OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Cordero

La Casa Cordero (Casa de Cordero) o Casa del Maragato és un edifici del centre de Madrid que es troba al començament del carrer Mayor (número 1) junt a la Puerta del Sol. Rep aquest nom pel seu promotor i primer propietari: Santiago Alonso Cordero, maragato d'Astorga (Lleó). Considerada l'obra civil més representativa del Madrid del període central del segle xix, hi va acollir la coneguda fonda de La Vizcaína, que ocupà dues plantes de l'edifici.

## Història

A l'espai on es va aixecar la Casa Cordero es trobava abans el convent de San Felipe el Real. Segons algunes versions, potser llegendàries, Santiago Cordero, promotor de l'edifici, va poder haver adquirit el solar amb el primer premi en la loteria de Nadal, i aquest era l'origen de la seva fortuna. Quan se va inaugurar la casa, dissenyada i construïda per l'arquitecte municipal Juan José Sánchez Pescador en 1842, fou dedicada en la seva majoria a habitatges. Més tard, la primera planta fou ocupada pel Gran Bazar de la Unión que existí fins al 1954; i en la planta baixa va estar des de 1875 el Café Lisboa (abans Café Comercio). En aquest edifici es va instal·lar en 1887 la primera central telefònica comercial de Madrid, per a això es va construir una estructura metàl·lica en la seva coberta, l'anomenat kiosco del telèfon que es va mantenir fins a 1926.
El 13 de setembre de 1974, ETA-V Assemblea va perpetrar el que es coneix com a atemptat del carrer del Correo, en col·locar una potent bomba en la cafeteria Rolando, situada en els baixos d'aquest edifici, i en el qual van morir tretze persones i van resultar ferides unes altres setanta.

## Referències

* 1 2 Peter Besas, (2009),«Historia y anécdotas de las fondas madrileñas», 1.ª Ed. La Librería, ISBN 978-84-9873-032-6. Cap. II
* ↑ Gazpacho: or, Summer months in Spain, William George Clark
* ↑ García Algarra, Javier (2012). "De Gran Vía al Distrito C. El patrimonio arquitectónico de Telefónica". Tesis doctoral, Dpto. Historia del Arte, UNED, 2012, pág. 253-254.

## Vegeu també

* Història de la Puerta del Sol
* Atemptat de la cafeteria Rolando
# Gediz

* «Hermos» redirigeix aquí. Si cerqueu divinitat, vegeu «Hermos (divinitat)».
El riu Gediz (turc: Gediz Nehri o Gediz Çayi) o Hermos (grec antic: Ἕρμος, llatí: Hermos) és el segon riu més important de la conca de la mar Egea d'Anatòlia (Turquia) després del Meandre. Segons la mitologia grega, va prendre el nom d'Hermos, un déu riu fill d'Oceà i Tetis. El seu nom turc deriva del poblet de Gediz, situat a prop del seu naixement al Murat Dagi (2312 metres), a la Província de Kütahya.
Flueix per la Província de Manisa. Passa per la plana que té al sud les muntanyes de Sipilos travessant la ciutat de Manisa (Maghnisa, antiga Magnèsia) i tota la província de Manisa, passant no lluny de les ruïnes de Sardes; desaigua al golf d'Esmirna prop de Menemem, a Maltepe, desembocadura moguda artificialment el 1886 per evitar que els al·luvions no tanquessin el port d'Izmir. La longitud total és d'uns 401 km.
A l'antiguitat, segons Estrabó, les ciutats dels eolis que es van establir a l'Eòlida es trobaven entre el Golf d'Adramítium i les desembocadures del Caïc i l'Hermos. El riu naixia a la comarca de la Dindimene, a prop de Dorilèon, i desembocava a Leuces, entre Focea i Esmirna, però més tard la desembocadura es desplaçà cap al sud.
A la planúria de l'Herm hi va haver una batalla entre el sàtrapa Tisafernes i Agesilau II, rei d'Esparta. Agesilau va vèncer la cavalleria i la infanteria perses. Les seves arenes es diu que portaven or.

