OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfonso Nasarre Goicoechea

Alfonso Nasarre Goicoechea (Madrid, 23 de desembre de 1958) és un periodista que va ser Director de RNE de 2013 a 2018. Va formar part de la Secretaria d'Estat de Comunicació. És germà d'Eugenio Nasarre Goicoechea.

## Biografia

Va néixer el 23 de desembre de 1958, és casat i llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid. Entre 1985 i 1997 va desenvolupar la seva labor professional en els Serveis Informatius de la Cadena COPE, com a redactor, cronista parlamentari, cronista polític i Redactor en Cap de la Secció de Política Nacional.
El gener de 1997 i durant el mandat de José María Aznar, es va incorporar a la Secretaria d'Estat de la Comunicació del Ministeri de la Presidència com a assessor executiu. Arriba de la mà del qui en aquest moment és portaveu del Govern, Miguel Ángel Rodríguez.
En 2000 va ser nomenat director general de l'Oficina de Seguiment Informatiu del Ministeri de la Presidència per Pío Cabanillas.
Al juliol de 2002, canvia de càrrec i se'l nomena Director General de Comunicació de l'Àrea Nacional, amb Mariano Rajoy com a vicepresident primer del Govern i com a portaveu del Govern. Alfonso Nasarre continuarà en el càrrec durant el breu càrrec de portaveu d'Eduardo Zaplana.
Amb la derrota del PP en 2004, Alfonso Nasarre torna a la Cadena COPE com a Director de Comunicació en el final de l'estiu d'aquest any. Posteriorment va ser en la mateixa ràdio Director d'Antena.
Al juliol de 2012, després del nomenament de Leopoldo González-Echenique com a President de RTVE, és nomenat Director de Comunicació i Relacions Institucionals de RTVE. Des de juny de 2013 fins a juliol de 2018 va ostentar el càrrec de Director de RNE. El 2018 fou guardonat amb l'Antena de Oro per la seva trajectòria professional.

## Referències

* ↑ Nasarre vuelve a la COPE El Mundo (7 de setembre de 2004)
* ↑ Alfonso Nasarre, nuevo director de Comunicación de RTVE El Mundo (24 de juliol de 2012)
* ↑ Alfonso Nasarre, nuevo director de RNE La Razón (20 de juny de 2013)
* ↑ Roberto Leal e Ignacio Elguero, de RTVE, Antenas de Oro 2018, RTVE, 23 d'octubre de 2018

## Enllaços externs

* Notícies sobre Alfonso Nasarre a El País
# Can Pericot

Can Pericot és una masia de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas aïllat situat a uns quatre quilòmetres del poble. La façana principal ha variat respecte a l'època de construcció. Actualment, l'accés és a través d'una porta en arc de mig punt adovellada amb inscripció a la dovella clau de la data 1689, situada en una façana lateral. Antigament, l'accés es feia a través de la façana que en planta baixa té una volta de canó i al primer pis s'hi accedeix a través d'una escala, centrada. Aquest primer pis també té una terrassa, que correspon a la coberta de la volta de canó. La coberta de la casa és a dos vessants.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Can Pericot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Generalitat de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 15 octubre 2017] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Escut de Tremp

El nou municipi de Tremp, al Pallars Jussà, té des del 1989 aquest escut heràldic municipal, que substitueix tant el de l'antic municipi de Tremp com els dels sis altres antics ajuntaments afegits a Tremp entre 1970 i 1973.

## Blasonament

El blasonament de l'escut oficial de Tremp és el següent:
    Escut caironat: d'atzur, la Mare de Déu de Valldeflors d'or acompanyada de dues flors de lis d'argent. Per timbre, una corona mural de ciutat.

## Interpretació

La ciutat es va desenvolupar entorn de la col·legiata de Santa Maria, que data del segle ix. A l'escut tradicionalment s'hi representa la imatge de la patrona, Santa Maria de Valldeflors, coronada i aguantant l'infant Jesús i un ram de lliris (senyal parlant que fa al·lusió al nom de Valldeflors); i dues flors de lis, un altre símbol de la Mare de Déu.

