OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Direcció del feix

La direcció del feix és una tècnica per canviar la direcció del lòbul principal d'un diagrama de radiació d'un transmissor o receptor d'energia.
En els sistemes de ràdio i radar, la direcció del feix es pot aconseguir canviant els elements de l'antena o canviant les fases relatives dels senyals de RF que condueixen els elements. Darrerament, la direcció del feix està jugant un paper important en la comunicació 5G a causa de la naturalesa quasi òptica de les freqüències 5G.
En acústica, la direcció del feix s'utilitza per dirigir l'àudio dels altaveus a un lloc específic de l'àrea d'escolta. Això es fa canviant la magnitud i la fase de dos o més altaveus instal·lats en una columna on el so combinat s'afegeix i es cancel·la a la posició requerida. Comercialment, aquest tipus de disposició d'altaveus es coneix com line array. Aquesta tècnica ha existit des de fa molts anys, però des de l'aparició de la moderna tecnologia de processament de senyals digitals, ara hi ha molts productes disponibles comercialment al mercat. La direcció del feix i el control de directivitat mitjançant DSP van ser pioners a principis dels anys 90 per Duran Audio, que va llançar una tecnologia anomenada DDC (Digital Directivity Control).
En els sistemes òptics, la direcció del feix es pot aconseguir canviant l'índex de refracció del medi a través del qual es transmet el feix o mitjançant l'ús de miralls, prismes, lents o reixes de difracció giratòries. Alguns exemples d'enfocaments de direcció de feix òptic inclouen cardans mecànics basats en miralls o unitats directores de feix, mecanismes galvanòmetres que giren miralls, prismes Risley, antenes de matriu de fase, òptiques de matriu en fase i sistemes microelectromecànics (MEMS) que utilitzen micromiralls.

## Referències

* ↑ A S, Pradeep; Bidkar, G A; D, Thippesha; Nagaraj; M P M, Spurthi 2020 IEEE International Conference on Distributed Computing, VLSI, Electrical Circuits and Robotics (DISCOVER), 01-10-2020, pàg. 96–99. DOI: 10.1109/DISCOVER50404.2020.9278085.
* ↑ Products, Electronic; Products, Electronic. «Beam steering: one of 5G’s many technologies» (en anglès). https://www.electronicproducts.com/,+04-10-2018.+[Consulta: 13 setembre 2022].
* ↑ «New chip-based beam steering device lays groundwork for smaller, cheaper lidar» (en anglès). https://www.optica.or.+[Consulta: 13 setembre 2022].
# Direcció Nacional de la Policia d'Israel

La Direcció Nacional de la Policía d'Israel, és la seu nacional de la policia israeliana (en hebreu: המטה הארצי של משטרת ישראל) la seva caserna general es troba en la ciutat de Jerusalem.
Durant les dues primeres dècades d'existència de l'Estat d'Israel, la seu central de la policia israeliana es trobava a Tel-Aviv. Quan l'organització va començar a créixer, la necessitat d'un edifici de comandament nou es va fer evident.
Després de la Guerra dels Sis Dies, les Forces de Defensa d'Israel van capturar la totalitat de Jerusalem. Una nova ubicació per a la seu central va ser triada en l'est de Jerusalem, entre la Muntanya Scopus i la part occidental de la ciutat.
L'edifici original, va ser dissenyat durant el període d'ocupació jordana per funcionar com un hospital, després va ser redissenyat per l'arquitecte Dan Eytan i fou inaugurat el 1973, moment en què un segon edifici més gran va ser afegit. L'edifici del Ministeri de Seguretat Pública es va construir més tard, al costat de la caserna de la policia israeliana.

## Enllaços externs

* Policia d'Israel (hebreu) i (anglès)
# Djebel Ichkeul

El Djebel Ichkeul és una muntanya calcària situada a la part sud del llac d'Ichkeul, en la governació de Bizerta, a Tunísia. Es tracta d'una zona de 13 km² amb una vegetació característica, de clima humit mediterrani, on dominen les oliveres i els llentiscs, i amb una flora i fauna molt diversa. És al seu peu, fins a Tinja, on es practica l'activitat ancestral de la pesca al llac. Algunes fonts calentes brollen al peu de la muntanya i en destaquen les d'Aïn Atrous, Aïn Neggrez, Aïn Echffa, Aïn Sbia, Hammam Sidi Abdelkader i Hammam Sidi Ben Abbes. Una llegenda parla que quaranta marabuts protegien la muntanya de l'Ich.
# Djebel Marchana

Djebel Marchana (àrab: جبل مرشانة, Jabal Marxāna) és una muntanya de Tunísia, a la governació de Zaghouan, al nord-est de la ciutat de Zaghouan i del Djebel Zaghouan. Sortint de Zaghouan una carretera puja fins a Oudna i a la dreta es pot veure algun tros de l'aqüeducte de Zaghouan construït després de la sequera del 123 al 128, per ordre de l'emperador Hadrià, el qual surt del Djebel Zaghouan i arriba fins a Cartago travessant la Miliana fins a les cisternes de la Malga, prop de Tunis. Al seu naixement hi havia un temple de Neptú amb estàtues de les deïtats protectores de l'obra. La inclinació era precisa del 0,29%. Fou restaurat al segle X i després al segle xix.
Vegeu també: Temple de les Aigües
# Donori (Abat de Sant Quirze)

Donori (segle XIV) fou abat del monestir Sant Quirze de Colera sense que se'n sàpiga amb precisió les dates, només se sap que ho era el 1356. No se sap pràcticament res més d'aquest abat. Un altre aspecte que es pot comentar d'ell és que en la visita que va fer el cronista Jeroni Pujades al segle xvii afirma que va poder veure la seva làpida sepulcral, que malauradament no s'ha conservat en una visita que va fer al cenobi a finals del segle xvi.

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
# Domegge di Cadore

Domegge di Cadore (vènet Domege de Cador) és un municipi italià, dins de la província de Belluno. L'any 2007 tenia 2.700 habitants. Limita amb els municipis d'Auronzo di Cadore, Calalzo di Cadore, Cimolais (PN), Forni di Sopra (UD), Lorenzago di Cadore, Lozzo di Cadore i Pieve di Cadore.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Lino Paolo Fedon | Llista cívica |
# Domeci, Pelàgia, Àquila i Teodosi de Cesarea

Domeci, Pelàgia, Àquila i Teodosi (Frígia o Palestina, s. IV - Cesarea de Palestina, ca. 362) foren cristians, morts màrtirs durant la persecució de Julià. Són venerats com a sants a tota la cristiandat. Una falsificació històrica tardana, sense fonament, els convertí en naturals de Tarragona. El martirologi romà els celebra el 23 de març.

## Hagiografia

Domeci apareix al Menologi romà d'Orient de Basili II com a màrtir, originari de Frígia i executat durant el regnat de Julià l'Apòstata: "Dometius Christi martyr, tyrannidem exercente Juliano Apostata, fuit e Phrygia oriundus". El Martirologi romà indica, sense citar-ne fonts, que fou martiritzat a Cesarea de Palestina. Ell mateix hauria provocat la seva detenció, en atacar obertament les creences paganes durant un acte de culte als déus. Empresonat, fou torturat i decapitat.
Altres fonts romanes d'Orient esmenten que Domeci fou mort amb altres companys cristians. El martirologi romà cita: Pelàgia, Àquila, Eparqui i Teodòsia, però hi ha dues errades de transcripció de l'original grec, ja que "eparchius" no fa referència a un nom propi, sinó al càrrec d'eparca o governador que tindria Àquila, i el nom de Teodòsia correspon, en realitat, a un home, Teodosi. Per tant, els companys haurien de ser: Pelàgia, Àquila i Teodosi.

