OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Memorial de la Resistència a Vercors

El Museu de la resistència de Vercors és un museu d'iniciativa privada de Vassieux-en-Vercors (França) que fundà l'any 1970 l'antic resistent Joseph La Picirella. El museu, actualment en procés de renovació, s'ha anat constituint a través de la recollida d'objectes i documentació relacionada amb la resistència al massís de Vercors. La voluntat de renovació dels seus espais es fa per apropar una museografia més moderna i un discurs actualitzat a un museu que fins ara s'havia anat nodrint d'aportacions diverses sense cap altre criteri que la relació amb la resistència. Hom preveu que el museu obrirà el 2011.
Més enllà del propi museu i dins la mateixa població de Vassieux-en-Vercors es pot visitar també l'anomenada "Necròpoli de la resistència", un cementiri amb les tombes dels resistents que van participar en l'acció fallida per foragitar els nazis de Vercors el juliol de 1944, i el "Jardí de la memòria" en record dels 73 civils morts en l'acció de represàlia dels nazis contra la població civil de Vassieux.

## Context

En el context de la resistència de la Segona Guerra Mundial, la història d'una petita població de tan sols 430 habitants com Vassieux-en-Vercors canviarà per sempre. La resistència francesa, amb l'ajuda dels aliats, preparà una acció de força contra l'ocupació nazi de França. Amb el desembarcament de Normandia el març de 1944, el nombre de resistents al Vercors es multiplica per 10 i els 4.000 resistents del moment acaben controlant la pràctica totalitat del massís de Vercors per utilitzar-lo com a lloc d'aterratge d'avions aliats per a l'alliberació de les ciutats properes de Grenoble i Valence tal com havia previst l'anomenat pla "Montagnard".
El 3 de juliol de 1944 es proclamà la República Lliure de Vercors, una manera de demostrar a la resistència i la població civil que es començaven a alliberar territoris i que ben aviat tota França seria lliberada. Ara bé, el pla "Montagnard" fracassa i els nazis es proposen l'ocupació del massís que d'haver d'acollir un aeroport aliat amb una resistència fortament armada acaba esdevenint una trampa pels guerrillers sense possibilitat de sortida del massís i poc armats. Paradoxalment, la pista que havia de servir als aliats d'aterratge, situada a Vassieux-en-Vercors, servirà als nazis per ocupar via aèria tot el massís. Part dels ciutadans que havien ajudat en les tasques de resistència seran assassinats i el poble de Vassieux-en-Vercors serà destruït pràcticament del tot.

## Referències

* 1 2 3 4 «Memorial de la Resistència a Vercors». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Ramon Cuello i Fonts

Ramon Cuello i Fonts (Esparreguera, 4 de febrer de 1947) és un antic futbolista català de les dècades de 1960 i 1970.
Amb 13 anys ingressà al futbol base del CE Júpiter, jugant a l'equip infantil i posteriorment al juvenil. Amb 18 anys ingressà a l'equip de la SEAT i a continuació fitxà pel RCD Espanyol per jugar a l'equip Amateur. L'any 1967 ingressà al primer equip del RCD Espanyol, però no hi arribà a disputar cap partit oficial. Va jugar cedit al CE Mataró i a la UDA Gramenet. El 1971 fou novament cedit, aquest cop a la UE Sant Andreu, que jugava a segona divisió. L'any 1972 deixa l'Espanyol i fitxa pel Vila-real CF. Finalitzà la seva carrera al CE Esparreguera, el club del seu poble.

## Referències

* 1 2 3 «Ramón Cuello». Mundo Deportivo, 20-04-1967. [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 «El Español dispuesto a velar la cantera regional». Mundo Deportivo, 09-08-1967. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Nuevo fichaje españolista». Mundo Deportivo, 12-06-1970. [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 «Figura de la semana». Mundo Deportivo, 20-09-1972. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Olesa 2 - Esparreguera 0». Mundo Deportivo, 05-04-1976. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Ramon Cuello i Fonts a BDFutbol
# NAO (grup de música)

NAO és un grup gallec de música Música rock procedents de A Estrada, Pontevedra format per Pablo Carracedo "Jasper" (guitarra i veu), Gustavo Brea "Gus" (guitarra), Paul Zervero "Pau" (baix) i X. Ramón Iglesias "Amos" (bateria).