## Història

L'escut oficial actual fou aprovat el 24 d'abril del 1989 i publicat al DOGC el 8 de maig del mateix any amb el número 1140. Substituí en aquell moment l'escut antic (segons Bassa i Armengol: d'atzur, la Mare de Déu de Valldeflors amb l'Infant, coronats i nimbats, dels seus colors), que fou adoptat entre 1969 i 1989 com a escut del terme sencer de Tremp, a causa de les successives ampliacions que va anar experimentant el menut terme municipal inicial de la capital del Pallars Jussà al llarg de la segona meitat del segle xx.
Amb aquestes ampliacions del terme municipal, anaren perdent vigència els escuts antics dels municipis absorbits: Espluga de Serra, Fígols de Tremp, Gurp de la Conca, Palau de Noguera, Sapeira, Suterranya i Vilamitjana (aquests tres darrers no tenien un escut definit i usaven el senyal dels quatre pals amb el nom del municipi com a distintiu).
* Escut antic d'Espluga de Serra, en desús des del 1970
* Escut antic de Fígols de Tremp, en desús des del 1970
* Escut antic de Gurp de la Conca, en desús des del 1970
* Escut antic de Palau de Noguera, en desús des del 1972

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Jussà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Tremp.» (pdf). DOGC num 1140, 24-04-1989. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ BASSA I ARMENGOL, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
# Alfred Schreuder

Alfred Schreuder (Barneveld, 2 de novembre de 1972) és un entrenador de futbol i exfutbolista neerlandès. L'últim equip al que va dirigir va ser el TSG 1899 Hoffenheim de la Bundesliga.

## Trajectòria
### Com a jugador

Schreuder jugava com a migcampista i va vestir les samarretes del RKC Waalwijk, NAC Breda, Feyenoord, FC Twente i SBV Vitesse, sent quest el seu últim fins a la seva retirada al gener de 2009.

### Com a entrenador

Va començar la seva carrera com a entrenador immediatament després de la retirada, al propi SBV Vitesse.
L'estiu de 2009, va fitxar com a segon entrenador de Steve McClaren a l'FC Twente. Després de la sortida de McClaren al febrer de 2013, Schreuder va assumir el càrrec entrenador interí, però com que no tenia la llicència UEFA d'entrenador Michel Jansen va ocupar oficialment el càrrec a partir de març de 2013. Al maig de 2014, Schreuder obté la llicencia UEFA i es converteix de manera oficial en entrenador del Twente sent Jansen el seu assistent. L'agost de 2015, és cessat després d'haver aconseguit sol un punt en les quatre primeres jornades de lliga.
El 26 d'octubre de 2015, Schreuder es va mudar a Alemanya per ser l'entrenador assistent de Huub Stevens en el TSG 1899 Hoffenheim. Va continuar després amb aquest càrrec, quan el club va estar sota la direcció de Julian Nagelsmann.
El 5 de gener de 2018, l'Ajax va arribar a un acord amb el neerlandès, i el va contractar com a segon entrenador sota la direcció d'Erik ten Hag.
Al març de 2019 va ser nomenat director tècnic del TSG 1899 Hoffenheim. Es va desvincular del club alemany al juny de 2020, mancant quatre jornades per al final de la Bundesliga, per discrepàncies amb els dirigents sobre el futur de l'equip, que ocupava la 7a. posició del campionat domèstic.
El 19 d'agost de 2020, es converteix en l'ajudant de Ronald Koeman al FC Barcelona.

## Referències

* ↑ «Alfred Schreuder - Perfil de entrenador». Transfermarkt. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Schreuder zet een punt achter zijn loopbaan». Voetbalzone. Arxivat de l'original el 27 d'abril de 2016. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Vitesse's Alfred Schreuder Retires From Professional Football». goal.com. [Consulta: 27 abril 2020].
* 1 2 3 «FC Twente nieuws» (en neerlandès). FC Twente. Arxivat de l'original el 24 de gener de 2019. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Michel Jansen officieel hoofdtrainer FC Twente» (en neerlandès). de Volkskrant, 26-06-2013. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ Hoffenheim, TSG 1899. «News Archive» (en anglès). www.achtzehn99.de. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Privacyinstellingen op VI.nl». www.vi.nl. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Alfred Schreuder aangesteld als assistent-trainer» (en neerlandès). Ajax d'Amsterdam. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Este es Alfred Schreuder, entrenador actual del TSG 1899 Hoffenheim». bundesliga.com/es. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «El Hoffenheim despide a su entrenador, Alfred Schreuder». europapress.es. [Consulta: 9 juny 2020].

## Enllaços externs

* Alfred Schreuder a Soccerway
# Bòrda de Bordius

La Bòrda de Bordius és una obra de Canejan (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Tot i que Bordius es feu famós per les construccions amb "tet de palha" es tracta de l'únic exemplar de borda que conserva aquest tipus de teulada. La borda segueix el model habitual d'aprofitar els esglaons del vessant per a integrar sengles estables en planta baixa i el paller en el tercer nivell,amb entrades diferenciades, més o menys a peu pla. L'obra de paredat amb cantonades travades, suporta una "charpanta" coberta amb garbes de palla que en el vèrtex foren reforçades amb dues files " d'estertèrs" per banda. La façana principal s'orienta a la banda més assolellada de migdia,paral·lela a la "capièra", i presenta dues portes (2x1m; 1,60 x 0,80m) Les finestres s'obren a llevant (0,90 x 0,70m; 0,80 x 0,60m) La porta del paller (1,20 x 1 m) un xic elevada del nivell de terra, s'obre sota l'estructura graonada dels "penaus" i ambdós "penalèrs" clouen amb un empostissat de posts de fusta.

## Referències

* ↑ «Bòrda de Bordius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].
# Conclave de 1303

El Conclave de 1303 va escollir a Benet XI com a successor de Bonifaci VIII. Va ser la primera vegada que el conclave se celebrava a la Basílica de Sant Pere del Vaticà.

## Mort de Bonifaci VIII

El Papa Bonifaci VIII durant el seu pontificat va proclamar la superioritat del poder espiritual sobre el secular, com ho demostra la Butlla Unam Sanctam del 1302. Les idees principals del document van comportar un fort conflicte amb Felip IV de França, que volia tot el poder per ell. Felip va desencadenar una campanya de propaganda contra Bonifaci, acusant-lo d'heretgia, simonia, de ser homosexual i diverses transgressions morals. El 7 de setembre de 1303 agents del rei van segrestar Bonifaci VIII a Anagni, el que va ser un cop dur pel prestigi de la Santa Seu, sobretot perquè un dels segrestadors, Sciarra Colonna, va bufetejar públicament al Papa. El rei de França va exigir l'abdicació del Papa, però ell s'hi va negar, i va excomunicar als autors de l'atac. Tres dies després el Papa va ser posat en llibertat, però va morir només un mes més tard, l'11 d'octubre de 1303. El rei Felip IV de França, en la seva disputa amb el Papa, va comptar amb el suport de la poderosa família Novel·la Colonna, que ja havia tingut altres conflictes amb Bonifaci. Com a resultat, els dos cardenals d'aquesta família que havien provocat el conflicte, i que eren Pietro Colonna i Giacomo Colonna, van ser excomunicats i exclosos del Col·legi Cardenalici.
El Papa Bonifaci va ser enterrat a la Basílica de Sant Pere el 12 d'octubre de 1303, en una tomba que ell mateix s'havia fet construir.

## Participants

Van participar 18 cardenals en l'elecció, quinze italians, un francès i dos espanyols.
* Giovanni Boccamazza
* Teodorico Ranieri
* Niccolo Boccasini
* Leonardo Patrasso
* Pedro Rodríguez
* Giovanni Minio
* Jean Le Moine
* Robert de Pontigny
* Gentile da Montefiore
* Matteo Orsini Rosso
* Napoleone Orsini Frangipani
* Landolfo Brancaccio
* Guglielmo de Longhi
* Francesco Napoleone Orsini
* Giacomo Caetani Stefaneschi
* Francesco Caetani
* Riccardo Petroni
* Luca Fieschi

## Referències

* ↑ John Paul Adams: Sede Vacante 1303. 2010.
* ↑ Augustus Potthast, Regesta pontificum Romanorum II (Berlin 1875), p. 2023.
* ↑ Konrad Eubel: Hierarchia Catholica Medii Aevi. Volumen I. Münster-Padwa: 1913-1960, s. 13.
# Can Periques

Can Periques és una casa al barri de l'Esparra del municipi de Riudarenes a la comarca de la Selva, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de construcció senzilla, de planta quadrada i pis superior. Té teulada a dues vessants i caiguda a la façana, amb coberta de ràfec de dues filades de rajola i teula àrab. Les obertures tenen brancals, ampit i llindes de pedra, dues finestres al pis superior i una altra a la planta baixa amb reixa de ferro forjat situada al costat esquerre de la porta principal. El portal és de fusta amb llinda rectangular de pedra i una inscripció que diu «MARTI BUAD? 1760». També es conserva una petita placa amb el número 46 a la dreta de la porta. Es tracta d'una casa cantonera, per l'esquerra hi ha Cal Jornaler i a la dreta, hi ha un pati adossat.