## Domeci, Pelàgia, Àquila, Eparqui i Teodòsia de Tarragona

El 1619 es va publicar la falsa crònica atribuïda a l'autor tardoromà Luci Flavi Dextre, escrita uns anys abans pel jesuïta Jerónimo Román de la Higuera; en ella, reescrivia la història de les esglésies hispàniques dels primers segles, amb la intenció de fer-les més antigues i de vincular-les a personalitats santes reals. Sense cap fonament històric ni cap tradició secular al darrere, Higuera va convertir els cinc màrtirs de Cesarea en naturals de Tarragona i màrtirs a la mateixa ciutat. Segons aquesta història, van patir martiri cap al 300, durant les persecucions de Dioclecià.
La història dels sants vinculats a Tarragona té un abast local i mai no ha estat reconeguda per l'Església ni pels historiadors, per la qual cosa els pretesos màrtirs de Tarragona no figuren al santoral ni al Martirologi romà, tot i que algunes obres i santorals espanyols els han recollit. A més, l'aparició tardana de la llegenda va fer que no arrelés en la ciutat, on no ha tingut mai cap devoció popular ni un culte reconegut.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Santi Domezio, Pelagia, Aquila, Eparchio e Teodosia Martiri".
* [ http://books.google.cat/books?id=wvG3UDB3_DwC&pg=PA46&dq=higuera+roman&hl=ca&ei=RoWATb7kNtPo4gbm543lBw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=6&ved=0CEEQ6AEwBQ#v=onepage&q=pelagia&f=false Nicolás Antonio, Gregorio Mayans y Siscar. Censura de historias fabulosas. Valencia: Antonio Bordázar de Artazu, 1742, p. 250.]
# ELA-2

ELA-2, que ve d'Ensemble de Lancement Ariane 2 (del francès per Zona de Llançament Ariane 2), va ser una plataforma de llançament al Centre Spatial Guyanais a la Guaiana Francesa. Va ser utilitzat per Arianespace per tots els 116 llançaments de l'Ariane 4 entre 1988 i 2003. Després de la retirada de l'Ariane 4 en favor de l'Ariane 5, l'ELA-2 va ser desactivat. En el setembre de 2011, la torre de servei mòbil de la plataforma va ser enderrocada utilitzant explosius.

## Vegeu també

* ELA-1
* ELA-3

## Referències

* ↑ Wade, Mark. «Kourou ELA2». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 15 novembre 2008].
* ↑ Wade, Mark. «Kourou». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 15 novembre 2008].
* 1 2 Wade, Mark. «Ariane». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 15 novembre 2008].
* ↑ Zak, Anatoly; Chabot, Alain. «The ELA-2 launch complex in Kourou, French Guiana». Russian Space Web, 25-05-2008. [Consulta: 15 novembre 2008].
* ↑ «The Spaceport's ELA-2 launch facility is dismantled after an illustrious career». Arianespace, 26-09-2011. [Consulta: 28 setembre 2011].
Agència Espacial Europea :
# EL-LE

* Estratègies del crim organitzat
* VI-SO
* IN-SO
* IN-LE i VI-LE
* EL-LE
És el terme amb què la Europol (i per extensió totes les policies europees) denomina aquell tipus d'estratègies o comportaments dels grups criminals que es caracteritzen per dur a terme les seves activitats il·legals de manera silenciosa i sense cridar l'atenció, és a dir: eludint l'actuació de les autoritats policials i judicials (EL-LE). Prové del terme anglès eluding law enforcement. L'estratègia que utilitzen els grups criminals també serveix a l'Europol per classificar-los.

## Notes

* ↑ Avaluació de les amenaces del crim organitzat 2009 Arxivat 2010-10-26 a Wayback Machine., informe anual sobre el crim organitzat a Europa: pp. 39 (anglès).
# Eifel

Eifel és una serralada baixa de muntanyes situada a l'oest d'Alemanya i l'est de Bèlgica.
Eifel forma part del Massís de Renània; una part del nord és ocupada pel Parc nacional d'Eifel (des de 2004).

## Geografia

Eifel limta amb el riu Mosel·la al sud i amb el Rin a l'est. Al nord limita amb Jülich-Zülpicher Börde, a l'oest amb les Ardenes de Bèlgica i Luxemburg.
Hi ha diverses cadenes de muntanyes dins Eifel:
* "Nordeifel" incloent Rur Eifel, "Hohes Venn" i "Kalkeifel".
* Ahrgebirge (turons Ahr) (alemany: Ahrgebirge)
* Al sud d'Ahr hi ha el Hohe Eifel amb el Hohe Acht (747 m) que és el cim més alt d'Eifel.
* A l'oest els turons s'anomenen Schneifel (originàriament Schnee-Eifel o "Eifel" niós) i la regió de, Islek (Aquilania).
* La meitat sud d'Eifel és més baixa amb el riu Kyll i els seus turons s'anomenen Kyllwald.
* Al sud Eifel acaba a Voreifel sobre el Mosel·la.
Als períodes geològics Terciari i Quaternari Eifel era una gran zona amb activitat volcànica. Els peculiars llacs maars són d'origen volcànic. Les darreres erupcions volcàniques en el Laacher See van tenir lloc fa uns 10.000 anys però encara hi ha certa activitat volcànica i per això la regió d'Eifel s'eleva cada any 1-2 mm per any.

## Enllaços externs

* Historical Background: The Eifel District
* Pictures from Hinterhausen near Gerolstein Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Elkins, T.H. (1972). Germany (3rd ed.). London: Chatto & Windus, 1972. ASIN B0011Z9KJA
# Eierland

Eierland (literalment terra d'ous) és la part més septentrional de l'illa de Texel, als Països Baixos.
Fins al segle xiii Eierland formava part de Vlieland, i estava separada de Texel per l'estret de l'Anegat (situat on ara hi ha de Slufter). A finals de segle es formà l'Eierlandse Gat i Eierland restà separada de Vlieland, esdevenint una més de les illes frisones.
Durant el segle xvi l'estret canal entre Texel i Eierland s'anà omplint de sorra, fins a tancar-se totalment, i entre les dues illes aparegué un banc de sorra que només en circumstàncies extremes (marea molt alta, temporals forts) estava sota l'aigua. El 1630 hom construí en aquest banc un dic de sorra (Zanddijk), tot comunicant les dues illes. El 1835, sota l'impuls de Nicolas Joseph De Cock, començaren els treballs per polderitzar l'àrea, on actualment hi ha els poblets de De Cocksdorp, Midden-Eierland i Zuid-Eierland.
En aquest tros de Texel és on tingué lloc la Insurrecció Georgiana de Texel a finals de la Segona Guerra Mundial.
# DuMont Television Network

La DuMont Television Network, també anomenada DuMont Network, DuMont, Du Mont, o de manera incorrecta Dumont era una xarxa de cadenes televisives, rival de la Nacional Broadcasting Company pel primer lloc. La xarxa es va estrenar l'any 1946 als Estats Units sota el paraigües de la societat DuMont Laboratories, fabricant de materials de televisió.
Ràpidament la societat va enfrontar-se als costos prohibitius de la difusió que els reglaments de Federal Comunications Comission. no permetien compensar per creixement. Malgrat una associació amb Paramount Pictures, la societat va haver de tancar el 1956.

## Programació

* Cavalcade of Stars, sèrie d'esquetxos (-1952), esdevingut The Jackie Gleason Show (1952-1955) a l'origen de The Honeymooners
* Life Is Worth Living, emissió religiosa (1952-1956), després per l' ABC.

### Arxius

La majoria de la programació de DuMont ha estat conservada en Kinescopi per Allen B. DuMont, però diverses cintes van ser destruïdes l'any 1958 amb la finalitat de recuperar els diners de la seva composició.
Al començament dels anys 1970, una vasta llibreria de les 20.000 cintes kinescopi que tenia l' ABC, que van decidir que no servia per a res, van omplir tres camions i ho van tirar a l'Upper New York Bay. S'estima que 350 emissions completes haurien sobreviscut avui, sent propietaris d'un d'aquests organismes: UCLA Film and Television Archive a Los Angeles, Paley Center for Media a Nova York, Museum of Broadcast Comunicacions a Xicago, Internet Archive, la Biblioteca del Congrés, TV4U així com dels col·leccionistes privats.

## Afiliats

Estrenada l'any 1946, la xarxa es va enfrontar a nombroses trampes per estendre's. El 1948, la FCC va bloquejar totes les demandes de llicència per noves estacions amb la finalitat d'estudiar els problemes d'interferències i el desenvolupament de la banda UHF. Aquest bloqueig va acabar el juliol de 1952, amb nombroses estacions en la banda UHF, però els fabricants de televisors no van estar obligats a integrar un receptor UHF fins al 1964. Mentrestant, els propietaris de televisors havien de procurar-se un car convertidor.
La majoria de les estacions de DuMont eren sobre la banda UHF, i la xarxa tenia audiències decebedores. El 1954, la xarxa comptava aproximadament amb 200 afiliats.
L'estació principal de la xarxa era WDTV a Pittsburgh (ara KDKA-TV) sobre la banda VHF, el sisè mercat d'importància. Es trobava també els afiliats següents:
* Nova York: WABD (1944-1958, ara WNYW)
* Los Angeles: KTLA (1947-1948), KTSL (1948-1951, ara KCBS-TV), KTTV (1951-1954)
* Xicago: WGN-TV (1948-1956)
* Philadelfia: WFIL-TV (1947-1956, ara WPVI-TV)
* Dallas: KBTV (1949-1955, ara WFAA)
* San Francisco: KPIX-TV (1949-1953)

