OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etikan

Etikan és un dels quatre regnes ugbos de l'estat d'Ondo. El títol reial és Onikan. L'actual oba (rei) és Oba Adedoyin Oyetakin, (Mafemiwa I)
El regne està format per 34 poblacions: Agba Gana, Ago Apeja, Ago Buli, Ago Egun, Ago Festus, Ago Gbobaniyi, Ago Ijebu, Ago Ikumapayi, Ago Iwabi, Ago Lubi, Ago Oluji, Aiyetitun, Araromi Etikan, Igbobi, Ikaji Etikan, Moborode, Obalende Etikan, Ode Etikan, Oja Igo Etikan, Oja Oje, Oja Osho, Oja Temidire, Oke Harama, Okonla, Okun Eikan, Ramasilo Etikan, Uba Agba, Uba Akobi, Uba Domi, Uba Etikan, Uba Kalebari, Uba Oke Kelian, Uba Ropeda, Uba Yellow.

## Referències

* Localitats
# Etil

Un etil és el grup alquil que conté dos àtoms de carboni enllaçat entre si i a cinc àtoms d'hidrogen, la qual fórmula molecular és ${\ce {CH3-CH2 -}}$. Deriva del metà ${\ce {CH3-CH3}}$ per eliminació d'un àtom d'hidrogen. No existeix lliure a la naturalesa.

## Nomenclatura

Prové del radical químic et-, de èter, del llatí aether, aethĕris, i aquest, del grec aithḗr, -éros 'cel; fluid molt subtil que omple l'espai enfora de l'atmosfera', derivat de aíthō 'cremar', que a química orgànica s'empra per designar les cadenes de dos àtoms de carboni; i la terminació -il, del grec hýlē 'matèria, principi' usat a química orgànica per anomenar els grups alquil.

## Estructura

La geometria del grup etil és tetragonal per a cada carboni. Es pot explicar a partir de la hibridació sp$^3$ de l'àtom de carboni. Aquests orbitals híbrids sp$^3$ estan separats un angle de 109,5° i formen enllaços covalents simples, o σ, amb tres àtoms d'hidrogen, quedant el quart orbital híbrid disponible per formar un altre enllaç σ amb un àtom d'un altre grup. En funció de les dimensions d'aquest grup els angles poden variar.

## Etilació

L'etilació és la formació d'un compost introduint un grup etil ${\ce {CH3-CH2 -}}$. L'exemple més àmpliament practicat d'aquesta reacció és l'etilació del benzè, on s'empra com a agent d'etilació l'etilè.
Aproximadament 24.700.000 tones es van produir el 1999.

## Referències

* ↑ «Etil». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Èter». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Etil». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Burrows, Andrew. Chemistry³ : introducing inorganic, organic and physical chemistry. Second edition, 2013. ISBN 978-0-19-969185-2.
* ↑ Vincent A.Welch, Kevin J. Fallon, Heinz-Peter Gelbke “Ethylbenzene” Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2005. doi:10.1002/14356007.a10_035.pub2
# Ferdinando Baldi

Ferdinando Baldi (Cava de' Tirreni, 9 de maig de 1927 - Roma, 17 de novembre de 2007) va ser un director i guionista italià.
Llicenciat en lletres, es va dedicar un temps a la docència. Després de conèixer el productor Tiziano Longo, va començar a tractar amb el cinema, col·laborant en alguns guions. Després de rodar la primera pel·lícula, va abandonar la docència.
Va rodar des de Spaghetti western fins a musicals, sense oblidar pel·lícules o comèdies mitològiques. Va tenir l'oportunitat de dirigir actors com Orson Welles a David e Golia (1960) i a I tartari (1961), Alan Ladd a L'espasa del vencedor (1961), Ben Gazzara a Afyon - Oppio (1972), l'ex-Beatles Ringo Starr a Blindman (1971) i Serena Grandi a La compagna di viaggio (1980).
Va col·laborar sovint amb els guionistes Franco Rossetti i Vincenzo Cerami.

