OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josef Peters

Josef Peters va ser un pilot de curses automobilístiques alemany que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Josef Peters va néixer el 16 de setembre del 1914 a Düsseldorf, Alemanya i va morir el 24 d'abril del 2001.

## A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 3 d'agost el GP d'Alemanya, que era la sisena prova del campionat.
Josef Peters va arribar a participar en una única cursa puntuable pel campionat de Fórmula 1, no tornant a competir al món de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Josef Peters | Veritas | BMW | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | HOL | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Johor

Johor, o Johore (Jawi:جوهور), és un estat de Malàisia situat a l'extrem meridional de la península de Malaca, entre 1°20"N i 2° 35′ N. És un dels estats més desenvolupats de Malàisia. La capital i seu reial de Johor és Johor Bahru, o Tanjung Puteri. L'antiga capital és Johor Lama. El nom àrab honorific de l'estat és Darul Ta'azim ("Residència de Dignitat").
L'estret de Malaca el separa de l'illa de Sumatra. És cobert en bona part per la jungla. Hi ha importants plantacions de cautxú. Constituït com a regne durant el segle xvi pels soldans de Malaca, el 1948 s'adherí a la Federació de Malàisia com a soldanat autònom.
# Josep Lamarca Esteva

Josep Lamarca i Esteva (Olot, 1735 – 1813), fill de Francesc Lamarca i Maria Esteva fou un organista natural d’Olot.
Els Lamarca, van ser durant moltes generacions una família de fusters olotins. A l'edat dels vint anys, Josep Lamarca, seguia els estudis d’orgue encara que no se sap sota el mestratge de qui, però es suposa que seria amb l’organista titular de Sant Esteve, mossèn Gabriel Nadal, a qui al 1746 substituí Baltasar Fontfreda. Fins al 1764, quan es parla d’ell se l'esmenta com a “estudiant” o “practicant” d’orgue. Dins d’aquest període d’aprenentatge, entre maig i juliol de 1759, cobrí el càrrec d’organista de l'església de Sant Esteve d’Olot, en el període vacant que hi hagué entre la defunció de qui n’era titular, Baltasar Fontfreda, i l'elecció d’un nou organista, Josep Castelló.
A partir de 1766 o un poc abans, es feu càrrec de l’orgue del santuari de Santa Maria dels Arcs, a la parròquia de Santa Pau. Es diu que podria ser que fes algun temps que el santuari no tingués organista, perquè en aquests anys, els Obrers consideraven que «la dita capella dels Archs, mantenint organista aumenta los cultos y devoció a Maria Santíssima y lo concurs (de devots) és molt major». Lamarca tenia intenció d’ordenar-se de sacerdot, però no disposava de cap benefici que li assegurés la manutenció, l’anomenada còngrua, un requisit de l’Església exigia als que volien ordenar-se. Davant d’això, i a fi de retenir-lo als Arcs, Domènec Coromina i els obrers del santuari, Bonaventura Clota i Josep Pujolar, tots ells pagesos de Santa Pau, al 1766 es comprometeren, a títol personal i com a Obrers, a concedir Josep Lamarca una renda anual de 70 lliures, mentre no obtingués cap benefici eclesiàstic. A la vegada, el seu pare i el seu germà, Francesc i Esteve Lamarca, es van comprometre a cobrir la renda en el cas que Coromina i els Obrers dels Arcs patissin algun desgavell en el seu patrimoni.
Probablement, Josep Lamarca va romandre en el càrrec d’organista del santuari fins al seu traspàs, el 1813.
Envers a la seva obra preservada, gran part d’ella es conserva al fons musical del Santuari de la Mare de Déu dels Arcs (GiArcs), la qual comprèn uns quaderns de 1756 i 1758, àries, misses i llibretes de versos. Mitja dotzena porten dates dels anys 1766 i 1767, i la resta són sense datació. Cinc d’aquestes composicions foren incloses per Miquel Querol al Cançoner català dels segles XVI – XVIII (1979). Al 2006 es va publicar la seva Missa a 3 violins, a cura de M. Lluïsa Cortada.

