OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhoadsia altipinna

Rhoadsia altipinna és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17 cm de llargària total i les femelles 9.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 25 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W., 1911. New fresh-water fishes from western Ecuador. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 63: 493-520.
* ↑ Fowler, H. W., 1911.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Cardoso, A.R. 2003. Subfamily Rhoadsiinae (Characins, tetras). p. 213-214. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Rosa Cabré i Monné

Rosa Cabré i Monné (Reus, 1945) és una historiadora de la literatura catalana.
Va ser professora de literatura catalana a la Universitat de Barcelona i s'ha especialitzat en literatura de finals del segle xix. Ha publicat diversos estudis sobre les obres de Josep Yxart, Xavier Amorós, Joan Perucho o Mercè Rodoreda i, especialment, sobre Baltasar Porcel, de qui és una de les màximes especialistes.
Els estudis sobre Josep Yxart l'han portat a investigar també el positivisme a Catalunya.

## Obres destacades

* Obres completes (1991-97) de Baltasar Porcel
* Obres completes de Josep Yxart (1995)
* Tarragona. Notes de color (1995)
* La descoberta de la gran ciutat: París 1878 (1995)
* Crítica dispersa (1996)
* Baltasar Porcel, de la realitat al mite (1994)
* La Barcelona de Narcís Oller. Realitat i somni de la ciutat (2004)
* Estudis sobre el positivisme a Catalunya (2007)

## Referències

* ↑ «Rosa Cabré i Monné». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. I. Reus: L'Ajuntament, 1991, p. 159.
# Rosa Bonet Ramiro

Rosa Bonet Ramiro (Madrid?, 1963) és una àrbitra de futbol, ja retirada, considerada com la primera àrbitra espanyola.
Seguidora de l'Atlètic de Madrid, als 16 anys va decidir fer-se àrbitra de futbol i aquell mateix any, el 22 d'abril de 1979, va debutar en un partit de futbol, fet que va generar bastanta ressò mediàtica en els mitjans de comunicació de l'època. Tot i les dificultats burocràtiques i prejudicis estamentals, va obtenir el carnet d'àrbitre l'1 de setembre de 1980. Tanmateix, durant les primeres temporades només va poder arbitrar partits infantils i juvenils a causa d'una circular del Comitè Tècnic d'Àrbitres. Aquesta prohibia a les dones arbitrar partits de categoria superior basada en una suposada normativa internacional. Interpel·lada la FIFA per aquest motiu, va declarar que no existia cap normativa semblant i, a més, fomentaven la política de no discriminació. Per això, un cop derogada la circular el 1986, va arbitrar partits de tercera regional aquella mateixa temporada.
L'any següent, a causa d'un accident de moto, va retirar-se de la competició. No obstant, va seguir vinculada amb el món del futbol com a informadora d'àrbitres, monitora en diferents campus de futbol i delegada de Madrid als Campionats d'Espanya de seleccions femenines.

## Referències

* ↑ «El Día Después (09/03/2015): La Primera Árbitro Mujer de España». El Día Después en Movistar+, 16-03-2015. [Consulta: 21 abril 2019].
* 1 2 Benito, Ana de. «Entrevista a Rosa Bonet, primera mujer árbitro española» (en castellà). furiaroja.com, 01-01-2014. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ Rodrigálvarez, Eduardo; Villar Velasco, Andrés «Mujeres en tierra de hombres» (en castellà). El País, 23-09-2014. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Ellas - Árbitras - RTVE.es
# Rubén Toribio Díaz

Rubén Toribio Díaz Rivas (Lima, 17 d'abril de 1952) és un exfutbolista peruà de la dècada de 1970.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1978 i 1982 i a la Copa Amèrica de 1975.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Deportivo Municipal, Universitario de Deportes i Sporting Cristal.

