OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bioko

* Per a altres significats, vegeu «Fernando Poo».
L'illa de Bioko, antigament coneguda com a Fernando Poo, pertany a Guinea Equatorial i està situada al golf de Biafra (o golf de Bonny). A l'est i al nord-est de Bioko es troba Camerun; al nord-oest, Nigèria; al sud-est, Mbini (la part continental de Guinea Equatorial), i al sud-oest, l'illa de Príncipe, que forma part de São Tomé i Príncipe.
Té una àrea de 2018 km² i una població d'uns 63 000 habitants.
La principal ciutat de Bioko és Malabo, que alhora és la capital de Guinea Equatorial. Les localitats més grans de l'illa de Bioko, a banda de la capital Malabo (anomenada Santa Isabel en temps de la colònia espanyola), són Luba i Riaba.
Entre 1973 i 1979, havia rebut el nom d'illa Macías Nguema, i, anteriorment, d'illa de Fernando Poo, quan fou colònia espanyola. El nom en llengua bube, la pròpia de l'illa, és Ëtulá Ëria.
L'illa fou descoberta el 1472 pel navegant portuguès Fernão da Po. El 1778, Portugal va cedir a Espanya l'illa de Fernando Poo, l'illa Annobon i la costa de Guinea, pel tractat del Pardo. Des del 1827 fins al 1843, els britànics establiren bases a Port Clarence (actual Malabo) i a San Carlos per les patrulles que lluitaven contra el comerç d'esclaus. L'illa fou la base dels vols a Biafra durant la Guerra Civil nigeriana.

## Referències

* 1 2 3 «Bioko». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Colònia de Fernando Poo, colònia portuguesa, holandesa, anglesa i espanyola (després província espanyola)
* Río Muni
* Guinea Espanyola
* Guinea Equatorial
# Casanova d'en Garriga

La Casanova d'en Garriga és un edifici del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici format per diversos cossos que s'han anat afegint al llarg del temps. Hi ha un cos de dimensions més grosses, cobert amb teulada a doble vessant i una xemeneia, de planta rectangular. Hi ha també afegit un altre cos, més petit, també de planta rectangular a la part del davant, al costat de la porta. Tots menys un són de planta baixa i un pis. Els murs són de carreus fets de pedra de riu i arrebossats. L'interior està fet de nou i compartimentat per tal de fer lloc a diversos habitatges.

## Referències

* ↑ «Casanova d'en Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Jordi Cotrina Vidal

Jordi Cotrina Vidal (Barcelona, 1964) és un fotògraf català especialitzat en esports. Treballa a El Periódico de Catalunya. Va formar part de les plantilles de Mundo Deportivo i La Vanguardia. Ha publicat els llibres Más que un ‘dream team’ (1998), Més que una lliga (2005), Un Barça de llegenda (2009), Barça, emocions (2012) i, dedicat a Leo Messi, El mejor (2013). Va rebre el Premi de la Secretaria General de l’Esport a la millor fotografia esportiva 2005 i el Premi Quim Regàs de Periodisme 2012.
És autor de la mítica imatge del xut de Ronal Koeman a la final de la Champions League de 1992.

## Referències

* ↑ «Jordi Cotrina». Enciclopèdia, 2012.
* ↑ «Projecte 1 dia 1 foto». Dossier. Arts Santa Mònica, Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 22 novembre 2014].
* ↑ COTRINA, JORDI. «El póster que casi se pierde» (en castellà), 19-05-2017. [Consulta: 20 maig 2022].
# Montesclaros

Montesclaros és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Hontanares i el segregat de Mombeltrán al nord, a la província d'Àvila i Navamorcuende a l'est, Cervera de los Montes, Segurilla i Mejorada separats pel Guadyerbas al sud i Velada a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 483 | 465 | 471 | 463 | 439 | 414 | 417 | 423 | 409 | 406 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | José Luis Gómez Manzano | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Suceso Sierra Serrano | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Eduardo Arenas Núñez | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Eduardo Arenas Núñez | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | José Joaquín Manzanas Muñoz | Independent | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | José Joaquín Manzanas Muñoz | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José Joaquín Manzanas Muñoz | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Joaquín Manzanas Muñoz | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Cedronella

Cedronella és un gènere monotípic d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies. El nom donat a aquest gènere prové d'una adaptació de la paraula italiana citronella, que fa al·lusió a l'aroma a llimona que desprenen les fulles al fregar-les. Conté una única espècie: Cedronella canariensis.

## Descripció

La Cedronella té un desenvolupament arbustiu, i donen origen a un arbust de forma arrodonida. Aquestes plantes tenen una grandària mitjana, i poden arribar als 2 metres. Les flors en estiu prenen una coloració violada. Es tracta de plantes perennes.
Els individus de l'illa de Madeira es diferencien de les poblacions de les Canàries per ser un poc més grans, i presentar a les flors un rosa més intens amb ratlles blanques. Les espècies Canàries estan adaptades als sòls rics i ben drenats.

