OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja dels Pescadors (Pineda de Mar)

La platja dels Pescadors és una platja urbana de la costa del Maresme, del municipi de Pineda de Mar (Maresme). Pel seu extrem nord limita amb el pluvial de davant del carrer Santiago Rossinyol, que la separa de la platja dels Pins, i pel seu extrem sud limita amb la riera de Pineda, que la separa de la platja de la Riera. Té una longitud de 1.082 m i una amplada mitjana de 53 m de sorra molt gruixuda i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. Està separada del nucli urbà per la via del tren, de manera que per accedir a ella cal passar per uns túnels subterranis que desemboquen en un passeig marítim. Es troba davant de l'estació de tren.
Està catalogada amb Bandera Blava i distingida amb el certificat Biosphere. Disposa de lloguer de para-sols i gandules, serveis de WC, servei de socorrisme i de vigilància policial a l'estiu, guinguetes a peu de platja i un servei per a nadons i nens fins a 6 anys, anomenat Baby Center, amb un punt d'Informació Turística i tallers educatius.
A la platja hi ha l'edifici històric de la confraria de pescadors, que dona nom a la platja, amb una quarantena de petites embarcacions recreatives varades a la sorra. Davant de la confraria de pescadors hi ha les escultures Tot Neix al teu Interior, del metge i escultor Teddy Cobeña, i La Sirena de Pineda, de l'escultor Agustí Guasch i Gómez.
Enterrat a la sorra hi ha un niu de metralladores o búnquer de la Guerra Civil espanyola, que sobresurt segons l'estat de la sorra.

## Galeria

* Tot neix al teu interior, de Teddy Cobeña
* La Sirena de Pineda, d'Agustí Guasch

## Referències

* ↑ «Platja dels Pescadors». Agència Catalana de l'Aigua.
* 1 2 «Platja dels Pescadors». Ajuntament de Pineda de Mar.
* ↑ «Platja dels Pescadors». Catalunya.com.
* ↑ «Pineda vol mantenir l'espai de les barques a la platja dels Pescadors». Ràdio Pineda, 11-05-2023.
* ↑ «Pineda ja té una obra del prestigiós escultor Teddy Cobeña». Ràdio Pineda, 30-05-2019.
* ↑ «La 'Sirena de Pineda' es reubica a la Confraria de Pescadors». Ràdio Pineda, 10-08-2017.
* ↑ «L'historiador Adrià Cabezas explica a Ràdio Pineda la funció dels búnquers del Maresme durant la Guerra Civil». Ràdio Pineda, 29-01-2019.
# Óscar López (periodista)

Óscar López és un periodista especialitzat en el sector cultural. En els darrers anys el món del llibre ha ocupat una part essencial del seu treball desenvolupat, indistintament, en el mitjans televisiu, radiofònic i escrit. A televisió va formar part de l'equip que va fundar el programa Continuarà a la 2 de TVE; va presentar la secció de llibres del programa La Columna de Julia Otero a TV3 durant 4 anys; va dirigir i presentar el programa Més llibres de Barcelona Televisió sobre l'Any del Llibre i la Lectura. En aquesta mateixa cadena co-presentà, amb Judit Mascó, el magazine nocturn Betrópolis i dirigí i presentà el programa de gastronomia i cultura Plat Combinat. A la ràdio ha presentat i col·laborat en programes de la Cadena Ser, Catalunya Ràdio, Onda Cero, Ona Catalana, RAC 1 i COM Ràdio. A nivell escrit ha col·laborat a la revista Qué Leer, de la que va ser membre de l'equip fundador, així com a Tiempo, Ajoblanco, Man o Mercurio, i a diaris com La Vanguardia i El Periódico. Des del 2007 és el director i presentador del programa de llibres Página Dos de TVE, guardonat en nombroses ocasions. També realitza una secció de llibres, els diumenges, al programa A vivir que son dos días de la Cadena Ser que presenta Javier del Pino.