## Referències

* ↑ rsssf: Copa América 1975
* ↑ rsssf: Peru record international footballers
* ↑ International statistics a rsssf
* ↑ Perfil a national-football-teams
# Rudolf Baumbach

Rudolf Baumbach (28 de setembre de 1840 - 21 de setembre de 1905) fou un poeta alemany.
Nascut en Kranichfeld a Turíngia, Alemanya, era fill d'un metge local, va rebre els seus primers ensenyaments escolars al gimnàs de Meiningen, al lloc on el seu pare s'havia traslladat. Després d'estudiar ciències naturals a Leipzig com a membre del cos d'estudiants Alemanys de Turíngia i en diverses altres universitats. Es matricula, independentment de la família, en les universitats privades de diverses ciutats Austríaques, Graz, Brünn i Trieste.
A Trieste agafa el gust popular amb una llegenda Alpina, Zlatorog (1877), i cançons d'un aprenent de periodista, Lieder eines fahrenden Gesellen (1878), els dos varen fer diverses edicions. El seu èxit el decidí per embarcar-se en una carrera literària. El 1885, retornava a Meiningen, on rebia el títol de Hofrat, i va ser nomenat bibliotecari ducal. Va estar a Meiningen durant els vint anys fins a la seva mort el 1905.
Baumbach was a poet of the breezy, vagabond school and wrote, in imitation of his greater compatriot, Joseph Viktor von Scheffel, many excellent drinking songs, among which Die Lindenwirtin ("The Linden Hostess") has endeared him to the German student world. But his real strength lay in narrative verse, especially when he had the opportunity of describing the scenery and life of his native Thuringia. Special mention may be made of Frau Holde (1881), Spielmannslieder (1882), Von der Landstraße (1882), Thüringer Lieder (1891) and his prose, Sommermärchen ("Summer legends", 1881).
De les seves obres destaquen: Die Lindenwirtin (L'hoste de Tell), Frau Holde (1881), Spielmannslieder (1882), Von der Landstraße (1882), Thüringer Lieder (1891) i la seva prosa, Sommermärchen ("Llegendes d'estiu", 1881).

## Referències

* «Rudolf Baumbach». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Richard Pohl

Richard Pohl (Leipzig, 12 de setembre de 1826 - Baden-Baden, 17 de desembre de 1896) va ser un crític musical, escriptor, poeta i compositor alemany. Va ocupar un lloc destacat a la meitat del segle de la guerra dels romàntics, enfrontant-se a Eduard Hanslick i defensant la "Música del futur" (l'estil romàntic progressiu de Franz Liszt i Richard Wagner).
Estudià ciències naturals i filosofia en les Universitats de Göttingen i Leipzig, i després d'haver sigut professor de matemàtiques a Graz passà a Dresden el 1852, on entaulà amistat amb Liszt, que l'aconsellà dedicar-se per complet a la música. Dos anys més tard es traslladà a Weimar, on publicà (1856-60) junt amb Franz Brendel els Anregungen für Kunst und Wissenschaft, ensems que col·laborava activament en la Neue zeitschrift für Musik, de Leipzig, on solia signar amb el pseudònim d'Hoplit. Apassionat de la música Wagneriana, fou un dels més gelosos i conscients intèrprets de les doctrines del mestre, destacant-se ben aviat la seva tasca d'entre l'embalum de llibres a que donà motiu l'aparició de Wagner. El 1864 es retirà a Baden-Baden on dirigí el Badeblatt.
A més d'un gran nombre d'articles, va escriure les obres següents:
* Akustische Briefe für Musiker und Musikfreunde (1853);
* Baireuther Erinnerungen (1877);
* Richard Wagner (1883);
* Richard Wagner, Studien und Kritiken (1883);
* Frannz Liszt (1883);
* Hektor Berlioz, Studien und Erinnerungen (1884);
* Die Höhenzüge der musikalischen Entwichelung (1888).
A més, traduí al alemany les obres literàries completes de Berlioz en quatre volums (1864) i el llibre de l'òpera Samson et Dalila de Saint-Saëns. També se li deuen la comèdia Musikalische Leiden (1856) i una col·lecció de Gedichte (1859). Finalment, Pohl fou un compositor distingit i deixà agradables lieder i balades, un melodrama titulat Die Wallfahrt nach Kevelaar, un fragment per a orquestra de corda, un Nocturn per a piano i violí, un Cor per a veus d'homes, i altres composicions.
La seva primera esposa, Johanna Eyth (morta el 1870), fou una notable arpista.
La seva segona esposa, Louise, publicà una obra titulada Hektor Berlioz, Leben und Werhe (Leipzig, 1900).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 1166. (ISBN 84-239-4545-6)
# Richard Poole

L'inspector de policia Richard Poole és un personatge de la sèrie de suspens i misteri Death in Paradise'. És interpretat per l'actor Ben Miller. En Poole és un brillant detectiu anglès, que odia el sol i la platja, i que no li agrada interectuar amb altres persones.
# Sabrina Jaquet

Sabrina Jaquet (n. 21 juny 1987 a La Chaux-de-Fonds, Suïssa) és una esportista suïssa que competeix en bàdminton en la categoria individual. Jaquet va ser nominada per l'Olímpica Suïssa per participar en el Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 a Londres. Ella es va classificar per als Jocs en arribar als quarts de final del Campionat d'Europa de 2012 a Karlskrona, Suècia.

