OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Peret Coll

Can Peret Coll és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada a xaloc del nucli de Ribes, en una parcel·la rústica entre la població i l'urbanització de Can Macià. És un edifici aïllat de planta rectangular i tres crugies. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. S'hi accedeix per un portal d'arc de mig punt ceràmic amb brancals de pedra, que es troba centrat en el frontis. Sobre el portal hi ha una rajola on hi ha inscrit l'any "1762", que es va recuperar a la casa quan va ser restaurada. A banda i banda de la porta hi ha una finestra d'arc pla arrebossat, com ho són les tres del primer pis. A l'extrem de xaloc de la façana en surt un cos amb una finestra d'arc rebaixat ceràmic a la planta baixa i dos pòrtics d'arc de mig punt al pis. La resta d'obertures de la construcció estan disposades de forma aleatòria i són d'arc pla arrebossat. A les façanes de ponent i tramuntana hi ha adossat un cos annex d'un sol nivell d'alçat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc.

## Història

Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia pertanyia a Miquel Coll.

## Referències

* 1 2 «Can Peret Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Can Peret Coll, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Equetus iwamotoi

Equetus iwamotoi és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Nombre de vèrtebres: 25.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 37-184 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental: des de Carolina del Nord (els Estats Units) fins al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1815. Analyse de la nature, ou tableau de l'univers et des corps organisés. Palerme. Analyse Nature . 1-224.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Equetus iwamotoi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* ↑ Miller, G.C. i L.P. Woods, 1988. A new species of sciaenid fish, Pareques iwamotoi, from the western Atlantic, with color descriptions of prejuvenile and juvenile Pareques acuminatus and Pareques umbrosus. Bull. Mar. Sci. 43(1):88-92.
* ↑ Ramjohn, D.D. 1999. Checklist of coastal and marine fishes of Trinidad and Tobago. Marine Fishery Analysis Unit, Fisheries Division, Ministry of Agriculture, Land and Marine Resources, Trinitat i Tobago. Fisheries Information Series 8, 151 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Llac Ulungur

El llac Ulungur (en xinès simplificat: 乌伦 古 湖, en pinyin: Ulungur Hu) és un gran llac d'aigua dolça del nord-oest de la Xina, localitzat a la part nord de la Regió Autònoma Uigur de Xinjiang, al comtat de Fuhai. Amb una superfície de 1.035 km², és el catorzè llac per extensió de la Xina. (Anteriorment, el llac tenia una superfície menor, de 827 km² però després del transvasament que es realitza mitjançant un canal artificial des del riu Irtix, la seva superfície ha augmentat.)

## Geografia

El llac Ulungur es troba en una depressió àrida, i és el centre d'una conca endorreica, localitzada just al sud del curs xinès del riu Irtix (anomenat en aquesta regió Ertix He). S'alimenta principalment pel riu Urungu, que arriba des de l'est i que és el seu principal afluent natural, encara que alguns altres rius, molt més petits, també contribueixen a un proveïment intermitent.
El llac Ulungur es divideix en dos llacs més petits: el llac Buluntuo, localitzat més al nord, i amb molt, el més gran, i el llac Jili, al sud.
S'ha finalitzat recentment (començat el 1969 i en servei des de l'any 2000) un canal des de la conca pròxima de l'Irtix, per transferir una part del cabal del riu Irtix al llac. A través d'un canal de 300 km de longitud, són transferits 14,27 m³/, que totalitzen 450 milions de metres cúbics. Es preveu augmentar aquest volum a mil milions de metres cúbics el 2020.

## Turisme

Una gran platja de sorra s'estén al llarg de deu quilòmetres a la riba sud-est del llac, que ha esdevingut un lloc preferit pels turistes, car ofereix l'oportunitat de realitzar diverses activitats aquàtiques, com natació, passejades en bot, canoa, o a motor, etc.
A l'hivern, el llac està completament congelat, i s'hi organitza pesca al gel. L'aigua del llac és força salobre, però tot i així és rica en molts peixos d'aigua dolça, com la perca, el carassius, la tenca, l'ide o el rútil. Hom també troba al llac cloïsses d'aigua dolça.
El 1906, l'expedició liderada pel geòleg rus Vladimir Obrutxei va trobar a l'est del llac la «ciutat d'Èol» («Эоловый город»), un curiós paisatge rocós format per l'acció del vent.

## Referències

* ↑ «Asia Times: China discusses future of Irtysh River» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-10-01. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Fuhai, une oasis dans le désert» (en francès). China Today. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Улюнгур / Энциклопедия Брокгауза и Эфрона» (en rus). [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Эоловый город | Публикации | Вокруг Света» (en rus). [Consulta: 27 novembre 2018].
# Almodis de Barcelona

* Aquest article tracta sobre la filla de Ramon Berenguer III. Si cerqueu altres personatges amb el mateix nom, vegeu «Almodis (desambiguació)».
Almodis de Barcelona, coneguda també com a Almodis de Bas, (1126 - 1164) fou infanta de Barcelona, vescomtessa consort de Bas.

## Família

Última filla de Ramon Berenguer III, comte de Barcelona, i de Dolça de Provença. Es casà el 1147 amb el vescomte de Bas Ponç II de Cervera. D'aquest matrimoni nasqueren:
* Agalbursa de Cervera (1140-1190), casada el 1158 amb Barisó I d'Arborea, jutge d'Arborea
* Hug I de Cervera (1149-1185), vescomte de Bas
* Gaia de Cervera (-1186), casada el 1160 amb Ramon de Torroja
* Ponç III de Cervera (-1195), vescomte regent de Bas, senyor de l'Espluga Sobirana
* Berenguer

## Biografia

Cap al 1131, any de la mort del seu pare, Almodis fou raptada del palau reial de Barcelona, per Ponç II, fill segon de Ponç Hug de Cervera i de Beatriu de Bas. La parella es casà, sense el consentiment del nou comte Ramon Berenguer IV, germà d'Almodis. Ponç es feu fort, de seguida, a la fortalesa de Castellfollit de Riubregós.
El comte acabà perdonant Ponç II i tolerant la seva unió amb Almodis. En retornar a l'amistat, el comte lliurà a Ponç una part dels drets que li corresponien als castells de Cervera i de Castellfollit i fou reconegut com a vescomte de Bas. Assistí a les conquestes de Tortosa (1148), de Lleida (1149) i de Miravet (1153).

## Referències

* ↑ Tresserras Graupera, Jaume. «Almodis de Barcelona i de Provença». geneanet.org. [Consulta: 7 abril 2019].

## Bibliografia

* «Almodis de Barcelona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Enciclopèdia Catalana: Vescomtat de Bas
# Creu de terme de Saladrigues

Creu de terme de Saladrigues és una escultura del municipi de Balsareny (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de pedra formada per un basament quadrat, una columna i una creu. La base de la columna és motllurat amb una gran escòcia; el fust és un prisma quadrat i el capitell rectangular, amb decoracions de tipus clàssic a cada plafó. La creu és de secció quadrada amb acabaments trilobats.
El basament conté inscripcions a tres cares: a una l'escut de Balsareny, a l'altra el nom "Catalunya" i a la darrera les inicials "M S F, 1923".

## Història

Es tracta d'una creu de terme de propietat dels Argensola, propietat de Castellnou de Bages, la finca dels quals aplega terres del terme de Balsareny i de Castellnou.
Com que els propietaris s'anomenen Saladrigues de cognom, la creu és coneguda amb el nom de "La creu de Saladrigues".

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme de Saladrigues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Blohm & Voss BV 141

El Blohm & Voss BV 141 era un avió de reconeixement fabricat pel fabricant alemany Blohm & Voss, que en el moment que es va dissenyar l'aeronau encara tenia el nom de Hamburger Flugzeugbau. Per això el nom original era Ha 141. Es va fer particularment conegut per la seva estructura asimètrica.

## Desenvolupament

El 1937, el ministeri de l'aire alemany, el Reichsluftfahrtministerium (RLM), va publicar una especificació per a un avió de reconeixement d'un sol motor amb característiques visuals òptimes. El contractista preferit va ser Arado amb l'Ar 198, però el prototip va resultar infructuós. El guanyador eventual va ser el Focke-Wulf Fw 189 Uhu; tot i que el seu disseny biplaça amb dos motors no coincidia amb els requisits demanats d'un avió amb un sol motor. Blohm & Voss (Hamburger Flugzeugbau), tot i que no van ser convidats a participar-hi, van presentar, com a iniciativa empresarial, al RLF el seu projecte. Una aeronau asimètrica, el BV 141.