## Referències

* ↑ Extremadura, El Periódico «TVE estrena `Página 2´ con el reto de fomentar la lectura» (en castellà). El Periódico Extremadura.
* ↑ «Entrevista a Óscar López como Director y presentador del programa de TVE Página 2» (en castellà). Anika Entre Libros.
# Saint-Frégant

Saint-Frégant (en bretó Sant-Fregan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 546 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 757 | 678 | 626 | 583 | 578 | 546 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Ghislaine Morry | |
# Sant Martí de Romadriu

Sant Martí de Romadriu és una església sufragània de Sant Esteve de Montenartró al poble de Romadriu, en el terme municipal de Llavorsí, a la comarca del Pallars Sobirà. És a la part nord del petit poble de Romadriu. És, de fet, una església dins d'una altra: l'antiga, més gran, és en ruïnes, i, dintre seu, s'ha construït la petita capella que ara serveix d'església del poble.

## Descripció

Petita capella de planta rectangular amb capçalera poligonal a llevant i porta d'arc lleugerament rebaixat al costat del migdia. Cobreix la nau un llosat de llicorella a dues aigües. Els paraments són de pedra pissarrosa sense retocar. A ponent s'aixeca una petita espadanya d'arc únic.

## Història

Església depenent de la de Montenartró. L'església de Sant Martí de Romadriu és ja citada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Romadriu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Martí de Romadriu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Salvelinus neocomensis

Salvelinus neocomensis és una espècie extinta de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Alimentació

Menjava principalment larves d'insectes, caragols, crustacis i ous de peix.

## Hàbitat

Era un peix d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es trobava a Europa: llac Neuchâtel (Suïssa).

## Referències

* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ Freyhof, J. i M. Kottelat, 2005. Salvelinus evasus sp. n., a charr from deep waters of Lake Ammersee, southern Germany (Teleostei: Salmonidae), with comments on two extinct species. Rev. Suisse Zool. 112(1): 253-269.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Beamish, F.W.H., 1980. Swimming performance and oxygen consumption of the charrs. p. 739-748. A E.K. Balon (ed.) Perspectives in vertebrae science: charrs, salmonid fishes of the genus Salvelinus. Chapter 24. W. Junk, Dordrecht, Països Baixos.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Salvelinus obtusus

Salvelinus obtusus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades (54°N-51°N, 11°W-6°W).

## Distribució geogràfica

Es troba a Irlanda.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Beamish, F.W.H., 1980. Swimming performance and oxygen consumption of the charrs. p. 739-748. A E.K. Balon (ed.) Perspectives in vertebrae science: charrs, salmonid fishes of the genus Salvelinus. Chapter 24. W. Junk, Dordrecht, Països Baixos.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Wheeler, A.C., N.R. Merrett i D.T.G. Quigley, 2004. Additional records and notes for Wheeler's (1992) List of the Common and Scientific Names of Fishes of the British Isles. J. Fish Biol. 65 (Supplement B): 1-40.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Saint-Gaultier

Saint-Gaultier és un municipi francès, situat a la regió del Centre - Vall del Loira, al departament de l'Indre. Està situat a la riba del riu Cruesa.
# Muri bei Bern

Muri bei Bern és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Berna. Sovint és anomenat també Muri-Gümligen, ja que és un municipi compost de dos pobles: Muri i Gümligen. Com el seu nom indica, es troba a prop de Berna, la capital de Suïssa.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Gemeinde. Muri bei Bern, eine Gemeinde - zwei Dörfer» (El municipi. Muri bei Bern, un municipi - dos pobles) Arxivat 2021-04-20 a Wayback Machine. (alemany), pàgina oficial del municipi de Muri bei Bern [Accedit: 20-04-2021].
* ↑ «Portrait» (Retrat de Muri bei Bern) Arxivat 2021-04-20 a Wayback Machine. (alemany), pàgina oficial del municipi de Muri bei Bern [Accedit: 20-04-2021].
# Criciúma Esporte Clube

El Criciúma Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Criciúma a l'estat de Santa Catarina.