## Referències

* ↑ Weinstein, David (2004).
# El Farol

El Farol: periódico semanal va ser un periòdic reusenc que va sortir l'any 1869.
Publicat pel sector moderat de la ciutat amb la intenció de resoldre o al menys d'opinar sobre les polèmiques de la premsa de l'època, en un moment de gran agitació política després de la revolució de setembre de 1868. A la primera pàgina del periòdic publiquen, amb el títol "¿Es un artículo?" les seves opinions demanant "sensatez, cordura y liberalismo" i proposant diàleg per arribar a acords polítics. A les pàgines interiors passava revista a les publicacions del moment, La Redención del Pueblo, El Mosquito, El Canta claro i El Enano de la Venta, a les que criticava per les seves declaracions intransigents, en una secció anomenada "Farolazos".
Només se'n coneix un número. La seva intenció era sortir setmanalment, però sembla que no va tenir èxit. El periodista i historiador reusenc Francesc Gras i Elies diu: "Fué un farol que apenas dió luz". L'imprimia al raval de santa Anna, 60 l'impressor Francesc Tosquellas i Zamora, en llengua castellana. Tenia 4 pàgines i 30 cm. Els articles anaven signats amb inicials, W. i K.
El número 1 es conserva a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 36.
* ↑ Diaris de Reus: fons de premsa històrica. Reus: Biblioteca Central Xavier Amorós, 2014, p. 9.

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Dugesia barroisi

Dugesia barroisi és una espècie de triclàdide dugèsid que habita a l'aigua dolça d'Israel.
Aquesta espècie es considera species inquirenda, ja que va ser descrita a partir d'espècimens que no presentaven sistema reproductor. Segons Whitehouse, D. barroisi es podria correspondre a les planaires noires indéterminées (planàries negres indeterminades) que va anomenar Théodore Barrois l'any 1893.

## Morfologia

D. barroisi es va descriure a partir d'un únic espècimen que probablement va morir en ser collit, adpotant una forma contorsionada i fràgil que va fer que l'animal es trenqués quan se'l va intentar estirar per tal de ser inspeccionat. L'espècimen conservat mesurava 6 mm de longitud, tot i que viu probablement feia uns 8 mm.
És probable que els animals vius presentin una forma del cap triangular, amb una aurícula a cada banda, just davant del que seria un coll ben marcat. Tenen dos ulls, situats més o menys a mig camí entre l'extrem anterior del cos i les aurícules, que presenten una distància entre ells similar a les respectives del marge del cap.
Els òrgans sensorials de les aurícules es distingeixen clarament a ull nu com unes àrees allargades de color clar situades exactament sobre els lòbuls laterals del cap.
La boca, en ser un espècimen sense òrgan copulador, és l'única obertura a la superfície ventral. Està situada a 2 mm de l'extrem posterior del cos. Davant la boca hi té la faringe, que fa 1,3 mm de longitud i 0,5 mm d'amplada.
El color de la superfície dorsal de l'animal és marró molt fosc, semblant quasi negre. El color ventral és més pàl·lid.
És molt possible que es tracti d'una espècie força diferent a D. tiberiensis (una altra espècie dubtosa habitant del llac de Tiberíades) per la seva mida, color, i per la forma i prominència dels òrgans sensorials de les aurícules.

## Distribució

L'únic exemplar conegut va ser collit del marge del llac llac de Tiberíades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Whitehouse, R.H. «The planarians of the Lake of Tiberias» (en anglès). Journal and Proceedings of the Asiatic Society of Bengal, 9, 1914, pàg. 459-463, làmina 26.
* ↑ Kenk, R. «Index to the genera and species of the freshwater triclads (Turbellaria) of the world» (en anglès). Smithsonian Contributions to Zoology, 183, 1974.
* ↑ Barrois, T. «Contribution à l'étude de quelques lacs de Syrie» (en francès). Revue Biologique du nord de la France, 6, 1893-1894, pàg. 254.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia bifida