## Filmografia seleccionada
### Com a director

* Il prezzo dell'onore (1953)
* Assi alla ribalta (1954)
* Ricordami (1955)
* Amarti è il mio destino (1957)
* David e Golia (1960)
* I tartari (1961)
* L'espasa del vencedor (Orazi e Curiazi) (1961)
* Sfida al re di Castiglia (1963)
* Taras Bulba il cosacco (1963)
* Il figlio di Cleopatra (1964)
* All'ombra delle aquile (1965)
* Il massacro della foresta nera (1966)
* Texas addio (1966)
* Io non protesto, io amo (1967)
* Rita a l'oest (Little Rita nel West) (1967)
* Preparati la bara! (1968)
* Odia il prossimo tuo (1968)
* Il pistolero dell'Ave Maria (1969)
* I pirati dell'isola verde (1969)
* Blindman (1971)
* Afyon - Oppio (1972)
* Una vita lunga un giorno (1973)
* Carambola (1974)
* Carambola, filotto... tutti in buca (1975)
* Geometra Prinetti selvaggiamente Osvaldo (1976)
* Get Mean (1976)
* Nove ospiti per un delitto (1977)
* L'inquilina del piano di sopra (1977)
* La ragazza del vagone letto (1979)
* La compagna di viaggio (1980)
* Comin' at Ya! (1981)
* El tesoro de las cuatro coronas (1982)
* L'autobús de guerra (Warbus) (1985)
* Un maledetto soldato (1988)
* Missione finale (1988)

## Referències

* ↑ Lentz III, Harris M. Obituaries in the Performing Arts, 2007: Film, Television, Radio, Theatre, Dance, Music, Cartoons and Pop Culture. McFarland, 2008. ISBN 978-0786434817.

## Bibliografia

* Pino Farinotti (a cura di), Dizionario dei registi, Milano, SigarCo, 1993.
* Dizionario Bolaffi del cinema italiano, I registi, Torino, 1979.
# Exerodonta abdivita

Exerodonta abdivita és una espècie de granota que viu a Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G. 2004. Exerodonta abdivita. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Exeristis

Exeristis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Exeristis asynopta Tams, 1935
* Exeristis asyphela Meyrick, 1886
* Exeristis catharia Tams, 1935
* Exeristis xanthota Meyrick, 1886

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 24 desembre 2018].
# Expominer

La fira Expominer va ser una exposició internacional de minerals, roques, fòssils i joieria que se celebrava cada any al mes de novembre a la Fira de Barcelona. La darrera edició va ser la de l'any 2020, just abans de la pandèmia de COVID-19.
Va arribar a ser la més important d'Espanya en aquest àmbit i una de les primeres d'Europa. S'hi reunien expositors d'arreu del món per vendre, comprar i intercanviar. Durant els tres dies en que s'hi celebrava es desenvolupaven exposicions, demostracions i conferències.
L'any 2012 es va celebrar juntament amb l'exposició "Col·lecciona Barcelona", que inclou sectors com la filatèlia, la numismàtica o les plaques de cava, entre d'altres.

## Vegeu també

* Fira de Minerals i Gemmes de Tucson

## Referències

* ↑ «Fitxa tècnica». Expominer. Arxivat de l'original el 2013-11-13. [Consulta: 13 novembre 2013].
* ↑ «Expominer y Colecciona convierten Barcelona en la capital de los buscadores de tesoros» (en castellà). La Vanguardia, 07-11-2013.
* ↑ «Expominer i Col·lecciona, el paradís dels col·leccionistes». Web de la Fira de Barcelona. Arxivat de l'original el 2013-11-13. [Consulta: 13 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Web de l'Expominer
* Fotos Expominer 2016
# Festival de la Cançó d'Eurovisió 1991

El XXXVI Festival de la Cançó d'Eurovisió fou retransmès el 4 de maig de 1991 als estudis Cinecittà, Roma. Els presentadors van ser Gigliola Cinquetti i Toto Cutugno, i la victòria va ser per al representant de Suècia, Carola amb la cançó "Fångad av en stormvind".

