OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Toquí de corona negra

El toquí de corona negra o toquí de capell negre (Arremon abeillei) és un ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Descripció

Ocell amb una conspícua màscara negra i corona separats per una amplia franja blanca. La gola i el centre de les parts inferiors són blanques vorejades de gris als costats del ventre i els flancs. Tots dos sexes tenen el bec negre. Hi ha dos grups diferenciats. Els ocells de l'oest de l'Equador i la major part del nord-oest del Perú (abellei) tenen el dors gris, mentre que la població que habita la conca del riu Marañon del nord del Perú i l'extrem sud de l'Equador el dors (nigriceps) és de color oliva. Els ocells d'esquena grisa són semblants als mascles del toquí de collar (Pipilo ocai), però la franja del pit és més estreta, la de la cara no arriba més enllà de la part davantera de l'ull i la cua no és blanca. No presenta dimorfisme sexual.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos secs subtropicals o tropicals i els boscos humits de les terres baixes de l'Equador i Perú fins a 1800 msnm els contraforts dels Andes.

## Etimologia

«Arremon» deriva del grec antic “arrhemon”, “arrhemonos” que significa “silenciós”, “sense parla”. L'epítet «abeillei» és en honor del Dr. Grégoire Abeillé (mort el 1848), metge, ornitòleg i col·leccionista francès.

## Taxonomia

La majoria d'autoritats taxonòmiques reconeixen dues subespècies:
* A. a. abeillei (Lesson, 1844) sud-oest d'Equador i nord-oest dePerú.
* A. a. nigriceps (Taczanowski, 1880) centre nord de Perú.
Tanmateix, d'altres consideren que la població del Perú central (nigriceps) és una espècie diferent:
* Arremon nigriceps - toquí del Marañón.

## Referències

* ↑ «Toquí de corona negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ «Master Lists – Multilingual Version - IOC World Bird List v14.1» (en anglès americà). IOC. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «Black-capped Sparrow» (en anglès). eBird. [Consulta: 2 març 2024].
* 1 2 «Gorrión de Gorro Negro (Arremon abeillei)» (en castellà). Aves de Perú, 23-02-2024. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ Schulenberg, Thomas S.; Jaramillo, Alvaro «Black-capped Sparrow (Arremon abeillei), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.blcspa2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Sparrows – IOC World Bird List v13.2g» (en anglès americà). IOC, 2023. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «2023 Citation & Downloadable Checklist» (en anglès). Clements Checklist. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «H&M4 Checklist family by family - The Trust for Avian Systematics» (en anglès). H&M4 Checklist. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «Arremon abeillei» (en anglès americà). ITIS. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ «Toquí del Marañón». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
# Tour de Bright

El Tour de Bright és un cursa ciclista per etapes que es disputa anualment als voltants de Bright, a l'estat australià de Victòria.

## Palmarès masculí

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2004 | Peter McDonald | Joshua Wall | Matthew Lloyd |
| 2005 | Domenic Gatto | Andrew Naylor | Mark O'Brien |
| 2006 | William Ford | Lachlan Norris | Jack Alexander |
| 2007 | Richie Porte | Tim Walker | Evan Oliphant |
| 2008 | Peter McDonald | Nathan Haas | Joseph Lewis |
| 2009 | Andrew Roe | Daniel Braunsteins | Patrick Shaw |
| 2010 | Joseph Lewis | Lachlan Norris | Adam Phelan |
| 2011 | Adam Semple | Alexander Morgan | Benjamin Dyball |
| 2012 | Matthew Clark | Jason Spencer | Stuart Smith |
| 2013 | Matthew Clark | Robert Power | Jack Haig |
| 2014 | Oscar Stevenson | Matthew Clark | Brendan Canty |
| 2015 | Benjamin Dyball | Lucas Hamilton | Brendan Canty |
| 2016 | Chris Harper | Benjamin Dyball | Mathew Ross |
| 2017 | no disputat | no disputat | no disputat |
| 2018 | Jesse Featonby | Alexander Evans | Michael Potter |
| 2019 | Riley Fleming | Lionel Mawditt | Jesse Featonby |
| 2020 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 |
| 2021 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 |
| 2022 | Timothy Roe | Tasman Nankervis | William Cooper |
| 2023 | Lucas Plapp | Oliver Stenning | Jack Aitken |

## Palmarès femení

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2000 | Katie Mactier | Fjelda Lee | Geraldine Denham |
| 2004 | Amy Gillett-Safe | Jennifer Manefield | Caitlin Fraser |
| 2006 | Tory Thomas | Peta Mullens | Sophie Perez |
| 2007 | Sharon Laws | Carlee Taylor | Jennifer Manefield |
| 2008 | Vicky Whitelaw | Shara Gillow | Lisa Jacobs |
| 2009 | Vicky Whitelaw | Bronwyn Ryan | Lisa Jacobs |
| 2010 | Vicky Whitelaw | Taryn Heather | Bridie O'Donnell |
| 2013 | Miranda Griffiths | Felicity Wardlaw | Samantha De Riter |
| 2015 | Kate Perry | Lucy Kennedy | Carlee Taylor |
| 2016 | Lucy Kennedy | Lisen Hockings | Kate Perry |
| 2017 | no disputat | no disputat | no disputat |
| 2018 | Emily Roper | Justine Barrow | Michaela Parsons |
| 2019 | Sarah Gigante | Emily Herfoss | Kate Perry |
| 2020 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 |
| 2021 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 | No disputat per la pandèmia de la COVID-19 |
| 2022 | Georgie Howe | Justine Barrow | Matilda Raynolds |
| 2023 | Sarah Gigante | Kathryn Mcinerney | Justine Barrow |

## Enllaços externs

* Web oficial de la cursa (anglès)
* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats femení a cyclebase.nl
# Torno a casa de la meva filla

Torno a casa de la meva filla (títol original en francès, Un tour chez ma fille) és una pel·lícula de comèdia francesa dirigida per Éric Lavaine estrenada el 2021. És la seqüela de la pel·lícula de 2016 Torno a casa de la meva mare. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Josiane Balasko: Jacqueline Mazerin
* Mathilde Seigner: Carole Mazerin
* Jérôme Commandeur: Alain Bordier
* Philippe Lefebvre: Nicolas Mazerin
* Didier Flamand: Jean Laborde
* Jean-François Cayrey: Lech
* Line Renaud: Mamoune
* Sophie Le Tellier: Sylvie
* Sébastien Castro: el terapeuta
* Jean-Michel Lahmi: el director general
* José Paul: el president
* Alexandra Lamy (veu): Stéphanie Mazerin

## Referències

* ↑ «Torno a casa de la meva filla». FilminCAT. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ https://www.allocine.fr/article/fichearticle_gen_carticle=18698857.html
* ↑ «Torno a casa de la meva filla». Goita què fan, ara!. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Un tour chez ma fille a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Torno a casa de la meva filla a Goita què fan, ara!
# Timàrquides

* No s'ha de confondre amb Timàquides.
Timàrquides (en llatí Timarchides, en grec antic Τιμαρχίδης) fou un escultor grec nascut a Atenes. Era fill de Policles el Jove, també escultor, i germà de Timocles d'Atenes. Hi ha confusió en la seva genealogia segons les fonts, i alguns autors el fan fill de Policles el Vell.
Plini el Vell diu que va ser l'autor d'una estàtua d'Apol·lo tocant la lira, que es trobava al temple que el déu tenia al conjunt d'edificis que formaven el Pòrtic d'Octàvia. Va col·laborar també en altres obres juntament amb seu pare Policles i el seu germà Timocles, però el text original presenta dubtes. Pausànias diu que amb Policles va fer una estàtua d'Asclepi que es trobava a Elateia, i amb Timocles una estàtua d'Atena. Va treballar principalment el marbre, però potser també altres materials. La seva època es pot situar a la segona meitat del segle ii aC, i a la primera meitat del I aC.

## Referències

* ↑ Timarchides and Timocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1134
# Torrent de na Joanota

El torrent de na Joanota és un petit torrent que recorre el terme municipal de Llucmajor, Mallorca, de nord a sud. Neix en terres de l'antiga possessió de Ferrutxelles, actualment Son Marió, amb aigües del torrent de Ferrutxelles i altres petits cursos d'aigua. Travessa el nucli urbà de Llucmajor pel seu costat de ponent, passant pel barri de na Joanota, del qual n'ha pres el nom. Aquesta part té una longitud d'uns 1 800 m, després té un tram prou indefinit per a, finalment, vessar les seves aigües en el torrent d'Alfàbia.

## Referències

* ↑ Font, B. Mapa del terme municipal de Llucmajor, 2000.
# Torrent de les Vinyes (Sant Quirze Safaja)

El torrent de les Vinyes és un torrent del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector de ponent del terme, i dins d'ell, al sud-oest. Es forma a llevant del Collet dels Termes i al sud-est del Collet de les Vinyes, en el Rost de les Pinasses. Des d'aquest lloc davalla cap al nord, decantant-se progressivament cap a llevant, i segueix paral·lelament pel sud-est la Serra de les Vinyes per sota de la Solella de les Vinyes. Ja a la part final del recorregut, passa pel Sot de la Font del Boix, on hi ha el Revolt dels Dotze Apòstols de l'antic traçat de l'actual carretera C-59. Poc després, travessa l'actual carretera C-59, i s'aboca en el torrent de la Font del Boix.

## Enllaços externs

* El torrent de les Vinyes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torrent de ses Coves del Rei

El torrent de ses Coves del Rei és un torrent de la Marina de Santanyí, després de recórrer 4 km, desemboca a la cala de sa Font de n'Alís, formant un estany d'aigües salabroses. Té com a afluent per l'esquerra el torrent d'en Tomàs, que fa part del Catàleg de béns patrimonials del municipi de Santanyí. Presenta un tret característic de la hidrografia de Mallorca, l'escorrentia esporàdica alimentada bàsicament a partir dels desguàs superficial, el que implica que rere les pluges el corrent queda interromput. Gran part de la seva conca, de 9.8 km² i la seva desembocadura formen part del Parc Natural de Mondragó.

## Referències

* ↑ «Estany de Sa Font de n'Alís i Torrent d'en Tomàs». A: Catàleg de béns patrimonials del municipi de Santany, s.d..
* ↑ «Coves del Rei, Torrent de Ses». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 186. ISBN 84-8661702-2.
# Trànsit web

El trànsit web és la quantitat de dades enviades i rebudes pels visitants d'un lloc web, la qual és una gran proporció del trànsit d'Internet. El trànsit web ve determinat pel nombre de visitants i de les pàgines que aquests visiten.

## Mesurament

El trànsit web es mesura per veure i analitzar la popularitat de llocs web i pàgines individuals o seccions sense que aquests siguin en un portal.
El trànsit web pot ser analitzat veient les estadístiques trobades al fitxer del servidor de la pàgina, el qual genera automàticament una llista de totes les pàgines vistes.
Una petició de fitxer és generada quan qualsevol fitxer és vist. La pàgina, per si mateixa, és considerada un fitxer, però les imatges també són fitxers; per tant, una pàgina amb cinc imatges pot generar 6 peticions de fitxers (les 5 imatges i la pàgina). Una vista de pàgina és generada quan un visitant sol·licita qualsevol pàgina del lloc. El visitant sempre generarà almenys una vista de pàgina (portada), però en pot generar moltes més.
També existeixen aplicacions externes que prenen registre dels llocs web inserint una metaetiqueta (petit codi HTML) a cada pàgina del lloc.
El trànsit web també és mesurat de vegades per un packet sniffing i també lliura mostres aleatòries de trànsit i informació externa sobre tot l'ús que té la pàgina a Internet.

### Criteris de mesurament

* Nombre de visitants
* Mitjana de pàgines vistes per un usuari (una mitjana alta indica que els usuaris exploren constantment la pàgina, potser perquè la troben útil, o en cas contrari pot indicar inhabilitat del lloc o que el públic troba la informació fàcil)
* Mitjana de temps d'un usuari al lloc
* Mitjana de durada de la pàgina (per quant temps és vista)
* Classes dominants (nivells d'adreces IP requerida per obrir pàgina web i contingut)
* Hora pic (el major temps de popularitat de la pàgina pot mostrar-se quan es fan campanyes promocionals)
* Pàgines més sol·licitades (més populars)
* Portades més sol·licitades (és la primera pàgina del lloc, la que més atreu els visitants)
Llocs web com Alexa Internet generen estadístiques de trànsit i rànquings basats en la gent que accedeix a les pàgines web usant la barra Alexa. La dificultat rau en el fet que no mira tot el trànsit que té la web. Els llocs importants generalment usen els serveis d'empreses com Nielsen Netratings, però els seus reportatges només estan disponibles amb subscripció prèvia.

## Controlar el trànsit web

La quantitat de trànsit en un lloc web serveix per mesurar la seva popularitat. Analitzant les estadístiques de visitants és possible saber què està bé i què s'ha de millorar. També és possible augmentar (o en alguns casos disminuir) la popularitat del lloc i la quantitat de gent que el visita.

## Vegeu també

* Analítica web
* Internet
* Lloc web

## Referències

* ↑ «Trànsit web». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 17 juliol 2017].
# Trasibul d'Elis

Trasibul d'Elis (en grec antic Θρασύβουλος Thrasiboulos) va ser un endeví de la família dels iàmides fill d'Eneas que va viure al segle iii aC.
A mitjans del segle iii aC col·laborava amb els mantineus. En una de les batalles contra el rei espartà Agis IV va anunciar als de Mantinea la seva victòria, i va sortir a lluitar amb els soldats.
Els mantineus li van dedicar una estàtua que Pausànias va descriure. Se'l representava amb un gos sacrificat als seus peus, partit en dos trossos i deixant veure el fetge, i un llangardaix que s'enfilava cap a la seva espatlla dreta. Alguns autors creuen que aquesta representació respon a un desig de Trasibul de combinar el mètode endevinatori dels harúspex interpretant les entranyes, amb el que practicava la tribu dels Galeots de Sicília, que endevinaven el futur a partir dels moviments dels llangardaixos. Si aquesta opinió és certa, Trasibul hauria estat un innovador, ja que l'endevinació grega utilitzava l'estudi de les entranyes dels cabrits, les ovelles i els vedells. Els endevins de Xipre hi havien afegit també els porcs. Trasibul seria el primer que va observar les entranyes d'un gos.
Però diversos testimonis expliquen que un gos partit en dues meitats era utilitzat a Grècia no per a l'endevinació, sinó com un ritual de purificació de l'exèrcit. Aquest ritual, d'origen indoeuropeu, l'utilitzaven els exèrcits macedoni i beoci. L'estàtua de Trasibul que els mantineus li havien dedicat a Olímpia, representaria l'endevinació del futur mitjançant l'observació dels moviments del llangardaix i els rituals de purificació màgica d l'exèrcit a l'inici d'una campanya militar.
Plutarc anomena Trasibul com un dels assassins d'Aristònim tirà d'Elis. Pausànias també diu que va ser donant d'una estàtua del rei Pirros, cosa que sembla poc probable.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 303-304. ISBN 8481641618.
# Tractat de Karlowitz

El Tractat de Karlowitz o Karlovci fou un acord de pau signat el 26 de gener de 1699 a la ciutat de Sremski Karlovci (serbi: Сремски Карловци, croat: Srijemski Karlovci, alemany: Karlowitz o Carlowitz, turc: Karlofça, hongarès: Karlóca), a l'actual Sèrbia (província de Voivodina) que va posar fi a la Gran Guerra Turca o Guerra Austrootomana de 1683-1697 en la qual els otomans van ser finalment derrotats.
A finals d'octubre de 1698 es va iniciar a la ciutat l'anomenat Congrés de Karlowitz per posar fi a la guerra entre l'Imperi Otomà i les potències de la Sagrada Lliga (els Habsburg, Polònia, Venècia, i Rússia); els principals negociadors foren Rami Mehmed Efendi i Alexandre Mavrocordato pels otomans i el canceller Kinky i Paget pels Habsburg. Fou la primera vegada que es va fer servir una taula rodona en la política internacional. Els acords van formar el tractat que es va signar el 26 de gener de 1699. El Principat de Transsilvània va passar a Àustria però els turcs van conservar el punt estratègic de Temesvár, el rerepaís de Belgrad i posicions a Croàcia i Eslavònia; a Polònia li va haver d'abandonar Podòlia i la fortalesa de Kamaniče que no s'havia rendit i Polònia va renunciar a les seves reclamacions a Moldàvia; entre Turquia i Rússia no es va produir cap acord però el 1701 es va signar a Istanbul una treva de dos anys; Venècia va adquirir la Morea otomana i va conservar Dalmàcia.
El tractat va suposar el principi de la decadència otomana i va fer emergir als Habsburg com a potència dominant a l'Europa central. A les negociacions es va utilitzar per primer cop una taula rodona; una tenda amb quatre portes permetia entrar als negociadors cap dels quals volia donar preferència als altres. Actualment hi ha una capella rodona al mateix lloc.

## Referències

* ↑ Davies, Brian. Empire and Military Revolution in Eastern Europe (en anglès). A&C Black, 2011, p. 5. ISBN 1441162380.
* ↑ Gábor, Ágoston. «Treaty of Karlowitz». A: Encyclopedia of the Ottoman Empire (en anglès). Infobase Publishing, 2010, p. 309–310. ISBN 978-0816-06259-1.
* ↑ Davies, Brian. Empire and Military Revolution in Eastern Europe (en anglès). A&C Black, 2011, p. 5. ISBN 1441162380.
* ↑ Houtsma, Martijn Theodoor. E.J. Brill's First Encyclopaedia of Islam, 1913-1936 (en anglès). Brill, 1987, p.576. ISBN 9004082654.
* ↑ Gábor Ágoston. «Treaty of Karlowitz». A: Encyclopedia of the Ottoman Empire. Infobase Publishing, 2010, p. 309–10. ISBN 978-0816-06259-1.

## Bibliografia

* Bideleux, Robert., Jeffries, Ian., A History of Eastern Europe: Crisis and Change, Routledge, New York, 1998 ISBN 0-415-16111-8

## Enllaços externs

* Encyclopædia Britannica - Treaty of Karlowitz
# Tractat de Hàdiatx

El tractat de Hàdiatx (en polonès: Ugoda hadziacka), va ser un tractat signat el 16 de setembre de 1658, a Hàdiatx (Hadziacz, Hadiacz, Гадяч) entre la Confederació de Polònia i Lituània representats per S. Bieniewski i K. Jewłaszewski, i els cosacs representats per l'ataman Ivan Vihovski i el starxinà (sztarszna, els majors) Iuri Nemiritx, arquitecte del tractat, i Pavlò Tetèria. Es determina l'ascens dels cosacs i rutens en una posició d'igualtat amb els polonesos i lituàns a la Unió de Polònia-Lituània, transformant en realitat la Confederació de Polònia i Lituània en una Mancomunitat de Polònia, Lituània i Rutènia (en polonès: Rzeczpospolita Trojga Narodów, «Mancomunitat de Tres Nacions»).

## Referències

* ↑ Subtelny, 2000, p. 144.

## Bibliografia

* Subtelny, Orest. University of Toronto Press. Ukraine History (en anglès), 2000. ISBN 0-8020-8390-0.
# Tractat de Kiel

El Tractat de Kiel va ser un acord internacional entre Suècia i el Regne de Dinamarca-Noruega signat el 14 de gener de 1814 a la ciutat Alemanya de Kiel.
En favor d'aquest tractat el regne de Dinamarca, perdedor de les Guerres Napoleòniques, va cedir Noruega al regne de Suècia a canvi dels territoris suecs de la Pomerània. Val a dir que el tractat signat a Kiel mai va entrar en vigor. La sobirania de Pomerània va passar a Prússia quan Noruega declarà la independència, adoptant la seva pròpia constitució i escollint així al príncep Cristià VIII de Dinamarca com a nou sobirà. Després d'una breu guerra entre Suècia i Noruega, la Convenció de Moss va acabar amb aquesta malentesa. El Tractat de Kiel en essència no incloïa les anteriors possessions noruegues de Groenlàndia, Islàndia i les illes Fèroe, que varen romandre sota control danès.

## Els Regnats Unificats de Suècia i Noruega

En sentir notícies sobre el tractat, el príncep del regne danonoruec Cristià Frederic, virrei de Noruega, va promoure un moviment independentista eminentment noruec. La intenció subjacent a la idea d'aquest nou moviment era la reunificació de Noruega amb Dinamarca. El moviment va tenir èxit degut al suport clandestí de la corona Danesa i al desig d'independència de la població noruega.
El 10 d'abril de 1814 va reunir-se una assemblea nacional a Eidsvoll amb l'objectiu de redactar una constitució pel país. Finalment Noruega va declarar la seva independència el 17 de maig de 1814, escollint a Christian Frederik com a nou rei. Després de la guerra amb Suècia, Christian va ser derrocat i substituït per Carles XIII de Suècia, creant-se la unió entre Suècia i Noruega.

## Vegeu també

* Història de Noruega
* Unió entre Suècia i Noruega

## Fonts
### Referències

* ↑ Schäfer (2002), p. 137
* ↑ Dörr (2004), p. 103

### Bibliografia

* Dörr, Oliver. Kompendium völkerrechtlicher Rechtsprechung (en alemany). Mohr Siebeck, 2004. ISBN 3-16-148311-1.
* Schäfer, Anton. Zeittafel der Rechtsgeschichte. Von den Anfängen über Rom bis 1919. Mit Schwerpunkt Österreich und zeitgenössischen Bezügen (en alemany). 3a edició. Edition Europa Verlag, 2002. ISBN 3-9500616-8-1.
# Toxicodendron diversilobum

* Per a altres significats, vegeu «Bàlsam».
El roure verinós pacífic o Toxicodendron diversilobum, és una espècie de planta pertanyent a la família Anacardiaceae que creix a la costa occidental d'Amèrica del nord i que destaca per la seva capacitat de causar granellada i increïble pruija. Està estretament emparentat amb el roure verinós atlàntic.

## Taxonomia

El Toxicodendron diversilobum va ser descrit per (John Torrey i Rosteix Gray) Edward Lee Greene i publicat a Leaflets of Botanical Observation and Criticism 1(9): 119, l'any 1905.

### Etimologia

Toxicodendron: nom genèric que deriva de les paraules gregues: τοξικός (toxikos), que significa "verí", i δένδρον (dendron), que significa "arbre".
diversilobum: epítet llatí que significa "amb lòbuls de diverses formes".

### Sinonímia

* Rhus diversiloba Torr. & A.Gray
* Toxicodendron radicans subsp. diversilobum (Torr. & A. Gray)

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les anacardiáceas

## Referències

* ↑ «Tropicos - Name - Toxicodendron diversilobum (Torr. & A. Gray) Greene».
* ↑ Gledhill, D. The Names of Plants. 4. Cambridge University Press, 2008, p. 382. ISBN 978-0-521-86645-3.
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets».
* ↑ «Toxicodendron diversilobum (Torr. & A.Gray) Greene — The Plant List».

## Bibliografia

* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., O.S.D.A. Database of the O.S.D.A., Beltsville.
* Hickman, J. C. 1993. Jepson Man.: Higher Pl. Qualif. i–xvii, 1–1400. University of Califòrnia Press, Berkeley.
* Munz, P. A. 1974. Fl. S. Qualif. 1–1086. University of Califòrnia Press, Berkeley.

## Bibliografia addicional

* Mohan, J. E., et al. “Biomass and toxicity responses of poison ivy (Toxicodendron radicans) to elevated atmospheric CO2.” (2006). PNAS. Volume 103, no 24, pgs 9086-9089.
* Billets, S., Corbett, M. D. “Characterization of poison oak urushiol.” (1975). Journal of Pharmaceutical Sciences. Volume 64, issue 10, pgs 1715–1718.
* Hogan, C. M. “Toxicodendron diversilobum: Western poison-oak.” (2008). Global Twitcher.
* Billets, S., et al. “New GLC analysis of urushiol congeners in different plant parts of poison ivy, Toxicodendron radicans.” (1978). JPS. Volume 67, issue 4, pgs 483–485.

## Enllaços externs

* American Academy of Dermatology - Poison Oak info
* Western Poison-Oak Photo Gallery
* Poison Oak/Poison Ivy Information Center
# Tinocor ventre-rogenc

El tinocor ventre-rogenc (Attagis gayi) és una espècie d'ocell de la família dels tinocòrids (Thinocoridae) que habita l'altiplà andí a Equador, sud del Perú, oest de Bolívia i Xile i oest de l'Argentina fins a l'Estret de Magallanes.