OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Broaden Your Mind

Broaden Your Mind (1968–1969) va ser una sèrie de televisió còmica britànica protagonitzada per Tim Brooke-Taylor i Graeme Garden, a qui es va unir Bill Oddie en la segona temporada. Entre els estrelles convidades hi havia Michael Palin, Terry Jones, Jo Kendall, Roland MacLeod i Nicholas McArdle. Va ser un dels primers programes de la BBC Two que es va emetre completament en color, que havia estat introduït a la xarxa televisiva un any abans.
Dirigida per Jim Franklin, la sèrie va ser una precursora de la sèrie de comèdia televisiva The Goodies (que en va prendre els títols inicials Narrow Your Mind.").
Els guionistes de la sèrie foren Tim Brooke-Taylor, Graeme Garden, Bill Oddie, Michael Palin, Terry Jones, John Cleese, Graham Chapman, Eric Idle, Terry Gilliam, Roland MacLeod, Marty Feldman, Barry Cryer, Barry Took, Jim Franklin, Simon Brett i Chris Stuart-Clark.
Broaden Your Mind era subtitulada 'an encyclopaedia of the air' i consistia en gran part en breus esquetxos. Tots els programes van ser esborrats per la BBC després de la seva primera emissió el 1968, i només sobreviuen un bon grapat de breus seqüències filmades, inclòs els esquetxos de Peelers, Turgonitis i "Ordinary Royal Family". Tots formaven part del cinquè episodi de la segona temporada, i es van incloure, restaurats digitalment, al llançament de DVD de Network en 2003, The Goodies At Last. Tanmateix, tots els programes sobreviuen com a enregistraments d'àudio fora d'antena realitzats per un fan en el moment de la transmissió original.

## Referències

* ↑ Alison Bean. «DVD Review - "The Goodies At Last!"». The Goodies Rule OK, 27-07-2006. [Consulta: 23 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Broaden Your Mind at Comedy Zone
# Proteorodopsina

La Proteorodopsina és una proteïna fotoactiva que fa servir una forma determinada de vitamina A com a cromòfor per a la recepció de la llum. La proteorodopsina es troba en els bacteris que formen part del plàncton marí. Gràcies a aquest fotoreceptor els bacteris dels oceans poden recollir energia solar per a poder créixer i no és només el fitoplàncton l'únic capaç de fer-ho. S'ha de tenir en compte el fet que en un litre d'aigua de mar hi ha prop de mil milions de bacteris. La proteorodopsina va ser descoberta l'any 2000 en mostres d'aigua de l'oceà Pacífic.
Igual que el pigment conegut amb anterioritat anomenat bacteriorodopsina la proteorodopsina és una proteïna transmembranal unida a una molècula retinal i funciona com una bomba de protons accionada per la llum. Les diverses proteorodopsines tenen diversos espectres d'absorció.
Gens de variants de la proteorodopsina han estat identificats en mostres preses del Mediterrani, el Mar Roig, Mar dels Sargassos i el Mar del Japó.

## Referències

* ↑ 1.Laura Gómez-Consarnau, Neelam Akram, Kristoffer Lindell, Anders Pedersen, Richard Neutze, Debra L. Milton, José M. González, Jarone Pinhassi. Proteorhodopsin Phototrophy Promotes Survival of Marine Bacteria during Starvation. PLoS Biology, 2010; 8(4): e1000358 DOI: 10.1371/journal.pbio.1000358
* ↑ Beja O, Aravind L, Koonin EV, Suzuki MT, Hadd A, Nguyen LP, Jovanovich SB, Gates CM, Feldman RA, Spudich JL, Spudich EN, DeLong EF «Bacterial rhodopsin: Evidence for a new type of phototrophy in the sea». Science, vol. 289, 2000, pàg. 1902–1904. DOI: 10.1126/science.289.5486.1902. PMID: 10988064.
* ↑ Kelemen BR, Du M, Jensen RB «Proteorhodopsin in living color: diversity of spectral properties within living bacterial cells». Biochim. Biophys. Acta, vol. 1618, 2003, pàg. 25–32. DOI: 10.1016/j.bbamem.2003.10.002. PMID: 14643930.
* ↑ Béjà O, Spudich EN, Spudich JL, Leclerc M, DeLong EF «Proteorhodopsin phototrophy in the ocean». Nature, vol. 411, 2001, pàg. 786–789. DOI: 10.1038/35081051. PMID: 11459054.
# Camí de Tarragona

El Camí de Tarragona era un antic camí que unia la ciutat de Reus amb la de Tarragona.
En sortir de Reus, pel portal de la Font, coincidia amb el camí de Constantí. El de Tarragona seguia per la Riera del Molinet avall, i hi continuava després de la reunió de la Riera de la Beurada amb la del Molinet. Prosseguia més o menys pel llit de la riera fins a la Creu de Ferro, on entrava a la partida de Quart i es dividia en dos: el de la branca esquerra anava al mas de la Boella, i el de la dreta, en direcció est-sud-est, és, encara avui, el camí de la Creu, que baixa a La Canonja. D'allí en endavant seguia en la mateixa direcció est-sud-est pel camí conegut a la Canonja com de la Creu dels Morts, fins a trobar el camí dels Vinyets, ja al terme de Tarragona. A la Canonja, on hi entra pel "carrer de Reus", es trobava també amb la carretera vella de Madrid, en realitat el camí ral de Barcelona a València, l'antiga Via Augusta, que conduïa fins a Tarragona.
Actualment a la ciutat de Reus, el Camí de Tarragona és una via urbana que arrenca de la Riera de Miró, sota la Raseta de Sales, discorre per un tram curt que coincideix amb l'antic camí, i es continua per la carretera de Tarragona fins a la zona dels Ploms. Després la carretera de Tarragona seguia fins a la capital de la província per la carretera Amàlia, nom que va rebre el 1827 quan es va obrir, en honor de Maria Josepa de Saxònia, esposa de Ferran VII. Fins cap al 1950 no s'hi va començar a edificar de forma intensa. Actualment, la carretera de Tarragona, molt modificada, és la N-420a que enllaça amb la C-14.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 579. ISBN 8486387655.
# Judith Lussier

Judith Lussier (nascuda el 1983) és una periodista i assagista de llengua francesa del Quebec, col·labora amb el diari Metro i la revista Urbania. Té un títol de grau en Comunicació i Ciència política.
S'interessa als grans reptes de la societat i en particular al feminisme, l'heterocentrisme, els drets de les minories sexual i la temàtica del gènere. Besneta d'una botiguera de queviures a la seva primera sèrie d'assajos, Sacré Dépanneur de 2010 fa un homenatge a aquestes petites botigues de proximitat, que sempre hi són quan hi ha menester. L'aide à la procréation au Québec de 2015 explica el programa de reproducció assistida del Quebec i conté un pamflet en defensa del dret de totes a tal assistència, com a part essencial del servei públic gratuït i en favor de la família homoparental. On peut plus rien dire : le militantisme à l'ère des réseaux sociaux (2019) és un assaig ben documentat que se centra especialment en els «guerrers de la justícia social», aquests activistes d'esquerra sovint acusats de correcció política.

## Assajos destacats

* Sacré dépanneur ! (2010)
* L'aide à la procréation au Québec (2015)
* Au-delà des limites : l'histoire des sports en fauteuil roulant
* On peut plus rien dire: le militantisme à l'ère des réseaux sociaux