## Referències

* ↑ Estrabó, Geografia, XII 1.6.
* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia, III 9.6.
# Salsa Mossona

La salsa Mossona és una salsa salada típica de Formentera feta a base d'ametlles i avellanes i que es menja tradicionalment al Nadal. S'utilitza per a acompanyar peix o carn (típicament el sofrit pagès) o com a companatge per a menjar a l'aperitiu o com a tapa. S'elabora fent una picada amb ametlles, avellanes i pinyons torrats i picats amb una mica de canyella en pols i un fetge de gallina, aquesta es dilueix en una mica de brou de gallina i s'aboca en una cassola al foc, on hi hagi la resta de brou i que s'escalfa remenant fins que espessi.
Cal, però, no confondre aquesta salsa, que és un acompanyament per a la carn o el peix mentre es menja amb la salsa de Nadal, que es fa i es menja gairebé a totes les cases de l'illa.

## Referències

* ↑ «La cuina de Nadal». Vilaweb, 21-12-2010. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Díaz Yubero, Ismael «Sabores de Islas Baleares» ( PDF) (en castellà). Distribución y consumo, 01-03-2009, pàg. 109. ISSN: 1132-0176.

## Enllaços externs

* Salsa Mossona
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Anna Cruz i Lebrato

Anna Cruz i Lebrato (Badalona, 27 d'octubre de 1986) és una jugadora de bàsquet professional catalana. Ocupa la posició d'escorta i va ser internacional absoluta amb la selecció espanyola des del 2009 fins al 2021.
També va militar a les New York Liberty on va debutar el 4 de maig de 2014 contra les Connecticut Sun, en un partit en què va fer dos punts. El 2015, va ser traspassada a Minnesota Lynx, equip amb el qual va aconseguir l'anell de la WNBA. Es tracta de la primera jugadora bàsquet femení catalana, i la segona de nacionalitat espanyola (després d'Amaya Valdemoro) a aconseguir-ho.
A principis de 2021 va abandonar la selecció espanyola de bàsquet femení en el que més tard es va conèixer com un cas de mobbing per part de l'entrenador Lucas Mondelo que la pressionava per qüestions de pes.
És llicenciada en Comunicació Audiovisual i màster en Periodisme esportiu.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Campionat de la WNBA: 2015
* 1 Eurolliga de bàsquet femenina: 2016-17
* 1 Lliga espanyola de bàsquet femenina: 2004-05
* 2 Copa espanyola de bàsquet femenina: 2010-11, 2012-13
* 2 Lliga catalana de bàsquet femenina: 2003-04, 2008-09

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics d'estiu de 2016
* 1 medalla d'argent al Campionat del Món de bàsquet femení: 2014
* 2 medalles de bronze al Campionat del Món de bàsquet femení: 2010, 2018
* 2 medalles d'or al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2017, 2019
* 2 medalles de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2009, 2015

## Referències

* ↑ «Una campeona, a Turquía: Anna Cruz ficha por el Fenerbahçe de Víctor Lapeña» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «(pàg. 28) Bàsquet català, 2002: la irrupció de més cracks». basquetcatala.cat. [Consulta: 16 octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 Ortiz García, Jesús. «Anna Cruz: “Tras jugar en Estados Unidos, la guinda sería una medalla en el Mundial”». avancedeportivo.es. [Consulta: 16 octubre 2015].
* 1 2 Sáez, Faustino «La baloncestista Anna Cruz habla también sobre el exseleccionador Mondelo: “Me hizo la vida imposible”» (en castellà). El País, 12-08-2021 [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «El accidentado pero esperanzador debut de Anna Cruz en l'NBA femenina». Marca.com. [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ Cortés, Francisco J. «WNBA Draft 2015: Loyd Nº1, Cruz traspasada a Minnesota». encancha.com. enCancha.com. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2015. [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ Álvarez, Robert. «Anna Cruz es converteix en campiona de la WNBA». cat.elpais.com. El País. [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ Huguet, José Ignacio. «Anna Cruz, la ‘killer’ que nos quitará el trabajo». mundodeportivo.com. [Consulta: 16 octubre 2015].
* ↑ «Badalona rep les medallistes olímpiques Mireia Belmonte i Anna Cruz». El Periódico, 23-08-2016 [Consulta: 27 agost 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Anna Cruz - Selección Femenina Absoluta
# L'Hostalet del Bou