## Història

El Criciúma Esporte Clube va ser fundat el 13 de maig de 1948, amb el nom de Comerciário Esporte Clube. El club, però, es va desfer degut a una crisi econòmica als anys 60. El club fou refundat de nou el 1976 per alguns membres de l'original Comerciário Esporte Clube. El 1978 fou rebatejat com a Criciúma Esporte Clube, i el 1984 adoptà els actuals colors negre i groc. Anteriorment els seus colors eren blau i blanc.
El seu major èxit fou el 1991 quan guanyà la Copa do Brasil, que a més el classificà per la Copa Libertadores.

## Jugadors destacats

* Jairo Lenzi
* Luiz Felipe Scolari
* Mahicon Librelato
* Paulo Baier
* Paulinho Criciúma
* Roberto Cavalo

## Palmarès

* 1 Copa brasilera de futbol: 1991
* 1 Campionat brasiler de segona divisió: 2002
* 1 Campionat brasiler de tercera divisió: 2006
* 9 Campionat catarinense: 1968$^{(#1|1)}$, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1995, 1998, 2005
* 1 Copa de Santa Catarina : 1993

## Enllaços externs

* Web oficial del club
# Portada/efemèride abril 25

Celebració sobre un carro de combat durant la Revolució dels Clavells
« 24 d'abril · 25 d'abril · 26 d'abril »
# Platja dels Pilans

La platja dels Pilans, o platja de la Porquerola, és una platja natural del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada entre la platja de Rifà, a llevant, i la platja de la Casa dels Lladres, a ponent, separades per la Punta de la Porquerola, a la desembocadura del barranc de la Porquerola. Té una longitud de 1.043 metres i una amplada mitjana de 28 metres, formada per sorra mitjana i fina.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
El rereplatja està ocupat per un càmping, dins del qual hi ha la Torre del Sol, una torre de telegrafia òptica, del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Platja de la Porquerola». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «MB48 Torre Sol. Miami-Platja (Torres Telegrafia Òptica Civil)». Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics de Telecomunicació a Catalunya.
# Óscar López Hinarejos

Óscar López Hinarejos, conegut amb el pseudònim el Gran Oscarín, és un pirata informàtic valencià, que fou condemnat dels delictes de danys, descobriment, i revelació de secrets. Fou l'autor de cabronator, un troià informàtic que distribuïa des de la seva pàgina web. Es creu que va infectar cap a 100.000 màquines, de les quals en podia extreure informació i danyar-ne els continguts i el funcionament.
L'abril del 2003, va ser detingut per la Guàrdia Civil. El Jutjat Penal número 7 de València el condemnar a indemnitzar els afectats que el van denunciar. És la primera sentència a l'estat espanyol contra el creador d'un virus informàtic.
# Privoljski (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Privoljski».
Privoljski (en rus: Приволжский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 33.344 habitants. Pertany al districte municipal d'Engels.

## Referències

* ↑ «МБОУ «ООШ п. Лощиный». Историческая справка о селе». Arxivat de l'original el 2016-03-06.
* ↑ «Указ Президиума ВС РСФСР от 19 октября 1984 года: О ПЕРЕИМЕНОВАНИИ НЕКОТОРЫХ НАСЕЛЕННЫХ ПУНКТОВ В САРАТОВСКОЙ ОБЛАСТИ». Arxivat de l'original el 2016-03-07.
# Puigllobató

El mas Puigllobató fou una masia, actualment en ruïnes, del sud del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
És al cim del Puig del Rossinyol, però a penes es reconeix pel desgast del material constructiu amb el pas del temps i dels focs forestals que han desolat la zona.
Està abandonada ja des del segle xvii, almenys.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
# Programa de cites

Un programa de cites o concurs de cites (en anglès, dating game show) es tracta d'un subgènere televisiu enquadrat en el denominat xou d'impacte i que habitualment té forma de concurs. Un programa de cites respon habitualment a la fórmula de formar parelles entre concursants. Els vencedors aconsegueixen una cita. Les variants, dins d'aquest esquema, són múltiples. La fórmula té el seu origen als Estats Units, i s'ha volgut trobar el primer exemple al programa The Dating Game, estrenat per ABC el 20 de desembre de 1965. La seva mecànica ha estat de les més populars: una persona soltera, separada per una pantalla d'altres tres persones solteres, a les quals per tant no pot veure, ha de formular-los preguntes i finalment decidir a quin prefereix com la seva possible parella. Una de les fites més destacades en el gènere s'ha volgut trobar també en Blind Date. Va haver-hi diverses versions internacionals. A Brasil, es va anomenar Namoro na TV, va ser presentat per Silvio Santos i es va emetre entre 1976 i 1988. A Colòmbia, va haver-hi una altra versió anomenada Adán y Eva, transmès per Caracol Televisión el 1987 i va ser presentat per Jota Mario Valencia. A Mèxic, Las Andanzas de Cupido es va emetre per TV Azteca.

## Referències

* ↑ «programa de cites». ésAdir. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ «The Quiz Show» (en anglès). Su Holmes, 2008.
* ↑ «Reality TV: Remaking Television Culture» (en anglès). Susan Murray y Laurie Ouellette, 2009.
# Pénie

Pénie (en rus: Пенье) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Puig del Castell de l'Aguilar

El Puig del Castell de l'Aguilar és una obra del terme municipal de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Encara que l'Aguilar va pertànyer, des dels inicis del segle xviii, al municipi de Balenyà, pot ésser considerat castell tonenc, per la seva constant vinculació al terme de Tona des de èpoques remotes. El Puig de l'Aguilar es troba a frec de la carretera de l'estació de Balenyà i sobre els antics masos Aguilar i Casanova; modernes construccions, que mig l'envolten, formen un petit barri de Balenyà. A la summitat del puig, s'hi va aixecar un castell, entre els segles x i xi. Aquest turó presenta una important erosió, sense que s'observin possibles restes associades amb el castell als perfils generats per aquesta. A la seva part superior, la vegetació per una banda impedeix apreciar estructures del castell en planta; per una altra, la seva diferent alçada defineix clarament una possible estructura circular, que es podria correspondre a una torre. Les restes d'aquesta torre i del castell amb la qual funcionaria se situen al subsòl.
Hom creu que de les pedres del castell fou reconstruït el mas Aguilar, del que hi ha notícies a partir del segle XIV; el casal revela haver estat reedificat, aprofitant elements antics, el segle xvi. A banda de l'erosió, és per aquesta raó que el Puig de l'Aguilar ara no presenta cap vestigi d'edificació.

## Història

De la vila "Aquilare" se'n parlà el 948. El lloc d'"Aquilario" i el "Podio de Aquilario" són coneguts, documentalment, des dels anys 972 i 998. El "Pugo que dicunt de Aquilario", amb les seves terres, vinyes i cases, situat al terme del castell de Tona, fou donat per Sesmon d'Oló al seu fill Guillem, el 1008; es tracta de Guillem de Mediona, levita.
El castell de l'Aquilar esdevingué propietat de l'Església de Vic. La castlania pertanyia als cavallers cognomenats Aguilar, família que residia al castell i acabà essent gairebé l'única mestressa de l'Aguilar. El 1070 hi actuava, ací Ramon Bermon d'Aguilar o de Taradell, casat amb Elisenda de Gurb. Pels Taradell, entren els Vilademany i, per aquests, sembla que la propietat del castell de l'Aguilar passà als priors de Sant Pere Cercada, monestir que ells havien fundat.
Vers el 1213, la família dels cavallers de l'Aguilar entroncà amb la de Bellpuig. Elissendis de Bellpuig casà amb Bernat de Centelles. El 1356 el sobirà cedí l'Aguilar a Bernat de Cabrera, creat Comte d'Osona.
L'esment darrer que coneixem del castell de l'Aguilar com a edifici material és del període de la guerra la Generalitat contra Joan II: el 1463 Bernat Guillem d'Altarriba el feia servir de base de les seves operacions militars. Arran d'això, el castell fou desmantellat.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 3 4 5 6 «Puig del Castell de l'Aguilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Quercus vincentensis

Quercus vincentensis és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs del gènere Quercus. Es troba a El Salvador, Guatemala i Mèxic i creix entre els 1200 als 1900 m. És un arbust o petit arbre que pot fer més de 3 m d'alçada.