## Distribució

És un endemisme de les Illes Canàries i de les Açores.

## Referències

* ↑ «Cedronella canariensis» a EOL. Data consulta: 07 de maig de 2014.
* ↑ «Cedronella» a EOL. Data consulta: 07 de maig de 2014.

## Enllaços externs

* http://www.rareplants.de/shop/product.asp?P_ID=6518&numLanguageID=4
# Biola

Biola és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.037 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Biola tenia 1.037 habitants, 224 habitatges, i 202 famílies. La densitat de població era de 625,6 habitants/km².
Dels 224 habitatges en un 55,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,3% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 9,4% no eren unitats familiars. En el 8,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,5% tenia menys de 18 anys, un 12,7% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 13,1% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,3 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 32.667 $ i la renda mitjana per família de 30.234 $. Els homes tenien una renda mitjana de 21.042 $ mentre que les dones 14.464 $. La renda per capita de la població era de 7.375 $. Entorn del 24,9% de les famílies i el 25,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Biola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Biola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Eleccions a l'Assemblea d'Extremadura de 1983

Les Eleccions a l'Assemblea d'Extremadura de 1983 se celebraren el 8 de maig. Amb un cens de 786.200 electors, els votants foren 565.244 (71,9%) i 220.956 les abstencions (28,1%). El PSOE guanyà per majoria absoluta, i aconseguí el nomenament del seu candidat, Juan Carlos Rodríguez Ibarra, com a president de la Junta.
Eleccions a l'Assemblea d'Extremadura, 1983 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSOE de Extremadura | 296.939 | 53,27 | 35 |
| AP-PDP-UL | 168.606 | 30,24 | 20 |
| Extremadura Unida | 47.504 | 8,52 | 6 |
| PCE | 36.294 | 6,51 | 4 |
| CDS | 4.414 | 0,79 | |
| Bloque Popular de Extremadura | 2.249 | 0,4 | |
| PCEU-PCOE | 1.463 | 0,26 | |
A part, es comptabilitzaren 2.622 (0,5%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Juan Carlos Rodríguez Ibarra (PSOE)
* José Antonio Jiménez (PSOE)
* Adolfo Díaz-Ambrona (AP)
* Manuel Pareja (PCE)
* Pedro Cañada (Extremadura Unida)

## Enllaços externs

* Resultat de les eleccions autonòmiques de 1983 Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.
# Motor de parell

Una part de la bibliografia tècnica i comercial dona la definició següent: un motor de parell és un motor elèctric que proporciona un parell elevat a velocitats baixes. En general, els motors de parell són motors de corrent continu amb imants permanents sense escombretes i amb un gran nombre de pols. La disposició física adopta la forma d’anell, amb un diàmetre relativament gran respecte de l’alçada. El seu muntatge és directe, sense elements de transmissió.
Altres documents donen una definició més general i fan l'expressió motor de parell equivalent a motor d’aplicació directa (“direct drive motor” en anglès). La literatura sobre electrovàlvules fa referència a un concepte completament diferent. En aquest darrer cas, un “motor de parell” presenta unes solucions constructives molt diferents de les definicions anteriors.

## Electrovàlvules

Un motor de parell estàtic és una variant de motor de corrent continu que pot funcionar indefinidament sota tensió a velocitat zero sense rebre danys per sobre-escalfament. Els motors estàtics no proporcionen potència a velocitat zero. Si són rotatius o de rotació limitada, exerceixen un parell motor (“torque motors” en anglès). Quan són lineals exerceixen una força (“force motors” en anglès).
Malgrat la seva absència en els diccionaris i obres especialitzades, les expressions “motor de parell” i “motor de força” poden ser usades en el context adequat sense provocar confusions.

## Referències

* ↑ «Principe» (en francès).
* ↑ Legnani, G.; Adamini, R.; Tiboni, M.; Tosi, D.; Esculapio, S.E. Meccanica degli Azionamenti. Azionamenti Elettrici: Principi di funzionamento, accoppiamento con il carico, scelta del gruppo motore-riduttore, leggi di moto, controllo (en italià). Esculapio, 2016, p. 229. ISBN 978-88-7488-952-5.
* ↑ Liu, H. Robot Systems for Rail Transit Applications. Elsevier Science, 2020, p. 119. ISBN 978-0-12-822940-8.
* ↑ «Direct-drive motor designs: What variations are there?», 06-10-2017.
* ↑ Lobsiger, D. Electrical Control for Machines. Cengage Learning, 2015, p. 74. ISBN 978-1-305-17603-4.
* ↑ McManus, T.N.. Management of Hazardous Energy: Deactivation, De-Energization, Isolation, and Lockout. CRC Press, 2016, p. 295. ISBN 978-1-4398-7937-5.
# Cedric Robinson