## Trajectòria

El grup ha publicat sis àlbums d'estudi a més d'un EP en format de descàrrega digital. Al novembre de 2007, es va publicar el seu primer àlbum, As palabras espidas, que inclouen una cançó amb el poema de Rosalía de Castro "A xustiza pola man". En 2010, van llançar el seu segon àlbum, Coas túas mans, que va ser autoeditado. A finals de 2012 es va iniciar un projecte de micromecenatge per publicar el seu tercer disc, Cancións de amor e liberdade, que també va ser autoeditado i que va veure la llum el 26 de febrer de 2013.
Les lletres de les seves cançons es caracteritzen pel compromís polític i la crítica social.
El 2014, el grup va guanyar el premi de la categoria de Metal en la segona edició dels Premis Martín Códax de la Música.

## Membres

* Pablo Carracedo "Jasper": Guitarra i veu
* Gustavo Brea "Gus": Guitarra
* Paul Zervero "Paul": Baix
* X. Ramón Iglesias "Amós": Bateria

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Somos NAO (2006)
* As palabras espidas (2007)
* Coas túas mans (2009)
* Cancións de amor e liberdade (2013)
* Soñar (2016)
* Crear (2016)

### EPs

* Cartas no caderno (2014)

## Referències

* ↑ «http://www.farodevigo.es/portada-deza-tabeiros-montes/2013/03/28/disco-mecenas/781828.html» (en gallec). Faro de Vigo, 28-03-2013. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «O grupo musical Nao de A Estrada rexeita a carta recibida do concelleiro de Cultura». La Voz de Galicia.
* ↑ «El grupo estradense Nao recibe el premio Martín Codax en la categoría de Metal» (en gallec). Faro de Vigo, 19-12-2014. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* NAO - Lloc web oficial
# Cicle de maduració

El cicle de maduració és el temps que passa, en dies, des del moment en què es fa una comanda fins al dia en què es rep el pagament dels clients.

## Referències

* ↑ «Període mitjà de maduració econòmic i financer».
# Mezzane di Sotto

Mezzane di Sotto és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 90 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 13 quilòmetres al nord-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 2.530 habitants.
Mezzane di Sotto limita amb els següents municipis: Illasi, Lavagno, San Martino Buon Albergo, Tregnago i Verona.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Pedra calcària de Solnhofen

La pedra calcària de Solnhofen, en alemany: Solnhofen Plattenkalk, en anglès: Solnhofen limestone, és una pedra calcària de gra molt fi que es troba en les pedreres de la ciutat de Solnhofen, Baviera.
Té dues utilitats principals, el seu ús en litografia i la conservació en excel·lents condicions de fòssils del Juràssic incloent detalls com els dels cossos tous de les meduses. L'espècie fossilitzada més coneguda conservada dins aquest tipus de pedra és l'Archaeopteryx fossilitzat.

## Conservació dels fòssils

Durant el Juràssic tardà aquesta zona era un arxipèlag de la Mar Tethys. Això incloïa llacunes salades amb una salmorra sense vida macroscòpica. Qualsevol organisme que queia a la llacuna amb salmorra ni era menjat pels carronyaires ni es podria i esdevenia un fang tou carbonatat. Així es conservaven fins i tot els detalls de les ales dels insectes. Els fòssils no són gaire nombrosos però alguns resulten espectaculars i permeten conèixer un ecosistema del juràssic.
De vegades, les llacunes s'assecaven completament i exposaven fins i tot petits dinosaures. S'ha identificat unes 600 espècies incloent 29 tipus de pterosaures de diferents mides.
La textura de gra fi del fang que es va formar a la zona de Solnhofen, inclou els pobles de Solnhofen i de Eichstätt) és la ideal per a fer planxes de litografia. Una espècie d'aquesta zona investigada des del segle xix rep el nom de Archaeopteryx lithographica en honor a la indústria que emprava la pedra. Tots els espècimens d'aquesta au primitiva hi provenen. Una formació anàloga a la de les condicions de Solnhofen es troba a Orca Basin al nord del Golf de Mèxic, però aquesta és una formació més pregona.

## Béns culturals de la pedra Solnhofen Plattenkalk

* Adam i Eva, 1514 per Ludwig Krug, Bode-Museum, Berlín
* Font de la Joventut, 1525 per Loy Hering (Bode-Museum, Berlín)
* Susanna i els Vells, 1530 per Victor Kayser (Bode-Museum, Berlín)
* Salomè rep el cap de Sant Joan, 1648 per Georg Schweigger

## Referències

* ↑ Schweigert, G. 2007. Ammonite biostratigraphy as a tool for dating Upper Jurassic lithographic limestones from South Germany – first results and open questions." Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie - Abhandlungen, 245(1): 117-125. doi:10.1127/0077-7749/2007/0245-0117
* ↑ Bartell K.W., Swinburne N.H.M. and Conway-Morris S. 1990. Solnhofen: a study in Mesozoic palaeontology. Cambridge (transl. and revised from Bartel K.W. 1978. Ein Blick in die Erdgeschichte. Ott.

## Enllaços externs

* University of California Berkeley offers a brief introduction.
* Another brief description.
# Chaltrait

Chaltrait és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 79 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chaltrait era de 79 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 43 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 7 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chaltrait el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 12 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 34 eren actives i 17 eren inactives. De les 34 persones actives 29 estaven ocupades (17 homes i 12 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 17 persones inactives 7 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Chaltrait hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chaltrait a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chaltrait a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Napoleon (Ohio)

Napoleon és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 9.318 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Napoleon tenia 9.318 habitants, 3.813 habitatges, i 2.470 famílies. La densitat de població era de 643,6 habitants per km².
Dels 3.813 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.467 $ i la renda mediana per família de 45.776 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.702 $ mentre que les dones 23.475 $. La renda per capita de la població era de 18.078 $. Aproximadament el 18,9% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Napoleon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Napoleon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cicle de la croada

El cicle de la croada és un cicle de cançons de gesta franceses que tenen per tema la Primera Croada i fets posteriors.
El conjunt de cançons que formen el cicle ha estat dividit pels estudiosos en dues parts:
Primer cicle de la croada (cançons del segle XII-XIII)
* Chanson d'Antioche
* Les chétifs (cat. Els captius)
* Chanson de Jerusalem o Conquête de Jerusalem.
A aquest nucli del cicle encara s'hi van afegir altres cançons al voltant de la figura de Godofreu de Bouillon.
Segon cicle de la croada (cançons del segle xiv i XV)
* Le Chevalier au cygne et Godefroid de Bouillon
* Baudouin de Sebourc
* Le bastard de Bouillon

## Bibliografia

* Duparc-Quioc, Suzanne, Le Cycle de la Croisade, Paris, Champion (Bibliothèque de l'École des hautes études. Sciences historiques et philologiques, 305), 1955, xxi + 410 p
* Isabelle Weill, "Croisade (cycle de la)" a Dictionnaire des lettres françaises: le Moyen Âge, éd. Geneviève Hasenohr i Michel Zink, Paris, Fayard (La Pochothèque), 1994 p. 356-358.
* Martí de Riquer, Los cantares de gesta franceses, Barcelona, Ariel, 2009 [traducció a partir de la versió ampliada francesa], ISBN 9788424936150, p. 313-316
* Real, Elena, Épica medieval francesa. Madrid: Síntesis, 2002 ISBN 8477389926 p. 136-138

## Enllaços externs

* Base de dades ARLIMA
# Mezzenile

Mezzenile (arpità Meisinì) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont i a la ciutat metropolitana de Torí. L'any 2007 tenia 873 habitants. Està situat a les Valls de Lanzo, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis d'Ala di Stura, Ceres, Lemie, Pessinetto, Traves i Viù.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Roberto Grappolo | Llista cívica |

## Enllaços externs

* Dizionario mezzenilese-italiano Arxivat 2017-03-20 a Wayback Machine.
# Paroreomyza