## Referències

* ↑ «Diccionari de músics, cantors, lutiers i orgueners relacionats amb Olot al segle XVIII». Miquel Puig i Reixach, 16 - 09 - 2019. [Consulta: 23 - 12 - 2020].
* ↑ Anglada i Mas, Anna Maria; Badal Pérez-Alarcón, Carles; Fernández Llopis, Nil; Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 11: Fons de Sant Feliu de Girona, Santuari de Santa Maria dels Arcs, Casa Carles, Santa Maria de la Bisbal i Narcís Figueras de l'Arxiu Diocesà de Girona. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona – Institut d'Estudis Catalans, 2020.
# Joan Mayol Serra

Joan Mayol Serra (Palma, 1954) és un biòleg i polític mallorquí del PSM.
Fou elegit diputats a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1987. Entre el 1999 i el 2000 fou conseller d'Agricultura i Pesca del Govern de les Illes Balears presidit per Francesc Antich, en el que s'anomenà Pacte de Progrés. Hagué de dimitir i fou substituït per Mateu Morro. En la seva faceta de biòleg, és tècnic facultatiu de la Conselleria de Medi Ambient i professor associat de la UIB.
És autor dels llibres Els aucells de les Balears (1978), traduït a l'anglès, Rèptils i amfibis de les Balears (1985), Medi ambient, ecologia i turisme a les illes Balears, (1992), Les terres de baliar : apunts de natura i de paisatge (1998), Autonomia i medi ambient a les Balears (2005), Que punyetes és la biodiversitat? (2008), El llibre de l'oli: El conreu de l'olivera i la producció d'oli a les illes Balears (2013) a més ha estat coautor en diverses obres col·lectives i col·laborador en diverses revistes com Quercus o Lluc.

## Notes

* ↑ Mayol Serra, Joan. «Dialnet». Universitat de la Rioja. [Consulta: 4 febrer 2014].
# Josep Maria Angelat

Bartomeu Angelat i Escuder, conegut amb el nom artístic de Josep Maria Angelat (Barcelona, 1 d'abril de 1921 - Formentera, 26 d'agost de 1992) va ser un actor català de teatre, cinema i doblatge.

## Trajectòria professional
### Teatre

* 1964. La atareada del paraíso de Josep Maria Pemán. Direcció de Francesc d'Assís Toboso. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1965. Clementina no rellisquis de Joan Cumellas. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1973, agost. La zapatilla d'Alan Ayckbourn. Estrenada al Teatre Moratín de Barcelona.
* 1973, juny. Yogur para dos de Stanley Price. Versió d'Enric Ortenbach i direcció de Josep Maria Loperena. Estrenada al Teatre Moratín de Barcelona.
* 1974. El cap i la fi de Carles Valls. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona.

### Cinema

* 1954. Relato policíaco. Director: Antonio Isasi-Isasmendi.
* 1954. Once pares de botas. Director: Francesc Rovira-Beleta.
* 1956. La pecadora. Director: Ignacio F. Iquino.
* 1962. La Bella Lola. Director: Alfonso Balcázar.
* 1962. Las estrellas. Director: Miquel Lluch.
* 1978. Anem-nos-en, Bàrbara. Directora: Cecilia Bartolomé.
* 1983. Victòria. Director: Antoni Ribas.

### Doblatge

Va començar en el doblatge a la dècada del 1950. Va ser la veu habitual de Spencer Tracy, Louis de Funès o Groucho Marx. També va ser la veu habitual del Gran Barrufet de la sèrie animada, amb un filtre que li equalitzava la veu. Va participar en el doblatge de sèries com Els Roper (en el personatge de George Roper interpretat per Brian Murphy) i de pel·lícules com Quo Vadis, Els Deu Manaments, Ningú no és perfecte (posant la veu de Joe E. Brown), Cowboy de mitjanit i El Padrí II (doblant Lee Strasberg).

## Vida personal

Va ser el pare dels també actors Marta Angelat i Xavier Angelat.

## Referències

* ↑ «José María Angelat» (en anglès). [Consulta: 24 agost 2018].
* 1 2 3 4 «La Vermella - Pere Molina, la veu de Denzel Washington, Gary Oldman i Jean-Claude Van Damme». Catalunya Ràdio. [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ «Josep Maria Angelat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Vermella - Jordi Brau, la veu de Tom Hanks, Tom Cruise i Robin Williams». Catalunya Ràdio. [Consulta: 14 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Josep Maria Angelat a eldoblatge.com
# José María Gamazo y Manglano

José María Gamazo y Manglano (Madrid, 27 de desembre de 1929 - 10 de setembre de 2015) fou un advocat i polític espanyol, que va ser ministre durant el Franquisme.