## Fonts

* Nixon, K. et al. 1998. Quercus vincentensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Descarregat el 23 d'agost de 2007.
# Quercus vulcanica

Quercus vulcanica, és una espècie de roure, natiu i endèmic de l'Anatòlia, entre Síria i Turquia, i està classificada en la secció Quercus Mesobalanus.
És un gran roure caducifoli que assoleix fins als 25 metres o més d'alçada. Les fulles en una tija de 3,5 cm de llarg, obovades a 17 cm de llarg i 10 cm d'ample. Les fulles tenen uns talls profunds, de vegades gairebé fins al nervi mitjà en un màxim de set lòbuls a cada costat, cada un d'ells sovint amb lòbuls secundaris més petits. Són de color verd fosc per sobre, més pàl·lides i finament peludes per sota i es tornen grogues quan arriba la tardor. Les glans són cilíndriques a ovoides, de 3,5 cm de llarg i maduren en el primer any i sèssils o en una tija curt.
La seva àrea de distribució natural és en els boscos de muntanya a uns 1.500 metres i superiors, on creix junt amb el Cedrus libani.

## Referències

* ↑ Life forms and life strategies of epiphytic bryophytes in Quercus vulcanica forests of Turkey

## Enllaços externs

* Quercus vulcanica a Tropicos.org
* Quercus vulcanica Imatges a Google
# Puig del Roc Negre

El Puig del Roc Negre és un pic de 2.714 m alt del massís del Canigó situat entre les comunes de Castell de Vernet i Vallmanya, de la comarca del Conflent i de Cortsaví, de la del Vallespir, totes tres a la Catalunya del Nord.
És situat a l'extrem nord-oest del terme, al sud-est del de Castell de Vernet i al sud-oest del de Vallmanya. És a prop (cosa d'un quilòmetre en línia recta) del cim del Canigó, a prop i al nord-est de la Portella de Leca.

## Bibliografia

* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Castell de Vernet, Cortsaví i Vallmanya». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. .

## Referències

* ↑ El Puig del Roc Negre en els ortofotomapes de l'IGN
# Rafel Barruè i Broch

Rafael Barruè i Broch (Vila-real, 1966) és l'abat del Monestir de Poblet des de l'abril de 2024.
Llicenciat en Belles Arts per la Universitat Politècnica de València, va entrar al monestir de Poblet l'any 2000, on va professar l'11 de juliol de 2005. Es va llicenciar en Teologia per la Pontifícia Universitat Gregoriana el 2009 i s'ordenà sacerdot el 2010. Els primers anys al monestir va continuar pintant i fent exposicions a Catalunya, el País Valencià i les Illes, en indrets com Girona, Tarragona, Vila-real, Castelló, Borriana, València, la Vall d'Uixó, Mallorca, Nules o Benicarló, entre molts altres llocs. Entre les primeres ocupacions al monestir tingué la formació dels monjos més joves i l'atenció dels hostes.
Fou nomenat prior de Poblet el 20 de març de 2016, en substitució de Lluc Torcal i Sirera, que el 2015 havia estat nomenat Procurador General de l'Orde Cistercenc. El 22 d'abril de 2024 fou escollit abat de Poblet en substitució d'Octavi Vilà.

## Referències

* ↑ «Estimar de Rafa Barrué». Bonart, 08-09-2015 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «Paraula, de Rafael Barrué». Tarragona.cat, 2014 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «Rafa Barruè, ‘Escolta’». Periódico del Mediterráneo, 06-07-2011 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «Rafel Barrué, nou prior de Poblet». Catalunya Religió, 21-03-2016 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ Bausset, Joan Miquel «Rafa Barruè». Levante, 05-09-2015 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «El Pare Rafel Barruè, nou Prior de Poblet». La Conca Diari, 22-03-2013 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ «P. Rafel Barruè, nou prior del Monestir de Poblet». Nova Conca, 21-03-2016 [Consulta: 22 març 2016].
* ↑ Rodríguez, Álvaro «Poblet ya tiene un nuevo abad: Rafel Barruè Broch». Diari de Tarragona, 22-04-2024 [Consulta: 22 abril 2024].