Paroreomyza és un dels gèneres d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010), aquest gènere està format per tres espècies:
* Paroreomyza maculata - alauahio d'Oahu.
* Paroreomyza flammea - alauahio de Molokai.
* Paroreomyza montana - alauahio de Maui.
# Ramon Masifern i Marcó

Ramon Masifern i Marcó (La Bisbal d'Empordà, Baix Empordà, 8 de setembre de 1862 — Barcelona, 1936) fou escriptor i compositor de cançons i sardanes.
Rellotger d'ofici, dirigí les publicacions El Bisbalense, L'Olotí i El Menestral, a més del curiós La Voz del Género de Punto. Poeta de ploma fàcil, floralesc, bucòlic i verdaguerià, publicà diverses obres poètiques i d'assaig. També escriví en castellà. Va participar en diversos Jocs Florals guanyant-ne diversos premis. El 1892 va guanyar la Flor Natural als de Barcelona per l'obra L'Aglenya. I als de València el 1912 també la Flor Natural per La costa llevantina.
El fons de Ramon Masifern i Marcó es conserva a la Biblioteca de Catalunya. La donació va ser feta per Sabina Masifern, la seva filla, el març de 1980.

## Obres
### Poesia

* Notes del cor (1900)
* La vida al camp (1910), llibre de molt reeditat i traduït a cinc llengües
* Coses de l'Empordà (1916)
Poemes presentats als Jocs Florals de Barcelona
* L'Aglenya (1892), premi de la Flor Natural
* Recort (1889), accèssit a premi
* Flors tardanes (1920 i 1921)
* Les cançons de ma terra (1920 i 1921)
* Alegoria (1920 i 1922)
* La florista de la Rambla (1921)
* L'Escala de la Verge (1922)
* Els bons amichs (1922)
* Màximes del bon català (1922)
* La cançó de les cançons (1922)
* En Jan soldat (1922) i 1930)
* Epitalami (1928)
* Als Patriarques de nostra Renaixentsa (1928)
* L'Himne dels Chors d'en Clavé (1928)
* Les Cançons de la Terra (1928)
* Alegoria (Any 1808) (1934)
* Les flors del Montserrat (1934)

### Assaig

* En defensa de mossèn Jacint Verdaguer
* Manifest del bon sentit

## Referències

* ↑ «Ramon Masifern i Marcó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ SetmanariL'Olotí. Olot, 22 de Maig de 1892. Núm. 232 PDF
* ↑ Jochs florals de Barcelona, any XXXIII de llur restauració, Barcelona, 1891
* ↑ J. Benjamin Agulló i Pascual, Arxivat 2014-03-16 a Wayback Machine. Arxivat 2014-03-16 a Wayback Machine. Arxivat 2014-03-16 a Wayback Machine. «El Pare LLuïs Fullana Mira i els Jocs Florals de la Ciutat i Regne de València» PDF Arxivat 2014-03-16 a Wayback Machine.València, Ed. Lo Rat Penat, 2002, pàgina 34 ISBN 84-89069-79-4
* ↑ PÉREZ, Laura. "El dolç gosar del gentiu de pagesia ...". Revista de Girona. Any 2008 Núm. 249 PDF
* ↑ Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona

## Enllaços externs

* Fons Ramon Masifern de la Biblioteca de Catalunya
* GEIS, Camil. "Los que encontré en el camino. Ramon Masifern". Revista de Girona. Any 1961 Núm. 17 PDF (castellà)
* Fotografia de l'autor a JIMÉNEZ, Àngel. "Gironins a l'epistolari de Jacint Verdaguer". Revista de Girona. Any 1988 Núm. 128 PDF
* Poema L'Ampurdà dins BALCELLS, Josep Maria. "Geografia lírica de l'Empordà". Annals de l'Institut d'Estudis Gironins. Any 1981 Vol. 25 Núm. 2 PDF
# Napoleone Annovazzi