## Biografia

És llicenciat en Dret i diplomat en Organització i Mètodes de l'Administració Pública Espanyola i de l'Administració de Personal de la International Corporation Administration dels Estats Units. Pertany al Cos Superior d'Administradors Civils de l'Estat, antic Cos Tècnic de l'Administració Civil de l'Estat i ha estat vocal del consell rector del Boletín Oficial del Estado.
En 1964 va ser nomenat Director General de Serveis de la Presidència del Govern, despatxava diàriament amb Luis Carrero Blanco. El 1971 fou procurador en Corts per les Associacions de Llogaters. Quan l'almirall va ser designat President, el va escollir per substituir-lo com a Ministre Subsecretari de la Presidència. Com a càrrec de la màxima confiança i proximitat de Carrero, va cessar el 3 de gener de 1974 i va ocupar la presidència de Minas de Almadén y Arrayanes durant uns anys.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ José María Manglano al web de la Fundació Juan March
* ↑ Fitxa del Congrés dels diputats
* ↑ Los 13 ex ministros de Franco a los que quieren juzgar las víctimas argentinas a 20 Minutos, 21 d'abril de 2010
# Jordi Souto i Andrés

Jordi Souto i Andrés (Malpàs, 5 de juny de 1965) és un polític català, senador al Senat d'Espanya en la XI Legislatura.
És llicenciat en Filologia Hispànica per la Universitat de Barcelona, màster en anàlisi política per la Universitat Oberta de Catalunya, ha estudiat Ciències Empresarials a la Universitat de Lleida i ha participat en el Programa 2012 d'Estratègies d'Innovació i Lideratge de l'IESE.
Durant un temps va treballar com a professor d'ensenyament secundari. Militant d'Unió Democràtica de Catalunya, n'ha estat membre del comitè executiu de les Terres de Lleida i del Comitè Local de Lleida. De 2007 a 2011 fou vocal del Consell Rector de l'Institut Municipal d'Educació de la Paeria de Lleida. Del 21 de febrer de 2011 al 30 de gener de 2013 fou director dels Serveis Territorials a Lleida, l'Alt Pirineu i l'Aran del Departament de Governació i Relacions Institucionals de la Generalitat de Catalunya. També ha estat membre del Consell de Política Lingüística de l'Occità Aranès, de la Junta General del Consorci del Museu de l'Aigua dels Canals d'Urgell i de la Junta de Govern del Consorci del Montsec, entre d'altres.
L'u de febrer de 2013 fou nomenat director general d'Administració Local de la Generalitat de Catalunya, càrrec que va ocupar fins a l'1 de juliol de 2015. Posteriorment fou els militants d'UDC que abandonaren el partit per crear Demòcrates de Catalunya. A les eleccions generals espanyoles de 2015 fou escollit senador per la província de Lleida en coalició amb Democràcia i Llibertat.

## Obres

* El criteri del cretí

## Referències

* 1 2 3 «Nomenament de Jordi Souto Andrés, director general d'Administració Local». Arxivat de l'original el 2016-01-29. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ «Jordi Souto i Andrés (Demòcrates)». Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ Fitxa del Senat
# José Miguel Zafra Sánchez

Miguel Zafra Sánchez, més conegut com a Míchel (La Victoria, 20 de març de 1974) és un exfutbolista i entrenador andalús.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors del Séneca, per passar al juvenil del Sevilla FC. Ací va militar en les diferents categories fins a arribar al primer equip la temporada 95/96, en la qual jugaria dos partits a la màxima categoria, contra el València i el Compostela.
En vista que no trobava lloc en un Sevilla on primaven els fitxatges comunitaris, va baixar a Segona B, a les files de l'Almeria (96/97) i del Granada CF (97/98). La temporada 98/99 s'incorpora a l'altre club d'Almeria, el Polideportivo, on roman eixa temporada i mitja de la següent, quan es veu obligat a deixar el club per la seua desaparició. Acaba la temporada el Benidorm CD. Després, va jugar en equips de Tercera, com Los Palos i el Roquetas, fins a penjar les botes el 2003.
Ha seguit vinculat al món del futbol com a entrenador, fent-se càrrec d'equips com el Séneca o el de la seua ciutat natal, La Victòria.

## Enllaços externs

* Entrevista a Míchel Arxivat 2004-09-30 a Wayback Machine.
# José Miguel Saval Pérez

José Miguel Saval Pérez (Alacant, 9 de novembre de 1960) és un enginyer i polític valencià.

## Biografia

Graduat com a enginyer tècnic d'Obres Públiques per la Universitat Politècnica de València, com a enginyer de Camins, Canals i Ports per la Universitat d'Alacant i com a enginyer civil per la Universitat d'Ancona.
En 1986 fou professor de Materials de Construcció i Projectes d'Enginyeria a la Universitat Politècnica de València i a la Universitat d'Alacant. El 1995 va substituir Diego Such Pérez en el seu escó obtingut a les eleccions generals espanyoles de 1993, i fou vocal de la Comissió de Sanitat i Consum i de la Comissió d'Indústria, Energia i Turisme.
En 1997 fou nomenat director del Departament d'Enginyeria de la Construcció, Obres Públiques i Infraestructura Urbana i Secretari del Consell Social de la Universitat d'Alacant. En 2011 fou nomenat director general d'Universitats, Estudis Superiors i Ciència de la Generalitat Valenciana, sent el responsable de l'aplicació de l'augment de les taxes universitàries decretada per José Ignacio Wert. El juny de 2014 fou destituït d'aquest càrrec. El febrer de 2017 fou nomenat Subdelegat del Govern a Alacant Va ocupar el càrrec fins al 9 de juliol de 2018 després del canvi de govern provocat per la moció de censura al govern de Mariano Rajoy que va suposar la investidura de Pedro Sánchez.

## Referències

* ↑ «Currículum a la Universitat d'Alacant». Arxivat de l'original el 2015-06-26. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ “Si no subíamos las tasas había que meter la tijera en los campus”, El País, 18 de juny de 2012
* ↑ Català destituye al responsable de la política universitaria valenciana, El País, 6 de juny de 2014
* ↑ José Miguel Saval Pérez, nuevo subdelegado del Gobierno en Alicante, Diario Información, 21 de febrer de 2017
* ↑ Resolución de 9 de julio de 2018, de la Delegación del Gobierno en la Comunitat Valenciana, por la que se dispone el cese de don José Miguel Saval Pérez como Subdelegado del Gobierno en Alicante.
# Joseline Esteffania Velasquez Morales

Joseline Esteffania Velasquez Morales és una estudiant guatemalenca de periodisme i dret i coordinadora de varies ONG.
Activista pels drets sexuals i reproductius de les dones i feminista, actualment ajuda a través de les ONG Go Joven Guatemala, Girls Not Brides i Fondo CAMY a educar les nenes i dones joves en les comunitats de Guatemala en temes de sexualitat i prevenció; al'hora que lluita per acabar amb els matrimonis forçats a Guatemala i els embarassos no desitjats.
Ha estat una de les dones triades l'any 2018 per la BBC com una de les 100 dones més influents del món de l'any (100 Women BBC). La sèrie examina la funció de les dones en el segle XXI i té actes tant a Londres com a Mèxic. Una vegada es coneix el nom de les premiades, comença un programa de al BBC anomenat "BBC's women season", de tres setmanes de durada, en el qual s'inclou una emissió i difusió de les premiades, programes en línia, debats i articles relacionats amb el tema de les dones.

## Referències

* 1 2 3 «¿Quién es Joseline Velásquez? la guatemalteca reconocida por “BBC Mundo”» (en castellà), 24-11-2018. Arxivat de l'original el 2019-04-24. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ «Quienes son las 100 mujeres de la BBC de 2018 y cuales son las 12 latinoamericanas» (en castellà). "Semana", 19-11-2018.
* ↑ «BBC 100 WOMEN 2018: THE TRAILBLAZING WOMEN WE SHOULD ALL GET TO KNOW» (en anglès). The Independent. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «100 Women: Who is taking part?». BBC News, 22-10-2013.
* ↑ «100 Women 2016: Mexico festival draws thousands». BBC News, 25-11-2016.
* ↑ «Participa Inmujeres CDMX en el festival 100 Women de la BBC» (en castellà). CDMX, 24-11-2016 [Consulta: 6 desembre 2016]. Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ «Saalumarada Thimmakka in BBC's 100 Women list». The Times of India, 23-11-2016.
# José Antonio González Padilla

