OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Bidagor Lasarte

Pedro Bidagor Lasarte (Sant Sebastià, 12 de novembre de 1906 - Sant Sebastià, 14 d'agost de 1996) fou un arquitecte i urbanista basc. Va acabar els seus estudis d'arquitectura el 1931 a l'escola de Madrid i després de la guerra, entre 1939 i 1941 va dirigir d'oficina tècnica de la Junta de Reconstrucció de Madrid, des d'on va elaborar el Pla d'Ordenació de Madrid i la seva zona d'influència.

## Referències

* 1 2 «Bidagor Lasarte, Pedro - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en basc). [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ «Pedro Bidagor Lasarte | Real Academia de la Historia». [Consulta: 30 agost 2022].
# Pedro Miranda Maya

Pedro Miranda Maya (Bourg-la-Reine, Illa de França, 19 d'agost de 1808 - Madrid, 17 de desembre de 1858) fou un enginyer espanyol, acadèmic fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Fill d'un militar, va néixer a França, on era destinat el seu pare amb el marquès de la Romana. Ingressà a l'Exèrcit espanyol, i ascendí a cadet de cavalleria en 1816 i a sotstinent en 1817. En 1819 ingressà al Seminari de Nobles de Bergara i en 1821 en l'Escola d'Enginyers. Aquesta va tancar a la fi del trienni liberal (1823) i en 1824 va marxar a França, on fou conseller del director general de Ponts. En 1829 va anar a Prússia per completar la formació i en 1830 va tornar a Espanya.
En 1833 fou nomenat primer oficial del Ministeri de la Governació. En 1838 va ser nomenat Alcalde Constitucional de Madrid i en 1840 secretari de la governació. En 1841 va ascendir a director general d'Obres Públiques. Durant el seu mandat va ordenar la construcció de carreteres, encarregades a Lucio del Valle, així com nombrosos ponts penjants. El 1844 fou enginyer de la línia fèrria que havia d'unir Madrid amb Albacete i Alacant i de 1845 a 1851 fou l'enginyer encarregat pel marquès de Salamanca de la construcció de la línia Madrid-Aranjuez.
En 1847 acadèmic fundador de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Referències

* ↑ Noticias sobre la vida y servicios públicos de Don Pedro Miranda, director general que fué de caminos, canales y puertos; recogidas y ordenadas después de su fallecimiento per Toribio de Areitio, 1860
* ↑ Pedro Miranda Maya
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Paul Hankar

Paul Hankar (Frameries, 11 de desembre de 1859 - Brussel·les, 17 de gener de 1901) va ser un arquitecte i dissenyador belga que, conjuntament amb Victor Horta i Henry van de Velde, és considerat com un dels principals estendards de l'estil Art Nouveau de començaments del segle xx.

## Estudis i formació

Hankar, nascut a Frameries, va iniciar la seva carrera com a escultor. Va estudiar a l'Acadèmia Reial de Belles Arts de Brussel·les, on hi va conèixer el seu company Victor Horta, amb qui li va unir gran amistat. Com Horta, Hankar va estudiar profundament les tècniques de la forja del ferro que després empraria en molts dels seus projectes.

## Inicis de la carrera

El 1888, Hankar va començar la seva activitat com a arquitecte i dissenyador de mobiliari a Brussel·les, en col·laboració amb el decorador d'interiors Adolphe Crespin. Un conegut pòster de Crespin de prop de 1893 mostra la tasca de Hankar a la rue Defacqz de Brussel·les. El 1889 va rebre l'encàrrec de projectar el Palau Txabarri a Bilbao, per l'empresari local Víctor Chávarri.
El 1893, va construir la seva pròpia casa, la qual conjuntament amb l'Hôtel Tassel de Victor Horta (construït al mateix temps) és considerada una de les dues primeres cases construïdes al món en estil Art Nouveau.