## Referències

* ↑ Ravary, Lise. «Des accusations de racisme, en anglais seulement.». Journal de Montréal, 01-07-2013. [Consulta: 30 maig 2022].
* 1 2 Bilodeau, Sébastien. «Judith Lussier. L’aide à la procréation au Québec» (en francès). L'Action Nationale, 01-01-2015. Arxivat de l'original el 2022-05-21. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ «Judith Lussier» (en francès). Salon du livre de Montréal. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Lussier, Judith «Cher système de santé, peux-tu cesser de présumer que tout le monde est hétéro?» (en francès). Gazette des femmes, 09-10-2019.
* ↑ El mot français «dépanneur» en aquest context és difícil de traduir.
* ↑ Drouin, Martin «Judith Lussier, Sacré Dépanneur!, photographies de Dominique Lafond, (Coll. : Bienvenue au Québec)» (en francès). Urban History Review / Revue d'histoire urbaine, 41, 1, 2012, pàg. 74–75. DOI: 10.7202/1013769ar. ISSN: 0703-0428.
* 1 2 Cassivi, Marc «Judith Lussier à la défense des guerriers» (en francès). La Presse, 20-03-2019.
* ↑ Lussier, Judith. Sacré dépanneur! (en francès). Montréal: Héliotrope, 2010, p. 224 (Bienvenue au Québec). ISBN 978-2-923511-20-7.
* ↑ Lussier, Judith. L'aide à la procréation au Québec, 2014. ISBN 978-2-89649-569-6.
* ↑ Lussier, Judith; Royer, Donald. Au-delà des limites : l'histoire des sports en fauteuil roulant, 2019, p. 75. ISBN 978-2-89077-869-6.
* ↑ Malcheloss, Marie. «L’histoire des sports en fauteuil roulant racontée pour la postérité» (en francès). Zone Sports. Radio-Canada, 28-03-2019. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Lussier, Judith. On peut plus rien dire : le militantisme à l'ère des réseaux sociaux, 2019. ISBN 978-2-924646-48-9.
# Encratit

Encratit és el membre de la secta dels encratits (del grec Εγκράτεους Enkrateus que vol dir "abstinents" o persones que practiquen la continència). Van introduir l'abstinència de tot el que en deien "éssers animats" i no menjaven carn.Tampoc bevien vi ni tenien relacions sexuals. Negaven també la salvació d'Adam, el primer home. La secta va actuar principalment a Psídia, Frígia, Isàuria, Pamfília, Cilícia i Galàcia. Tatià va ser el seu fundador i el que més va divulgar la doctrina. Aquest havia estat deixeble de Justí, però quan el seu mestre va ser martiritzat va abandonar l'església i va fundar la secta. Com fan els valentinians, creu en una sèrie d'Eons invisibles, i com Marció i Saturní diu que el casament és una corrupció i un llibertinatge.
La secta va entrar en decadència poc després de la seva fundació al segle iii fins que un home anomenat Severus es va posar al seu davant, i llavors foren anomenats severians. Acceptaven la llei, els profetes i els evangelis, però rebutjaven el llibre dels Actes dels Apòstols.
Es van dividir en moltes petites sectes de les quals les úniques importants foren la dels apostòlics que condemnava la propietat privada, i la dels hidroparastates (hydroparastatæ) que usaven aigua en comptes de vi a l'eucaristia.
El 382 Teodosi el gran va dictar pena de mort per tots els que agafessin el nom d'encratits, saccofors o hidroparastates i va encarregar al Magister Officiarum Florus que busqués als sectaris. Sozomen esmenta un encratit d'Ancira, de nom Busiris, que es va sotmetre al turment durant la persecució de Julià l'Apòstata però sota Teodosi va abjurar. Dositeu de Cilícia va escriure un treball en 8 llibres en defensa de la secta. Van desaparèixer a la meitat del segle v, absorbits segurament pels maniqueus.

## Referències

* ↑ Ireneu de Lió. Adversus haereses. I, 28
* ↑ Duchesne, L. Histoire ancienne de l'église. Vol I. París: E. De Boccard, 1929, p. 510 i seg..
# Col·lectius Desfavorits amb NESE

Els alumnes amb Necessitats Específiques de Suport Educatiu (NESE) son aquells que, a més a més de les mesures i suports universals, poden necessitar mesures i suports addicionals i/o intensius, per aconseguir desenvolupar-se personalment i socialment i avançar en les competències de cada etapa educativa.
El Decret 150/2017 Arxivat 2019-05-11 a Wayback Machine., de 17 d'octubre, de l'atenció educativa a l'alumnat en el marc d'un sistema educatiu inclusiu, considera que els alumnes amb necessitats específiques de suport educatiu (NESE), no només són aquells que presenten alguna discapacitat, dificultats d'aprenentatge i/o comunicació, o que tinguin altes capacitats. També considera que precisen atenció específica:
* Els alumnes d'origen estranger amb necessitats educatives derivades de la incorporació tardana al sistema educatiu, de la falta de domini de la llengua vehicular dels aprenentatges i de l'escolaritat prèvia deficitària.
* Els alumnes amb necessitats educatives derivades de situacions socioeconòmiques i socioculturals especialment desfavorides.
* Els alumnes amb risc d'abandonament escolar prematur.
# Natació en aigües obertes

La natació en aigües obertes (també coneguda en anglès com a Wild Swimming) és una disciplina de natació que consisteix a nedar en llocs oberts com mar, llacs o rius en comptes de fer-ho en una piscina.
El començament de l’època moderna de la natació en aigües obertes es considera que va ser el 3 de maig de 1810, quan Lord Byron va nedar diverses milles per creuar l’Hellespont (ara conegut com els Dardanels) des d’Europa fins a Àsia. En la primera edició dels Jocs Olímpics moderns de 1896, la competició de natació es va realitzar en aigües obertes.
L'activitat ha augmentat amb la publicació de llibres més venuts sobre natació en aigües obertes d'autors com Kate Rew i Daniel Start i Waterlog de Roger Deakin. La popular cobertura mediàtica de "The Great British Swim", protagonitzada pel nadador Ross Edgley al voltant de la Gran Bretanya continental, va tornar a cridar l'atenció sobre l'activitat.
La primera competició de natació pròpiament d'aigües obertes en els Jocs Olímpics, però, va tenir lloc als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 de Pequín i es va recórrer una distància de 10 km. Les proves dels campionats del món de la FINA són de 5, 10 i 25 quilòmetres.

## Referències

* ↑ Reglament d'Aigües Obertes: 2017-2021. Federació Catalana de Natació, 13/07/2017, p. 2. Arxivat 2021-09-04 a Wayback Machine.
* ↑ Horsbrugh, Becky. «The Hellespont swim: following in Byron's wake» (en anglès). The Guardian, 06-05-2010. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ Muntanoes, Steven. «Open Water Swimming History At The Olympics». openwaterswimming.com, 07-08-2021.
* ↑ Deakin, Roger. Waterlog (en anglès). Random House, 2011-05-31. ISBN 978-1-4464-4285-2.
* ↑ Halliday, Josh. «'It was brutal': Ross Edgley completes 157-day swim around Britain» (en anglès). The Guardian, 04-11-2018. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ House, Ben Church, CNN Photography by Red Bull Media. «Ross Edgley: How to swim 1792-miles in 157 days». [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «FINA World Open Water Swimming Championship - Openwaterpedia». openwaterpedia.com. [Consulta: 4 setembre 2021].

## Bibliografia

* Cox, Lynne. Swimming to Antarctica: Tales of a Long-Distance Swimmer. A.A. Knopf, 2004. ISBN 978-0-375-41507-4.
* Dean, Penny Lee. Open Water Swimming. Human Kinetics, 1998. ISBN 978-0-88011-704-3.
* Cleveland, Marcia. Dover Solo: Swimming The English Channel. MMJ Press, 1999. ISBN 978-0-9672091-0-4. OCLC 42649860.
* Wennerberg, Conrad A. Wind, Waves, and Sunburn: A Brief History of Marathon Swimming. Breakaway Books, 1997. ISBN 978-1-55821-615-0. OCLC 42649860.
* Mortimer, Gavin. The Great Swim. Walker & Company, 2009. ISBN 978-0-8027-1749-8. OCLC 166378101.
* Munatones, Steven. Open Water Swimming. Human Kinetics, 2011. ISBN 978-0-73609-284-5. Arxivat 2018-06-06 a Wayback Machine.
* Deakin, Deakin. Waterlog: A Swimmer's Journey Through Britain. Chatto and Windus, 1998. ISBN 0-7011-6652-5.

## Vegeu també

* Marató
* Triatló
* Ironman
* Natació
# Broadland (Dakota del Sud)

Broadland és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 38 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Broadland tenia 38 habitants, 14 habitatges, i 11 famílies. La densitat de població era de 14,7 habitants per km².
Dels 14 habitatges en un 42,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 71.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.583 $ mentre que les dones 100.000 $. La renda per capita de la població era de 20.059 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Broadland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Broadland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Putjota Petita

La Putjota Petita és una muntanya de 775,5 metres d'altitud del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situat en el territori del poble de Bertí, en el sector oriental del terme de Sant Quirze Safaja. És a l'esquerra del torrent del Traver, a prop i a ponent de la masia del Traver i a ponent de la Putjota Gran. És al sud-est de la Serra i al sud-oest del Clascar. També es troba a migdia de la Baga del Traver, al nord-oest dels Camps del Traver i al nord-est de la Solella del Traver.

## Enllaços externs

* La Putjota Petita en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ciri

Un ciri és un instrument d'ús cerimonial de la llum. Consisteix en una espelma de grans dimensions que hom veu sovint a les cerimònies religioses. Els més coneguts als Països Catalans són els ciris de Pasqua.

## Cerimònies

Els "ciris de Pasqua" o " "ciris pasquals" són ciris tradicionals molt llargs i gruixuts que es beneeixen la nit de Pasqua. Es coneixen també com la «Llum de Crist», de les paraules llatines Lumen Christi que s'esmenten a la cerimònia Pasqual.
En la litúrgia cristiana els ciris es fan servir també per la il·luminació de les esglésies i tenen especial importància els ciris als costats de l'altar. El "ciri bautismal" es fa servir a les celebracions del bateig dels infants.
A Taradell té lloc cada any el tradicional "Ball del Ciri". Aquesta celebració té lloc el marc de la Festa Major d'hivern, celebrada en honor de Sant Sebastià, des de l'any 1776.

## Cultura popular

Els ciris es fan servir també a altres cultures i en altres contexts religiosos.
Entre les expressions populars derivades del ciri cal mencionar:
* Dret com un ciri, alt, trempat o encarcarat com un ciri: es diu d'una persona alta o de port molt rígid.
* Sortir amb un ciri trencat: fer comentaris impertinents, basats en mala informació o que no venen al cas.
* La processó és molt llarga, i el ciri molt curt: manca de preparació per a un esdeveniment o acció a emprendre.
* Al futbol "un ciri" és un xut defectuós, sovint involuntari, en el qual la pilota ix projectada verticalment.

## Accessoris

* Cirier: Estri que serveix per a aguantar dret el ciri.
* Matallums, bufallums, apagallums o caputxí: Instrument format d'una canya a l'extrem de la qual hi ha una peça cònica de llauna o de ferro que serveix per a apagar un llum de ble, coma ara, els ciris. Actualment s'utilitza poc.

## Vegeu també

* Xinxeta (espelma)
* Kudlik
* Llàntia
* Metxa

## Referències

* ↑ «Oferiment del Ciri Pasqual per part de la Confraria de la Creu - Torredembarra». Arxivat de l'original el 2010-06-24. [Consulta: 2 abril 2009].
* ↑ Altar Candles- article de The Catholic Encyclopedia (anglès)
* ↑ «Ajuntament de Taradell - Fires i festes locals». Arxivat de l'original el 2010-06-23. [Consulta: 2 abril 2009].
# Epifania de Pavia

Epifania de Pavia (morta l'any 800) va ser una santa longobarda. Segons les tradicions medievals tardanes de Pavia va ser filla de Ratquis de Friül (744/749 – 756/757), rei dels longobards i d'Itàlia.
Es troba soterrada al Monestir de Santa Maria delle Cacce, conegut abans com de Santa Maria Foris Portam, fundat per son pare a Pavia, la capital lombarda.