## Final

| Núm. | País | Intèrpret(s) | Cançó | Posició | Pts |
| 01 | Suïssa | Sandra Simó | Canzone per te | 5 | 118 |
| 02 | Alemanya | Atlantis 2000 | Dieser Traum darf niemals sterben | 18 | 10 |
| 03 | Irlanda | Kim Jackson | Could it be that I'm in love? | 11 | 47 |
| 04 | Luxemburg | Sarah Bray | Un baiser volé | 14 | 29 |
| 05 | Turquia | İzel Çeliköz, Reyhan Karaca & Can Ugurluer | İki Dakika | 12 | 44 |
| 06 | Bèlgica | Clouseau | Geef het op | 16 | 23 |
| 07 | Itàlia | Peppino Di Capri | Comme è ddoce 'o mare | 7 | 89 |
| 08 | Iugoslàvia | Bebi Dol | Brazil | 21 | 1 |
| 09 | Regne Unit | Samantha Janus | A message to your heart | 10 | 47 |
| 10 | Suècia | Carola | Fångad av en stormvind | 1 | 146 |
| 11 | Grècia | Sophia Vossou | I anixi | 13 | 36 |
| 12 | Àustria | Thomas Forstner | Venedig im Regen | 22 | 0 |
| 13 | Malta | Georgina & Paul Giordimaina | Could it be | 6 | 106 |
| 14 | Finlàndia | Kaija | Hullu yö | 20 | 6 |
| 15 | Xipre | Elena Patroklou | S.O.S. | 9 | 60 |
| 16 | França | Amina | C'est le dernier qui a parlé qui a raison | 2 | 146 |
| 17 | Noruega | Just 4 Fun | Mrs. Thompson | 17 | 14 |
| 18 | Israel | Duo Datz | Kan | 3 | 139 |
| 19 | Dinamarca | Anders Frandsen | Lige der hvor hjertet slår | 19 | 8 |
| 20 | Portugal | Dulce Pontes | Lusitana paixão | 8 | 62 |
| 21 | Islàndia | Stefán & Eyfi | Draumur um Nínu | 15 | 26 |
| 22 | Espanya | Sergio Dalma | Bailar pegados | 4 | 119 |

## Enllaços externs

* Eurovision Song Contest
# Fairford

Fairford és una petita ciutat de Gloucestershire, Anglaterra. La ciutat es troba als turons del Cotswolds al marge del riu Coln, a 9,7 km a l'est de Cirencester. A prop, hi ha la base aèrea de la Royal Air Force, que va tenir un paper en l'Operació Horta el 1944 i el parc natural Cotswold Water Park.
El primer esment escrit data de l'any 850 en un acte notarial de l'abadessa de l'església de Gloucester. El nom prové de l'anglosaxó Fagrinforda que significa bon gual (fagrin, anglès modern fair, i ford, gual). Des del segle xiii va tenir un pont de pedra.

## Referències

* 1 2 «History of Fairford» (en anglès). Fairford and District U3A. Arxivat de l'original el 2016-09-12. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «History» (en anglès). Ajuntament de Fairford. [Consulta: 14 febrer 2020].

## Bibliografia

* Herbert, N. M.(ed). «Fairford». A: British History Online. A History of the County of Gloucester. volum 7. Oxford: Oxford University Press, 1981, p. 69-86 [Consulta: 14 febrer 2020].
# Fluornatromicrolita

La fluornatromicrolita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la microlita. El seu nom fa referència al fet que és el mineral del grup de la microlita amb el sodi sent el catió dominant i el fluor sent l'anió secundari dominant.