Cedric James Robinson (5 de novembre de 1940 - 5 de juny de 2016) va ser un professor estatunidenc al Departament d'Estudis Negres del Departament de Ciència Política de la Universitat de Califòrnia, Santa Bàrbara (UCSB). Va dirigir el Departament d'Estudis Negres i el Departament de Ciència Política i va exercir com a director del Centre d'Investigació d'Estudis Negres. Les àrees d'interès de Robinson inclouen la filosofia política clàssica i moderna, la teoria social radical a la diàspora africana, la política comparada, el capitalisme racial i les relacions entre els mitjans de comunicació i la política.

## Bibliografia seleccionada
### Llibres

* Forgeries of Memory & Meaning: Blacks & the Regimes of Race in American Theater & Film Before World War II. Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2007.
* An Anthropology of Marxism. 1st ed., London: Ashgate Publishing, 2001. 2nd ed., Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2019.
* Black Movements in America. New York: Routledge, 1997.
* Black Marxism: The Making of the Black Radical Tradition. 1st ed., London: Zed Books, 1983. 2nd ed., Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2000. 3rd ed., Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2020.
* Terms of Order: Political Science and the Myth of Leadership. 1st ed., Albany, NY: State University of New York Press, 1980. 2nd ed., Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2016.

## Referències

* ↑ "Office of the Chancellor, UC Santa Barbara"
* ↑ "In Memoriam: Cedric Robinson (1940-2016)" Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine., University of California Humanities Research Institute, June 7, 2016.
* ↑ "'A Brilliant Political Theorist': David Leonard Reflects On Cedric Robinson", African American Intellectual History Society (AAIHS), June 8, 2016.

## Enllaços externs

* " Celebrant la tradició radical negra ", Institut de Relacions Racials, 28 de setembre de 2005.
# Boffles

Boffles és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 46 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Boffles era de 46 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 24 habitatges, 18 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 21 habitatges eren cases. Dels 18 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Boffles el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 17 eren actives i 10 eren inactives. Les 17 persones actives estaven ocupades(11 homes i 6 dones).. De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 1 d'una empresa financera.
L'any 2000 a Boffles hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Boffles a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Boffles a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Premi Internacional Joan B. Cendrós

El Premi internacional Joan B. Cendrós el convoca l'entitat Òmnium Cultural per a treballs publicats o emesos fora dels Països Catalans, en qualsevol idioma, en mitjans d'informació general o especialitzada d'arreu del món.
El premi es concedeix al millor treball en defensa de la llengua, la cultura i la nació catalanes o bé a la millor contribució a la projecció exterior dels Països Catalans, en qualsevol dels aspectes que configuren la seva realitat nacional i cultural.
Joan Baptista Cendrós i Carbonell va ser un dels cinc fundadors d'Òmnium Cultural.

## Anteriors guanyadors

* 2008. Monogràfic: Catalan Theatre 1975-2006: Politics, Identity and Performance, de la Contemporary Theatre Rewieu. Maria Mercè Delgado, David George i Lourdes Orzco (En nom seu pugen Ventura Pons i Mercè Saumell)
* 2009. Questions nationales / National Matters. Roger Boire i Jean-Piere Roy
* 2010. Bullfighting ban is sweet revenge for Catalonia. Colm Tóibín
* 2011. Catalonia Press. Liz Castro
* 2012. Col·lectiu Emma
* 2013. L'Indépendant i Catalan International View
* 2014. Suso de Toro i Henry de Laguérie
* 2015. Roses, llibres i guerrers. Alex Rühle
* 2016 - Mary Ann Newman
* 2017 - Jody Willians
* 2021 - Ai WeiWei
* 2022 - Mara Faye Lethem
* 2023 - Aitana Bonmatí

## Referències

* ↑ «Premi internacional Joan B. Cendrós i Carbonell», 21-05-2016. Arxivat de l'original el 2016-06-17. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Bullfighting ban is sweet revenge for Catalonia» (en anglès), 31-07-2010. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Premi Internacional Joan B. Cendrós d'Òmnium Cultural - gràcies», 11-12-2012. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Suso de Toro i el periodista francès Henry Laguérie, obtenen 'ex aequo' el Premi Internacional d'Òmnium Cultural», 19-12-2014. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Òmnium atorga el Premi Internacional J. B. Cendrós al periodista alemany Alex Rühle», 03-12-2015. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Òmnium atorga el Premi Internacional JB Cendrós a la traductora Mary Ann Newman». [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Els premiats». [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ «Humor literari i reivindicació lingüística a la nit de Santa Llúcia» (en catalan). [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ ACN. «La traductora Mara Faye Lethem, Premi Internacional J. B. Cendrós d'Òmnium Cultural - 10 des 2022». [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ Rodríguez, Oriol «Tots els premiats de la 73 Nit de Santa Llúcia - Festa Òmnium de les Lletres Catalanes. Premi Internacional Joan B. Cendrós: Aitana Bonmatí». El Nacional, 12-12-2023 [Consulta: 13 desembre 2023].
# Benthophilus macrocephalus

Benthophilus macrocephalus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Càspia i al delta del riu Volga.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Catarina Ykens I

Catarina Ykens (Anvers, 1608 - 1666) fou una pintora barroca flamenca.

## Biografia

Nascuda a Anvers, va ser filla de Lucas Floquet i germana d'uns altres tres pintors. El 1635 es va casar amb Frans Ykens, pintor com ella de bodegons de flors i fruites. És coneguda per les seves garlandes florals, en les quals a vegades va col·laborar amb altres pintors com Gonzales Cocs, que li pintaven les figures.
No ha de confondre's amb una altra pintora homònima, Catarina Ykens II, nascuda el 1659, filla de Johannes Ykens.

## Referències

* 1 2 3 «Catarina Ykens (I)» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD). [Consulta: 24 abril 2016].
# El ministerio del tiempo

El ministerio del tiempo (en català, El ministeri del temps) és una sèrie de televisió espanyola de ciència-ficció, creada per Pablo Olivares i Javier Olivares i produïda per Netflix (tercera temporada), Onza Partners i Cliffhanger per a TVE. Es va estrenar el 24 de febrer de 2015 a La 1. És protagonitzada per Aura Garrido, Rodolfo Sancho, Cayetana Guillén Cuervo i Nacho Fresneda. La premissa de la sèrie és que un soldat del segle xvi, una dona universitària del segle xix i un infermer de 2015 són contractats per un ministeri secret espanyol que posseeix unes portes subterrànies que en travessar-les permeten viatjar pel temps.

## Sinopsi

El Ministeri del Temps és una institució governamental autònoma i secreta que depèn directament de Presidència de Govern. Igual que als Estats Units es guarden els secrets i la clau per a un possible atac nuclear de president a president, el mateix passa amb aquest Ministeri: només reis, presidents i un nombre exclusiu de persones en saben alguna cosa.
El pas cap a altres èpoques es realitza a través de portes vigilades per les Patrulles del Ministeri. El seu objectiu: detectar i impedir que qualsevol intrús del passat arribi al nostre present -o viceversa- amb la finalitat d'utilitzar la història per al seu benefici. Per a això les Patrulles hauran de viatjar al passat i evitar que ho aconsegueixin.

## Repartiment

Repartiment principal de El Ministerio del Tiempo :
| Actor | Personatge | Temporada | Temporada |
| Actor | Personatge | 1 | 2 |
| Rodolfo Sancho | Julián Martínez | Principal | Principal |
| Aura Garrido | Amelia Folch | Principal | Principal |
| Nacho Fresneda | Alonso de Entrerríos Fresneda | Principal | Principal |
| Cayetana Guillén Cuervo | Irene Larra Girón | Principal | Principal |
| Juan Gea | Ernesto Jiménez / Pedro Fernández de Torquemada | Principal | Principal |
| Jaime Blanch | Salvador Martí / Salvador Roa | Principal | Principal |
| Francesca Piñón | Angustias Vázquez | Principal | Principal |
| Hugo Silva | Jesús Méndez Pontón "Pacino" | | Principal |
| Natalia Millán | Lola Mendieta | Recurrent | Recurrent |
| Mar Ulldemolins | Maite | Recurrent | Episòdic |
| Julián Villagrán | Diego Velázquez | Recurrent | Recurrent |
| Ramón Langa | Ambrosio Spínola | Episòdic | Episòdic |
| Mar Saura | Susana Torres | Episòdic | Recurrent |
| Víctor Clavijo | Lope de Vega | Episòdic | Episòdic |
| Miguel Rellán | Gil Pérez | Episòdic | Episòdic |
| Jimmy Shaw | Paul Walcott / lord Charles York | Episòdic | Recurrent |
| Algis Arlauskas | Ferguson | | Episòdic |
| Susana Córdoba | Elena Castillo / Blanca | Recurrent | Recurrent |

## Referències

* ↑ «EL MINISTERIO DEL TIEMPO» (en castellà). La Vanguardia, 04-05-2015 [Consulta: 5 maig 2015].
* ↑ «'El Ministerio del Tiempo' i 'Bajo sospecha s'acomiaden aquest dilluns». Ara, 13-04-2015 [Consulta: 5 maig 2015].
* ↑ REDONDO, DAVID «Razones para no renovar 'El Ministerio del Tiempo'» (en castellà). Cadena Ser, 16-03-2015 [Consulta: 5 maig 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la sèrie