OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustín Fernández Gamboa Fernández de Arroyabe

Agustín Fernández Gamboa Fernández de Arroyabe (Nanclares de Gamboa, Àlaba, 28 d'agost de 1789 - Madrid, 10 d'abril de 1850) va ser un polític, diplomàtic, alt funcionari de l'Estat i militar espanyol.

## Biografia

Va iniciar la seva marxa en l'exèrcit en 1808 lluitant com a soldat distingit en la guerra del francès en el Regiment de Granaders de Cavalleria, arribant fins a tinent en 1816, moment en el qual va acabar la seva carrera militar. En l'exèrcit va conèixer i va travar amistat amb Juan Álvarez Mendizábal, la qual cosa va ser determinant en la seva posterior carrera política. Va participar en la Societat Patriòtica de Sevilla i es va unir a al moviment liberal contra Ferran VII. Amb la caiguda dels liberals en 1823 es va exiliar en el Regne Unit i va estar en França, temps en el qual va ser sotmès a judici en rebel·lia a Sevilla i condemnat a mort en 1826. Amb la defunció de Ferran VII d'Espanya va ser rehabilitat,
Es va incorporar a l'administració de l'Estat en el departament de Tresoreria del Ministeri de la Guerra a Sevilla. Després, durant la minoria d'edat d'Isabel II va ser Cònsol d'Espanya a Baiona (1836), duent a terme accions diplomàtiques encaminades a evitar l'aprovisionament dels carlins en sòl francès durant la Primera Guerra Carlina. Es va incorporar en la regència de Espartero com a ministre d'Hisenda en el primer gabinet del general fins a 1841. Va ser diputat per Navarra en 1841 i 1843, Director General de Duanes (1841-1843), i fou nomenat senador vitalici per Isabel II en 1847. Va ser també President interí de la Junta de Govern del Banco de Fomento y Ultramar en 1848.

## Obres

* Breve examen de los decretos de 6 de agosto de 1842 y 24 enero de 1843, y manifestación del cumplimiento dado al de 15 de septiembre de 1841.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat

## Bibliografia

* CLARA GUERRERO, Ana, PÉREZ GARZÓN, Juan Sisinio, RUEDA HERNÁNZ, Germán et al.: Historia política, 1808-1874. Ed. Istmo, 2004. ISBN 978-84-7090-321-2 pp. 206 - 213.
* SIMÓN PALMER, María del Carmen.: El espionaje en la última etapa de la primera guerra carlista: nuevas cartas de Aviraneta y de Fernández de Gamboa". Cuadernos de Historia, IV, 1973, pp. 289-380.
* Biografia a xtec.es presa d'Albert Rull Sabater.: Diccionario sucinto de Ministros de Hacienda (s.XIX-XX). 1991: Madrid. Instituto de Estudios Fiscales. Document,16. 168 pp.
* Ficha en el CSIC Arxivat 2013-03-08 a Wayback Machine., proyecto Humanidades.
# Mines d'en Bernat

Les Mines d'en Bernat, Mines Blanques o Terrera d'en Bernat són unes mines actives des de principis del segle xx fins als anys cinquanta, de les quals s'extreia argila per a ús industrial. Són al vessant sud del Quermany Gros, una muntanya a cavall dels municipis de Regencós i Pals (Baix Empordà). Hi ha diverses entrades cap a l'interior de la muntanya, que formen llargs passadissos rocosos i amb bifurcacions en el seu interior.
De les mines se n'obtenia caolinita, una argila blanquinosa que els dona el nom i que nodria principalment la indústria terrissera de la Bisbal d'Empordà, on s'utilitzava per fer engalba blanca. Algunes fonts apunten que també se'n va extreure ferro. El document més antic que cita les mines és del 1902; l'explotació es va aturar la dècada del 1950.
Al nord del Quermany Gros també es va extreure argila, en aquest cas de color vermell fosc, a les Mines Negres, anomenades també de l'Avi Rajoler o d'en Bofill perquè les explotava Josep Bofill Pericay, veí de Pals. La terra ferruginosa d'aquesta explotació s'emprava en la manufactura d'atuells d'ús domèstic i càntirs.

## Referències

* 1 2 Rocas, Xavier; Roqué, Carles «Els jaciments arqueològics del Quermany Gros i Petit (Pals-Regencós)». Estudis del Baix Empordà, 34, 2015, pàg. 153-201.
# Resolució 705 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 705 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 15 d'agost de 1991 després de considerar una nota del Secretari General de les Nacions Unides, el Consell va decidir que la compensació pagada per l'Iraq a la Comissió de Compensació de les Nacions Unides derivada de la Resolució 687 (1991) no ha de superar el 30 per cent del valor anual de les seves exportacions de petroli i productes derivats del petroli.
La resolució, aprovada en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va permetre a l'Iraq exportar petroli a canvi d'ajuda humanitària; no obstant això, aquesta resolució, juntament amb la Resolució 712, van ser inicialment rebutjades per l'Iraq. Les exportacions de petroli procedents d'Iraq van ser prohibides després de la seva invasió de Kuwait el 2 d'agost de 1990.

## Referències

* ↑ O'Sullivan, Meghan L. Shrewd sanctions: statecraft and state sponsors of terrorism. Brookings Institution Press, 2003, p. 111. ISBN 978-0-8157-0602-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Aglyptodactylus securifer

Aglyptodactylus securifer és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Aglyptodactylus securifer. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Librizzi

Librizzi (sicilià Libbrizzi) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2005 tenia 1.830 habitants. Limita amb els municipis de Montagnareale, Montalbano Elicona, Patti, San Piero Patti i Sant'Angelo di Brolo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Renato Cilona | Llista cívica |
# Mocro Mafia

La Mocro Mafia, Mocro Maffia o Mocro-oorlog és el nom genèric que s'ha utilitzat per denominar a les organitzacions criminals amb seu als Països Baixos i Bèlgica, dedicades sobretot al narcotràfic. Aquestes xarxes mafioses, actives des dels anys noranta, estan formades per diversos grups criminals, amb integrants majoritàriament d'origen marroquí, però també antillà o neerlandès. Aquests grups tindrien relacions amb els càrtels colombians, i importen regularment drogues a Europa, especialment cocaïna, a través dels ports d'Anvers, Rotterdam i Algesires. L'any 2012 es va desencadenar l'anomenada Mocro War, que arran del robatori d'una gran quantitat de cocaïna al port d'Anvers, va enfrontar diversos clans en una escalada que va superar els cent assassinats. Un dels caps més destacats d'aquestes organitzacions seria Ridouan Taghi, que va ser detingut a Dubai el 2019, i que durant molt temps va ser el criminal més buscat dels Països Baixos.

## Referències

* ↑ «Mocro Maffia». ésAdir. [Consulta: 1r maig 2024].
* 1 2 3 4 Castellví, Albert «La Mocro Maffia, la màfia holandesa que taca de sang els carrers d'Amsterdam». ARA, 08-07-2021 [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «La guerra entre las mafias de la droga se libra en pleno corazón de Ámsterdam» (en castellà). Clarín, 05-04-2018 [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Dubai police arrest Netherlands' most wanted man» (en anglès). The Guardian, 16-12-2019 [Consulta: 8 juliol 2021].
# Alfredo Acton

Alfredo Acton (Castellammare di Stabia, 12 de setembre de 1867 - Nàpols 26 de març de 1934), militar i home d'estat italià, originari de Nàpols, que fou creat baró Acton el 1925.
Va participar en la campanya d'Àfrica el 1901, en la d'Extrem Orient el 1911-1912, a la guerra Italo-Turca i I guerra mundial (1915-1918) durant la que va obtenir el grau d'almirall.
Fou senador (1927, 1928) membre suplent de la comissió d'acusació de l'alta cort de Justícia (1934) membre de la comissió per l'examen del disseny de lleis per la conversió dels decrets llei (1930-1934) President del Comitè dels Almiralls (1932), president del consell superior de la Marina, Ministre d'estat (10 de febrer de 1934), delegat a la conferència de limitació d'armament de Londres (1930) i a la de Ginebra pel desarmament (1932). Cavaller de l'ordre de la corona d'Itàlia (1900) en la que va tenir diversos càrrecs, Cavaller de l'orde de Sant Maurici i Sant Llàtzer (1908) també amb diversos càrrecs, cavaller oficial de l'orde militar de Savoia (1917), gran oficial de la legió d'honor de França (1920), gran oficial de l'orde del Salvador de Grècia (1919), gran cordó de l'orde del mèrit naval a Espanya (1925), cavaller de l'orde del Sacre Tresor del Japó. Va ser condecorat amb diverses medalles.
# Resolució 707 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 707 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 15 d'agost de 1991 després de recordar la Resolució 687 (1991) i les representacions d'audiències de l'Agència Internacional de l'Energia Atòmica (AIEA) i la Comissió Especial de les Nacions Unides, el Consell, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va condemnar l'Iraq per violacions i incompliment de la Resolució 687 (1991) i va ampliar els poders a la Comissió Especial i l'AIEA.
En aquest sentit, el Consell va fer diverses demandes al Govern de l'Iraq, que li exigien:
    (a) proporcionar "divulgació completa, definitiva i completa" de tots els aspectes dels seus programes per desenvolupar arma de destrucció massiva i míssils balístics amb un rang de més de 150 km, inclosos els seus components, ubicacions, instal·lacions de producció i tots els altres programes nuclears;
    (b) permetre a l'OAIEA i a la Comissió Especial accés sense restriccions a les àrees que vulguin inspeccionar, fins i tot a aquelles a les quals se'ls va denegar l'accés;
    (c) cessar els intents d'ocultar, eliminar o destruir les seves armes nuclears, químiques o biològiques o programes de míssils balístics;
    (d) permetre que la Comissió Especial i l'AIEA realitzin reconeixement aeri i vols d'inspecció a tot el país, també a efectes d'aerofotogrametria;
    (e) aturar les activitats nuclears de qualsevol tipus, excloses aquelles per a finalitats agrícoles, industrials o mèdiques;
    (f) garantir la seguretat i la immunitat de la fiscalitat internacional de tots els representants de la Comissió Especial i de l'AIEA, proporcionant-los transport quan sigui necessari;
    (g) respondre a totes les preguntes o peticions de l'AIEA i de la Comissió Especial.
La resolució 707 va declarar que l'Iraq ha de complir sense demora les disposicions anteriors i amb les del Tractat de No Proliferació Nuclear que actualment estava violant.

## Referències

* ↑ Wright, Susan. Biological warfare and disarmament: new problems/new perspectives. Rowman & Littlefield, 2002, p. 268. ISBN 978-0-7425-2469-9.
* ↑ den Dekker, Guido. The law of arms control: international supervision and enforcement. Martinus Nijhoff Publishers, 2001, p. 367. ISBN 978-90-411-1624-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Agnès de Donzy

Agnès de Donzy (vers 1200 - 1225), dita també Agnès II, fou filla de Matilde de Courtenay (+1257) i d'Arveu IV de Donzy (+1222), i comtessa hereva de Nevers, Auxerre i Tonnerre, dels quals els drets procedien originalment de la mare, però Nevers havia estat infeudat a Arveu IV per Pere II de Courtenay (l'avi d'Agnès) el 1199 i Tonnerre havia estat comprat al mateix Pere II el 1217 quan el venedor va necessitar diners per anar a Constantinoble); estrictament doncs Agnès fou comtessa hereva d'Auxerre fins al 1257 però comtessa titular de Tonnerre i Nevers des de 1222.
Agnès de Donzy es va casar abans de 1221 amb Guiu III de Châtillon, comte Guiu II de Saint Pol. Van tenir dos fills:
* Gaucher de Châtillon, (+1250), que va succeir a la seva mare en els drets de Nevers i Tonnerre i fou hereu d'Auxerre
* Iolanda de Châtillon, germana, 1250-1254, successora de Gaucher en els drets de Nevers i Tonnerre i hereva d'Auxerre.

## Referències

* Genealogia
# Librilla

Librilla és una vila i municipi de la Regió de Múrcia, comarca del Baix Guadalentí. És limítrof amb el terme municipal de Múrcia (Horta de Múrcia). Té una població de 4.028 habitants en una extensió de 56,3 km². Té una densitat de població de 80,23 hab/km².

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Legislatura | Nom | Grup |
| 1979-1983 | José Martínez Cerón | PSOE |
| 1983-1987 | José Martínez Cerón | PSOE |
| 1987-1991 | José Martínez Cerón | PSOE |
| 1991-1995 | José Martínez García | PP |
| 1995-1999 | José Martínez García | PP |
| 1999-2003 | Juan Porras Vicente | PSOE |
| 2003-2007 | José Martínez García | PP |
| 2007-2011 | José Martínez Garcia | PP |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 2.465 | 3.379 | 3.035 | 2.886 | 2.807 | 2.981 | 2.826 | 3.111 | 3.512 | 3.735 | 3.759 | 3.945 | 4.088 | 4.160 | 4.297 | 4.378 |
# Molí del Mig (la Riera de Gaià)

El Molí del Mig és una obra de la Riera de Gaià (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Dins el poble de La Riera i davant l'església hi ha aquest molí amb tot el parament de les dues moles, que funcionaven amb una turbina fins no fa gaires anys, a la part baixa d'ell hi ha l'estança amb volta de canó d'un molí més antic, i per la part del carrer la bassa amb dos cacaus.
Seria interessant la recuperació d'aquest molí.

## Referències

* 1 2 «Molí del Mig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Molí del Mig». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Josep Massot (metge)

Josep Massot (Serrallonga, Vallespir, 1723 - després del 1775) va ser un metge i inventor d'utensilis mèdics nord-català. Josep Massot va ser metge a Serrallonga, com ja ho havia estat el seu pare, que s'hi havia establert per a practicar-hi la cirurgia, provinent de Darnius, d'on era originària la família. Posteriorment es traslladà a Perpinyà, on es dedicà a la medicina profitosament. Inventà diversos utensilis mèdics, com una abraçadora per a les fractures del coll del fèmur. Aquest darrer fou, posteriorment, presentat a l'Acadèmia de París pel seu fill Jean, però en aquell moment passà sense pena ni glòria; més endavant el metge Dussault presentà un model propi, que fou àmpliament adoptat i que no és sinó una còpia defectuosa del d'en Massot. Foren metges els tres fills de Josep Massot: Jean Paul i Jacques

## Notes

* ↑ Jean-Joseph-Xavier-Ignace Massot (1754-1837) va ser doctor en cirurgia. Després de ser cirurgià major del regiment d'Artois, reorganitzà el servei mèdic militar de l'emperadriu Caterina II de Rússia. Posteriorment va ser metge en cap dels hospitals de Perpinyà, i fou distingit amb el títol de cavaller de la Legió d'Honor.
* ↑ Paul Massot (Perpinyà, 11 de desembre del 1758 - Perpinyà, 5 de desembre del 1832) va set metge i cavaller de la Legió d'Honor
* ↑ Jacques Massot (1775 - ?) va ser metge. El seu fill, Jacques Massot-Reyner (Perpinyà, 20 de desembre del 1804 - Perpinyà, 24 de març del 1883) va ser magistrat i historiador. Rebé la legió d'Honor en grau de comandant (biografia de Jacques Massot-Reyner)

## Enllaços externs

* Joan Capeille, Dictionnaire de biographies roussillonnaises (1914)(francès)
* Naixement i matrimoni (francès)
# Robert Cecil of Chelwood

Lord Robert Cecil de Chelwood (Londres, 14 de setembre de 1864 - Turnbridge Wells, 24 de novembre de 1958) fou un jurista, polític i diplomàtic britànic. El 1937 fou guardonat amb el Premi Nobel de la Pau pels seus treballs en la formació de la Societat de Nacions.

## Joventut

Fill de Robert Gascoyne-Cecil, tercer Marquès de Salisbury i tres vegades Primer Ministre, nasqué el 1864 i fou educat a casa seva fins als 13 anys, quan va assistir a l'Escola Eton i posteriorment a la Universitat d'Oxford, on va estudiar lleis, va destacar en debats i es va llicenciar en Dret.

## Vida política

Després de finalitzar la seva educació, va exercir l'advocacia a partir de 1887 durant gairebé una dècada, abans d'entrar en política. El 1906 va ser escollit membre de Cambra dels Comuns britànica en representació del Partit Conservador britànic, on va romandre fins a l'any 1923.
Abans d'esclatar la Primera Guerra Mundial, va treballar per a la Creu Roja. Tanmateix, a partir de la guerra va ocupar diferents càrrecs ministerials, alguns d'ells dedicats a l'esforç de la guerra. Potser va ser aquesta experiència la que el va dur a escriure, l'any 1918, A Way of Peace i, posteriorment, a ajudar en la redacció dels estatuts de la Societat de Nacions. El 1920 va ser representant d'Àfrica del Sud en la Societat de Nacions i, posteriorment, va ocupar-ne la vicepresidència. Allà va defensar fermament l'ús de l'esperanto com a llengua auxiliar internacional.
Va ser nomenat vescomte el 1923. Va participar en els dos gabinets de Stanley Baldwin, però va dimitir el 1927 arran del fracàs de la comissió de desarmament de Ginebra i de la indiferència dels seus col·legues de gabinet. L'any 1932 va dimitir dels seus càrrecs de representació britànica en la Societat de Nacions, passant a convertir-se en un conseller extern.
El 1937 va ser guardonat amb el Premi Nobel de la Pau “per ser un dels ferms arquitectes i defensors de la Societat de Nacions”.
A l'estiu de 1946 va participar en les reunions finals de la lliga en Ginebra, acabant el seu discurs: "La lliga és morta; desitgen viu els Nacions Unides!". Posteriorment va ocupar un seient a la Cambra dels Lords i va donar suport als esforços internacionals per a la pau amb la seva presidència honorífica de les Nacions Unides. Morí a casa seva el 1958.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de la Pau 1937 (anglès)
# Albèrt Pestor

Albèrt Pestor (Manhac Borg, Llemosí, 1899 — Peirigús, 1968) va ser un poeta occità. Va formar part del grup Action Française, i fora d'ell va ser l'autor d'alguns reculls de versos en francès, però tingueren gaire ressò.
Les seves millors obres les aconseguí en llengua occitana, Lo Rebat sus l'autura (1926, L'autura enviblada (1930) i els Jòcs dau desei mai dau desaire (1934)

## Referències

* «Albèrt Pestor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mindomys hammondi

Mindomys hammondi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del nord-oest de l'Equador, on viu a altituds d'entre 1.200 i 2.700 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans subtropicals i les selves nebuloses. Està amenaçat per la destrucció del seu medi. Anteriorment se'l considerava un parent proper de Nectomys, Sigmodontomys, Megalomys o Oryzomys, però actualment se'l classifica en el gènere Mindomys. Tanmateix, les seves relacions encara són incertes i alguns indicis el situen prop d'Oecomys o com a membre basal dels orizominis.

## Referències

* ↑ Mindomys hammondi. UICN 2010. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN (anglès), edició 2010, consultada el 9 desembre 2016.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Jordi Mercadé i Farrés

Jordi Mercadé i Farrés, conegut simplement amb el nom artístic de Jordi (Barcelona, 21 de desembre de 1923 - ídem, 24 de juliol de 2005) fou un pintor català, fill del també pintor Jaume Mercadé. Fou un dels membres del Grup Taüll.

## Biografia

Començà a pintar el 1942 per vocació i per influència de l'ambient familiar. Es formà junt al seu pare, així com a l'Acadèmia Tàrrega i l'Acadèmia Valls. Treballà al taller de Ramon Rogent, on conegué a Joan Ponç, qui el va introduir als moviments d'avantguarda. El 1946, junt a Ponç, Arnau Puig i Joan Brossa, van crear la revista Algol. Entre 1948 i 1954 residí a París.
Admirador de Goya i Soutine, es defineix com a partidari d'una "evolució dins d'una estabilitat". Influït inicialment per Cézanne i el cubisme, la seva pintura evolucionà cap a una abstracció de fort gest cal·ligràfic, amb una impromta expressionista. Els seus colors preferits són el blanc, el negre, el vermell i el blau.
Del 2 al 22 d'octubre de 1948, Mercadé, juntament amb Modest Cuixart i Tàpies, Maria Girona i Benet, Josep Hurtuna, Ramon Rogent i Perés, Albert Ràfols-Casamada, Josep Maria de Sucre i de Grau, Jacint Morera i Pujals, Francesc Todó Garcia, Pere Tort i Antoni Tàpies i Puig va participar en el Primer Saló d'Octubre a les Galeries Laietanes.
El 1955, juntament amb Marc Aleu, Modest Cuixart, Josep Guinovart, Jaume Muxart, Antoni Tàpies i Joan-Josep Tharrats constitueixen el grup "Taüll".
Realitzà múltiples exposicions individuals i col·lectives a Barcelona, Madrid, Saragossa, Milà, Berna, etc. Impulsà el Saló de maig i representà a Espanya a les Biennals de São Paulo, Alexandria i als salons parisencs des jeunes peintres, nationale des Beaux Arts i indépendents. Als anys 1980, junt a Joan-Josep Tharrats, recolzà el naixement de l'Associació Catalana d'Artistes Plàstics.

## Obra en museus

* Museu de Berna, Suïssa.
* MNCARS, Madrid.
* Museu d'Art Contemporani, Madrid.
* Museu Camón Aznar, Saragossa.
* MACBA, Barcelona.
* Museu Abelló de Mollet del Vallès.
* Museu Estrada Saladi
* Biblioteca Museu Víctor Balaguer

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 205. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ Ribas Tur, Antoni «On és l'art català de postguerra?». Diari Ara, 22-12-2013 [Consulta: 22 desembre 2013].
* ↑ Molins, Marc. Jacint Morera, una retrospectativa. Terrassa: Amics de les Arts, 1983, pp. 25. ISBN 43.703-1983.

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada a l'artista