## Referències

* «Ratchis / Le sepolture regie del regno italico (secoli VI-X). Repertorio», 27-07-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-27. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Natació en aigües obertes al Campionat del Món de natació de 2007

La competició de natació en aigües obertes al Campionat del Món de natació de 2007 es realitzà a la platja de Santa Kilda a Victòria, ciutat propera a Melbourne (Austràlia).

## Proves

Es realitzen tres proves, separades en competició masculina i competició femenina:
* 5 km
* 10 km
* 25 km

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| 5 km | Thomas Lurz (GER) | 56:49.6 | Evgeny Drattsev (RUS) | 56:50.7 | Spyridon Gianniotis (GRE) | 56:56.6 |
| 10 km | Vladimir Dyatchin (RUS) | 1:55:32.52 | Thomas Lurz (GER) | 1:55:32.58 | Evgeny Drattsev (RUS) | 1:55:47.31 |
| 25 km | Yuri Kudinov (RUS) | 5:16:45.55 | Marco Formentini (ITA) | 5:18:36.80 | Mohamed Zanaty (EGY) | 5:19:23.23 |

### Categoria femenina

| Event | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| 5 km | Larisa Ilchenko (RUS) | 1:00:41.3 | E. Seliverstova (RUS) | 1:00:43.6 | Kate Brookes (AUS) | 1:00:47.9 |
| 10 km | Larisa Ilchenko (RUS) | 2:03:57.9 | Cassandra Patten (GBR) | 2:03:58.9 | Kate Brookes (AUS) | 2:03:59.5 |
| 25 km | Britta Kamrau (GER) | 5:37:11.66 | Kalyn Keller (USA) | 5:39:39.62 | Ksenia Popova (RUS) | 5:39:51.51 |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Rússia | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 2 | Alemanya | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 3 | Estats Units | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Austràlia | 0 | 0 | 2 | 3 |
| 7 | Egipte | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Grècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |
# Boffa

Boffa és una ciutat i port de pescadors a Guinea, a l'estuari del Rio Pongo format pel riu Fatala a la riba del qual es troba Boffa. És capital de la prefectura de Boffa a la regió de Boké. El 2007 tenia uns 30.000 habitants (la prefectura mesura 9.100 km² i té més de 165.000 habitants), però darrerament ha entrat en decadència i el 2014 tenia 27.047 habitants.
Els habitants són bagas i susus (o sousous); la població és el centre comercial per la pesca, per l'arròs, bananes i palma d'oli. Fou una factoria d'esclaus. El 1866 els francesos van establir una posició militar a Baffa i van assegurar la possessió del Rio Pongo. Fou un gran centre exportador de cautxú silvestre entre 1870 i 1914. El seu embarcador, a uns 16 km amunt de la desembocadura del riu, permet l'arribada de vaixells de fins a 5 metres. El pont que permet travessar el riu Fatala, obert el 25 de maig de 2004, ha tret molta feina a la ciutat, ja que ara no és un punt de pas i no hi ha activitat de pas d'una riba a l'altra.

## Referències

* ↑ «Guinea». Institut National de la Statistique, Guinea, accessed via Geohive. [Consulta: 26 agost 2014].
# Can Mates (Sant Cugat del Vallès)

Can Mates és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou la casa més important del carrer Sant Domènec, abans carrer de Dalt, i una de les més antigues. Sembla que al segle xvi fou reformada, donant-li un caràcter més senyorial.

## Descripció

És una casa de planta rectangular formada per planta baixa i dos pisos. Els elements més característics són la porta d'entrada de punt rodó adovellada amb pedra i l'angle esquerra de la construcció també de pedra. En el mur que forma la façana s'hi poden observar diferents tipus d'obra: pedra, tapia, totxo...el que demostra les diferents reformes.

## Referències

* 1 2 «Can Mates». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].