## Referències

* ↑ «Portrait - Sabrina Jaquet». Arxivat de l'original el 1 d’agost 2012. [Consulta: 19 juny 2012].
* ↑ «London 2012: Sabrina Jaquet von Swiss Olympic selektioniert (German)». Swiss Badminton. [Consulta: 19 juny 2012].
# Ràndia

La ràndia (Randia pseudozosterops) és una espècie d'ocell de la família dels bernièrids (Bernièrids) i única espècie del gènere Randia (Delacour et Berlioz, 1931).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc humid de les muntanyes orientals de Madagascar.

## Referències

* ↑ «Ràndia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Rànquing FIBA

El Rànquing Mundial FIBA és una taula que classifica a totes les seleccions nacionals de bàsquet del món segons les seues actuacions en campionats i partits oficials.

## Mètode

Per a les puntuacions es té en compte
* Participacions en Tornejos Internacionals: S'atorguen 5 punts per als equips participants en Campionats Mundials i Jocs Olímpics, 1 punt per als participants en l'Eurobasket, 0,8 punts per als participants en el Campionat FIBA Amèriques, 0,3 punts per als participants en el Campionat FIBA Àsia, 0,2 punts per als participants en l'AfroBasket i 0,1 punts per als participants en el Campionat FIBA Oceania.
* Resultats de les competicions internacionals: S'atorguen punts depenent de l'acompliment dels països en els diferents tornejos internacionals. Així, s'atorguen 50 punts al guanyador de la medalla d'or, 40 al guanyador de la medalla de plata, 30 al guanyador de la medalla de bronze, 15 al quart lloc, 14 al cinquè, 13 al sisè, i així fins a arribar al lloc 18 a qui se li atorgarà un punt. Els punts són multiplicats pel coeficient del torneig.
* El rànquing es calcula en el marc d'un cicle de 2 Jocs Olímpics (incloent competicions de classificació a nivell de Zona FIBA). Es prenen en compte 2 campionats mundials, 2 tornejos olímpics, 4 tornejos de FIBA Amèriques, 4 AfroBasket, 4 tornejos de FIBA Àsia, 4 Eurobasket i 4 tornejos de FIBA Oceania. Sempre que es juga un nou campionat el campionat més antic d'aqueixa categoria es retira. El Rànquing de la FIBA se torna a calcular.
* En ser calculat en un període de 8 anys el màxim de punts obtinguts per un país americà són 1160 punts, mentre que per a un país europeu serien 1200 punts.

## Classificació

Masculí
Classificació Mundial al 3 d'abril de 2021.
20 primers classificats.
Posició+/-EquipPunts
1= Estats Units765.2
2= Espanya722.4
3= Austràlia690.5
4 12 Eslovènia675.9
5 2 França670.5
6 1 Sèrbia665.9
7 3 Argentina655.3
8 2 Itàlia649.3
9 1 Lituània647.4
10 4 Grècia633.3
11 6 Alemanya597.6
12= República Txeca579.5
13= Polònia563.2
14 5 Rússia534.3
15 4 Brasil532.5
16 1 Turquia487.7
17 3 Veneçuela479.6
18 3 Canadà478.5
19 1 Puerto Rico460.4
20 1 República Dominicana1,000.0
Referències
↑ Sistema de classificació FIBA masculí Arxivat 2016-04-15 a Wayback Machine. FIBA.com, consultat el 20 de juliol de 2014
FIBA WORLD RANKING fiba.basketball :
# Sagitari (astrologia)