## Característiques

La fluornatromicrolita és un òxid de fórmula química (Na$_{1.5}$Bi$_{0.5}$)Ta₂O₆F. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluornatromicrolita pertany a «04.DH: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); plans que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: brannerita, ortobrannerita, thorutita, kassita, lucasita-(Ce), bariomicrolita, bariopiroclor, betafita, bismutomicrolita, calciobetafita, ceriopiroclor, cesstibtantita, jixianita, hidropiroclor, natrobistantita, plumbopiroclor, plumbomicrolita, plumbobetafita, estibiomicrolita, estronciopiroclor, estanomicrolita, estibiobetafita, uranpiroclor, itrobetafita, itropiroclor, bismutopiroclor, hidrokenoelsmoreïta, bismutostibiconita, oxiplumboromeïta, monimolita, cuproromeïta, stetefeldtita, estibiconita, rosiaïta, zirconolita, liandratita, petscheckita, ingersonita i pittongita.

## Formació i jaciments

La fluornatromicrolita va ser descoberta a la pegmatita Quixaba, Borborema (Paraíba, Brasil). Posteriorment ha estat descrita arreu del món.

## Referències

* 1 2 «Fluornatromicrolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Fluorluanshiweiïta

La fluorluanshiweiïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la mica. Rep el nom per ser l'anàleg de fluor de la luanshiweiïta.

## Característiques

La fluorluanshiweiïta és un silicat de fórmula química KLiAl$_{1.5}$(Si$_{3.5}$Al$_{0.5}$)O$_{10}$F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És semblant a la lepidolita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16085.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Nanyangshan, dins el camp de pegmatites de Guanpo, al comtat de Lushi (Henan, República Popular de la Xina). Aquest camp pegmatític de granit és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluorluanshiweiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2021].
# Fes (ferramenta)

Un fes és una ferramenta similar al pic que té per una banda una boca estreta i per l'altra forma d'estraleta de tall recte o escarpell. La llargària de cada extrem és de mig metre i enmig es troba un ull per al mànec. També es coneix com aixada escarpellera o aixada de pic i pala.

## Usos

Aquesta eina pertany a la classe adaptada i funcional de les eines d'àmbits de secà amb dos extrems actius, per a cavar en terres pedregoses, i tallar canyes, rebrots, troncs i arrels en arbres adusts així com gratar les arrels. L'ús exigeix un gran esforç i molta traça per a conèixer les vetes de la fusta en partir troncs.

## Vegeu també

* Aixada
* Aixadell
* Càvec
* Llegona

## Referències

* 1 2 «DCVB/Fes». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 25 gener 2015].
* 1 2 «Els solcs de la memòria. Llegó i birbadora». Llauradors de la terra, pàg. 5 [Consulta: 24 gener 2015].
* 1 2 Ramon Tarín i López «L'ofici de ferrer: l'art del foc i el ferro». Quaderns d'investigació d'Alaquàs, 2007, pàg. 253-338 [Consulta: 24 gener 2015].
Viccionari
# Filàtovo (Kursk)

* Per a altres significats, vegeu «Filàtovo».
Filàtovo (en rus: Филатово) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 319 habitants. Pertany al districte rural d'Oboian.

## Referències

* ↑ «Bogatyrëvo». GeoNames. [Consulta: 6 abril 2019].
# Forces de Defensa Nacional Etíops

Les Forces de Defensa Nacional Etíops són l'exèrcit d'Etiòpia. Està format per l'Exèrcit de Terra i la Força Aèria Eíop.
Una tercera part de l'exèrcit està format per nenes soldat.

## Referències

* ↑ CIA. «Ethiopia. Military and Security». The World Factbook. Arxivat de l'original el 24 de desembre 2018. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ García Sotelo, Gilda M. Razones y sinrazones sobre las niñas soldados. 1e ed. Madrid: Sepha, 2006, p. 36. ISBN 84-934837-4-5.
# Flaix (grup de comunicació)

El grup de comunicació Flaix, antigament conegut com a Grup Flaix, és una societat limitada que posseeix dues emissores de ràdio musicals, Flaix FM i Flaixbac, i l'estudi creatiu Flaix Studio. El grup va comptar amb el canal de televisió Flaix TV que va iniciar les seves emissions el 21 d'abril del 2001 i conclou el setembre del 2005. El grup està encapçalat pel periodista Carles Cuní.