## Obra de maduresa

El 1896, Hankar presentà un projecte per la « Cité des Artistes » ("Ciutat dels Artistes") per la vila costanera de Westende, on hi concebia una cooperativa d'artistes amb cases i estudis. Tot i que el projecte mai no es va dur a terme, cinc anys més tard va inspirar els artistes de la colònia d'artistes de Darmstadt a Darmstadt, Alemanya, i els artistes de la Secessió de Viena.
Per l'Exposició Internacional de Brussel·les de 1897, Hankar, conjuntament amb Henry Van de Velde, Gustave Serrurier-Bovy (un arquitecte i dissenyador Art Nouveau de Lieja), i Georges Hobé, s'encarregà del disseny de l'exposició sobre el Congo, que va esdevenir coneguda per la seva utilització total de l'Art Nouveau. El mateix any, Hankar participà en l'exposició colonial a Tervuren, en la qual fou el responsable de la coordinació de les tasques de diversos artesans i dissenyadors de mobles.
La major part dels edificis de Hankar és a Brussel·les. A més dels mencionats anteriorment, va construir:
* Maison Zegers-Regnard (1895)
* Maison i farmàcia Peeters (1896)
* Hôtel Renkin (1897, destruït)
* Hôtel Kleyer (1898)
* Maison Bartholomé i el seu estudi (1898, destruït)
* Niguet Haberdashery (1899)

## Vegeu també

* Paul Jaspar

## Enllaços externs

* «Nota biogràfica de Paul Hankar» (en anglès). hatii.arts.gla.ac.uk.
# Petros Protopapadakis

Petros Protopapadakis (en grec: Πέτρος Πρωτοπαπαδάκης) (1854-1922), enginyer i polític grec. Va néixer en 1854 en Naxos. Va estudiar a la Universitat d'Atenes i després a París.
A la seva tornada a Grècia, va ensenyar fins a 1890 abans d'encarregar-se-li la construcció del Canal de Corint. A continuació, va tenir al seu càrrec la construcció de diverses línies ferroviàries.
Va entrar en política el 1902. Va ser Ministre de Fiances a diversos Governs i es va convertir en un Primer Ministre de Grècia el 22 de maig de 1922.
Durant el seu mandat l'Exèrcit grec va ser durament derrotat en la guerra greco-turca. Protopapadakis va ser condemnat com a responsable de la catàstrofe i executat a Atenes el matí del 28 de novembre de 1922 al costat d'altres condemnats, com Dimitrios Gounaris, un altre Primer Ministre grec. Al segle xxi, la sentència va ser recorreguda pel seu net, Michalis Protopapadakis, i el 20 d'octubre de 2010 el tribunal suprem grec va anul·lar la sentència.

## Referències

* ↑ Greek Court Rewrites History on 1922 'Traitors'
# Pel·lene

Pel·lene (grec antic: Πελλήνη, en dòric Πελλάνα, llatí: Pellene; gentilici Πελληνεύς, català pel·leneu) era una ciutat d'Acaia, la més oriental de les dotze ciutats originals de la Lliga Aquea. Limitava a l'est amb territori de Sició i a l'oest tenia la ciutat d'Egira. Estava situada en un turó fortificat, amb un cim inaccessible que dividia la ciutat en dues parts, i a uns 60 estadis del mar.
El seu nom venia, segons els seus habitants, de Pal·las, un gegant fill de Gea, però els argius deien que el nom venia de Pel·len, un fill de Forbant i net d'Argos, segons diuen Heròdot, Estrabó i Pausànies. Pel·lene era una ciutat molt antiga, i Homer l'esmenta al Catàleg de les naus. Tucídides conserva una tradició que explica que els habitants d'Escíone, a la península de Pal·lene, a la Calcídia, es consideraven descendents dels habitants de Pel·lene, perquè en retornar de la Guerra de Troia havien naufragat en aquells indrets i s'hi havien establert.
Al començament de la guerra del Peloponès va ser la sola ciutat d'Acaia que es va posar al costat d'Esparta, encara que les altres (menys Patres) la van seguir. En temps d'Alexandre el Gran, quan es va haver dissolt la Lliga Aquea, va sorgir un ciutadà destacat, de nom Queró (un conegut atleta), que va prendre la tirania de la ciutat precisament amb l'ajuda d'Alexandre. En èpoques posteriors, restablerta la Lliga, va ser ocupada diverses vegades per les parts en conflicte, segons Polibi i Plutarc.
Pausànies, que va visitar la ciutat, descriu un temple d'Atena de gran magnificència, on diu que hi havia una estàtua de la deessa obra de Fídies. Hi havia també un temple de Dionís Làmpteros, i en honor seu se celebraven uns festivals, les Lamptèries (Λαμπτήρια). Un altre temple, el d'Apol·lo Teòxenos, també acollia un festival, la Teoxènia. També parla d'altres edificis públics, com el gimnàs. A uns 60 estadis de la ciutat hi havia el Misèon (Μύσαιον), un temple dedicat a Demèter on se celebrava el conegut festival en el seu honor anomenat Mísia, i prop seu un temple dedicat a Asclepi anomenat Ciros (Κῦρος 'poderós'). En aquests dos temples hi havia fonts abundants.
El port de Pel·lene es deia Aristonautes (Ἀριστοναῦται), i estava situat a uns 60 estadis de la ciutat. Suposadament els argonautes hi van desembarcar en el curs del seu viatge. A l'est del port hi havia una fortalesa anomenada Oluros (Ὄλουρος). Hi havia també una altra fortalesa prop del port de nom Gonoessa, a la qual Homer dona l'epítet de αἰπεινή 'inaccessible'. Pausànies diu que el nom correcte d'aquesta fortalesa era Donussa (Δονοῦσσα), i en el seu temps pertanyia a Sició, però abans havia estat de Pel·lene.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1334. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 4 5 Smith, William (ed.). «Pellene». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 desembre 2020].
# Petites cartes indiscretes

Petites cartes indiscretes (títol original en anglès, Wicked Little Letters) és una pel·lícula de misteri de comèdia negra britànica del 2023 dirigida per Thea Sharrock, escrita per Jonny Sweet i protagonitzada per Olivia Colman, Jessie Buckley, Anjana Vasan, Joanna Scanlan, Gemma Jones, Malachi Kirby, Lolly Adefope, Eileen Atkins i Timothy Spall. Basada en un escàndol real, segueix una investigació sobre l'autor anònim de nombroses cartes cruament insultants enviades als residents de la ciutat costanera de Littlehampton. S'ha doblat i subtitulat al català.
Es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 9 de setembre de 2023 i es va estrenar als cinemes del Regne Unit a càrrec d'StudioCanal el 23 de febrer de 2024. Va rebre crítiques generalment positives.

## Referències

* 1 2 Petites cartes indiscretes a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Hilliard, Christopher. [Petites cartes indiscretes a Google Books The Littlehampton Libels: A Miscarriage of Justice and a Mystery about Words in 1920s England]. Oxford University Press, 2017. ISBN 978-0192520258.
* ↑ «Wicked Little Letters». British Comedy Guide. [Consulta: August 5, 2023].
* ↑ «Libellous Letters in Littlehampton» (en anglès). West Sussex Record Office, 20-02-2024. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Wicked Little Letters Reviews». Metacritic. [Consulta: 15 abril 2024].
# Petitella georgiae

Petitella georgiae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja cucs, crustacis petits i matèria vegetal.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones (Perú), Purus, Negro i Madeira.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Wheeler, A. 1977. Das grosse Buch der Fische. Eugen Ulmer GmbH & Co. Stuttgart. 356 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Phalgu

Phalgu és un riu de l'Índia al districte de Gaya a Bihar, format per la unió prop de Gaya de dos torrents, el Lilajan i el Mohana que venen del sud. El riu és considerat sagrat. El riu travessa el districte i corre en direcció nord. Després de passar Gaya segueix uns 45 km en direcció nord-est fins a les muntanyes Barabar en què es divideix en dues branques que desaigüen en una branca del Punpun.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Pendro

Pendro (kurd Pêndro o پێندرۆ) és un poble kurd al Kurdistan iraquià, situat a la província d'Erbil, prop de la frontera amb Turquia, es troba aproximadament entre 15 i 18 km al nord de Barzan, de població superior a 2540 persones.

## Referències

* ↑ «PENDRO ARBIL IRAQ Geography Population Map cities coordinates location - Tageo.com». Arxivat de l'original el 2018-06-17.

## Enllaços externs

* Web de Pendro Arxivat 2019-03-30 a Wayback Machine.
* Governador Erbil
# Pavelló de la Immaculada de l'Hospital Psiquiàtric Masculí

El Pavelló de la Immaculada de l'Hospital Psiquiàtric Masculí és una obra de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Forma part del Conjunt psiquiàtric de Sant Boi de Llobregat.

## Descripció

Pavelló d'accés a l'hospital en forma d'U i de composició simètrica que fou l'antic "pavelló de direcció i de pensionistes distingits". Es compon de planta baixa i pis, es troba orientat a xaloc, té una torre amb rellotge que el caracteritza. Des de l'exterior destaca la porxada d'accés amb terrassa al damunt, columnes d'estil jònic i cos central avançat. Des del pati, el més remarcable és la galeria amb columnes del mateix estil a la planta baixa, i les arcades amb vidrieres policromes del primer. A l'interior hi ha escala una barana de ferro forjat i arrambadors de ceràmica que es perllonguen pels passadissos. També les fusteries, les vidrieres i els paviments de mosaics hidràulics són de gran qualitat.

## Referències

* ↑ «Pavelló de la Immaculada de l'Hospital Psiquiàtric Masculí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Pavelló esportiu

Un pavelló esportiu, poliesportiu, polideportiu o arena, és un estadi en forma de recinte tancat, amb sostre cobert, generalment de forma circular o ovalada, que es fa servir principalment per a allotjar-hi esdeveniments esportius, d'esports com ara el bàsquet, el vòlei, l'hoquei, l'handbol, o el futbol sala. També acostumen a acollir presentacions musicals o teatrals.
Es compon d'un gran espai obert al centre, envoltat per graderies i seients per als espectadors. La característica clau és que el lloc on es realitza l'esdeveniment, se situa en el punt més baix, permetent una gran visibilitat.
Usualment estan dissenyats per acomodar un gran nombre d'espectadors.

## Etimologia

Normalment l'ús dels termes «estadi», «arena» o «pavelló» depèn del tipus d'esdeveniment que es realitza en cada recinte. Mentre que el futbol es porta a terme en un estadi, el bàsquet i l'hoquei ho fan en una arena o pavelló. Usualment «arena» o «pavelló» es refereixen a un lloc amb teulada, a diferència de l'estadi.
L'etimologia del terme «arena» es remunta a les èpoques de l'Imperi Romà, quan els gladiadors lluitaven en una superfície coberta de sorra perquè absorbís la sang. I llavors es va anomenar així als llocs (gairebé sempre circulars o ovalats, com els circs romans) on es realitzaven activitats esportives (encara que no exclusivament).

## Vegeu també

* Llista de pavellons dels Països Catalans amb més aforament

## Referències

* ↑ «"Polideportiu", sinònim normatiu de "poliesportiu" segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 22 març 2018].
* ↑ «Definició de poliesportiu, significat de poliesportiu en català». [Consulta: 7 agost 2019].
# Pete Doherty

Peter Doherty (Northumberland, 1979), de nom artístic Pete Doherty, és el líder i compositor de la banda Babyshambles i l'anterior colíder (amb Carl Barât) de The Libertines. També va formar part de The Dalston Set. Ha gravat només un àlbum en solitari, Grace/Wastelands (2009).
En 2005 va saltar a la premsa del cor i la premsa groga per la seva relació amb Kate Moss i el consum públic de cocaïna per part de la parella. El 2007 Kate Moss i Pete Doherty es van separar.

## Premis i honors

* 2009: Premi al millor cantant en solitari Shockwave NME Awards
* 2008: Premi Hero of the Year Shockwave NME Awards
* 2006: Doherty va ser votat segon a la llista dels més cool de la revista New Musical Express
* 2004: Doherty va ser votat primer a la llista dels més cool de la revista New Musical Express (NME), amb el seu company dels Libertines, Carl Barât.

## Enllaços externs

* Web oficial de Pete Doherty (anglès)
* Web oficial dels Babyshambles (anglès)
* Web oficial de The Libertines Arxivat 2007-08-28 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* ↑ Kate and Pete, babies and shambles de Jenny McCartney, publicat a The Daily Telegraph, el 15 d'abril de 2007 (anglès)
* ↑ Exclusive: Cocaine Kate de Stephen Moyes, publicat a The Daily Mirror, el 15 de setembre de 2005 (anglès)
* ↑ "Now furious Kate brings in security to keep out 'cheat' Pete Doherty". London Today, 2 de juliol de 2007 (anglès)
* ↑ Shockwaves NME Awards 2009: Pete Doherty voted Best Solo Artist NME.com (anglès)
* ↑ Shockwaves NME Awards 2008: Pete Doherty named Hero Of The Year NME.com (anglès)
* ↑ Your biggest rock'n'roll hero revealed NME.com, 12 de maig de 2007 (anglès)
* ↑ Who made it into the NME Cool List 2005? NME.com, 22 de novembre de 2007 (anglès)
# Petrell prió becgròs

El petrell prió becgròs (Pachyptila crassirostris) és ocell de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics, habita la zona subantàrtica. Cria a les illes Kerguelen, Heard, Chatham, Bounty i Auckland.
# Platja del Port d'Aro

La platja del Port d'Aro és una platja seminatural del municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà), situada entre la desembocadura del riu Ridaura, al nord, que marca la divisòria amb la platja Gran d'Aro, tot i que a la sorra no hi ha discontinuïtat, i el Port Marina Port d'Aro, al sud. Amb una longitud de 475 m, està flanquejada per una pineda i el camping Vall d'Or.