* No s'ha de confondre amb Constel·lació del Sagitari.
Sagitari és el novè signe del zodíac, el qual és travessat pel sol entre el 22 de novembre i el 20 de desembre aproximadament i segons l'any. El seu planeta regent és Júpiter, els seus colors són el morat, el lila i el porpra. La pedra amb què s'identifica és bàsicament el jade.
Sagitari és classificat com un signe de l'element foc i de qualitat mutable, i dins del seu arquetip de personalitat cal destacar conceptes com un gran sentit de la justícia, l'interès pels dogmes religiosos i morals i també la recerca metafísica de la coneixença, tot això combinat amb un elevat grau d'innocència i de sinceritat inconscient, així com una certa tendència a la malaptesa i al poc sentit de l'oportunitat, especialment en les seves relacions socials.
Es considera que s'avé molt amb els altres signes de foc (lleó i àries) i també amb els signes d'aire exceptuant, amb matisos, el de gèminis, perquè n'és l'oposat alhora que manté una forta incompatibilitat amb verge i peixos. Aquest quadre de compatibilitats i incompatibilitats no reflecteix un perfil o una lectura individual tal com s'interpreta dins l'astrologia, sinó que reflecteix una orientació general i la referència a la compatibilitat segons el que és dictat per variables com qualitats i elements en el zodíac.

## Referències

* ↑ Firak-Mitz, Phyllis. You're Every Sign!: Using Astrology's Keys to Create Success, Love and Happiness (en anglès). HCI, 2002, p.239. ISBN 1558749632.
* ↑ ALCOBA, María Emilia, AZICRI, Claudia i MOLINA, Cristina: Curso de astrología Tomo I. Kier, Buenos Aires, 2005 ISBN 950-17-4201-6
* ↑ The Diagram Group, The Little Giant Encyclopedia of The Zodiac, p 171, Sterling Publishing Company, New York, 1997
# Sanatori de Battle Creek

El sanatori de Battle Creek situat a Battle Creek, Michigan, Estats Units, fou un complex sanitari basat en els principis defensats per l'Església Adventista del Setè Dia, estretament associada amb John Harvey Kellogg.
El centre va ser adquirit per l'Exèrcit dels EUA durant la Segona Guerra Mundial i va ser transformat en el Percy Jones Army Hospital. El 2003 va ser reconvertit en un complex d'edificis federals anomenat Hart-Dole-Inouye Federal Center.

## Referències

* ↑ State of Michigan (2009). "Battle Creek Sanitarium". Consultat juny 26, 2010.
* ↑ Kellogg, J.H., M.D., Superintendent (1908). Battle Creek Sanitarium System. History, Organisation, Methods. Michigan: Battle Creek. p. 13. Consultat octubre 30, 2009. Full text at Internet Archive (archive.org)
# SIC International

SIC Internacional és un canal de televisió generalista privat, versió internacional de la Sociedade Independente de Comunicação (SIC), que inicià les seves emissions el 17 de setembre de 1997, amb l'objectiu d'arribar a tota la diàspora portuguesa escampada pel món, així com als països de llengua portuguesa. Així doncs, la seva programació és de caràcter generalista, tot i donar més importància als partits de la Súper Lliga. El canal es pot veure per satèl·lit al Canadà, Estats Units, Brasil, Angola, Moçambic, Àfrica del Sud, França, Andorra, Luxemburg, Suïssa i Austràlia.
SIC Internacional neix amb l'objectiu d'apropar la realitat de Portugal als portuguesos escampats pel món des d'un altre punt de vista, ja que fins avui dia, l'únic canal Internacional de Portugal era la televisió pública RTPI (Ràdio i Televisió Portuguesa Internacional). D'aquesta manera SIC omple la seva part de contracte feta amb l'estat portuguès.
En efecte, l'any 1990 el Govern de Cavaco Silva va impulsar un pla de liberalització dels mitjans de comunicació portuguesos, de forma a poder acabar, de certa manera, amb el monopoli fins llavors existent per part de la televisió pública RTP (Ràdio i Televisió Portuguesa).
D'aquest pla va néixer la voluntat de diversificar el panorama televisiu donant llibertat a empreses privades de muntar els seus propis canals de televisió. Deu anys després d'aquest incentiu neix SIC Internacional.

## Vegeu també

* Televisió a Portugal

## Enllaços externs

* SIC International - Lloc web oficial
# Sant Martí de Sales

Sant Martí de Sales és una església del municipi de Sales de Llierca (Garrotxa) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Als documents antics és anomenada Sant Martí de "Cabissono", que sembla el nom que porta el lloc on posteriorment fou bastida l'església.