## Història

L'empresa de comunicació i entretenimient, Flaix, es va fundar l'any 1992 per Miquel Calçada i Carles Cuní, incloent l'emissora Flaix FM, sent la primera emissora privada en format de radiofòrmula que transmetia en català. El seu objetiu al fundar aquesta emissora va ser donar més importància i popularitzar les emissores de ràdio destinades a la música ja que en aquella època no eren tant freqüents com actualment. L’any 1994 apareix la segona emissora de l'equip anomenada FlaixBac que estava destinada a emetre els últims èxits internacionals dels gèneres Pop y Dance. L’any 2001 juntament amb Mediapro i la participació d'Ómnium Cultural, el grup Flaix incorpora un canal de televisió anomenada FlaixTV, a càrrec de Ferran Cera i que va tenir la seva primera emissió el 21 de abril. L’any 2005 FlaixTv va ser comprat per Vocento i, a conseqüència, las últimes emissions del canal de televisió van tenir lloc al setembre de 2005.
L’any 2003 el grup es va presentar al concurs per a l’adjudicació del múltiplex nacional privat que estava convocat per la Generalitat de Catalunya però finalment no va obtenir el premi. L’any 2015, Miquel Calçada, un dels fundadors, va abandonar l'equip per dedicar-se plenament als seus compromisos públics i a la política. S'hi va desvincular tant a nivell personal com accionarial. Al 2016 el programa El matí i la mare que el va parir de la emissora Ràdio Flaixbac, va guanyar el premi nacional en comunicació a la categoria de radiodifusió.

## Referències

* ↑ «Flaix TV», 12-01-2021. Arxivat de l'original el 21 de gener 2021. [Consulta: 12 gener 2021].
* ↑ «Miquel Calçada abandona el grup Flaix», 12-01-2021. [Consulta: 12 gener 2021].
* ↑ «El matí i la mare que el va parir», 12-01-2021. [Consulta: 12 gener 2021].

## Enllaços externs

* Grup Flaix Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Flaxville

Flaxville és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 87 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Flaxville tenia 87 habitants, 44 habitatges, i 20 famílies. La densitat de població era de 335,9 habitants per km².
Dels 44 habitatges en un 13,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,9% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 52,3% no eren unitats familiars. En el 47,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 2,3% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 32,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.688 $ i la renda mediana per família de 39.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.625 $ mentre que les dones 42.917 $. La renda per capita de la població era de 18.567 $. Aproximadament el 8,7% de les famílies i el 9,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Flaxville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Flaxville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Font de Briançó

La Font de Briançó és una obra del poble de Briançó, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una petita font que brolla al costat dret del barranc de Briancó. El seu brollador s'inseria dins d'una estructura d'arc apuntat que forma part de la seva façana. Les seves parets estan fetes amb pedra irregular, rejunt de terra i falcada amb resquills també de pedra formant un aparell rústic.

## Referències

* ↑ «Font de Briançó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Front Popular del Tadjikistan

El Front Popular del Tadjikistan (Tadjik: Фронти халқии Тоҷикистон; rus: Народный фронт Таджикистана) fou una força política i paramilitar formada per voluntaris que van lluitar pel bàndol governamental durant la Guerra Civil Tadjik. Fins a 8.000 combatents van formar portar del Front.

## Història

Va sorgir el juny de 1992, any en el qual va començar a lluitar contra l'Oposició Tadjik Unida. Els fundadors del moviment van ser Sangak Safarov i Safarali Kenjayev. Van guanyar popularitat de pressa entre els governants de Tadjikistan, i a la tardor de 1992 veterans de l'Exèrcit Soviètic i del KGB, milicies locals i forces de seguretat van unir-se al Front Popular. El lideratge del front va començar a conèixer-se com a «Yurchiki», anomenat així en honor a Iuri Andrópov, ja que tenien molts membres de l'extingit KGB. Més tard, a finals de 1992, la majoria dels seguidors de l'antic president Rahmon Nabiyev van unir-se al Front Popular. El desembre de 1992 el nou govern d'Emomali Rahmon, president del Consell Superior del Tadjikistan, va firmar una resolució en la qual s'establien les Forces Armades de la República del Tadjikistan, prenent com a base el Front Popular i les forces que donaven suport al govern. El 27 de juny de 1997 el Front Popular del Tadjikistan es va dissoldre. Seguint els tractats de pau una part de les seves unitats es van unir a l'Exèrcit Nacional Tadjik.