L'Hostalet del Bou és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual s'orienta a migdia. La casa està situada dalt d'un collet prop del camí ral. Consta de planta baixa i primer pis. La façana presenta un portal adovellat protegit per una teuladeta i al primer pis s'hi obren finestres amb decoracions sinuoses a la llinda. A llevant s'obren dues finestres a la planta i una al primer pis. Al nord hi ha un cos bastit amb totxanes cobert amb fibrociment (uralita) que desmereix molt la fesomia de la casa. A ponent hi ha petits cossos que continuen el vessant i s'adossen als murs de l'edificació antiga. La casa és rodejada per un mur de pedra i amplis espais enjardinats. L'estat de conservació és bo.

## Història

Petita masia situada a prop del camí ral de Vic a Viladrau i del camí de Taradell a Puiglagulla la qual cosa el convertí en lloc de posada pels vianants. Fou una antiga masoveria del Bou d'on prové el nom. La casa sembla que fou construïda vers el segle xviii. Fou restaurada i està ben conservada.

## Referències

* 1 2 «L'Hostal del Bou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Vicent Solá Sanz

Vicent Solá Sanz (Llombai, Ribera Alta, 1954) és un directiu esportiu valencià, vinculat al València Basket Club, del que és president des de juliol de 2009.

## Biografia

Solá ha estat vinculat al València Basket Club des de l'època en què era la secció de basket del València Club de Futbol. Així, Solá va ser delegat de la secció entre 1982 i 1986, any en què el València Club de Futbol descendix a Segona divisió de futbol per primera i única vegada en la seua història, i es deslliga de les seccions esportives per la mala situació econòmica en què el club es trobava. Quan el 1986 la secció de bàsquet del València Club de Futbol esdevé València Basket Club, Solá formaria part de la directiva del primer president, el periodista Antonio Egea.
Vinculat durant quasi trenta anys al club, Solá esdevé el cinqué president del València Basket en juliol de 2009, quan substituïx a Manolo Llorente, qui abandonà el club taronja, precisament, per a recalar al València Club de Futbol com a president.
Un dels primers reptes de Solá com a president fou la d'adaptar-se a una nova situació per al club, marcada per la crisi econòmica que la societat valenciana va patir a finals dels anys 2000 i durant els anys 2010. Així, la presidència de Solá va coincidir amb el canvi de nom del club de Pamesa València a Valencia Basket Club, ja que l'empresa Pamesa Ceràmica, que ha continuat vinculada al club, va deixar en 2009 de ser el principal patrocinador del club de basket.

## Referències

* 1 2 Vicente Solá, nuevo presidente del Pamesa Solá será el nuevo presidente del Pamesa Valencia, club en el qual la empresa Pamesa, dejará de ser el patrocinador principal de la entidad tras veintitrés años. - notícia a Superdeporte del 3 de juliol de 2009 (castellà)
* ↑ El Pamesa ya no es el Pamesa notícia a Levante-EMV del 4 de juliol de 2009 (castellà)
# Casa Consistorial (Areny de Noguera)

La Casa Consistorial és un nucli de població que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
Està situada al voltant d'un antic ajuntament, el qual li ha donat el nom.