## Disseny

La tripulació anava dins una gòndola al costat de l'estribord que s'assemblava força a la que es trobava a la Fw 189, i allotjava el pilot, l'observador i l'artiller posterior, mentre que el fuselatge del costat de babord conduïa allotjava el motor radial BMW 132N i continuava fins a la cua.
El pla posterior era simètric al principi, però a la versió 141B es va convertir en asimètric per millorar la visibilitat i el camp de tir de l'artiller posterior.

## Ús operacional

Es van produir tres prototips i un lot d'avaluació de cinc BV 141A, recolzats personalment per Ernst Udet, però el 4 d'abril de 1940 el RLM va decidir que estaven dotats poca potència. En el moment en què es van crear un lot de 12 BV 141B amb els motors més poderosos BMW 801, eren massa tard per avaluar-los, ja que RLM ja havia decidir posar el Fw 189 en producció. De fet, la necessitat urgent dels motors BMW 801 per utilitzar-los en els avions de caça Fw 190 va reduir la possibilitat que el BV 141B es produís en quantitat. Els avions produïts es van destinar a una unitat de reconeixement del Front oriental.

## Referències

* 1 2 Rys, Marek «Blohm und Voss BV 141» (en polonès). Nowa Technika Wojskowa [Varsòvia], 2004.
* 1 2 3 4 Warplanes of the Luftwaffe. Londres: Aerospace Pub., 1994. ISBN 1-880588-10-2.
# Agulla de la Mar (Alenyà)

L'Agulla de la Mar, o Agulla Cabdal d'Alenyà, és un canal de drenatge o agulla de la Catalunya Nord que té el seu origen en el terme de Bages de Rosselló, per després discórrer pels de Montescot, Cornellà del Bercol, Alenyà i Elna, fent de límit comunal, Alenyà i Sant Cebrià de Rosselló, entre els quals també fa de termenal, i Sant Nazari de Rosselló, que travessa per tal d'abocar-se en l'Estany de Sant Nazari.
Està situat a la zona central-oriental de la Plana del Rosselló, amb un recorregut de 2,8 km. Es tracta d'un dels canals de drenatge de la plana del Rosselló, que aporta l'aigua a l'estany esmentat.
Es forma entre les partides de les Rotes, a l'est, la Planta, al sud-est, i el Mas Nou, a l'oest, agafa una direcció inicial cap al sud-est, però aviat comença les giragonses que l'adrecen sempre cap a llevant, mentre a poc a poc va inflexionant cap al nord-est. Passa aproximadament un quilòmetre al nord del poble de Bages de Rosselló, on rep l'afluència del Còrrec del Diluvi, entra en el terme de Montescot, on fa la volta èl nord del lloc d'Avalrí´i passa també a un quilòmetre al nord del nucli de Montescot, on rep l'afluència del Còrrec, i, girant cap al nord-est, s'adreça a Cornellà del Bercol. Passa a migdia del poble, ran de cementiri, separant el nucli vell de les urbanitzacions modernes del sud de la població, i s'adreça cap al costat sud-est de la capella del Paradís.
Poc després arriba al límit del terme d'Alenyà, del qual marca tot el límit meridional i sud-oriental (primer amb Elna i després amb Sant Cebrià de Rosselló), alternant els trams cap a l'est i cap al nord-est, aproximant-se gradualment al nucli de població d'Alenyà. Just a migdia de la població passa a ran de l'antiga Mota de Mossellons i de l'església de Santa Maria de Mossellons, del terme comunal d'Elna, que queda al sud de l'Agulla de la Mar. Quan arriba a l'extrem oriental del nucli urbà d'Alenyà, del qual passa a ran, gira del tot cap al nord-est i s'adreça de l'Estany de Sant Nazari, on desemboca.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «3 - Alenyà, 9 - Bages, 48 - Cornellà del Bercol, 55 - Elna i 90 - Montescot». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan. «145 - Sant Cebrià i 157 - Sant Nazari». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Alenyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ L'Agulla Cabdal en el centre de l'ortofotomapa de l'IGN
# Esteve IV