Napoleone Annovazzi (Florència, 14 d'agost de 1907 - 1984) fou un director d'orquestra italià i un dels grans impulsors que va tenir l'òpera a Barcelona durant els anys de la postguerra, en els quals va fer una gran tasca que van deixar una gran empremta en la història del Liceu.
Com a màxim responsable musical del teatre del Liceu durant els anys 1942-1953, fou un dels impulsors de la jove Montserrat Caballé pels camins de la lírica amb assenyats consells.
El 1943, Annovazzi fou contractat per un grup de cinc patrocinadors aplegats al voltant de Josep Maria Lamanya per formar un Patronat amb la finalitat de finançar els estudis posteriors a Victòria dels Àngels.
Posteriorment, Annovazzi va ser titular de l'Orquestra Municipal de València durant anys. Durant aquest període, va trobar dues còpies manuscrites de L'arbore di Diana de Vicent Martín i Soler als arxius d'Oxford i Nàpols i, després d'un atent treball de revisió de la partitura, va representar l'obra primer al Teatre de la Zarzuela de Madrid, i més tard a València.

## Referències

* ↑ International who's who in music and musicians' directory (en anglès). Melrose Press, 1977, p.22.
* ↑ Alier, Roger. Montserrat Caballé. Barcelona: Robinbook, 2008. ISBN 978-84-936014-7-8.
* ↑ Pullen, Robert; Jay-Taylor, Stephen. Montserrat Caballé. Casta diva. Barcelona: Plaza & Janés, 1995. ISBN 84-01-37546-0.
* ↑ http://www.full-interactive.com/revistas/lesArts/pdf/lesArts.pdf Arxivat 2021-01-25 a Wayback Machine.
# Vicenta Pubill i Font

Vicenta Pubill i Font (Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 21 d'abril de 1954) és una exfutbolista catalana, considerada com una de les pioneres del futbol femení a Catalunya.
Provinent d'una família esportista, es presentà a la convocatòria per jugar amb el primer equip femení de la història del Futbol Club Barcelona. Migcampista, competí amb el club blaugrana –sota el nom de Penya Femenina Barcelona– durant dotze temporades (1971-1983), amb el parèntesi de la temporada 1980-81 on jugà amb el Piacenza AC de la Lliga italiana. Entre altres tornejos, disputà el primer Campionat de Catalunya femení oficiós (1971), anomenat Copa Pernod per motius de patrocini, on hi anotà dinou gols. El 1983 abandonà el club blaugrana per discrepàncies amb altres jugadores i fundà, juntament amb els seus germans, la Penya Barcelonista Barcilona. Exercí el rol de presidenta-jugadora i aconseguí un subcampionat d'Espanya (1985). Per altra banda, el PB Barcilona fou un dels clubs fundadors de la nova Lliga espanyola de futbol, organitzada per la Reial Federació Espanyola de Futbol, i guanya el títol en la seva primera edició (1988-89). La temporada 1989-90 jugà amb el FC Aurora de Sant Petersburg, abans de retirar-se esportivament. Formà part de la selecció espanyola no oficial amb la qual competí en quatre ocasions el 1972 i també competí amb la selecció catalana.

## Referències

* ↑ «Vicenta Pubill Font». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Polo, Edu. «El primer partido del Barça femenino cumple 50 años» (en castellà). Mundo Deportivo, 25-12-2020. [Consulta: 7 setembre 2023].
* 1 2 Tomás Belenguer, 2021, p. 337.
* ↑ «Español, Vich y At. Sabadell ocupan los lugares de honor del I Campeonato de Cataluña» (en castellà). Mundo Deportivo p. 10, 10-03-1972. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Xavier. «La Liga habló catalán». Mundo Deportivo, 03-05-1989. [Consulta: 7 setembre 2023].

## Bibliografia

* Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení : història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Editorial Base, 2021. ISBN 9788419007001.
# Pentiúrino

Pentiúrino (en rus: Пентюрино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 145 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Whiterockita

La whiterockita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La whiterockita és un fosfat-carbonat de fórmula química CaMgMn$^{3+}$₃O₂(PO₄)₂(CO₃)F·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Austràlia Meridional, a Adelaida, Austràlia, amb el número de registre: g34889.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de feldespat White Rock, situada a l'Old Boolcoomata Station, a la Província d'Olary (Austràlia Meridional, Austràlia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Whiterockite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2022].