## Referències

* ↑ «Casa Consistorial (Areny de Noguera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# GeoGuessr

GeoGuessr és un joc de navegador basat en el descobriment geogràfic dissenyat per l'Anton Wallén, un consultor tecnològic suec, llançat el 9 de maig de 2013. El joc utilitza una ubicació semi-aleatòria de Google Street View pels usuaris que paguen una quota mensual o anual i Mapillary pels que no. El joc consisteix en el fet que els jugadors han d'endevinar la seva ubicació en el món utilitzant solament les pistes que pot trobar mentre explora.

## Referències

* ↑ Keating, Joshua «GeoGuessr: Where in the (Googleable) world are you?». , 21-05-2013 [Consulta: 15 juny 2013]. Arxivat 13 de juny 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-06-13. [Consulta: 29 juny 2020].
* ↑ Isaacson, Betsy «GeoGuessr Uses Google Street View To Take Players On A World Journey». , 10-05-2013 [Consulta: 17 juny 2013].
# Telenovel·la

Una telenovel·la és un gènere televisiu produït originalment en diversos països d'Amèrica Llatina sent El dret de néixer de cubana de Félix B. Caignet la primera telenovel·la, creada a partir d'una radionovel·la cubana del mateix nom.
Consisteix en episodis diaris i consecutius, narrant una història fictícia (encara que pot estar basada en fets reals) d'alt contingut melodramàtic. Pot comparar-se a la novel·la rosa. Si bé són temàticament semblants a les soap operas de la televisió anglosaxona, a diferència d'aquestes, la telenovel·la llatinoamericana tenen un nombre limitat d'episodis, no passant normalment de al voltant de cent o pocs centenars i d'una durada d'aproximadament sis mesos a un any com a màxim. En casos excepcionals la seva durada es pot estendre a dues i fins i tot tres anys, amb l'excepció de les telenovel·les de producció espanyola, en les quals la durada indefinida sí que és l'habitual.

## Referències

* ↑ Valenzuela, José Ignacio. Taller práctico de escritura de telenovela. Ocho clases de teoría y ejercicios (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial México, 2013. ISBN 6071121590.

## Bibliografia

* Roura, Assumpta (1993). Telenovelas, pasiones de mujer. El sexo en el culebrón. Barcelona:.
* Trejo Silva, Marcia (2011). La telenovela mexicana. Orígenes, características, análisis y perspectivas. México:Trillas. ISBN 978-607-17-0914-1
* Verón, Eliseo y Lucrecia Escudero Chauvel (compiladores) (1997). Telenovela, ficción popular y mutaciones culturales. Barcelona: Gedisa.

## Vegeu també

* Sèrie de televisió
* Radionovel·la

## Enllaços externs

* Reportatge de la UNESCO sobre les telenovel·les (en francès).
# Salsa Thermidor

La salsa Thermidor és una preparació culinària en format de salsa que parteix d'una beixamel a la qual es barreja mostassa, rovells d'ou, pebre de Caiena, estragó, cerfull i vi blanc.
És una salsa emprada freqüentment en el napat de plats que contenen com a ingredients peixos (generalment salmó al Salmó Thermidor) i marisc (un exemple es té en la Llagosta Thermidor). En algunes ocasions s'empra com a salsa de gratinar alguns aliments, i es preparen plats com vieires.

## Referències

* ↑ Mademoisella, Rose. 100 Formulas Para Preparar Salsas. Recetas Exquisitas Y Variadas (en castellà). Madrid: Calleja, 1910.
* ↑ Fallon, Steve; Rothschild, Michael. World Food France (en castellà). Lonely Planet, 2000, p. 283.

## Vegeu també

* Termidor
# Antíoc X Èusebes

Antíoc X Èusebes Filopàtor (en grec antic: Ἀντίοχος Εὐσεβής Φιλοπάτωρ, llatí: Antiochus Eusebes Philopator, 'Antíoc el pietós que estima el pare') fou rei selèucida del 94 aC fins aproximadament al 90 aC. Era fill d'Antíoc IX de Cízic i, a la mort del seu pare, assassinat després d'una derrota militar probablement l'any 95 aC, es va proclamar rei a Antioquia. Va derrotar a Seleuc VI Epífanes, que havia derrotat el seu pare. Demetri III l'Inoportú, que dominava Cilícia, va mantenir la guerra, i va associar als seus germans, però Antíoc era l'únic que podia tenir iniciatives militars, i va combatre contra els parts i els nabateus. Es va imposar a Damasc i el 92 aC va donar suport al grup rebel dels jueus aixecats contra Alexandre Janeu.
En general es pensava que va morir després del 92 aC potser el 90 aC, probablement en lluita contra els parts, però Apià l'esmenta lluitant contra Tigranes II d'Armènia el 83 aC, quan aquest va envair Síria. L'any 90 aC ja dominava Antioquia Felip I Filadelf, el que fa pensar que si era viu encara el 83 aC, no va posseir dominis rellevants entre el 90 aC i aquella data. Unes monedes d'un rei selèucida local de nom Seleuc VII Cibiosactes, fan pensar que Antíoc va governar a algun lloc del Líban fins després del 83 aC, i Seleuc VII era el seu fill i successor. Seleuc VII va conservar al poder local fins aproximadament al 64 aC. Va deixar almenys un altre fill de nom Antíoc XIII Asiàtic, que més tard (69 aC) va ser rei sota protecció romana.

## Referències

* ↑ Antiochus X a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 200
| Precedit per: Antíoc IX de Cízic | Imperi Selèucida | Succeït per: Felip I Filadelf Seleuc VII Cibiosactes |
# La Roca de Clavelles

La Roca de Clavelles és una masia de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta baixa, pis i golfes amb coberta a dues vessants. És un dels edificis més representatius de les masies tradicionals de Manlleu. Cal destacar totes les obertures de pedra picada, l'arc de mig punt de l'entrada i la pallissa amb un pilar central de totxo massis i una encavallada de fusta. Havia esta la seu de l'Ajuntament de les Masies de Manlleu i de la Parròquia de Sant Esteve de Vila-setrú.

## Referències

* ↑ «La Roca de Clavelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Vicent Sierra Sanz

Vicent Sierra Sanz (Bétera, 9 de setembre de 1914 - Bétera, 21 de gener de 2006) fou un futbolista valencià de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Es formà al club de la seva ciutat natal, on ingressà amb 16 anys. Cinc anys més tard fou fitxat pel Llevant FC, on hi romangué durant tres temporades. A continuació jugà dues temporades al Burjassot FC, i el 1940, acabada la Guerra, ingressà al València CF. Guanyà la Copa d'Espanya la temporada 1940-41 derrotant el RCD Espanyol a la final, i la lliga la temporada següent. L'any 1942 deixà València per fitxar pel FC Barcelona, club on jugà tres temporades, la primera a gran nivell, i on guanyà una nova lliga la temporada 1944-1945. L'any 1945 fitxà per l'Hèrcules CF, on jugà dues temporades, i el 1947 per l'Orihuela Deportiva, on feu de jugador i d'entrenador. Es va retirar l'any 1949, als 36 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «[Cerqeu 'VICENT SIERRA SANZ.pdf' a Google Entrevista i biografia]». Vicent Partal i Montesinos, 1999. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Ha mort Sierra». Vicent Partal, Vilaweb, 24-01-2006. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Burjassot C.F.: El decano del fútbol valenciano». EL SOTANO DEL FÚTBOL, 03-12-2010. Arxivat de l'original el 2014-10-23. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Ficha de Vicente Sierra». ciberche.net. [Consulta: 1r octubre 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Torneig de les Cinc Nacions 1979

El Torneig de les cinc Nacions de 1979 fou la 50a edició en el format de cinc nacions i la 85a tenint en compte les edicions del Home Nations Championship. Deu partits es van jugar entre el 19 de gener i el 15 de març. Gal·les s'enduria el títol per 21a vegada i segona consecutiva, a més d'aconseguir la Triple Corona al batre a la resta de seleccions britàniques i a Irlanda.

## Participants

| Nació | Estadi | Ciutat | Entrenador |
| Anglaterra | Twickenham | Londres | Peter Colston |
| França | Parc des Princes | París | Jean Desclaux |
| Irlanda | Lansdowne Road | Dublín | Noel Murphy |
| Escòcia | Murrayfield | Edimburg | Nairn McEwan |
| Gal·les | National Stadium | Cardiff | John Dawes |

## Classificació

| Posició | Nació | Partits | Partits | Partits | Partits | Punts | Punts | Punts | Taula de punts |
| Posició | Nació | Jugats | Guanyats | Empatats | Perduts | A Favor | En contra | Diferència | Taula de punts |
| 1 | Gal·les | 4 | 3 | 0 | 1 | 83 | 51 | +32 | 6 |
| 2 | França | 4 | 2 | 1 | 1 | 50 | 46 | +4 | 5 |
| 3 | Irlanda | 4 | 1 | 2 | 1 | 53 | 51 | +2 | 4 |
| 4 | Anglaterra | 4 | 1 | 1 | 2 | 24 | 52 | −28 | 3 |
| 5 | Escòcia | 4 | 0 | 2 | 2 | 48 | 58 | −10 | 2 |

## Results

| Irlanda | 9–9 | França | 20 de gener de 1979 {{{time}}} - Lansdowne Road, Dublín Assistència: 51.000 espectadors Àrbitre: R Quittenton (Anglaterra) |
| Escòcia | 13–19 | Gal·les | 20 de gener de 1979 {{{time}}} - Murrayfield, Edimburg Àrbitre: F Palmade (França) |
| Gal·les | 24–21 | Irlanda | 3 de febrer de 1979 {{{time}}} - National Stadium, Cardiff Àrbitre: A Hosie (Escòcia) |
| Anglaterra | 7–7 | Escòcia | 3 de febrer de 1979 {{{time}}} - Twickenham, Londres Àrbitre: C Norling (Gal·les) |
| França | 14–13 | Gal·les | 17 de febrer de 1979 {{{time}}} - Parc des Princes, París Assistència: 45.259 espectadors Àrbitre: D Burnett (Anglaterra) |
| Irlanda | 12–7 | Anglaterra | 17 de febrer de 1979 {{{time}}} - Lansdowne Road, Dublín Àrbitre: A Hosie (Escòcia) |
| Anglaterra | 7–6 | França | 3 de març de 1979 {{{time}}} - Twickenham, Londres Assistència: 67.800 espectadors Àrbitre: F West (Irlanda) |
| Escòcia | 11–11 | Irlanda | 3 de març de 1979 {{{time}}} - Murrayfield, Edimburg Àrbitre: C Thomas (Gal·les) |
| França | 21–17 | Escòcia | 17 de març de 1979 {{{time}}} - Parc des Princes, París Assistència: 45.000 espectadors Àrbitre: R Quittenton (Anglaterra) |
| Gal·les | 27–3 | Anglaterra | 17 de març de 1979 {{{time}}} - National Stadium, Cardiff Àrbitre: JP Bonnet (França) |

## Referències

* ↑ «Six Nations roll of honour» (en anglès). Londres: British Broadcasting Corporation. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Bronderson, Ian. The Five Nations/Six Nations 1970-2009: A Complete Record (en anglès). Parkbench Publications, 2009. ISBN 9780956272515 [Consulta: 20 juliol 2015].
# Casavieja

Casavieja és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2008 |
| 1569 | 1679 | 1581 | 1482 | 1657 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].