## Història

A partir de 1747 s'inicià la construcció del nucli urbà de l'Esparra, fins llavors només constituït per l'església i la rectoria Mas Masferrer. Va ser aquest any que Antoni Masferrer va vendre un tros de terra per 300 lliures a Esteve Clos incloent una sèrie de condicions sobre les normes d'edificació. Allí s'hi va construir el Mas Pujató. L'any 1760, Masferrer va vendre dos trossos més de terra. L'escloper Martí Boades en va comprar un, i hi va construir Can Periques i Pere Vernedas l'altre, on es construirà Cal Jornaler. El 1770 Mardi Boades es veu obligat a vendre'l al masover Antoni Clos. Més tard, el 1774 encara en va vendre un altre de l'anomenat camp de la plaça que va donar lloc a Can Roquet.

## Referències

* ↑ «Can Periques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
* 1 2 Formiga, Josep «Evolució de la propietat a l'Esparra (1497-1900)». Quaderns de la Selva, 11-01-1995, pàg. 53–53. ISSN: 2385-4480.
# Equicontinuïtat

En anàlisi matemàtica, una família de funcions és equicontínua si totes les funcions són contínues i tenen una variació equivalent sobre un veïnat donat, en un sentit precís descrit. Concretament, aquest concepte s'aplica a famílies comptables, i, per tant, seqüències de funcions.

## Explicació de l'equicontinuïtat

Siguin $(X,{\mathcal {T}})\,$ espai topològic, $(Y,d)\,$ espai mètric, i $x_{0}$ un punt a $X$. Un conjunt $H$ de funcions de $X$ a $Y$ es diu equicontinu a $x_{0}$ si i només si per a tot $r>0,\exists A$ entorn de $x_{0}$ tal que $\forall f\in H,f(A)\subseteq B(f(x_{o}),r)$
En particular, si $H$ és equicontinu a $x_{0}$, aleshores totes les funcions que pertanyen a $H$ són contínues a $x_{0}$.
Direm que $H$ és equicontínua si ho és per a tot $x_{0}\in X$.

## Exemples

* Si $H$ és una família finita de funcions contínues, aleshores és equicontínua.
* Si $(X,{\mathcal {T}})\,$ és mètric i totes les funcions de $H$ són Lipschitz contínues amb una mateixa constant $K$, aleshores $H$ és equicontínua.
* Sigui $(X,d)\,$ espai mètric compacte, si $\{f_{n}\}$ és una successió de funcions contínues de $K$ a $\mathbb {R}$ uniformement convergent, aleshores $\{f_{n}\}$ és equicontínua.
* Si $X,Y\subseteq \mathbb {R}$, totes les funcions de $H$ són derivables, i existeix una constant $L>0$ tal que $\forall f\in H,\forall x\in X,|f'(x)|<L$, aleshores es compleix que totes les funcions de $H$ són Lipschitz contínues de constant $L$, i, per tant, $H$ és equicontinu.
Aquesta última propietat és una de les més utilitzades per verificar l'equicontinuitat d'una família de funcions.

## Referències

* ↑ Springer. [Equicontinuïtat, p. 238, a Google Books General Topology] (en anglès), 1975, p. 238. .
* ↑ Alan F. Beardon, S. Axler, F.W. Gehring, K.A. Ribet : Iteration of Rational Functions: Complex Analytic Dynamical Systems. Springer, 2000; ISBN 0-387-95151-2, ISBN 978-0-387-95151-5; page 49
* ↑ Joseph H. Silverman : The arithmetic of dynamical systems. Springer, 2007. ISBN 0-387-69903-1, ISBN 978-0-387-69903-5; page 22

## Bibliografia

* Michiel Hazewinkel (ed.). Equicontinuity. Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4.
* Reed, Michael & Simon, Barry (1980), Functional Analysis (revised and enlarged ed.), Boston, MA: Academic Press, ISBN 978-0-12-585050-6.
* Rudin, Walter (1987), Real and Complex Analysis (3rd ed.), Nova York: McGraw-Hill.
* Schaefer, Helmuth H. (1966), Topological vector spaces, New York: The Macmillan Company
# Leptopelis

Leptopelis és un gènere de granotes de la família dels hiperòlids que es troba a Àfrica.

## Taxonomia

* Leptopelis anchietae (Bocage, 1873)
* Leptopelis argenteus (Pfeffer, 1893)
* Leptopelis aubryi (Duméril, 1856)
* Leptopelis barbouri (Ahl, 1929)
* Leptopelis bequaerti (Loveridge, 1941)
* Leptopelis bocagii (Günther, 1865)
* Leptopelis boulengeri (Werner, 1898)
* Leptopelis brevipes (Boulenger, 1906)
* Leptopelis brevirostris (Werner, 1898)
* Leptopelis broadleyi (Poynton, 1985)
* Leptopelis bufonides (Schiøtz, 1967)
* Leptopelis calcaratus (Boulenger, 1906)
* Leptopelis christyi (Boulenger, 1912)
* Leptopelis concolor (Ahl, 1929)
* Leptopelis cynnamomeus (Bocage, 1893)
* Leptopelis fenestratus (Laurent, 1972)
* Leptopelis fiziensis (Laurent, 1973)
* Leptopelis flavomaculatus (Günther, 1864)
* Leptopelis gramineus (Boulenger, 1898)
* Leptopelis jordani (Parker, 1936)
* Leptopelis karissimbensis (Ahl, 1929)
* Leptopelis kivuensis (Ahl, 1929)
* Leptopelis lebeaui (Witte, 1933)
* Leptopelis mackayi (Bwong, Schick i cols., 2006)
* Leptopelis macrotis (Schiøtz, 1967)
* Leptopelis marginatus (Bocage, 1895)
* Leptopelis millsoni (Boulenger, 1895)
* Leptopelis modestus (Werner, 1898)
* Leptopelis mossambicus (Poynton, 1985)
* Leptopelis natalensis (Smith, 1849)
* Leptopelis nordequatorialis (Perret, 1966)
* Leptopelis notatus (Buchholz & Peters, 1875)
* Leptopelis occidentalis (Schiøtz, 1967)
* Leptopelis ocellatus (Mocquard, 1902)
* Leptopelis omissus (Amiet, 1992)
* Leptopelis oryi (Inger, 1968)
* Leptopelis palmatus (Peters, 1868)
* Leptopelis parbocagii (Poynton & Broadley, 1987)
* Leptopelis parkeri (Barbour i Loveridge, 1928)
* Leptopelis parvus (Schmidt & Inger, 1959)
* Leptopelis ragazzii (Boulenger, 1896)
* Leptopelis rufus (Reichenow, 1874)
* Leptopelis susanae (Largen, 1977)
* Leptopelis uluguruensis (Barbour i Loveridge, 1928)
* Leptopelis vannutellii (Boulenger, 1898)
* Leptopelis vermiculatus (Boulenger, 1909)
* Leptopelis viridis (Günther, 1869)
* Leptopelis xenodactylus (Poynton, 1963)
* Leptopelis yaldeni (Largen, 1977)
* Leptopelis zebra (Amiet, 2001)

## Referències

* Amphibian Species of the World: Leptopelis
# Ana Graciela Sagastume López

Ana Graciela Sagastume López és una fiscal de El Salvador coneguda per les seves investigacions en casos de feminicidis. A principis de 2018 fou nomenada fiscal especial de dones i feminicidis d'El Salvador i aquell mateix any inclosa a la relació de la BBC de les 100 dones més influents de l'any 2018.
Sagastume havia exercit com a cap de la unitat especial d'atenció a la dona a Santa Ana, una de les ciutats més grans d'El Salvador, i és especialment coneguda per haver liderat les investigacions dels assassinats de la periodista Kala Turcios i la doctora Rosa María Bonilla. Arran de l'increment de les xifres d'assassinats de dones, infants i adolescents a El Salvador, l'any 2018 es va crear la Direcció Nacional de la Dona, Infància, Adolescència i Població LGTBI, una institució que incloïa la creació d'una plaça de fiscal especial en casos de feminicidis, la qual fou assignada a Sagastume el maig de 2018.

## Referències

* ↑ «Dos ucabistas entre las 100 mujeres más influyentes según BBC» (en castellà), 19-11-2018. [Consulta: 14 gener 2019].
* ↑ «BBC - BBC 100 Women 2018: Who is on the list? - Media Centre». [Consulta: 14 gener 2019].
* 1 2 Hompanera, Yéssica. «Fiscal que investigó los crímenes de Karla Turcios y Rosa Bonilla es nombrada fiscal especial para feminicidios» (en castellà). [Consulta: 14 gener 2019].
# Cadastre d'Ensenada

El Cadastre d'Ensenada va ser la unificació de les dades provincials a una contribució única que es va fer a partir del 1749 a Castella. Va ser un cadastre ordenat pel rei Ferran VI a petició del seu ministre Marquès de l'Ensenada, que esperava que esdevingués una solució per les finances.
Es va posar en marxa l'1 d'octubre de 1749 amb la creació de la Junta de Ministres que implantaria l'Única Contribució. L'11 d'octubre es va decidir establir l'administració de totes les rentes de la Corona per la Reial Hisenda en totes les províncies d'Espanya, excepte Madrid, a partir de l'1 de gener de 1750. Finalment, el dia 13 va sortir l'Ordenança d'Intendents, que va estendre el sistema a tot el país i va reglamentar l'activitat d'aquests funcionaris en tots els camps. Posteriorment aquesta ordenança es traslladà a Amèrica.
El sistema va rebre moltes crítiques el 1766 per l'excessiva càrrega de feina que havia d'assumir la figura de l'intendent o corregidor en el nou sistema. Carles III va fer front a les crítiques el 13 de novembre de 1766 separant els intendents, que a partir d'ara només s'ocuparien de la Guerra i la Hisenda, dels corregidors, responsables de la Justícia i la Policia. La millor època de la institució va ser durant Ferran VI i el Ministeri Squilace, així com el regnat de Felip V, tot i que amb menys efectivitat. El nombre d'intendències va anar variant, però se sap que el 1750 hi havia 17 intendències escalonades en quatre categories.
El principal antecedent del cadastre va ser a Catalunya el 1716. Consistia en la fixació d'una suma anual que s'havia de recaptar que d'una banda gravava les finques rústiques i urbanes i de l'altra el treball personal i els beneficis comercials i mercantils. Les classes privilegiades van quedar exemptes de la part personal, però la part reial va arribar a tothom. Abans de la seva aplicació a Castella es van fer proves a Múrcia i Guadalajara durant el bienni 1745-1747.

## Referències

* 1 2 José Antonio Escudero. Curs d'Història del Dret: Fonts i institucions politicoadministratives. Universidad de Alicante, octubre 2008, p. 733–. ISBN 978-84-7908-986-3.
* 1 2 Vicente Palacio Atard. Estudios sobre el siglo XVIII. Editorial CSIC - CSIC Press, 1978, p. 82–. ISBN 978-84-00-04450-3.
# Creu de terme de Prat de Comte

La Creu de terme de Prat de Comte és una obra de Prat de Comte (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme d'origen medieval, situada antigament a sobre la porta d'accés al cementiri.
Portada a la plaça de l'església l'any 1994, moment en què va ser rehabilitada (la creu de la plaça és una rèplica de l'original).
Realitzada amb pedra tova, representa la figura de Crist sobre una creu lobulada de majors dimensions, sobre una base amb uns escuts sense identificar.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme de Prat de Comte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Agulla de fer mitja

Una agulla de fer mitja o agulla de punt és una eina usada per a fer punt de mitja i produir teixits de punt. Generalment tenen una barra llarga i són més primes a l'extrem, però no tant com les agulles de cosir.

## Referències

* ↑ Pere, Labernia. Diccionari de la llengua catalana. Estampa dels hereus de la V. Pla, 1839, p. 64.

## Enllaços externs

* Maketué, blog dedicat a ensenyar punt de mitja i altres gèneres de punt