## Referències

* ↑ «Platja d'Aro». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
# Platja de Los Botes

Les platja de los Botes, també coneguda com a platja de Las Chalanas, són una seriede petites cales contigües que es troben en el concejo asturià de Muros i pertany a la localitat de Llodreda. El grau d'urbanització i d'ocupació són baixos.
Aquesta platja pertany a la Costa Central asturiana i presenta protecció com ZEPA i com a LIC.
Per accedir a la platja cal localitzar llocs més propers que donin una orientació i que en aquest cas és la «ruta dels Miradors» on cal prendre una desviació estreta que, encara que està oberta al tràfic, no és aconsellable agafar-la, ja que no hi ha cap lloc on donar la volta així que és millor anar a peu. Al cap de vuit-cents metres de descens s'arriba a una casa que domina les vistes de tota la platja. En un moment del descens, el camí es bifurca i un dels brancs està tancat amb una barrera metàl·lica i és aquest, precisament, el que cal agafar. Des de la segona cala explicant des de la dreta cap a l'esquerra es poden veure uns grans penya-segats que protegenlas platges de Cazonera i L'Atalaya Durant la baixamar s'uneix amb Las Llanas confrontant per l'oest.
A les zones properes està la «senda costanera» que va des de San Esteban de Pravia fins als Miradors de l'Aguilar. Les activitats recomanades són la pesca submarina i l'esportiva a canya. Hau que prendre precaucions a l'hora en què es comença a procucir la pleamar, ja que es podria quedar atrapat sense major possibilitat de sortida que pel mar.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 132. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Poloneses op. 71 (Chopin)

Les Poloneses op. 71 són un conjunt de tres poloneses compostes per Frédéric Chopin en els seus inicis, possiblement entre 1825 i 1828 (quan tenia uns 15-18 anys). Després de la mort del compositor, Julian Fontana va elaborar un inventari i realitzar algunes publicacions. Les Poloneses op. 71 van ser publicades el 1855.
El caràcter i la tonalitat de cada polonesa són:
* Núm. 1: Allegro maestoso, en re menor.
* Núm. 2: Allegro moderato, en si bemoll major.
* Núm. 3: Allegro moderato, en fa menor.
Com la majoria de poloneses de Chopin, tenen una estructura en forma ternària.

## Referències

* ↑ "Poloneses op. 71" a Allmusic
# Plaça del Vint-i-cinc de Maig

La plaça del Vint-i-cinc de Maig, també coneguda com a plaça de les Flors, és una cèntrica i concorreguda plaça d'Alacant (País Valencià) situada en la part posterior del Mercat Central. Rep el seu nom en record de les més de tres-centes persones que van morir en el bombardeig que va sofrir el Mercat el 25 de maig de 1938, durant la Guerra Civil. Originalment, es va denominar plaça de Balmes, però va desaparéixer com a espai urbà quan es va alçar en els anys 20 el Mercat Central. Un carreró posterior a la plaça encara manté aquest nom. En 1990, es va crear de nou la plaça, que va passar a denominar-se plaça del Mercat. En 2010, a petició de l'Associació Cultural Alicante Vivo, va passar a denominar-se plaça del Vint-i-cinc de Maig.

## Placa commemorativa

A la plaça, sobre la façana darrera del Mercat Central, hi ha una placa commemorativa amb la següent inscripció:
   | « | El 25 de maig de 1938, la ciutat d'Alacant va sofrir el bombardeig de l'aviació italiana feixista, amb el resultat de més de 300 víctimes civils. Aquesta plaça es dedica a la seua memòria. | » |

## Referències

* ↑ La plaza del 25 de mayo ya es una realidad, en alicantevivo.org.
* ↑ La plaza de las Flores del Mercado Central se llamará del 25 de Mayo, en laverdad.es.