## Descripció

L'església de sant Martí de Sales representa el nucli central del dispersat poble del mateix nom i està situada a poca distància del poble de Tortellà en direcció a llevant. És un temple d'una sola nau, amb dues capelles rectangulars a cada costat, un transsepte -que no és apreciable des de l'exterior- i un absis semicircular a l'interior. La porta d'ingrés està situada a llevant, presentant carreus molt ben tallats, on hi ha gravades les inicials de Crist i al coronament, hi ha una fornícula amb la imatge del sant. El campanar està situat a migdia; té una torre coronada per un teulat a quatre vessants i obertures als quatre vents.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Sales». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Sant Pere Màrtir de Monistrol de Calders

Sant Pere Màrtir és una petita ermita del segle xviii del terme municipal de Monistrol de Calders (Moianès), al Moianès. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És a la part central del terme municipal, a prop i a ponent de Monistrol de Calders, al caire de l'altiplà de Mussarra, damunt del Pla de la Llandriga i del poble de Monistrol de Calders. Queda al peu del camí de Bellveí i al començament de la Serra de les Abrines, a prop de la masia del Bosc, i molt a prop d'on hi hagué el mas Pujol. Passa per l'ermita el GR 177.
Antigament s'hi celebrava un aplec a començaments d'estiu; la capella és tan petita, que dintre seu no hi cap ni mitja dotzena de persones. La seva devoció al poble de Monistrol estava molt arrelada. S'hi feia el foc per Sant Pere, que guardava de les pedregades. S'hi feien també processons per beneir el terme, l'olivera.

## Descripció

Capella situada dalt d'un serrat, prop del mas del Bosc. De mides molt reduïdes, gairebé és un oratori (3m.x2m), de planta rectangular. Encarada vers l'est. El portal d'entrada és adovellat i rectangular. Té un petit campanar d'espadanya, d'un sol ull, de pedra d'una sola peça, i amb una petita creu de ferro al seu cim.
És coberta a dos aiguavessos, amb el carener perpendicular a la façana, amb lloses. Material constructiu: Pedra local, a la part exterior arrebossada; la part interior enguixada. A l'interior, petit altar amb la imatge de Sant Pere màrtir. Construcció sobre roca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Pere Màrtir de Monistrol de Calders». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Sant Pere Màrtir de Sant Romà d'Abella

Sant Pere Màrtir de Sant Romà d'Abella és una església romànica del poble i antic terme de Sant Romà d'Abella, des del 1870 en el d'Isona i Conca Dellà. Centra un petit raval anomenat les Cases de Sant Pere. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sant Pere Màrtir és al centre del raval situat al sud-est de la població de Sant Romà d'Abella. L'església és de planta d'una sola nau amb absis semicircular, lleugerament ultrapassat. La volta de canó seguit, l'arc presbiteral i la volta de quart d'esfera de l'absis que arrenquen d'una cornisa bisellada, són ultra-semicirculars. A l'exterior, l'absis presenta una finestra central de doble esqueixada i un fris al ràfec de pedres ben tallades formant una decoració de triangles, similar a la que hi ha al campanar de Sant Esteve d'Abella de la Conca. La porta adovellada s'obre a la façana de ponent on també hi trobem el campanar d'espadanya de dues obertures. El tipus d'aparell ens indica que és una construcció iniciada al segle xi i acabada amb l'execució de l'absis i la volta de la nau al segle xii. L'exterior és molt senzill, tot i que l'edifici en si és majestuós, i només cal destacar el fris en triangles que recorre la part superior de l'absis. Hi destaca l'espadanya de dos ulls, de belles proporcions, restituït en la reconstrucció que rehabilità fa uns anys tot l'edifici. Aquesta església era l'escenari d'una processó anual de tota la parròquia, el dia del sant patró (29 d'abril, antigament).

## Referències

* 1 2 «Sant Pere Màrtir de Sant Romà d'Abella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 març 2017].

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Pere Màrtir de Sant Romà d'Abella", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X
* BERTRAN I CUDERS, Jordi. Història d'Isona i la Conca Dellà. Tremp: Garsineu Edicions, 2007 (Estudis, 21). ISBN 978-84-96779-17-4
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8) ISBN 84-85180-25-9.
* PAGÈS, M. i PONS, J. "Isona. Sant Romà d'Abella", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya