OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albert Parker

Albert Parker (Nova York, 11 de maig de 1885 − Londres, 10 d'agost de 1974) fou un director de cinema, productor, guionista i actor.

## Biografia

Va dirigir 36 films entre 1917 i 1938, el més conegut és The Black Pirate, estrenada el 1926 amb Douglas Fairbanks.
A principis de la dècada de 1930, Parker va deixar Hollywood per Anglaterra on va continuar dirigint pel·lícules i també va obrir una oficina d'agència d'actors. Un dels seus clients més endavant en la dècada de 1960 seria una jova actriu anomenada Helen Mirren.
Després d'haver treballat molt de temps a Hollywood al costat de Gloria Swanson, John Barrymore o Douglas Fairbanks, Albert Parker va a Anglaterra on continua dirigint films de baix pressupost. Al començament dels anys 1930, Parker obre una agència artística l'objectiu de la qual és reclutar actors britànics pel repartiment dels seus films. l'any 1935, coneix James Mason en el transcurs d'un còctel i li ofereix el seu primer paper a Late Extra. L'any següent, roda altres dos films amb l'actor. Suspèn la seva carrera cinematogràfica el 1938.

## Filmografia

* American Aristocracy (1916) (*com a actor)
* Her Excellency, the Governor (1917)
* Shifting Sands (1918)
* The Secret Code (1918)
* Arizona (1918)
* The Knickerbocker Buckaroo (1919)
* Eyes of Youth (1919)
* The Branded Woman (1920)
* Sherlock Holmes (1922)
* Second Youth (1924)
* The Rejected Woman (1924)
* El pirata negre (1926)
* The Love of Sunya (1927)
* The Right to Live (1932)
* After Dark (1932)
* Rolling in Money (1934)
* The Third Clue (1934)
* The Riverside Murder (1935)
* The White Lilac (1935)
* Late Extra (1935)
* Blind Man's Bluff (1936)
* Troubled Waters (1936)
* There Was a Young Man (1937)
* The Five Pound Man (1937)
* Strange Experiment (1937)
* Second Thoughts (1938)
* Murder in the Family (1938)
# Karnasurtita-(Ce)

La karnasurtita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada originalment kozhanovita, però sense cap descripció. Més tard va ser anomenada karnasurtita per la seva localitat tipus, el mont Karnasurt, a Rússia. El sufix es va afegir l'any 1987 per indicar que l'element de terres rares dominant és el ceri.

## Característiques

La karnasurtita-(Ce) és un silicat de fórmula química (Ce,La,Th)(Ti,Nb)(Al,Fe)(Si₂O₇)(OH)₄·3H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la karnasurtita-(Ce) pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Hackmanite Stock del mont Karnasurt, una montanya situada al massís de Lovozero, dins la Península de Kola (Rússia). També ha estat descrita en altres indrets propers a dins del mateix massís, així com al complex alcalí Red Wine de la regió de Labrador, al Canadà.

## Referències

* ↑ «Karnasurtite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 maig 2019].
# Estadi Traktar

L'Estadi Traktar (belarús: Трактар стадыён) és un estadi de futbol de Minsk, Belarús. Va ser inaugurat el 1968 com a Krasnoye znamya («bandera vermella») i és l'estadi habitual del Dinamo de Minsk. L'aforament del recinte és de 17 600 espectadors, la qual cosa en fa el segon estadi més gran del país després de l'estadi Dinamo, també a Minsk.

## Història

L'inici de la construcció de l'estadi Traktar va tenir lloc durant la dècada de 1950. Per a la seva construcció, un equip de buldòzers va anivellar la terra i va desarrelar part del bosc adjacent. Es van instal·lar uns bancs i van començar a celebrar-se competicions de futbol de l'equip de la Planta de Tractors de Minsk (MTZ). En aquells dies, l'estadi era propietat del consell regional de "Bandera Vermella". A la fi de la dècada de 1950 es va construir la primera graderia de l'estadi.
El 1976 el Consell Regional de "Bandera Vermella" va passar la propietat de l'estadi a MTZ. El mateix any es va iniciar la primera remodelació de l'estadi. Es va iniciar amb la construcció de la resta de graderies, un sistema d'il·luminació artificial i de drenatge al camp de futbol. El 1978, després de la clausura de l'estadi Dinamo per sotmetre'l a remodelació, l'estadi Traktar va passar a ser el principal de Minsk, i s'hi va instal·lar una pista d'atletisme. Durant els Jocs Olímpics de 1980 l'estadi Traktar va ser l'escenari de la Reserva Olímpica.
El 29 de setembre de 1979 després d'un partit de lliga soviètica entre el Dinamo de Minsk i el Dinamo de Moscou, es va produir la mort de quatre persones a la sortida de l'estadi i al voltant de 30 van resultar ferides greus.
Una segona renovació de l'estadi va començar el 1997 i va acabar al maig de 2000, en la qual les instal·lacions van adquirir un aspecte modern. Es van instal·lar seients de plàstic, i en lloc de les graderies de terra se'n van construir unes de formigó armat.

## Imatges

* Entrada a l'estadi

## Referències

* ↑ В сезоне 2013 минское «Динамо» домашние матчи будет проводить на «Тракторе»
# Xadlunita

La xadlunita, també anomenada shadlunita, és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la pentlandita. Rep el seu nom de la mineralogista russa Tatiana Xadlun (1912).

## Característiques

La xadlunita és un sulfur de fórmula química (Pb,Cd)(Fe,Cu)₈S₈. Cristal·litza en el sistema cúbic. Sol trobar-se de manera massiva, en forma de grans irregulars de fins a 0,5 mil·límetres; també en petits filons, principalment en cubanita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la xadlunita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, tel·lurohauchecornita, tučekita, argentopentlandita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, pentlandita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Es troba en forma de petits grans i filons tallant sulfurs de coure i níquel. Sol trobar-se associada a altres minerals com: manganoshadlunita, cubanita o talnakhita. Va ser descoberta l'any 1973 a la mina Mayak, a Norilsk (Taimíria, Rússia). També ha estat descrita a la mina McCoy (Nevada, Estats Units), sent aquestes les dues úniques localitats on se n'ha trobat.

## Referències

* ↑ «Shadlunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2016].
* 1 2 «Shadlunite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Tàngara de capell negre

La tàngara de capell negre (Stilpnia heinei) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, vegetació secundària i bosc obert de les muntanyes de Colòmbia, oest i nord de Veneçuela i est de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tàngara de capell negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Cantons de la Viena

Els Cantons de la Viena són 38 i s'agrupen en 3 districtes:
# Aigurande

Aigurande és un municipi de la regió de Centre-Vall del Loira, departament de l'Indre. El 2018 tenia 1.426 habitants.
# Estadi Tomás Adolfo Ducó

L'Estadi Tomás Adolfo Ducó, també conegut com El Palacio o Palacio Ducó, és un estadi de futbol de la ciutat de Buenos Aires, al barri de Parque Patricios, a l'Argentina.
És la seu del Club Atlético Huracán i té una capacitat per a 48.314 espectadors.
El camp va ser inaugurat el 1924 amb el nom Estadi Jorge Newbery, referint a un aviador argentí, i totalment refet el 1949, canviant el nom a Tomás Adolfo Ducó, president del club Huracán.

## Referències

* ↑ «CA Huracán: Estadio Tomás Adolfo Ducó». Soccerway. Perform. [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ Huracán", stadium history Viejos Estadios blogsite
* ↑ El recuerdo del influyente Tomás A. Ducó on Diario Popular, 3 Feb 2018
* ↑ Estadio Tomás Ducó Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine. on Huracán website
* ↑ Estadio Tomás Adolfo Ducó photos at World Stadiums Arxivat 2021-04-24 a Wayback Machine.
# Xadegan

Xadegan és el nom dels següents llocs:
* Xadegan (Khuzestan), vila de l'Iran, abans Fallahiya i abans Dawrak
* Shadegan (Kohkiluye i Boyer Ahmad), vila de l'Iran
# Mario Bertoncini

Mario Bertoncini (Roma, 27 de setembre de 1932 – Siena, 19 de gener de 2019) fou un compositor, pianista i educador musical italià. El 1962 va ser guardonat amb el Nicola d'Atri Prize de l'Accademia Nazionale di Santa Cecilia per les seves Sei Pezzi per orchestra i el 1965 va ser guardonat amb el Gaudeamus International Composers Award i el premi Fondation européenne de la Culture per Quodlibet. Ha tocat com a pianista solista amb orquestres simfòniques d'arreu d'Europa, Amèrica del Nord, Israel i Corea.

## Referències

* ↑ «http://www.dieschachtel.com/editions/ds15.htm». [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «http://www.italianinsider.it/?q=node/7630». [Consulta: 25 gener 2020].
# Cantó de Vaucouleurs

El cantó de Vaucouleurs és un cantó francès del departament del Mosa, situat al districte de Commercy. Té 20 municipis i el cap és Vaucouleurs.

## Municipis

* Brixey-aux-Chanoines
* Burey-en-Vaux
* Burey-la-Côte
* Chalaines
* Champougny
* Épiez-sur-Meuse
* Goussaincourt
* Maxey-sur-Vaise
* Montbras
* Montigny-lès-Vaucouleurs
* Neuville-lès-Vaucouleurs
* Pagny-la-Blanche-Côte
* Rigny-la-Salle
* Rigny-Saint-Martin
* Saint-Germain-sur-Meuse
* Sauvigny
* Sepvigny
* Taillancourt
* Ugny-sur-Meuse
* Vaucouleurs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Charles Canel | PS |
| 1945-1967 | M. Lemaître | SFIO, després UDSR, després RGR |
| 1967-1979 | M. Floriot | UDR, després RPR |
| 1979-1985 | Pierre Vincent | UDF |
| 1985- | Gérard Lahure | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.734 | 6.279 | 5.494 | 5.179 | 4.997 | 5.050 | 5.052 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Ameixa Spenta

Ameixa Spenta (Aməša Spənta, 'Immortal Sant') és una denominació en avèstic que caracteritza certes entitats espirituals benèfiques en el zoroastrisme; en pahlavi el nom es va contractar en Ameixaspand o [A]mahraspand. Aquestes entitats envolten Ahura Mazda, el Déu creador, tot intercedint entre ell i la seva creació, i alhora personifiquen diverses qualitats humanes i divines. El terme tant pot fer referència a set éssers, és a dir Spenta Mainyu (l'Esperit Sant, principi de la veritat, del bé) i els seus sis ajudants, com a només aquests sis darrers. Els Ameixa Spentas corresponien probablement a antics déus perses transformats en simples subordinats del Déu únic. El grup és reprès pel judaisme que parla dels "set homes vestits de blanc" del Testament de Leví, els "set àngels" del Llibre de Tobies i els set Esperits o les "set llànties" que són els "ulls de Yahvé" a Zacaries; en el cristianisme, esdevindran els set arcàngels.

## Característiques

En l'antiga religió Mazdeista reformada per Zoroastre, el Déu suprem (Ahura Mazda o Ormazd) va crear dues entitats subordinades (dos "bessons"): Spenta Mainyu ('Esperit Sant') i Angra Mainyu ('Esperit del Mal'). Spenta Mainyu tenia a les seves ordres sis Ameixa Spentas (els 'Sants Immortals'); per a oposar-s'hi, Angra Mainyu també tenia sis éssers espirituals al seu servei: els sis Darvands (uns daevas).
Els Ameixa Spentas són atributs personificats de Déu, sent emanacions seves. Cadascun és lligat a una de les creacions sagrades d'Ahura Mazda: Spenta Mainyu és lligat a l'home, Vohu Mana als animals, Aixa Vahixta al foc i a la llum, Khstatra Vairya als minerals, Spenta Armaiti a la terra, Haurvatat a les aigües i Ameretat a les plantes.

## Referències

* ↑ AMƎŠA SPƎNTA. Encyclopædia Iranica
* ↑ «Ameixa Spenta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jacques Duchesne-Guillemin, apud Dictionnaire des religions, PUF, 1984, p. 31
* 1 2 Les Occultistes Maguséens et l'origine des 7 jours de la semaine
* ↑ Jupiter, Mars, Quirinus, t. III : Naissance d'archanges. Essai sur la formation de la théologie zoroastrienne, 1945
# Albertinia

Albertinia és un gènere de plantes amb flors de la família de les asteràcies (Asteraceae) descrit com a gènere el 1820.
Només hi ha una espècie acceptada, tot i que s'han proposat diversos altres noms. Albertinia brasiliensis és endèmica del Brasil.
El gènere rep el nom del micòleg alemany Johannes Baptista von Albertini.

## Referències

* 1 2 Sprengel, Curt Polycarp Joachim. 1820. Neue Entdeckungen im Ganzen Umfang der Pflanzenkunde 2: 133-134 en llatí; dedicatòria del nom a la pàgina 133
* ↑ «Albertinia Spreng.». Tropicos. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ Forzza, R. C. 2010. Lista de espécies Flora do Brasil «Còpia arxivada» (en portuguès). Arxivat de l'original el 6 de setembre de 2015. [Consulta: 28 juliol 2021].. Jardim Botânico do Rio de Janeiro, Rio de Janeiro
* ↑ «Flann, C (ed) 2009+ Global Compositae Checklist» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-11-05. [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ The Plant List search for Albertinia
# Josep Massaguer Sitjà

Josep Massaguer Sitjà (Badalona, 24 de juny de 1928 - Badalona, 30 de març de 2020) fou un jugador de bàsquet català.
Amb 14 anys va ingressar com a juvenil a l'UE Montgat, debutant en el primer equip tres anys més tard. L'any 1949 va ser destinat a l'Àfrica per complir el servei militar. Allà va jugar en l'equip de Tetuan, on va coincidir amb l'internacional espanyol Luis Trujillano. Al seu retorn del continent africà va fitxar pel Joventut, amb qui va guanyar una Copa del Generalíssim. En la temporada 1955-56 fitxa per l'Orillo Verd de Sabadell, i a la temporada 1959-60 ho fa pel Bàsquet Manresa, on jugaria dos anys i es retiraria de la pràctica activa del bàsquet. Després es dedicaria a ser entrenador, entrenant al Laietà, a les categories inferiors de la Penya, al Sant Adrià i al Bàsquet Manresa. Va ser internacional quatre vegades amb la selecció espanyola.

## Referències

* ↑ «Ens ha deixat Josep Massaguer Sitjà, exjugador del Club». Club Joventut Badalona, 31-03-2020. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Trajectòria». verdinegres.cat, 31-03-2020. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Josep Massaguer Sitjà». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Espín, Manuel «MASSAGUER: “SACAMOS GRANDES ENSEÑANZAS"» (en castellà). Mundo Deportivo, 25-02-1983 [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «57 años de selección» (en castellà). FEB. [Consulta: 13 maig 2018].
# Eugène Grasset

Eugène Grasset (Lausana, Suïssa, 25 de maig de 1845 - Sceaux, prop de París, 23 d'octubre de 1917) va ser un escultor, pintor i il·lustrador franc-suís de la Belle Époque i pioner del Modernisme. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva obra seva.

## Galeria

* Exposition Internationale de Madrid, conservat al MNAC
* Encre L Marquet, 1892
* Bust del Coronel Charles Veillon, Lausana
* La morfinomane, 1897
* Exposition Eugène Grasset au Salon des Cent 1898
* 3 dones i 3 llos (1900)
* Cartell de teatre per a Sarah Bernhardt, com a Joana d'Arc
* Dona jove en un jardí
* primer segell de la Pro Juventute (1913), Helvetia vor Matterhorn

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra 214191-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Bibliografia

* Anne Murray-Robertson-Bovard: Eugène Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. al Diccionari històric de Suïssa (francès)
# ZombieLars

ZombieLars és una sèrie dramàtica noruega per a adolescents sobre el fet de ser diferents. La sèrie es va estrenar el 10 de juny de 2017 al canal NRK Super. S'ha doblat al català per al canal SX3, que va estrenar-la per televisió el 14 d'octubre de 2022.

## Premis i reconeixements

Guanyadora dels premis Gullruten de 2019 al millor programa infantil o juvenil, categoria per la qual ja va estar nominada el 2018. També ha estat nominada al millor guió de drama televisiu en l'edició de 2018 i 2019 (Thomas Seeberg Torjussen) i a la millor banda sonora original de 2019 (John Erik Kaada).
El 2018, la sèrie va guanyar el premi principal del Prix Jeunesse en la categoria 11 – 15 Ficció, a més de guanyar el premi del jurat internacional en la mateixa categoria. El 2019, va guanyar el premi del Festival de la Rose d'Or en la categoria Nens i joves.

## Referències

* ↑ «ZombieLars» (en noruec bokmål). [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «La revolució del nou Super3: totes les novetats de l'SX3, que s'estrenarà el 10 d'octubre». VilaWeb. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Vinnere av Gullruten 2019». [Consulta: 11 maig 2019].
* ↑ «Dette er de nominerte til Gullruten 2018». [Consulta: 4 maig 2019].
* ↑ «Her er de nominerte til Gullrutens fagpris». [Consulta: 4 maig 2019].
* ↑ «De nominerte til Gullrutens fagpriser 2019». [Consulta: 4 maig 2019].
* ↑ «Festival – Prix Jeunesse». [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «Rose d’Or til ZombieLars!». [Consulta: 10 desembre 2022].

## Enllaços externs

* ZombieLars a SX3
# Mario Bellatin

Mario Bellatin (Ciutat de Mèxic, 1960) és un escriptor mexicà. Fill de pares peruans, va viure al Perú la seua joventut i hi va fer estudis de Teologia i Ciències de la Comunicació. També al Perú va publicar les seues primeres novel·les. Va fer estudis de cinematografia a Cuba en un taller dirigit pel nobel colombià Gabriel García Márquez. Després de tornar a Mèxic, fou director de l'àrea de Literatura i Humanitats de la Universidad del Claustro de Sor Juana.
Mario Bellatin dirigeix a la seua ciutat natal un taller d'escriptura anomenat Escuela Dinámica de Escritores. L'escola es caracteritza pel fet que els alumnes no poden portar-hi les seues creacions i perquè s'hi parla de tota mena d'experiències artístiques excepte de literatura.

## Obra

* Mujeres de sal (Editorial Lluvia, Lima, 1986)
* Efecto invernadero (Jaime Campodónico Editor, Lima, 1992)
* Canon perpetuo (Jaime Campodónico Editor, Lima, 1993)
* Salón de belleza (Jaime Campodónico Editor, Lima, 1994)
* Damas chinas (Ediciones El Santo Oficio, Lima, 1995)
* Tres novelas (Ediciones El Santo Oficio, Lima, 1995)
* Poeta ciego (Tusquets Editores - Mèxic DF, 1998)
* El jardín de la señora Murakami (Tusquets Editores, Mèxic DF, 2000)
* Flores (Matadero-Lom, Santiago de Xile, 2000)
* Shiki Nagaoka: Una nariz de ficción (Editorial Sudamericana, Barcelona, 2001)
* La escuela del dolor humano de Sechuán (Tusquets Editores, México DF, 2001)
* Jacobo el mutante (Aguilar/Alfaguara, 2002)
* Perros héroes (Alfaguara, Madrid, 2003)
* Obra reunida (Alfaguara, Madrid, 2005)
* Lecciones para una liebre muerta (Anagrama, Barcelona, 2005)
* Underwood portátil modelo 1915 (Sarita Cartonera, Lima, 2005)
* La jornada de la mona y el paciente (Almadía, 2006)
* El Gran Vidrio (Anagrama, Barcelona, 2007)

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# Títol de Grau

El Títol de Grau o bàtxelor (a Andorra) és la titulació d'educació superior que s'aconsegueix en finalitzar una carrera universitària de quatre anys. Equival al Bachelor's degree anglosaxó.
S'engloba, junt amb el grau d'associat existent en alguns països, dins dels graus acadèmics anomenats de pregrau. A continuació de l'obtenció del títol de Grau es poden cursar estudis de postgrau (màster i doctorat).
A Europa s'ha produit un procés de convergència, conegut com a Procés de Bolonya, que elimina les diferències entre les titulacions de diferents països i que introdueix als països que conformen l'Espai Europeu d'Educació Superior aquesta titulació en substitució de les llicenciatures i diplomatures.

## Referències

* ↑ «grau». Diccionari d'educació. TERMCAT. [Consulta: 26 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Graus Arxivat 2019-05-30 a Wayback Machine., Generalitat de Catalunya.
# Albin (Wyoming)

Albin és un poble del Comtat de Laramie a l'estat de Wyoming dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Albin tenia 120 habitants, 54 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 330,9 habitants/km².
Dels 54 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 37% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 20% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 22,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.625 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.000 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 13.174 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Albin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Albin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari