OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Esteve (Centelles)

Ca l'Esteve és un habitatge a la vila de Centelles (Osona) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa de dimensions mitjanes, de planta baixa i dos pisos, coberta amb teulada a doble vessant amb aiguavés a la façana principal. L'element més remarcable està situat a la façana principal i és un portal rodó dovellat amb pedra molt erosionada però que conserva encara un escudet a la dovella central datat del 1565. A sobre hi ha tres finestres, també de pedra treballada i ampits. Una reforma posterior ha modificat l'edifici en dos cossos, un més elevat acabat amb una eixida.
La població o vila de Centelles comptava només amb 34 famílies l'any 1515, però el segle xvi fou el segle d'or de la vila, amb un creixement que perduraria fins als temps moderns. El creixement de la vila es va fer amb gent vinguda dels masos i amb una forta immigració des d'Occitània. Ca l'Esteve és un gran exponent d'aquest desenvolupament.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 desembre 2015].
# Cyclorana vagitus

Cyclorana vagitus és una espècie de granota que es troba a Austràlia Occidental (Austràlia).

## Referències

* Fordham et al (2006). Cyclorana vagitus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Hennebont

Hennebont (en bretó Henbont) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 14.174 habitants. A l'inici del curs 2007 el 5,6% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució de la població Cassini INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 4 847 | 4 678 | 4 887 | 4 477 | 4 749 | 4 552 | 4 668 | 4 710 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 4 755 | 4 675 | 5 112 | 5 498 | 6 050 | 5 988 | 6 519 | 6 972 | 8 074 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 8 702 | 9 121 | 8 605 | 8 682 | 8 297 | 8 148 | 8 690 | 8 217 | 11 279 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 11 690 | 11 799 | 12 273 | 12 963 | 13 624 | 13 412 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | Eugène Crépeau | PCF |
| 1982-2001 | Jean Le Borgne | PCF |
| 2001- | Gérard Perron | PCF |

## Personatges il·lustres

* Yann Groix, militant autonomista bretó.
* Joan de Monfort, pretendent al Ducat de Bretanya.

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
* ↑ Hennebont sur le site de l'Insee
# Marc Fulvi Flac (llegat)

Marc Fulvi Flac (en llatí Marcus Fulvius Q. F. M. N. Flaccus) era un dels quatre fills de Quint Fulvi Flac (Quintus Fulvius M. Q. F. N. Flaccus) i germà de Quint Fulvi Flac (Quintus Fulvius Q. F. M. N. Flaccus), cònsol l'any 179 aC.
Va servir com a legat del seu germà Quint a la guerra a Hispània contra els celtibers el 182 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XL, 30
# Can Grabuleda

Can Grabuleda és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta allargassada, de planta baixa i un pis, amb teulat perpendicular a la façana principal, que es succeeix pel costat curt encarat a migdia. Accés per porta de modillons. Al seu costat hi ha, inclosa dins la mateixa planta, una pallissa d'arc de punt rodó a planta baixa i badius a dalt. La façana lateral esquerra té una modificació d'una obertura de les quadres antigues transformada en porta d'accés a una sala d'estar per arc de punt rodó. La façana lateral dreta és cega. Entrant al conjunt hi ha una pallissa tancada que s'ha habilitat com a estudi. La façana lateral esquerra té algunes finestres de modillons.

## Referències

* ↑ «Can Grabuleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Antennablennius hypenetes

Antennablennius hypenetes és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de la Península Aràbiga des del nord del Mar Roig fins al Golf Pèrsic.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.

## Bibliografia

* Bath, H., 1983: Revision der Gattung Antennablennius (Fowler, 1931) mit Beschreibung einer neuen Art und Untersuchung der taxonomischen Stellung von Antennablennius anuchalis (Springer & Spreitzer, 1978). Senckenbergiana Biologica v. 64 (núms. 1/3): 47-80.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Astor Row

Astor Row és el nom donat al carrer 130 al barri de Harlem a New York. Es troba entre la Cinquena Avinguda i la Lenox Avenue. El seu nom ve de les rengleres de cases («rows» en anglès) alineades a la banda sud del carrer. La seva arquitectura és original: posseeixen un porxo de fusta i s'assemblen a les de Savannah. Van ser construïdes per l'arquitecte Charles Buek entre 1880 i 1883, sobre un terreny comprat per John Jacob Astor el 1844 per 10000 dòlars. Van restar en el patrimoni de la família Astor fins a 1911. El 1932, Father Divine, el líder del Father Divine's International Peace Mission Movement, vivia al costat nord del carrer. Amb la decadència del barri (1930-1980), les cases van ser deixades a l'abandonament. El 1981, la municipalitat va classificar la renglera de cases ( landmarks) i va posar fons per restaurar les seves façanes i per modernitzar-les. El 1992, Ella Fitzgerald va oferir un concert al Radio City Music Hall per aconseguir més finançament. La restauració es va acabar al final dels anys 1990.

## Referències

* ↑ Diamonstein-Spielvogel, Barbaralee. The Landmarks of New York, Fifth Edition: An Illustrated Record of the City's Historic Buildings (en anglès). SUNY Press, 2011-09-01, p. 262. ISBN 978-1-4384-3771-2.
* ↑ Tauranac, John. Manhattan's Little Secrets: Uncovering Mysteries in Brick and Mortar, Glass and Stone (en anglès). Rowman & Littlefield, 2018-08-15, p. 241. ISBN 978-1-4930-3048-4.
* ↑ Wright, Gwendolyn. Building the Dream: A Social History of Housing in America (en anglès). MIT Press, 1983-04-11, p. 37. ISBN 978-0-262-73064-8.
* ↑ Dolkart, Andrew; Commission, New York Landmarks Preservation. Guide to New York City Landmarks (en anglès). John Wiley & Sons, 2008-12-03, p. 207. ISBN 978-0-470-28963-1.
* ↑ Barbanel, Josh «A Front-Porch Block, Once and Again» (en anglès). The New York Times, 06-08-2009. ISSN: 0362-4331.
# Dina Meza

Dina Meza (Cofradía, Honduras, 1962) és una periodista hondurenya, defensora dels drets humans, i fundadora del Centro Pen Honduras, una organització de defensa de la llibertat d'informació que ofereix suport a periodistes amenaçats.

## Trajectòria

Meza posa el seu focus de treball en l'abús i vulneració dels drets humans. El 1989, el seu germà gran va ser segrestat i torturat per l'exèrcit d'Hondures, i aquesta experiència la va motivar per començar a informar dels abusos de drets humans al seu país. També esmenta es seus tres fills com a motivació per continuar amb el seu treball, malgrat els riscos.
Des de 1992, ha treballat com a periodista, i és fundadora i editora de Pasos de un Animal Grande, un diari en línia que és l'únic que documenta els abusos de drets humans a Hondures, com a manera de donar més visibilitat al seu treball, i evitar la censura al seu país.
El 2012, es va incorporar com a membre del Comité de Familias de Detenidos y Desaparecidos en Honduras (COFADEH). El 2016, Meza va informar sobre l'assassinat de l'activista mediambiental Berta Càceres.

### Amenaces

El seu activisme l'ha portada a ell i la seva família ha haver d'afrontar múltiples amenaces de violència i assetjament, incloent-hi amenaces explícites de violència sexual. El 2006, després que el seu mitjà en línia Revistazo hagués investigat violacions als drets humans per part de les companyies privades de seguretat d'Horduras, Dionisio Díaz García, un advocat de la revista, va ser disparat i assassinat. El 2013, les amenaces a la seva seguretat li van portar a passar cinc mesos en l'exili. Entre gener i octubre de 2015, Meza va informar de trenta-sis casos d'amenaces a la seva seguretat.

## Reconeixements

El 2007, Meza va rebre el premi especial d'Amnistia Internacional de Regne Unit per a periodistes sota amenaça. Uns anys després, el 2014, va ser guardonada amb el premi Oxfam Novib/PEN International a la Llibertat d'Expressió.

## Referències

* ↑ «Meet Dina Meza, Honduras - Nobel Women's Initiative». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ López, Marién Kadner «“Cuando ves la injusticia, no te puedes quedar quieta”». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Dina Meza PBI United Kingdom» (en anglès). peacebrigades.org.uk. Arxivat de l'original el 8 de julio de 2019. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Dina Meza - Fund for Global Human Rights». [Consulta: 18 febrer 2022]. Arxivat 2019-07-08 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-07-08. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Journalist and human rights activist Dina Meza threatened again | Reporters without borders» (en francès). RSF. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Defying silence in Honduras». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Stand with Dina Meza – a journalist under threat in Honduras». www.amnesty.org.uk. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «The human rights crisis in Honduras». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Desafiando el silencio en Honduras». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Impunidad en Honduras». [Consulta: 18 febrer 2022].
# Hipercà

Hipercà és una classe hipotètica de cicló tropical extrem que es podria formar si la temperatura de l'oceà arribés al voltant dels 50 °C; 15 °C més que la temperatura més càlida registrada en un oceà. Aquest increment podria presentar-se a causa de l'impacte d'un gran asteroide o cometa, un gran volcà, una erupció supervolcànica o l'escalfament global generalitzat. Existeix certa especulació que diu que una sèrie d'hipercans deguts a l'impacte d'un asteroide gran o un cometa contribuïren a l'extinció dels dinosaures. El terme va ser creat per Kerry Emanuel el 1994 per a designar un hipotètic cicló tropical. El terme va ser creat pel científic americà Kerry Emanuel el 1994 a la Massachusetts Institute of Technology.

## Descripció física

La velocitat del vent dels hipercans seria de més de 800 km/h i la pressió central de menys de 700 hPa, permetent-los tenir una vida útil molt llarga. Comparativament, el cicló més extens i més intens registrat va ser el Tifó Tip de 1979 que provocà una velocitat del vent de més de 300 km/h i una pressió central de 870 hPa.
Les condicions extremes necessàries per crear un hipercà possiblement podrien produir un sistema fins a la mida de d'Amèrica del Nord, creant marors ciclòniques de 18 metres i un ull de gairebé 300 km de diàmetre. Les aigües podrien mantenir-se prou calentes durant setmanes, permetent que es formessin més d'un hipercà. Els núvols de l'hipercà podria arriba als 30 km a l'estratosfera. Aquesta tempesta intensa també podria danyar la capa d'ozó de la Terra. Les molècules d'aigua a l'estratosfera reaccionarien amb l'ozó per a accelerar la descomposició en O₂ i reduir l'absorció de la llum ultraviolada.

## Referències

* ↑ «Temperature of Ocean Water». Windows to the Universe. University Corporation for Atmospheric Research, 31-08-2001. Arxivat de l'original el 2012-03-19. [Consulta: 24 juliol 2008].
* ↑ Leahy, Stephen. «The Dawn of the Hypercane?». Inter Press Service, 16-09-2005. Arxivat de l'original el 2012-03-19. [Consulta: 24 juliol 2008].
* ↑ Hecht, Jeff «Did storms land the dinosaurs in hot water?». New Scientist, 1963, 04-02-1995, p. 16 [Consulta: 24 juliol 2008].
* 1 2 3 Emanuel, Kerry. «Limits on Hurricane Intensity». Center for Meteorology and Physical Oceanography, MIT, 16-09-1996. [Consulta: 24 juliol 2008].
* ↑ Emanuel, Kerry; Kevin Speer, Richard Rotunno, Ramesh Srivastava, Mario Molina «Hypercanes: A Possible Link to Global Extinction Scenarios». Journal of Geophysical Research, 100, D7, 22-03-1998, pp. 13755–13765. Arxivat de l'original el 2012-10-02. DOI: 10.1029/95JD01368 [Consulta: 24 juliol 2008]. Arxivat 2012-10-02 a Wayback Machine.
# Maroncourt

Maroncourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 11 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maroncourt era d'11 persones. Totes les 4 famílies que hi havia eren parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

Tots els 6 habitatges que hi havia el 2007 eren l'habitatge principal de la família. Tots els 6 habitatges eren cases. Dels 6 habitatges principals, 5 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres i 3 en tenien cinc o més. 4 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 3 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maroncourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 8 persones, 5 eren actives i 3 eren inactives. Les 5 persones actives estaven ocupades(4 homes i 1 dona).. De les 3 persones inactives 2 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària i 1 d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Maroncourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maroncourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maroncourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Gras (Vilobí d'Onyar)

Can Gras és una masia situada a l'est del nucli del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). La propietat de Can Gras està dins d'un tancat metàl·lic amb dues portes d'accés. Es tracta d'un edifici de finals del segle xvi o principis del XVII molt ben conservat i que manté la seva fesomia original. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa consta de dues plantes i golfes amb vessants a laterals i cornisa catalana. La façana principal té un portal adovellat i quatre finestres quadrangulars amb llinda monolítica i ampit motllurat, una a la planta baixa i les altres tres a la planta noble. L'obertura de les golfes la formen tres finestres corregudes d'arc de mig punt de rajol. Al costat dret hi ha un cos adossat, d'una sola planta, cobert amb una teulada amb caiguda a la façana. I a l'esquerra, hi ha unes altres dependències de treball, de datació més tardana feta amb arcs de mig punt de rajol. El parament de la façana mostra la maçoneria vista, sense arrebossar, i s'aprecia la utilització de la pedra negra procedent del volcà de la Crosa situat en el mateix terme de Vilobí. Els laterals de la construcció són arrebossats. Aquest mas existia i apareix en el capbreu de 1338, però l'edifici actual data de finals del segle xvi principis del XVII.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Gras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# Aloísio Pires Alves

Aloísio Pires Alves (Pelotas, 16 d'agost de 1963) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de defensa central. Va guanyar la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1988, però no va tenir tanta sort amb la selecció absoluta canarinha, donada la gran competència per les places.
Va militar a l'Sport Club Internacional i al FC Barcelona, club on va estar des de 1988 fins a 1990, i on va guanyar la Recopa d'Europa (1989) i la Copa del Rei (1990). Després va signar pel FC Porto, on va passar la dècada dels 90, fins a la seua retirada el 2001. En eixe temps va ser un dels puntals del seu equip, amb qui va obtindre 7 lligues, 4 Copes i 7 Supercopes de Portugal.

## Referències

* ↑ «Aloísio Biography and Statistics». Sports Reference. [Consulta: 26 octubre 2009].
# Boyes Hot Springs

Boyes Hot Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 6.665 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boyes Hot Springs tenia 6.665 habitants, 2.256 habitatges, i 1.495 famílies. La densitat de població era de 2.450,8 habitants per km².
Dels 2.256 habitatges en un 37,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,53.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.668 $ i la renda mediana per família de 54.469 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.085 $ mentre que les dones 28.951 $. La renda per capita de la població era de 20.115 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boyes Hot Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boyes Hot Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Palanca (passera)

Una palanca o passarel·la és un pont rudimentari, fet amb un tauló o conjunt de taulons, que va des d'un vaixell al moll o que uneix les dues vores d'un riu. En ambdós casos permet passar per damunt de l'aigua a peu eixut en condicions sovint precàries.

## Descripció

Als llocs rurals aquests ponts rudimentaris, solen ser molt senzills, i solen consistir en un o diversos troncs d'arbres col·locats un al costat de l'altre (o fins i tot un de sol). Sovint amb taulers a la part superior, per tal de mantenir els troncs junts i perquè sigui més llis per caminar. Es construeixen amb materials locals, com ara troncs d'arbres i trossos de pedra), o qualsevol material adequat que es pugui trobar en aquell entorn. Permeten un pas convenient per als vianants, però no per als vehicles. En el cas de vehicles es necessita un pont de veritat, encara que se'n pot fer un en cas d'emergència. Es poden cobrir de fang per anivellar les irregularitats

## Exemples

* Pont fet amb dos taulons
* Pont fet amb un tauló
* Pont fet amb diversos taulons
* Pont fet amb diversos taulons

## Vegeu també

* Passera de pedres
* Pont de vianants
* Passallís
* Palanca de la Colònia Sedó

## Referències

* ↑ DCVB:Palanca.
* ↑ Iglésies i Fort, Josep; Societat Catalana de Geografia La Riba: termes municipal i parroquial. Institut d'Estudis Catalans, 1953, p. 16–. GGKEY:Y5X1T988RS1.
* ↑ Joan Salvadó i Montoriol. Història medieval d'un territori, Sant Fruitós de Bages: segles X-XVI. L'Abadia de Montserrat, 2003, p. 145–. ISBN 978-84-8415-527-0.

## Bibliografia

* Palanca sobre el riu Llobregat i altres.
* Palanques de La Riba; Palanques i passeres
Viccionari