* Per a altres significats, vegeu «Esteve IV d'Hongria».
Esteve IV (Roma, ? – 24 de gener del 817) va ser Papa de Roma del 816 al 817.
Nascut en una família aristocràtica romana, era fill d'un noble anomenat Marinus. També pertanyien a aquesta nissaga els papes Sergi II i Adrià II.
El seu breu pontificat (de tan sols set mesos de durada) es va iniciar ordenant al poble romà que prestés jurament de fidelitat al rei dels francs, Lluís el Pietós; va enviar emissaris a l'emperador per notificar-li l'elecció i per concertar una reunió entre tots dos, segons la comoditat de l'emperador. Amb la invitació de Lluís, Esteve va sortir de Roma l'agost del 816, creuant els Alps acompanyat de Bernat d'Itàlia, rei dels llombards, qui tenia ordre d'acompanyar-lo fins a l'emperador. Al principi d'octubre, el papa i l'emperador es van reunir a Reims, on Lluís es prosternà tres vegades davant d'Esteve. A la missa del diumenge 5 d'octubre del 816, Esteve consagrà i ungí emperador Lluís, col·locant-li una corona que s'afirmava que va pertànyer a Constantí I el Gran. Alhora també coronà la dona de Lluís, Ermengarda d'Hesbaye, tractant-la d'Augusta Aquest fet s'interpreta com un intent per part del Papat d'establir-se un paper en la coronació d'un emperador, cosa que Lluís havia posat en dubte amb l'auto-coronació del 813.
Mentre era amb Lluís, l'emperador va donar al papa Esteve una sèrie de regals, inclòs una finca de terra (molt probablement a Vendeuvre-sur-Barse), per a l'Església romana. També van renovar el pacte entre els papes i els reis dels francs i confirmar els privilegis de l'església de Roma i acceptar l'existència dels recentment creats Estats Pontificis. Després de la coronació i una visita a Ravenna, va tornar a Roma, a la fi de novembre del 816, on va morir el 24 de gener del 817.
En algun moment, Esteve fou canonitzat com a sant de l'Església Catòlica.

## Referències

* ↑ Mann, 1906, p. 111-112.
* ↑ Mann, 1906, p. 112-113.
* ↑ Mann, 1906, p. 113-114.
* ↑ Mann, 1906, p. 114.
* ↑ Duffy 1997: p. 77
* ↑ Mann, 1906, p. 115.
* ↑ Duffy, 1997, p. 78.
* ↑ Mann, 1906, p. 117-118.
* ↑ Mann, 1906, p. 119.
* ↑ Montor, 1867, p. 94.

## Bibliografia

* de Montor, Artaud. The lives and times of the Roman Pontiffs, from St. Peter to Pius IX. Volume 1 (en anglès), 1867.
* Duffy, Eamon. Saints and Sinners: A History of the Popes (en anglès). Yale University Press, 1997.
* Mann, Horace K. The Lives of the Popes in the Early Middle Ages, Vol. II: The Popes During the Carolingian Empire, 795–858 (en anglès), 1906.
* Mann, Horace K. «Pope Stephen (IV) V». A: The Catholic Encyclopedia (en anglès). Nova York: Robert Appleton Company, 1912.
# Llac Union (Michigan)

El llac Union (anglès: Union Lake) és un llac de 188,18 hectàrees (465 acres) per a tots els esports situat al municipi de Commerce del comtat d'Oakland, a l'estat de Michigan dels Estats Units. És el desè més gran i el tercer més profund llac del comtat d'Oakland.
El llac és considerat com un dels principals llacs de pesca de sander de l'estat. El llac té un llançador públic.

## Referències

* ↑ «Mapa del llac Union». Institute for Fisheries Research.
* ↑ «Els millors llacs interiors de Michigan» (en anglès). Game&Fish, 04-10-2010.
# Convent de Sant Francesc de Paula

«Convent de Sant Francesc de Paula» té aquests significats:
* Convent de Sant Francesc de Paula de Campos
* Convent de Sant Francesc de Paula de Granollers, fundat el 1578
* Convent de Sant Francesc de Paula, actual església de Sant Francesc de Paula (Viver), lloc de culte al nucli urbà de Viver, a la comarca de l'Alt Palància
* Convent de Sant Francesc de Paula (Castalla), edifici a la localitat de Castalla (l'Alcoià, País Valencià)
* Convent de Sant Francesc de Paula de Barcelona, recinte conventual dels Mínims al barri de Sant Pere de Barcelona
# Cameron Park (Texas)