Dugesia bifida és una espècie de triclàdide dugèsid que habita a la conca hidrogràfica de l'alt Tsiribihina, Madagascar. El nom específic, que prové de l'adjectiu llatí bifidus (partit en dues parts), fa referència al peculiar oviducte comú d'aquesta espècie que es divideix en dues branques, cadascuna de les quals s'obre al canal de la bursa independentment.
Es tracta d'una espècie força diferent a la resta d'espècies del mateix gènere. D. bifida presenta un cap amb aurícules lleugerament arrodonides, el recorregut dels oviductes és peculiar, incloent la presència d'una extensió posterior comuna. L'apertura asimètrica dels vasos deferents es dona a aproximadament la meitat de la vesícula seminal. A més a més, D. bifida es caracteritza pel recorregut en posició ventral del conducte ejaculador amb una apertura terminal a la papil·la peniana, unes vesícules espermiductes molt llargues i uns cocoons o ous sense pedicel. Els individus coneguts presenten un complement cromosòmic diploide amb 18 cromosomes.

## Referències

* 1 2 Stocchino, Giacinta Angela; Sluys, Ronald; Manconi, Renata «A new and aberrant species of Dugesia (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae) from Madagascar» (en anglès). Zookeys, 425, 2014, pàg. 71-88. DOI: 10.3897/zookeys.425.7811.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia brigantii

Dugesia brigantii és una espècie de triclàdide dugèsid que habita la Ligúria, Itàlia. La localitat tipus és la Grotta di Bocca Lupara, a les proximitats de Chiappa, província de La Spezia.

## Morfologia
### Morfologia externa

D. brigantii, com totes les espècies de Dugesia, té un cap triangular amb dos ulls. El cos és allargat i aplanat dorsoventralment. Els individus vius no fan més de 15 mm de longitud i 2 mm d'amplada.

### Morfologia interna

La característica principal de la morfologia interna que distingeix D. brigantii de la resta de Dugesia és la presència d'un adenodàctil parenquimàtic fusionat lateralment amb la papil·la peniana.
A D. brigantii els vasos deferents s'obren a la vesícula seminal molt posteriorment, pròxims al diafragma.

## Habitat

Els espècimens a partir dels quals va ser descrita l'espècie eren a l'aigua dolça dins una cova (cova de Bocca Lupara). Es varen trobar convivint amb nombrosos espècimens de Niphargus. D. brigantii no presenta adaptacions a un tipus de vida cavernícola, tal com podria ser la reducció de la mida dels ulls o la manca de pigment. És per això que s'ha proposat que en realitat es tracta d'una espècie epígea que ha envaït recentment la cova de Bocca Lupara.

## Reproducció

D. brigantii es reprodueix exclusivament de manera sexual. Com la resta de Dugesia, és una espècie hermafrodita.

## Referències

* 1 2 3 4 5 de Vries, E. & Benazzi, M., 1983. Dugesia brigantii n.sp., a freshwater planarian found in an Italian cave. Boll. Zool. 50: 263-268.
Espècies de Dugesia :
# Economia d'Antigua i Barbuda

El turisme domina l'economia d'Antigua i Barbuda, produint gairebé 60% del PIB i 40% de les inversions. La disminució de turistes des de l'any 2000 va obligar el govern a transformar el país en un paradís fiscal. La producció agrícola està centrada en l'àmbit domèstic i limitada pel reduït subministrament d'aigua i una disminució de la mà d'obra a causa dels millors salaris en els sectors de turisme i construcció.
És important també la producció agrícola de canya de sucre, cotó i fruites; així com el refinament de petroli i les manufactures tèxtils, de fusteria i de producció de rom. Produeix una mica de cervesa, robes, ciment, artesanias locals i mobles.
La moneda oficial és el Dòlar del Carib Oriental (East Caribean Dollar), amb una paritat fixa de 2,7:1 amb el dòlar americà des de l'any 1976.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2017-09-20. [Consulta: 7 setembre 2018].
# E262 (ruta europea)

La ruta europea E262 és una part de carretera de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Kaunas, Lituània i acaba a Ostrov, Pskov Oblast, Rússia. La secció de Lituània des de Kaunas fins a la frontera amb Letònia, a prop de Zarasai, porta el nom de la A6.
El camí segueix per: Kaunas - Ukmergė - Daugavpils - Rēzekne - Ostrov.

## Referències

* ↑ «International E-road network», 07-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-07. [Consulta: 28 agost 2020].