## Operacions

Amb l'ajut de la 201a Divisió Motoritzada russa i l'Exèrcit Uzbek, el Front Popular va atacar l'oposició durant l'any 1992. A Kulob, les unitats de Safarov van ser els que van pressionar més a l'oposició. A principis d'octubre el Front Popular va intentar, actuant sota eslògans comunistes, va intentar conquerir la capital, que estava controlada per les forces islamistes.

### Acusacions de crims de guerra

Segons Human Rights Watch després que el Front Popular entrés a Dushanbe van portar a terme execucions sumàries, com també desaparicions de persones que procedeixen del Pamir i Garmi, unes zones del Tadjikistan. Aquestes accions van concloure amb la mort de més de 300 persones. Segons testimonis el Front Popular i les forces governamentals paraven autobusos a l'Aeroport Internacional de Dushanbe per revisar els passaports de les persones procedents d'aquestes regions.

## Referències

* ↑ «Tajikistan: President Meets With Popular Front Commanders». Radio Liberty Archives, 09-07-1997. Arxivat de l'original el 3 setembre 2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «The Real Power in Tajikistan» (en anglès americà). Los Angeles Times, 30-01-1993. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «The long echo of Tajikistan’s civil war» (en anglès). openDemocracy. [Consulta: 7 setembre 2021].
* ↑ «Ба ғайрату матонат, далериву шуҷоат ва ҳисси баланди миллии афсарону сарбозони бонангу номуси Ватан бовар дорем ва аз онҳо ифтихор мекунем». www.tajmedun.tj. [Consulta: 7 setembre 2021].
* ↑ «Таджикистан после 1991 года / Таджикистан / Политический Атлас Современности». www.hyno.ru. [Consulta: 7 setembre 2021].
* ↑ «Helsinki». www.hrw.org. [Consulta: 7 setembre 2021].
# Fontaine Stravinski

La fontaine Stravinsky, o fontaine des Automates, obra de 1983 és fruit d'una col·laboració entre Jean Tinguely i Niki de Saint Phalle. Va ser realitzada en el marc del percentatge del pressupost de la construcció del Centre Georges Pompidou. És un encàrrec públic entre la ciutat de París, el ministeri de la cultura i el Centre Pompidou. L'obra és propietat de la ciutat de París que s'encarrega del seu manteniment.
Aquest monument evoca l'obra musical del compositor rus del segle XX Stravinski símbol de l'eclecticisme i de l'internacionalisme artístic.
La fontaine Stravinsky està construïda sobre la plaça Stravinski prop de l'IRCAM (el centre d'investigació en música contemporània). Està composta de 16 escultures que fan directament referència a les composicions del músic. Set són de Jean Tinguely, sis de Niki de Sant Phalle i tres dels dos artistes. És una obra en moviment. Les escultures dels dos autors, totes mecàniques, negres o virolades són animades per la força de l'aigua.
La font en general és (o era) un lloc de descans i de trobada a la ciutat. La fontaine Stravinski ho recrea. Els sons que produeix la font evoquen la música. I l'obra pel seu emplaçament i per la seva naturalesa ofereix una multiplicitat des de diferents punts de vista. La mobilitat de les escultures acoblades a la riquesa del medi ambient ofereix a l'espectador una obra en perpètua esfera d'influència i ens interroga sobre la perennitat de l'obra d'art.
Es pensa sobretot amb aquesta fontaine Stravinsky en la font Château-Chinon que els dos artistes havien realitzat per a François Mitterrand abans de la font Stravinsky.