir de llavors, va passar a presentar programes de matinada. Va treballar a Esta noche o nunca, al costat de José Luis Salas, i en el programa Herrera en la Onda (el 2002 i 2003). Entre 2004 i 2008 va presentar i dirigir, a Onda Cero, el programa A ver si te atreves.
De 2003 a 2007 també va presentar La orilla, un programa d'estiu en substitució d'Arturo Valera. Així mateix va col·laborar en 7 días, 7 noches, dirigit per Teresa Viejo, a Antena 3, amb la secció Luján de lujo, i va presentar el concurs Asturias en 25 de Radiotelevisió del Principat d'Astúries. A finals de 2007 va presentar el programa de reportatges periodístics Punto Doc a Antena 3 en horari nocturn al costat de Pepón Nieto, Raúl Peña i Tristán Ulloa. Des de l'estiu de 2008 presenta el concurs Password, a la cadena Cuatro. El gener de 2009 va estrenar, a la mateixa cadena, el programa Granjero busca esposa. El febrer de 2009 Password està entre els nominats als premis TP d'Or com a millor programa concurs.
Luján Argüelles, va rebre el dia 26 de setembre de 2009 el premi Antena de Oro, que atorga la Federació d'Associacions de Ràdio i Televisió d'Espanya, per la seva tasca com a presentadora del programa Password, i Granjero busca esposa de Cuatro.
Des del 8 de febrer fins al 12 de febrer de 2010 va presentar Lo que diga la rubia a la sobretaula de Cuatro.

## Referències

* ↑ Federación Española de Baloncesto
* ↑ El marido de Luján Argüelles anuncia el fin de su relación matrimonial en Twitter
# Lumio

Lumio (en cors Lumiu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 1.040 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 292 | 473 | 732 | 747 | 895 | 1.040 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1995- | Eugène Ceccaldi | | |

## Galeria d'imatges

* Panorama
* Lunio
* Carreró de la vila
* Quartier Nunziata i Torre Lomellini
* Mont Bracajo
* RN197 a Lumio
* Home amb vestit de la zona
# Magdalena penitent

«Magdalena penitent» té aquests significats:
* Maria Magdalena penitent, escultura barroca de Pedro de Mena del 1664
* Magdalena penitent (El Greco), pintura del Greco al Cau Ferrat Sitges
* Magdalena penitent (El Greco, Budapest), pintura del Greco al Museu de Belles Arts de Budapest
* Magdalena penitent (El Greco, Montserrat), pintura del Greco al Museu de Montserrat
* Magdalena penitent (Donatello)
# Lynn Carlin

Lynn Carlin és una actriu estatunidenca nascuda el 31 de gener de 1938 a Los Angeles.

## Filmografia

* 1968 : Cares: Maria Forst
* 1969 : Silent Night, Lonely Night (TV): Jennifer Sparrow
* 1970 : ...tick... tick... tick... : Julia Little
* 1971 : A Step Out of Line (TV): Linda Connors
* 1971 : Taking Off: Lynn Tyne
* 1971 : Dos homes en l'Oest (Wild Rovers): Mrs. Sada Billings
* 1971 : Mr. and Mrs. Bo Jo Jones (TV): Mrs. Jones
* 1973 : Baxter!: Mrs. Baxter
* 1974 : The Morning After (TV): Fran Lester
* 1974 : The Last Angry Man (TV): Sarah Abelman
* 1974 : El Mort-vivint (Dead of Night): Christine Brooks
* 1974 : Terror on the 40th Floor (TV): Lee Parker
* 1975 : The Tenth Level (TV): Barbara
* 1975 : The Honorable Sam Houston (TV): Margaret Houston
* 1975 : The Lives of Jenny Dolan (TV): Nancy Royce
* 1976 : Dawn: Portrait of ha Teenage Runaway (TV): Dawn's Mother
* 1977 : James at 15 (en) (TV): Meg Hunter
* 1977 : James at 15 (en) (sèrie TV): Mrs. Joan Hunter
* 1979 : Not Until Today (TV): Mae Henderson
* 1979 : French Postcards: Mrs. Weber
* 1980 : Els Mercenares de l'espai (Battle Beyond the Stars): Nell (veu)
* 1982 : The Kid from Nowhere (TV): Molly Edward
* 1982 : Superstition: Melinda Leahy
* 1982 : Forbidden Love (TV): Ella Wagner
* 1983 : A Killer in the Family (TV): Dorothy Tison
# Magnesiocoulsonita

La magnesiocoulsonita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'espinel·la. Rep el seu nom del seu contingut en magnesi i la seva relació amb la coulsonita.

## Característiques

La magnesiocoulsonita és un òxid de fórmula química MgV₂O₄. Cristal·litza en el sistema isomètric en forma de grans, els quals poden ser octaèdrics. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesiocoulsonita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

Es troba com a mineral accessori en roques metamòrfiques que contenen crom i vanadi. Sol trobar-se associada a altres minerals com: tremolita, diòpsid, goldmanita, clorita, moscovita, magnesiocromita, karelianita, pirita, calcita o quars. Va ser descoberta a la pedrera de marbre de Pereval, a Slyudyanka, al llac Baikal (óblast d'Irkutsk, Rússia), l'únic indret on se n'ha trobat.

## Referències

* ↑ «Magnesiocoulsonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 abril 2016].
* 1 2 «Magnesiocoulsonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 13 abril 2016].
# Mattie

Mattie (arpità Màtie) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 767 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Bussoleno, Fenestrelle, Meana di Susa, Roure i Susa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Cesare Bellando | Llista cívica |
# Barneveld

Barneveld (baix alemany Barreveld ) és un municipi de la província de Gelderland, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener del 2021 tenia 59.992 habitants repartits sobre una superfície de 176,74 km² (dels quals 0,73 km² corresponen a aigua). Limita al nord-oest amb Nijkerk i Amersfoort, al nord amb Putten, al nord-est amb Ermelo, a l'oest amb Leusden, a l'est amb Apeldoorn, al sud-oest amb Scherpenzeel i al sud amb Ede.

## Centres de població

| Nom | Nucli | Voltants |
| Barneveld | 23.960 | 28.640 |
| Voorthuizen | 8.110 | 9.710 |
| Kootwijkerbroek | 1.810 | 4.870 |
| Garderen | 1.470 | 2.060 |
| Zwartebroek | 800 | 1.260 |
| Terschuur | 750 | 1.480 |
| Stroe | 720 | 1.500 |
| De Glind | 350 | 630 |
| Kootwijk | 130 | 280 |
| Font: CBS |||

## Administració

Des del 9 de febrer del 2023, l'alcalde del municipi és Jacco van der Tak del Crida Demòcrata Cristiana. Els 33 membres del consistori municipal són, des del 2022:
Resultats eleccions municipals 2022 :
| Partit | Escons |
| Partit Polític Reformat (SGP) | 10 |
| Lokaal Belang | 7 |
| ChristenUnie | 5 |
| Pro'98 | 4 |
| CDA | 4 |
| VVD | 2 |
| Burger Initiatief | 1 |
| Font: ||

## Referències

* ↑ «Tabel: Kerncijfers wijken en buurten 2021» (en neerlandès). Centraal Bureau voor de Statistiek, 06-08-2021. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Jacco van der Tak wordt de nieuwe burgemeester van Barneveld» (en neerlandès). Vereniging van Nederlandse Gemeenten. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Gemeenteraad 16 maart 2022» (en neerlandès). Kiesraad. [Consulta: 3 desembre 2023].

## Enllaços externs

* www.barneveld.nl
# Podgoródnaia Kàmenka

Podgoródnaia Kàmenka (en rus: Подгородная Каменка) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 176 habitants. Pertany al districte municipal d'Uliànovsk.

## Referències

* ↑ «О муниципальных образованиях Ульяновской области (с изменениями на 30 мая 2017 года), Закон Ульяновской области от 13 июля 2004 года №043-ЗО». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-09-27. [Consulta: 28 març 2020].
# Slap

El slap és una tècnica per tocar el baix, encara que també s'usa en el contrabaix. Associat majoritàriament a l'estil funk en el baix i al rockabilly en el contrabaix, és àmpliament usat per baixistes de tots els estils. Aquesta tècnica produeix un so molt de percussió, ja que les cordes de l'instrument es colpegen contra el màstil.

## Execució en el contrabaix

En el contrabaix la tècnica de slap és una variant més agressiva del pizzicato. L'efecte s'obté de dos moviments combinats: El primer consisteix a prémer la corda tirant d'ella amb vigor i deixant anar, de manera que el rebot contra el masteler produeix un espetec sec; a continuació s'executa un copejo contra la corda amb els dits estesos com si es propinés una bufetada o assot (d'aquí el seu nom, slap, "bufetada" en anglès). El resultat és un patró rítmic d'efecte similar al que produeix el "doblao" de palmells en el flamenc.
La tècnica és coneguda pels músics de blues des d'almenys la dècada de 1920. A partir de la dècada de 1940 es fa més habitual entre els músics blancs, sent adoptada pels artistes hillbilly i bluegrass. A partir d'aquests dos estils, en la dècada de 1950 el rockabilly la converteix en el seu segell més característic. En l'actualitat -arraconat el contrabaix en la música pop i rock- multitud d'estils de música folklòrica i popular de tot el món usen el baix elèctric i el slap com a patró rítmic recurrent.

## Execució en el baix elèctric

Normalment, s'usa el terme per referir-se a dues tècniques diferents, el slap pròpiament dit i el poping.
* El slap consisteix a copejar la corda amb el polze de la mà dreta (esquerra per als esquerrans) fent que la corda copegi el masteler a l'altura de l'últim trast.
* El poping es basa a tirar amb el dit índex de la corda i deixar-la anar sobtadament, produint un *restallido.
L'execució del slap neix del baixista nord-americà Larry Graham,segons ell, la tècnica va ser resultat que en la seva adolescència en tocar per viure amb la seva mare es van quedar sense bateria (l'en aquest moment tocava guitarra) llavors en sentir que faltava l'accentuació que provocava la caixa i el hit hat tom el baix i va començar a accentuar amb cops els temps en què l'imaginava hauria d'anar la bateria, *percutiendo en la caixa i tirant la corda en el hit hat.
Encara que aquesta tècnica és generalment associada amb el funk i estils similars, són varis els baixistes de gèneres com el rock i el pop que dominen la tècnica com l'exemple: Michael Balzary a la baixa dels Red Hot Chili Peppers. Actualment, un dels millors exponents d'aquesta tècnica són Mark King, Victor Wooten, Els Claypool, Marcus Miller, Futoshi Uehara de Maximum The Hormone, i Flea

## Orígens

Generalment, la invenció i popularització d'aquesta tècnica s'atribueix a Larry Graham que tocava en la dècada de 1960 en Sly & The Family Stone.

## Vegeu també

* Baix elèctric
* Funk
* Rockabilly