Cameron Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 5.961 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cameron Park tenia 5.961 habitants, 1.269 habitatges, i 1.199 famílies. La densitat de població era de 3.835,9 habitants per km².
Dels 1.269 habitatges en un 69% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,8% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 5,5% no eren unitats familiars. En el 4,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43,4% tenia menys de 18 anys, un 13,8% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 13% de 45 a 60 i un 3,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
Entorn del 58,1% de les famílies i el 61,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cameron Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cameron Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Agustí Carol i Foix

Agustí Carol i Foix (Barcelona, 1923 - Ib., 1996) fou un veterinari i polític català. Estudià amb Salvador Riera i Planagumà, i el 1955 es dedicà inicialment a la clínica bovina i s'especialitzà més tard en patologia de la reproducció, a Tolosa de Llenguadoc. E.l 1977 elegit president de l'Acadèmia de Ciències Veterinàries (1977) i el 1980 del Col·legi de Veterinaris de Barcelona. Militant de CDC, del 1980 al 1984 fou conseller d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya, des d'on promogué la investigació i la promoció agràries, creà una xarxa de laboratoris de sanitat ramadera, el primer Centre de Comprovació de rendiments de bestiar porcí i diverses agrupacions de defensa sanitària, i impulsà del cooperativisme agrari. El 1985 fou escollit primer president del Consell de Col·legis Veterinaris de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Agustí Carol i Foix». GEC. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ Roca i Torras, Jaume «Història de la Veterinària catalana. El veterinari avui». Dovella, 13-01-1998, pàg. 29–35. ISSN: 2385-3417.
# Mourão

Mourão és un municipi portuguès, situat al districte d'Évora, a la regió d'Alentejo i a la subregió de l'Alentejo Central. L'any 2004 tenia 3.348 habitants. Limita al nord amb Alandroal, a l'est amb Villanueva del Fresno, al sud-est amb Barrancos, al sud amb Moura i a l'oest amb Reguengos de Monsaraz.

## Població

Població del concelho de Mourão (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2.615 | 2.341 | 3.855 | 5.064 | 5.815 | 3.487 | 3.273 | 3.230 | 3.348 |

## Freguesies

* Granja
* Luz
* Mourão
# Ersange

Ersange (en luxemburguès: erseng; en alemany: Ersingen) és una vila de la comuna de Waldbredimus, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Remich. Està a uns 11,3 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Ersange». [Consulta: 29 setembre 2015].
# Llampuga (desambiguació)

«Llampuga» té aquests significats:
* Llampuga o llampec (Coryphaena hippurus), peix pelàgic
* Llampuga blanca o aladern
* Llampuga o olivereta
* Llampuga pudent, terebint o noguerola
* Llampuga borda o llampúdol bord
# Algorisme ID3

L'algorisme ID3 (acrònim anglès d'Iterative Dichotomiser 3), en l'àmbit de la intel·ligència artificial, és un algorisme inventat per Ross Quinlan l'any 1975 emprat per a generar un arbre de decisió a partir d'un conjunt de dades. ID3 és el precursor de l'algorisme C4.5 i s'utilitza en l'aprenentatge automàtic i el processament de llenguatge natural.

## Propietats

L'algorisme ID3 té la següent seqüència de càlcul :
* Es pren el conjunt inicial de dades $S$ com a node arrel.
* En cada iteracció de l'algorisme, es pren cada atribut no emprat del conjunt de dades i es calcula l'entropia $H(S)$ d'aquest atribut.
* Es divideixen les dades en subconjunts segons l'entropia mínima.
* Es torna a escollir un altre atribut fins que estiguin tots utilitzats.
Avantatges :
* Construeix l'arbre més ràoid i més curt.
* S'empra tot el conjunt de dades per a deduir l'arbre.

## Referències

* ↑ «How does the ID3 algorithm works in Decision Trees» (en anglès). https://www.linkedin.com.+[Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ «A Step by Step ID3 Decision Tree Example - Sefik Ilkin Serengil» (en anglès). Sefik Ilkin Serengil, 20-11-2017.
* ↑ Jazuli, Hafidz. «An Introduction to Decision Tree Learning: ID3 Algorithm» (en anglès). https://medium.com,+12-03-2018.+[Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «ID3 ALGORITHM» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 7 novembre 2018].