José Antonio González Padilla (Màlaga, 14 de setembre de 1969) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Padilla es va formar en el club de la seua ciutat natal, el CD Málaga, on arriba el 1991 després de passar tres anys en el filial, l'Atlético Malagueño. Però, el club malacità es trobava en una crisi econòmica i es va haver de refundar a la Tercera Divisió. Padilla, el 1992, canvia Màlaga per Sevilla, tot incorporant-se al filial del Sevilla FC, el Sevilla Atlético.
En la 93/94 forma part del primer equip sevillà, però no hi disputa cap encontre, per la qual cosa, marxa el 1994 al CF Extremadura d'Almendralejo. Amb els blaugrana aconsegueix l'ascens a la primera divisió el 1996.
La temporada 96/97 suposa el debut de l'Extremadura a la màxima categoria, i Padilla serà titular amb 34 partits. El conjunt d'Almendralejo baixaria eixa campanya, per pujar-hi immediatament de nou.
El 1998 fitxa per l'Albacete Balompié, on romandria fins al 2003, any de l'ascens dels manxecs a Primera. A l'Albacete, Padilla va ser titular en la defensa. La 2003/2004, amb el Terrassa FC, seria la seua darrera campanya en la categoria d'argent.
Des del 2004, ha estat militant en equips de la Tercera Divisió castellanomanxega, primer al CD Quintanar (04/05), posteriorment al La Roda CF (05/07) i de nou el Quintanar.
# José Ángel Ferrera Nevado

José Ángel Ferrera (Talavera de la Reina, 12 de març de 1975) va ser un futbolista castellanomanxec, que jugà de defensa.

## Trajectòria

Format al club de la seua ciutat natal, el Talavera, el 1997 s'incorpora al Reial Saragossa per militar al seu filial, on romandria tres anys. En esta etapa només hi va disputar un partit a la màxima categoria amb el primer equip, la temporada 97/98.
L'estiu del 2000 deixa l'equip aragonès i fitxa pel Racing de Ferrol, de Segona. Al conjunt gallec signa una discreta primera temporada, però a la següent esdevé titular i juga 29 partits. La temporada 02/03 recala a la UD Almería, també de Segona, on milita dues temporades més.
Des del 2004, José Ángel va jugar en equips de Segona B, com la Cultural Leonesa (04/06) i, de nou, el Talavera (06).
# Journal des économistes

Journal des Économistes ("Revista dels Economistes") va ser una revista acadèmica francesa especialitzada en economia política.
Va ser fundada el 1841 per Gilbert Guillaumin (1801 - 1864). Entre els seus editors hi havia Gustave de Molinari i Yves Guyot. Va presentar contribucions de Léon Walras, Frédéric Bastiat, Charles Renouard i Vilfredo Pareto, entre d'altres economistes eminents.
La publicació de la revista es va aturar just després de l'inici de la Segona Guerra Mundial, al març-abril del 1940.

## Vegeu també

* Escola Liberal francesa

## Referències

* ↑ Coppet, Institut. «Gilbert Guillaumin, l'éditeur des économistes et des commerçants | Institut Coppet» (en francès), 20-11-2011. [Consulta: 7 abril 2019].

## Enllaços externs

* En línia archive d'articles en Gallica, la biblioteca digital del BnF.
# Josep Miquel Vidal i Hernández

Josep Miquel Vidal Hernández (Maó, 1939 - Maó, 9 de gener de 2013) fou un físic i investigador menorquí. Es llicencià en ciències físiques per la Universitat de Barcelona el 1968.
Fou professor de física de l'estat sòlid a la Universitat de Barcelona (1970-1974). Fou director i fundador de l’Enciclopèdia de Menorca des del 1977, i coordinador científic de l'Institut Menorquí d'Estudis des de 1986. Membre numerari de la Societat Catalana de Física de la Secció de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques de l'Institut d'Estudis Catalans des de 1976; membre des de 1991 de la Societat Catalana d'Història de la Ciència i de la Tècnica i membre de la Junta Directiva d'aquest Institut des de 1997.
Fou membre numerari de la Secció de Ciència i Tècnica de l'Institut Menorquí d'Estudis des delx 1986. Membre de la Xarxa d'Història de la Ciència des de 1998. Membre del Consell Acadèmic de la Universitat Internacional d'Estiu Illa del Rei (1996-1999). Membre del Consell Acadèmic de l'Escola de Salut Pública del Llatzeret de Maó des de 2001. Membre del Consell Rector de la Universitat Catalana d'Estiu des de 2002. Membre corresponent de la Reial Acadèmia de Medicina de les Illes Balears des de 2003. Va participar en diversos llibres col·lectius i ha publicat nombrosos articles mèdics i històrics en diverses revistes especialitzades. Formà part del Comitè coordinador de la Història de la Ciència i de la Tècnica a les Balears i codirigí el tom Els segles xviii i xix: de la fundació de la Universitat Literària a la Restauració canovista. Publicà també diversos articles sobre astronomia i meteorologia a la Gran Enciclopèdia Catalana, l’Enciclopedia Universal Salvat i a Història de la Ciència de l'editorial Planeta. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull i el 2012 el Premi Canigó.

## Obres destacades

* El Sistema Solar de la col·lecció "Grandes Temas", de l'editorial Salvat (1973).
* Una societat mèdica a la Menorca britànica (1998)
* Rafael Hernández, un metge liberal menorquí (2000)
* El Llatzeret de Maó: una fortalesa sanitària (2002)

## Referències

* ↑ Pol i Solé, Antoni «Vidal i Harnàndez va dedicar a la ciència i a la cultura tota la seva vitalitat, energia i fortalesa» (pdf). El periòdic d'Andorra, 05-04-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 5 abril 2013].
* ↑ «Josep Miquel Vidal Hernández. L’ànima de l’Enciclopèdia de Menorca (1939–2013)». Fundació Enciclopèdia de Menorca, Data incorrecta. [Consulta: octubre 2016].
* ↑ Ferrer Anglada, Núria «Josep Miquel Vidal Hernández». Revista de física, 4, 10, 2013, pàg. 21-25.
* ↑ «Josep Miquel Vidal i Hernández». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor el físic i investigador menorquí Josep Miquel Vidal Hernández». Ara, 09-01-2013.
# Juan de Ciórraga y Fernández de la Bastida

Juan de Ciórraga y Fernández de la Bastida, nascut a Vitòria el 1836 i mort a la Corunya el 1891 va ser un arquitecte espanyol.

## Trajectòria

Ciórraga va ser arquitecte municipal de la Corunya des de 1864 fins a la seva dimissió el 1890. En aquesta època es va construir la plaça María Pita, en la qual va introduir canvis en el disseny dels edificis.
L'any 1876 va obtenir l'aprovació del primer reglament sobre la construcció de galeries, introduint aquest element a l'Eixample de la Corunya.

## Obres

A més del disseny de l'Eixample i la plaça de María Pita, Ciórraga va crear, entre d'altres, la nova façana de la Col·legiata de Santa María do Campo, en la qual va eliminar afegits d'altres èpoques i va traslladar la coberta a la nova façana, les escales de l'església de Santiago i la façana posterior del palau del marquès de San Martín de Ombreiro, totes tres a la Ciutat Vella de la Corunya.

## Galeria

* Façana de la Col·legiata de Santa Maria.
* Façana posterior de la Casa Ozores.

## Notes

* 1 2 Fernández Caamaño. Vision Net. La Coruña vista desde sus libros de actas (en castellà).
* ↑ Garrido Moreno. Anuario Brigantino. La galería gallega: Una tipología en permanente evolución (en castellà), 1998.
* ↑ Navascués Palacio; Gutiérrez Robledo. Universidad de Salamanca. Medievalismo y neomedievalismo en la arquitectura española (en castellà).
* ↑ «Església de Santiago».
* ↑ Garrido Moreno. Anuario Brigantino. La galería gallega: Una tipología en permanente evolución (en castellà), 1998.

## Bibliografia

* Navascués Palacio. La arquitectura gallega del siglo XIX (en castellà).
# Journal of South African Botany

Journal of South African Botany, (abreujat J. S. African Bot.), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada a Sud-àfrica per la Kirstenbosch National Botanical Garden des de l'any 1935 fins al 1982. Va ser reemplaçada per South African Journal of Botany.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI