OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaida

Vaida és una entitat de població (estonià: alevik) de la parròquia de Rae, comtat de Harju, al nord d'Estònia. Es troba a uns 21 km (13 mi) al sud-est de la capital del país, Tallinn, amb la qual connecta per la carretera Tallinn-Tartu (E263). Segons el cens de 2010, tenia 990 habitants.
Vaida va ser esmentada per primera vegada l'any 1241 al llibre de cens danès. A la dècada del 1630 es ba establir a la zona el casal Vaida (Wait) es va establir a la dècada de 1630 i va durar pràcticament tres segles. L'edifici principal de planta única de principis del segle XIX va ser cremat durant la Revolució de 1905. El 1911, l'estonià Jaan Saar va construir un nou edifici principal de fusta, però aquest també es va incendiar el 1945. De l'antiga casa pairal, només se'n conserva actualement el parc.
A l'època soviètica s'hi va establir un sovkhoz i actualment hi ha una escola de primària, una biblioteca i una oficina de correus.

## Referències

* ↑ «Rahvastik» (en estonià). Rae vald. Arxivat de l'original el 20 July 2011. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ «Vaida poolmõis» (en estonià). Estonian Manors Portal. [Consulta: 26 maig 2011].

## Enllaços externs

* Associació del barri de Vaida (en estonià)
# Uttenweiler

Uttenweiler és un municipi situat en el districte de Biberach, a l'estat federat de Baden-Wurtemberg (Alemanya), amb una població a la fi de 2016 d'uns 3.516 habitants .
El municipi està situat a l'est de l'estat, a la regió de Tubinga. Està situat sobre la serra Jura de Suabia, al sud del riu Danubi i a l'oest del riu Iller —un afluent de l'anterior—, que de frontera amb l'estat de Baviera.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Biberach. Consultat el 30 de juny de 2018
# Vamale

El vamale és una llengua austronèsica, un dels dialectes de la regió de Voh-Koné del nord de Nova Caledònia, als llogarets de Teganpaïk, Tiouandé i Oué hava.

## Referències

* ↑ Fitxa del Haveke a Ethnologue

## Enllaços externs

* Entrada a Ethnologue
* Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, eds. (2017). Vamale Glottolog 3.0. Jena, Germany: Max Planck Institute for the Science of Human History.
# Valča

Valča és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2022 tenia 1.773 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2022. [Consulta: 11 juny 2022].
# Unitat perifèrica de Messènia

La unitat perifèrica de Messènia (en grec Νομός Μεσσηνίας) és una unitat perifèrica de Grècia. Per a la història de la regió del mateix nom, vegeu Messènia. Correspon a l'antiga prefectura de Messènia.
# Unitat perifèrica de Pel·la

La unitat perifèrica de Pel·la (en grec: Νομός Πέλλας) és una unitat perifèrica de Macedònia (Grècia) amb 2506 km² i al tomb dels 200.000 habitants. La capital és Edessa. Correspon a l'antiga prefectura de Pel·la.

## Vegeu també

* Prefectures de Grècia
* Unitats perifèriques de Grècia
# Unitat perifèrica de Larisa

La unitat perifèrica de Larisa (en grec: Νομός Λάρισας) és una unitat perifèrica de Grècia. La capital és Larisa. Correspon a l'antiga prefectura de Larisa.

## Municipis

| Municipi | codi YPES | Capital | Codi postal | Prefix telefònic |
| Hàgia | 3301 | | 400 03 | 24940-2 |
| Ampelonas | 3303 | | 404 00 | 24920-31 |
| Antikhàsia | 3304 | Kranea | 400 01 | 24930-51 |
| Armenio | 3305 | | 415 00 | 2410-7 |
| Elassona | 3309 | | 402 00 | 24930-2 |
| Enippeas | 3310 | Megalo Evydrio | 403 00 | 24910-71 |
| Evrimenes | 3311 | Stomio | 400 07 | 24950-91 |
| Farsala | 3331 | | 403 00 | 24910-2 |
| Giannouli | 3307 | | 415 00 | 2410-59 |
| Gonnoi | 3308 | | 400 04 | 24950-31 |
| Kato Olimpos | 3313 | Pyrgetos | 400 07 | 24950-4 |
| Kileler | 3314 | | 415 00 | 2410-73 |
| Koilada | 3315 | | 415 00 | 2410-81 |
| Krannonas | 3316 | Agioi Anargyroi | 415 00 | 2410-75 |
| Lakereia | 3317 | Dimitra | 400 03 | 24940-71 |
| Larisa | 3318 | | 410 à 414 | 2410 - 2 à 6 |
| Livadi | 3319 | | 400 02 | 24930-41 |
| Makrikhori | 3320 | | 400 06 | 24950-2 |
| Melivoia | 3321 | Sotiritsa | 400 03 | 24940-51 |
| Narthaki | 3322 | | 403 00 | 24910-93 |
| Nessonas | 3323 | Sykourio | 400 06 | 24950-51 |
| Nikaia | 3324 | | 415 00 | 2410-9 |
| Olimpos | 3325 | Kallithea | 402 00 | 24930-61 |
| Platikampos | 3326 | | 400 09 | 2410-54 and 97 |
| Polidamantas | 3327 | Vamvakou | 403 00 | 24910-9 |
| Potamia | 3328 | Vlachogiannio | 401 00 | 24920-91 |
| Sarantaporo | 3329 | | 402 00 | 24930-93 |
| Tirnavos | 3330 | | 401 00 | 24920-2 |
| Ambelàkia | 3302 | | 400 04 | 24950-93 |
| Karia | 3312 | | 402 00 | 24920-91 |
| Tsaritsani | | | | |
| Verdikousa | 3306 | | 400 05 | 24920-81 |
# Unitat perifèrica de Ròdope

La unitat perifèrica de Ròdope està dins de la Perifèria de Macedònia Oriental i Tràcia, al nord-est de Grècia. Correspon a l'antiga prefectura de Ròdope.

## Vegeu també

* Unitats perifèriques de Grècia.
# Van Cortlandt Park

El Van Cortlandt Park és un gran espai verd situat al borough del Bronx, a New York. La seva superfície de 4,6 km² en fa el segon parc més gran de la ciutat, no darrere Central Park, sinó darrere el Pelham Bay Park, també situat al Bronx, i el Flushing Meadows Park. És administrat, a com d'altres espais verds de la ciutat pel New York City Department of Parks and Recreation.
El parc ha estat anomenat així en memòria de Stephanus Van Cortlandt, que va ser el primer batlle de New York d'haver nascut en territori americà, al final del segle xvii. La família Van Cortlandt era també molt influent durant el període de colonització portat pels anglesos i els holandesos. L'edifici més vell del Bronx, el Van Cortlandt House Museum està situat al parc. El parc comprèn el camp de golf més antic dels Estats Units: data de 1895. El parc, obert el 1888, va ser en gran part condicionat en aquesta època, però certes zones van ser deixades en el seu estat natural. Als anys 1930, la creació del Henry Hudson Parkway i de la Mosholu Parkway va canviar l'aspecte del parc, ara recorregut per aquests eixos de carretera importants, dels quals la construcció va requerir la disposició d'un aiguamoll. Als anys 1970, la crisi financera de New York va contribuir a la ruïna del parc. Tanmateix, a partir dels anys 1990, van ser concedits fons que van permetre d'efectuar-ne la restauració.

## Enllaços externs

* Descripció del parc pel New York City Department of Parks and Recreation Arxivat 2010-02-12 a Wayback Machine.
# Vändåtberget

Vändåtberget és una des de 1989 una reserva natural en Örnsköldsvik al comtat de Västernorrland en Suècia que ocupa una superfície de 3,45 km².
El bosc primari de Vändåt és un hàbitat per l'escarabat Pytho kolwensis que està en perill d'extinció, de l'gènere Pytho i la família Pythidae. També és un hàbitat d'un escarabat de banyes llargs, Nothorhina muricata.
L'origen del nom "Vändåt" és desconegut.

## Referències

* ↑ Katarina Eckerberg: Urskogen på Vändåtberget : en naturinventering med tonvikt på beskrivning av skogstillstånd och inventeringsmetodik”, Länsstyrelsen i Västernorrlands län 1981 (0280-1140 ; 1981:6) (suec)
* ↑ Thomas Birkö (+Fredrik Forsgren): Örnsköldsviks naturguide Örnsköldsviks kommun, Sverige 2000, ISBN 91-972328-6-6 (suec)
* ↑ L. Söderström: ”Inventering av mossor i tio sumpskogar i Västernorrlands län Botanisk Institutt, Trondheims Universitet, Norge 1992 (suec)
* ↑ Pekka Bader, Gunnar Holmgren Bildande av Vändåtbergets naturreservat (utvidgning) Länsstyrelsen i Västernorrlands län (2015) beslut diarienummer 511-2250-15 (suec)
# Hyperolius cystocandicans

Hyperolius cystocandicans és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Kenya.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Bibliografia

* Schiøtz, A., Howell, K. &Lötters, S. 2004. Hyperolius cystocandicans. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Província de Caserta

La Província de Caserta és una província que forma part de la regió de Campània dins Itàlia. La seva capital és Caserta.
Té una àrea de 2.651,35 km², i una població total de 924.414 hab. (2016). Hi ha 104 municipis a la província.

## Història

Antigament tot el territori de la província formava part de la Terra di Lavoro, a la vegada que també, una subdivisió històrica del Regne de Nàpols i el Regne de les Dues Sicílies. La Terra di Lavoro a Itàlia també va sobreviure al període pre-republicà com una província, amb capital a Caserta, però amb el temps va ser objecte de diversos canvis territorials.
El 1863 es va vendre fora de la província un tros de la part superior de la vall del Volturno, juntament amb la de Molise (coincidint llavors amb la província de Campobasso), el territori de la província d'Isernia, a tota la Vall de Caudina el lloc va ser dividit entre la recent formada província de Benevent i d'Avellino.
Benito Mussolini el 1927, arran d'una qüestió personal amb algun Casertà, va decidir dissoldre la província de Terra di Lavoro. L'àrea de Gaeta, fondi i Formia va anar a la província de Roma i la de Cassino i Sora amb l'alta vall del Liri va anar a la recentment creada de Frosinone, la vall del Volturno es va dividir entre els de Benevento i Campobasso i la resta, inclosa la ciutat de Caserta, va anar a Nàpols. L'àrea de Gaeta i Formio Ponziane i després es va passar el 1934 a la nova província Littoria, (Província de Llatina des de 1946).
El 1945 es va establir l'actual província de Caserta, molt menys extensa que la històrica regió de la Terra di Lavoro: es va crear per la recuperació a la Província de Nàpols (amb l'excepcció del Agro Nolano,de la petita part Aversa i de la zona del Agro Acerra) i els municipis de la Vall del Volturno anteriorment es van sumar a les províncies de Benevento i Campobasso. La Cassina romangué a la província de Frosinone, l'àrea de Gaeta i Formio i Illes Ponziane a la Llatina: per tant, aquests territoris, encara que cultural i arrels històriques profundament campanes, van ser part del Lazio.

## Municipis

| Ciutat | Població (hab.) | Superfície (km²) |
| Caserta | 79.137 | 53,91 km² |
| Aversa | 52.365 | 8,73 km² |
| Marcianise | 43.139 | 30 km² |
| Maddaloni | 39.157 | 36,53 km² |
| Santa Maria Capua Vetere | 33.713 | 15,76 km² |
| Mondragone | 26.558 | 54 km² |
| Castel Volturno | 23.179 | 72.23 km² |
| Sessa Aurunca | 22.860 | 163 km² |
| Casal di Principe | 20.746 | 23 km² |
| Teano | 12.536 | 89,43 km² |
| Alife | 7.638 | 64,32 km² |
| Pietravairano | 2.965 | 33,49 km² |

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Plana oficial (italià)
# Wahagnies

Wahagnies és un municipi francès al departament del Nord (regió dels Alts de França). L'any 2006 tenia 2.606 habitants. Limita al nord amb Phalempin, al nord-est amb La Neuville, a l'est amb Thumeries, al sud amb Ostricourt, al sud-oest amb Oignies i a l'oest amb Libercourt.
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.242 | 2.504 | 3.190 | 2.911 | 2.674 | 2.689 | 2.606 |
| Des de 1962: Població sense dobles comptes |||||||
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pascal Dujardin | PS |
| 2008- | Jean-Marie Ruant | PS |
# Pont de la Frau

El pont de la Frau, o pont de l'Afrau, és un aqüeducte de Lladurs (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

El pont creua la profunda rasa de Cirera, al sud del terme municipal. L'indret és emboscat i només s'hi pot accedir a peu o en BTT. Per anar-hi cal prendre el trencall asfaltat que hi ha al km. 2,5 de la carretera LV-4241-b (de Solsona a Sant Llorenç) (42° 00′ 51″ N, 1° 30′ 46″ E﻿ / ﻿42.014267°N,1.512846°E﻿ / 42.014267; 1.512846). Està indicat. Als 600 metres, passada la masia de la Ribereta, s'ha de deixar el vehicle i continuar a peu. El camí, ben fressat, baixa al peu de la rasa i la ressegueix fins a arribar al pont. Hi ha 1 km. de distància.

## Descripció

Pont de la Frau, destacat aqüeducte, avui en desús. Està format per 6 grans i altes arcades, dues d'aquestes són de punt rodó i la resta són d'arc apuntat i un xic més reduïts.

## Història

A l'antiga conducció d'aigües des de la Mare de la Font (de la qual resta un Pont, el pont dels Frares) obra probablement del tombant del segle xiii-XIV. El nivell de l'aigua no era suficient i la instal·lació s'havia fet vella. El bisbe Lassala donà les aigües de la Font de Lladurs, que li pertanyia, i s'inicià aleshores (entre el 1776 i 1779) una obra admirable, a base de canals de pedra i els corresponents aqüeductes, entre els quals es destaca el de la Frau. Anomenat així pel lloc on està situat, consta de 6 arcades; la central d'uns 35 metres d'alçada i uns 14 metres de llum, tot fet amb pedra picada i d'1,60 m d'ample al cim. Per fer aquestes obres l'ajuntament rebia préstecs particulars.

## Referències

* 1 2 «Pont de la Frau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].
# Puig de Camporrells

El Puig de Camporrells és una muntanya de 2.664,1 m d'altitud situada al massís del Carlit, concretament al límit entre l'Alta Cerdanya i el Capcir, i a prop del límit amb el Donasà (País de Foix, Occitània) al nord.
Està situat a l'extrem oest del terme comunal de Formiguera, a prop del límit. És al nord del Puig Peric, al nord-est del Puig de la Portella Gran i al sud-est del Puig de l'Home Mort, damunt i a ponent dels Estanys de Camporrells, al cap de vall on neix la Lladura.
És un indret de pas freqüent de les excursions de la zona, especialment les que tenen com a destí el Puig Peric.

## Referències

* ↑ El Puig de Camporrells en els ortofotomapes de l'IGN
# Consell intergubernamental de països exportadors de coure

El Consell Intergubernamental de Països Exportadors de Coure (CIPEC) fou fundat l'any 1967 a Lusaka per iniciativa de Xile, primer exportador mundial de coure, i que agrupa a Perú, Zaire i Zàmbia. El seu objectiu era coordinar les polí­tiques dels països membres amb la finalitat d'optimitzar els ingressos provinents de l'explotació del coure. L'any 1975, es van unir al CIPEC altres quatre països: Austràlia, Indonèsia, Papua Nova Guinea i Iugoslavia; no obstant, va ser dissolt l'any 1988.
En total, el CIPEC representava al voltant del 30% del mercat mundial de coure i més del 50% de les reserves mundials conegudes. L'intent dels seus membres d'aconseguir un increment dels preus va fracassar, especialment durant la crisi de 1975-1976. Aquesta situació va portar un canvi de política per part de Chile ja que va posar fi a l'organització. Diversos experts estimen que el poder de mercat del CIPEC era insignificant, doncs la demanda residual que va enfrontar era molt elàstica (molt major en comparació amb l'Organització de Països Exportadors de Petroli, per exemple). La incapacitat per a reduir la producció durant el perí­ode de funcionament del CIPEC sembla validar la hipòtesi.
# Vabé

Vabé és una beguda aperitiva de la categoria de vins dolços naturals. D'origen nord-català, pertany ara al grup comercial francès Pernod Ricard.
Inventat el 1948, és fabricat amb els varietats moscatell, garnatxa, macabeu i malvasia de la denominació ribesaltes. Els mosts d'aquestes son fermentades, mesclades amb alcohol, i envellides durant a mínim tres anys. El producte final té un color vermellós i un 16% d’alcohol, i es begut fresc, entre 10 i 12 graus Celsius.
El seu eslògan tradicional era un joc de paraules entre el francès i el català: Qui boit Vabé va bien ("Qui beu Vabé va bé").

## Referències

* ↑ «Vabé». Pernod Ricard. [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ Morvan, Hervé (c. 1957). Qui boit Vabé va bien, cartell, 149 x 111 cm. Mirar en-línia.
# Veïnat del Regàs

El Veïnat del Regàs és una entitat de població del municipi de Riudellots de la Selva, a la comarca catalana de la Selva. En el cens de 2022 tenia 53 habitants.

## Referències

* ↑ «Veïnat del Regàs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «171501 Riudellots de la Selva». Institut d’Estadística de Catalunya. [Consulta: 26 novembre 2023].
# Veïns (pel·lícula)

Veïns (títol original: Neighbors) és una comèdia satírica estatunidenca dirigida per John G. Avildsen el 1981.
És l'última pel·lícula de l'actor John Belushi. Hi interpreta un burgès estricte i « tancat » i s'hi retroba amb Dan Aykroyd per una tercera i última vegada. Ha estat doblada al català.

## Argument

Earl Keese (John Belushi) és un tipus normal, una mica grassonet, a punt d'entrar en la mitjana edat. Porta una vida raonablement agradable amb la seva família a la seva casa dels afores... fins que la casa del costat és adquirida per una parella veritablement rara, Vic (Donen Aykroyd) i Ramona (Cathy Moriaty), que aconsegueixen tornar boig Earl ràpidament. L'excèntric comportament d'ell i els descarats intents d'ella per seduir-lo el deixen bocabadat. En resum, la tranquil·la vida d'Earl es posa potes enlaire de la nit al dia.

## Repartiment

* John Belushi: Earl Keese
* Dan Aykroyd: Vic
* Cathy Moriarty: Ramona
* Kathryn Walker: Enid Keese
* Lauren-Marie Taylor: Elaine Keese
* Tim Kazurinsky: Pa Greavy
* Tino Insana: Perry Greavy
* Igors Gavon: Chic
* Dru-Ann Chuckram: La dona de Chic
* P.L. Brown: Policía 1
* Henry Judd Baker: Policía 2
* Sherman Lloyd: Capità dels bombers
* Bert Krittel: Bomber 2
* J.B. Friend: Bomber 3
* Bernie Friedman: Bomber 4
* Edward Kotkin: Bomber 5
* Michael Manoogian: Bomber 6
* Dale Two Eagle: el Sr. Thundersky

## Referències

* ↑ «Neighbors (1981)». Box Office Mojo. Internet Movie Database. [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ esadir.cat. Veïns. esadir.cat.
* ↑ «Neighbors». The New York Times.
Viccionari
# Valenton

Valenton és un municipi francès, situat al departament de Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó de Villeneuve-Saint-Georges i del districte de Créteil. I des del 2016, de la divisió Grand-Orly Seine Bièvre de la Metròpoli del Gran París.
# Valentino Orsini

Valentino Orsini (Pisa, 19 de gener de 1927 – Cerveteri, 26 de gener de 2001) va ser un director de cinema italià.

## Biografia

Després de diferents incursions en diferents facetes artístiques (va ser escultor, escenògraf i crític de cinema) a la seva ciutat natal, en 1954 Valentino Orsini va dirigir al costat dels Paolo i Vittorio Taviani (nascuts tots dos a les ciutat de San Miniato) el documental San Miniato: luglio 1944. Després d'altres documentals, la majoria amb els germans Taviani, va realitzar les seves primeres pel·lícules de ficció en 1962 i en 1963, totes dues amb els dos germans. Després d'altres documentals, Orsini va dirigir la seva primera pel·lícula de ficció I dannati della terra va arribar en 1969. A pesar que la seva filmografia de ficció (al contrari que la de documentals) va ser escassa, Orsini és considerat pel seu paper en la renovació del cinema d'Itàlia en els seixanta i setanta, afrontant temes com les lluites pageses a Sicília, el divorci, els països subdesenvolupats. En les seves últimes pel·lícules el seu compromís civil va estar menys present.
Durant diversos anys, va ser el professor de direcció de cinema a l'Escola Nacional de Cinema, Centre Sperimentale di Cinematografia a Roma, Itàlia. Entre els seus alumnes figuren Gabriele Muccino, Francesca Archibugi, Fausto Brizzi, Salvatore Mereu, Giuseppe Petitto o Paolo Franchi.

## Filmografia

* Un uomo da bruciare, codirigida amb Paolo i Vittorio Taviani (1962)
* I fuorilegge del matrimonio, codirigida amb Paolo i Vittorio Taviani (1963)
* I dannati della Terra (1969)
* Corbari (1970)
* L'amante dell'Orsa Maggiore (1971)
* Uomini e no (1980)
* Figlio mio, infinitamente caro... (1985)
* Icam 300 giorni (1986)

## Referències

* ↑ Encyclopedia Traccani, Valentino Orsini

## Enllaços externs

* «Archivio Nazionale Cinema di Impresa: Icam 300 giorni». Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Valentino Degani

Valentino Degani (Badia Polesine, 14 de febrer de 1905 - Bollate, 6 de novembre de 1974) fou un futbolista italià, que jugava de porter, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Bona part de la seva carrera esportiva la va fer a l'Inter de Milà (1924-1925 i 1928-1938), amb qui guanyà la lliga italiana el 1929-1930, però també jugà a l'AC Treviso (1925-1926) i l'ASD La Biellese (1938-1940).
El 1928 va ser seleccionat per disputar els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on l'equip italià guanyà la medalla de bronze en la competició de futbol, però no jugà cap partit.

## Referències

* ↑ Valentino Degani a Enciclopediadelcalcio.it
* ↑ V.Degani a olympic.org
# Vicent Spiteri i Galiano

Vicent Spiteri i Galiano (Alacant, 11 de desembre de 1917 - Alacant, 8 de novembre de 2018) va ser un director d'orquestra valencià.
Es formà al Real Conservatorio de Madrid i després a l'Accademia Musicale Chigiana de Siena, a Itàlia, com a deixeble de Paul van Kempen. El 1941 entrà com a flautista en la Banda Municipal de Madrid, i el 1945 ho feu en l'Orquesta Nacional de España, formacions on es mantingué fins al 1958. Aquest any succeí el mestre Arbós al capdavant de l'Orquesta Sinfónica de Madrid, que dirigí fins al 1978 i amb la qual estrenà a Alacant diversos premis “Òscar Esplà”, com ara la Simfonia Streicher d'Arnold Kemps i el Psalmus Tertius de Jacqueline Fortyn. Dirigí orquestres espanyoles com la Bbanda Primitiva de Liria, la banda de música civil més antiga d'Espanya, i també diverses orquestres estrangeres, com l'Orquestra Simfònica de Londres, la de la RAI de Milà, l'Orquestra de Filadèlfia, la Nacional de Rio de Janeiro i la Nacional de Buenos Aires. Del 1966 al 1988, que es jubilà, fou catedràtic de conjunt vocal i instrumental del Conservatori de Madrid.

## Referències

* 1 2 3 «Vicent Spiteri i Galiano». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Directors titulars que han estat al front de la Banda Primitiva des de la seua fundació». Banda Primitiva de Llíria. [Consulta: 27 octubre 2019].
# Vigili

* No s'ha de confondre amb Virgili.
Vigili és el nom dels següents personatges:
* Vigili de Trento o Vigili Tridentí, bisbe de Trento
* Vigili I, Papa el 29 de març de 537.
* Vigili d'Àfrica, escriptor cristià sobre l'Apocalipsi
* Vigili el Diaca, religiós grec
* Vigili de Thapse, bisbe de Thapsus
* Vigili de Brèscia, bisbe de Brèscia
* Vigili d'Agde, bisbe que va signar les actes d'un concili a Agde
Viccionari
# Varètja

Varètja (francès: Barèges) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 286 | 332 | 279 | 282 | 257 | 258 | 240 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Claude Crampe | |
| 2008- | Emmanuel Corret | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Vilanòva de Besièrs

Vilanòva de Besièrs (en francès Villeneuve-lès-Béziers) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Monuments

* Església de Saint-Etienne.

## Enllaços externs

* Villeneuve-lès-Béziers al Web de l'Insee Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Villa Vicentina

Villa Vicentina (friülà Vile Visintine) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 1.403 habitants. Limita amb els municipis d'Aquileia, Cervignano del Friuli, Fiumicello, Ruda i Terzo d'Aquileia.
Fins al 1466 el poble es deia Camarcio, quan canvià de nom després d'establir-s'hi una família noble d'origen vicentina al marc de la defensa contra l'Imperi Otomà.

## Administració

Llista de batlles :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Mario Romolo Pischedda | Llista cívica |