OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eshira

Els eshira (també escrit echira, eschira, o ashira, sira) són una població bantu d'Àfrica central que viu principalment a les regions costaneres del Gabon, al bosc i les prades del sud del Ogooué i a l'oest del seu afluent, la Ngounié. Algunes comunitats viuen igualment a la República del Congo.

## Història

Els eshira migraren a aquesta zona al segle XVIII, després de les guerres amb els Akélés i altres grups. Durant el segle xix, van practicar el tràfic d'esclaus amb els Nkomi. Eren preats pel seu tabac i la seva roba en fibres de ràfia. Llur nombre va ser dràsticament reduït per epidèmies de verola el 1865 i 1898.
Paul Belloni Du Chaillu, qui explorà l'interior del Gabon entre 1855 i 1859, descriví la seva estada en país ashira en diversos capítols del seu llibre L'Afrique sauvage : nouvelles excursions au pays des Ashangos (1868). Paul del Chaillu va reportar que cada clan controlava els seus propis afers. Mulenda, del clan Kamba, era el més importants dels caps ; posseïa entra 300 i 400 esclaus. Va morir de la pigota l'any 1885. Els Esperitans van establir una missió a la regió l'any 1895.

## Etnonímia

Segons les fonts i el context, s'observa diverses formes: Achira, Ashango, Ashira, Chira, Echiras, Eschira, Eshira, Eshiras, Gesira, Gisira, Ichira, Ishira, Isira, Shira, Shiras, Shire, Sira, Yichira.

## Llengües

Parlen el eshira (llengua) (o echira), una llengua bantu. El punu és igualment utilitzat.

## Població

Llur nombre és estimat a més de 200.000. Ultra els Eshira pròpiament dits, el grup comprèn mants subgrups, tals com els punu, ngowe, bavarma, woumbou, baloumbou, babuissi i massango, però segons els autors, certs d'aquests, com els Punu, són considerats com a ètnies diferents.

## Bibliografia

* (anglès) « Eshira », in Bibliographic surveys of African peoples, vol. 1, Department of Fine Arts, Indiana University, Bloomington, 1979, p. 73-76
* (anglès) David E. Gardinier et Douglas A. Yates, Historical dictionary of Gabon, Scarecrow Press, Lanham, Md., Plymouth, 2006 (3a ed.), 455 p. ISBN 9780810849181
* Philippe Moukoko, « Échira (ethnie) », in Dictionnaire général du Congo-Brazzaville, L'Harmattan, 1999, p. 112-113 ISBN 9782296395121
* Gardinier, David E. The Scarecrow Press. Historical Dictionary of Gabon (en anglès), 1994.
* Ministère de l'Education Nationale de la République Gabonaise. Edicef. Géographie et cartographie du Gabon (en francès), 1983, p. 135.

## Vegeu també

* Llista dels grups ètnics d'Àfrica

## Enllaços externs

* L'Afrique sauvage : nouvelles excursions au pays des Ashangos, ed. Lévy frères, París, 1868
* Traditions orales et archives au Gabon. Contribution à l'ethno-histoire, ed. Berger-Levrault, París, 1962

## Referències

* 1 2 3 (anglès) James Stuart Olson, « Eshira », in The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary, Greenwood Publishing Group, 1996, p. 169 ISBN 9780313279188
* 1 2 Philippe Moukoko, Dictionnaire général du Congo-Brazzaville, L'Harmattan, 1999, p. 112-113
* ↑ L'Afrique sauvage, nouvelles excursions au pays des Ashangos a Gallica
* ↑ Source RAMEAU, BnF L'Afrique sauvage
* ↑ Informació sobre Eshira a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “swj” (anglès)
# Minysicya caudimaculata

Minysicya caudimaculata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,3 cm de longitud total i les femelles 1,5.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu entre 3-38 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, el Japó, les Tuamotu i la Polinèsia Francesa.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bioarqueologia

La bioarqueologia és una disciplina que estudia diversos tipus de restes vegetals i animals procedents dels jaciments arqueològics: llavors, fruits, pol·len, espores, carbons, fitòlits, diatomees, petxines, ossos, banyes... La comunitat humana viu en relació dialèctica amb el seu entorn natural: transforma l'entorn natural i l'entorn li influeix. Així per a comprendre i interpretar la vida dels grups humans del passat, hem de recórrer a les disciplines bioarqueològiques. L'objectiu d'aquesta disciplines és analitzar i reconstruir les relacions socials, econòmiques i simbòliques de les societats humanes del passat a partir de les proves faunístiques i vegetals que aquestes comunitats van deixar.
La bioarqueologia agrupa les diverses especialitats arqueozoològiques i arqueobotàniques. Dins de l'arqueozoologia se solen diferenciar els estudis de malacofauna (petxines i cargols), ja sigui marina o terrestre), ictiofauna (peixos), herpetofauna (amfibis i rèptil), avifauna (ocells), insectívors, quiròpters i rosegadors (micromamífers), i macromamífers.
Dins de l'arqueobotànica hi ha principalment la palinologia, que analitza el pol·len de les plantes superiors i les espores de les plantes inferiors; la fitolitologia per als fitòlits; l'antracologia per a les fustes d'arbres i arbustos, i la paleocarpologia, que estudia les macrorestes de llavors i fruits, però hi ha altres especialitats, com ara l'anàlisi de fongs i diatomees. Dins de la bioarqueologia també tenen cabuda l'estudi tecnològic de manufactures animals i vegetals com ara teixits, instruments i ornaments ossis i malacològics, estris i eines de fusta, impromtes vegetals, etc. La datació per isòtops radioactius de material orgànic i l'arqueologia experimental de paleocultius estan relacionats també amb la bioarqueologia.
Gràcies a la bioarqueologia es pot conèixer quin era l'entorn natural dels jaciments arqueològics i com s'alimentava la població que hi vivia. La bioarqueologia permet respondre qüestions com ara com s'aprofitaven i es consumien els recursos vegetals i animals a l'abast, com es transformava el medi natural, en quin paisatge es desenvolupaven les activitats de la vida diària, etc.

## Enllaços externs

* British Association of Biological Anthropologists and Osteoarchaeologists
* The Internet Journal of Biological Anthropology Arxivat 2011-09-17 a Wayback Machine.
* The International Journal of Dental Anthropology - IJDA Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
* http://www.anthropology.uw.edu.pl
* http://physanth.org/
# Handrij Zejler

Handrij Zejler (Salzenforst/Słona Boršć, 1 de febrer de 1804 - Lohsa, 15 d'octubre de 1872) Fou un escriptor i patriota sòrab, que estudià teologia i compongué l'himne sòrab Hisce Serbstvo Nyezhubjene (Soràbia no ha mort encara). El 1867 amb Jan Arnošt Smoler van representar els serbolusacians al Congrés Eslau de Moscou, on van fer amistat amb l'eslovac Ludevit Štur, amb el txec Palacky, el serbi Milutinović i amb el rus Kučarskij, però d'on no van treure cap projecte polític concret. Alhora, va compondre la Kurzgefasste Grammatik der Sorbe-Wendischen sprache nachcem Budissiner dialekte.

## Obres

* Počasy (Estacions, 1859)
* Serbske basnje (Poemes sòrabs, 1855)
* Krótke kerluse a spewancka za Serbske sule (Breus himnes eclesiàstics i llibre de càntics per a les escoles sòrabes, 1842)
* Zhromadzene spisy (Escrits selectes, 1891)

## Referències

* ↑ «Zejler Handrij» (en polish). Internetowa encyklopedia PWN. Wydawnictwo Naukowe PWN. Arxivat de l'original el 7 June 2011. [Consulta: 18 agost 2008].
* ↑ Handrij Zejler, Pfarrer, Publizist, Patriot - Begründer der modernen sorbischen Dichtkunst
# Clavilla (fusteria)

En fusteria una clavilla, és un petit cilindre de fusta per acoblar dues peces de fusta o per reforçar un encaix de trau i metxa.
Pot ser cònica o cilíndrica, llisa o estriada. En general són fetes de fusta però poden ser de plàstic o d'altres materials. Són àmpliament utilitzades a la indústria del moble per combinar elements de mobles. Existeixen en mides estandarditzades.

## Ús

Primer es foraden els dos elements que cal acoblar. A continuació, s'insereix la clavilla. Amb un forat molt ajustat, pot tenir prou. Segons les necessitats s'hi pot afegir cola o un clau d'agulla. Aquest mètode de fixació és especialment utilitzat en ebenisteria.

## Referències

* ↑ «Clavilla (fusteria)». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Vegeu també

* Tac (construcció)
* Acoblament amb cap ocult oblic
Viccionari
# Polygonatum

Polygonatum és un gènere amb 50 espècies de plantes de flors pertanyents a la família Ruscaceae, anteriorment classificat en la família Liliaceae.
Algunes espècies d'aquest gènere tenen propietats medicinals i en particular P. sibiricum, usada com tisana herbal en la Medicina tradicional xinesa, també anomenada Duong Gul Li a Corea.

## Taxonomia

* Polygonatum biflorum (Walter) Elliott
* Polygonatum cirrhifolium (Wall.) Royle
* Polygonatum cyrtonema Hua
* Polygonatum falcatum A.Gray
* Polygonatum hirtum (Bosc ex Poir.) Pursh
* Polygonatum ×hybridum Brügger (= Polygonatum multiflorum × Polygonatum odoratum)
* Polygonatum inflatum Kom.
* Polygonatum involucratum (Franch. & Sav.) Maxim.
* Polygonatum kingianum Collett & Hemsl.
* Polygonatum lasianthum Maxim.
* Polygonatum macropodum Turcz.
* Polygonatum multiflorum (L.) All. segell, segell de ram, segell de salomó
* Polygonatum odoratum (Mill.) Druce
* Polygonatum officinale segell (de Salomó) o llàgrimes de Maria
* Polygonatum orientale Desf.
* Polygonatum pubescens (Willd.) Pursh
* Polygonatum sibiricum F.Delaroche
* Polygonatum verticillatum (L.) All.
# Birago Balzano

Birago Balzano (Trinitapoli, 5 de gener de 1936 - Milà, 25 de març de 2022) va ser un dibuixant italià que va ser el dissenyador i il·lustrador del personatge de terror adult Zora.

## Biografia

Nascut a Trinitapoli, a la regió del sud de la Pulla, Itàlia, quan Balzano era adolescent es va traslladar a Milà, on va assistir a l'Acadèmia de Brera i després a l'Institut d'Art Cimabue; va debutar com a dibuixant l'any 1964, dibuixant els cinc últims àlbums de la sèrie western Capitan Audax publicada per Editorial Corno juntament amb Sergio Montipò, amb qui també produirà Cap Il Fumetto Capellone, sèrie de còmics editada per ErreGI des del 1966 fins al 1967. Des de 1972 col·labora amb Edifumetto realitzant la sèrie per a adults Zora, sobre una dona vampir, escrita per Giuseppe Pederiali i de la qual serà el principal dibuixant de tota la sèrie publicada fins al 1985. Als anys seixanta va fer històries de la sèrie occidental Capitan Miki publicada per e Piccolo Ranger i Un ragazzo nel Far West publicat per Edizioni Audace.

## Referències

* ↑ https://www.afnews.info/w22/2022/03/26/birago-balzano-passed-away/
* 1 2 «Birago Balzano». lambiek.net. [Consulta: 14 novembre 2019].
* 1 2 «FFF – Birago BALZANO». lfb.it. [Consulta: 14 novembre 2019].
* 1 2 «Birago Balzano». guidafumettoitaliano.com. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Sergio L. Duma. «L'Arte di Birago Balzano: 10 illustrazioni rappresentative» (en italià), 13-10-2015. Arxivat de l'original el 2021-02-24. [Consulta: 14 novembre 2019].
# Estat singlet

En mecànica quàntica, un singlet és l'estat quàntic d'un sistema amb espín 0, de manera que només hi ha un valor permès del component d'espín, 0.
Una parella de partícules d'espín-1/2 poden ser combinades per a formar un de tres estats d'espín total 1 anomenats triplet, o un sol estat d'espín 0 anomenat singlet. En física teòrica, un singlet normalment es refereix a una representació unidimensional (p. ex. una partícula amb espín nul). També pot referir-se a dos o més partícules preparades en un estat correlacionat, de manera que el moment angular total de l'estat és zero. Els singlets apareixen freqüentment en física atòmica i física nuclear, on hom intenta determinar l'espín total d'una col·lecció de partícules.
Un electró sol té espín 1/2, i sota una rotació el seu estat es transforma com a doblet, és a dir, com la representació fonamental del grup de Lie SU(2). Podem mesurar l'espín de l'estat d'aquest electró tot aplicant un operador ${\vec {S}}^{2}$ a l'estat, i sempre n'obtindrem $\hbar ^{2}\,(1/2)\,(1/2+1)=(3/4)\,\hbar ^{2}$ (o espín 1/2), donat que els estats d'espín-amunt i avall són ambdós estats quàntics d'aquest operador amb el mateix valor propi.
Així mateix, si tenim un sistema de dos electrons, podem mesurar el seu espín total aplicant-hi l'operador $\left({\vec {S}}_{1}+{\vec {S}}_{2}\right)^{2}$, on ${\vec {S}}_{1}$ actua sobre l'electró 1 i ${\vec {S}}_{2}$ sobre l'electró 2. Tanmateix, ara podem tenir dos espins possibles, és a dir, dos possible valors propis de l'operador d'espín total, corresponents a l'espin-0 o espín-1. Cada valor propi pertany a un conjunt d'estats quàntics. El conjunt d'"espín-0" és anomenat el singlet, contenint un estat (vegeu a sota), i el conjunt d'"espín-1" és anomenat triplet, contenint tres possible valors propis.
En un llenguatge més matemàtic, diem que el producte de dues representacions de doblet pot ser descompost en la suma de la representació adjunta (el triplet) i de la representació trivial, el singlet.
L'estat de singlet format d'un parell d'electrons té moltes propietats peculiars, i juga una funció fonamental en la paradoxa EPR i en entrellaçament quàntic. Amb la notació de Dirac aquest estat d'EPR és normalment representat com:
    ${\frac {1}{\sqrt {2}}}\left(\left|\uparrow \downarrow \right\rangle -\left|\downarrow \uparrow \right\rangle \right)$

## Vegeu també

* Estat doblet
* Estat triplet
* Multiplicitat d'espín

## Referències

* ↑ D. J. Griffiths, Introduction to Quantum Mechanics, Prentice Hall, Inc., 1995, pg. 165.
* ↑ J. J. Sakurai, Modern Quantum Mechanics, Addison Wesley, 1985.
# Mizmar

A la música àrab, un mizmār (Àrab: مزمار; plural مَزَامِير mazāmīr) és qualsevol instrument de vent de llengüeta simple o doble.  A Egipte, el terme mizmar normalment es refereix a la xeremia, que és anomenada zurna a Turquia.
Mizmar també és un terme utilitzat per anomenar també un grup de músics, normalment un duo o un trio, que toquen un mizmar amb acompanyament d'un o dos bombos de doble membrana, coneguts al món àrab com tabl baladi o senzillament tabl. A Egipte els mizmars normalment es toquen als casaments o per acompanyar la dansa oriental.
Al Líban, els Territoris palestins i Síria, està influenciat pel zurna turc, una versió més aguda del mizmar, que també pot ser conegut en aquells països com a zamr (زمر) o zamour, així com mizmar. A Algèria un instrument similar és l'anomenada ghaita o rhaita (غيطة). Així com amb la dansa oriental, el mizmar pot acompanyar el dabke, un ball folklòric, line dance, fet a Líban, Síria, Palestina i Iraq.

## Enllaços externs

* Mizmar.Imatges de construcció, de Dominik.

## Referències

* ↑ Berger, Shlomo; Brocke, Michael; Zwiep, Irene. Zutot 2002. Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 2003, p. 133. ISBN 1402013248.
* ↑ «Oriental Oboes and Shawms». Arxivat de l'original el 2017-06-16. [Consulta: 23 juliol 2017].
# Criteri de la mitjana aritmètica

En matemàtiques, el criteri de la mitjana aritmètica és un criteri per provar la convergència de successions. La seva aplicació permet la resolució d'alguns tipus d'indeterminacions.

## Criteri de la mitjana aritmètica

Sigui $\{a_{n}\}$ una successió de reals tal que $\lim _{n\to \infty }a_{n}=A$, sent $A\in \mathbb {R} \cup \{\infty \}$. Llavors, la successió de les seves mitjanes aritmètiques convergeix també a $A$, és a dir,
   $\lim _{n\to \infty }{\frac {a_{1}+a_{2}+...+a_{n}}{n}}=A$

## Exemple

Com que la successió $a_{n}={\frac {1}{n}}$ convergeix a 0, aleshores:
   $\lim _{n\to \infty }{\frac {1+{\frac {1}{2}}+{\frac {1}{3}}+...+{\frac {1}{n}}}{n}}=0$

## Altres criteris de convergència

* Criteri de Stolz
* Criteri de la mitjana geomètrica

## Referències

* ↑ Pérez, Javier «Cálculo diferencial e integral» (en castellà). Universidad de Granada [Consulta: 24 juny 2018].
* ↑ Llopis, José L. «Criterio de la media aritmética» (en castellà). Matesfacil. ISSN: 2659-8442 [Consulta: 24 juny 2018].

## Enllaços externs

* Convergencia de sucesiones Arxivat 2018-07-12 a Wayback Machine. (en castellà)
* Criterio de la media aritmética: demostración y ejemplos (en castellà)
# Hayden (Alabama)

Hayden és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 470 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hayden tenia 470 habitants, 191 habitatges, i 136 famílies. La densitat de població era de 193,1 habitants/km².
Dels 191 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,2% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 93,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.484 $ i la renda mediana per família de 36.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.667 $ mentre que les dones 17.375 $. La renda per capita de la població era de 14.435 $. Aproximadament el 10,7% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Clavijo

Clavijo és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana. Limita al nord amb Alberite, al sud amb Soto en Cameros (llogaret de Trevijano) i amb Leza de Río Leza, a l'est amb Ribafrecha i a l'oest amb Nalda i amb Albelda de Iregua.

## Història

En les proximitats de la localitat tindria lloc la suposada batalla de Clavijo en l'any 844 en la qual Ramir I d'Astúries venceria enfront d'Abd al Rahman II gràcies a l'aparició de l'Apòstol Sant Jaume. En l'any 960 Garcia II Sanxes I de Navarra va fer presoner al comte Fernán González a Cirueña, confinant-lo al Castell de Clavijo, fet que constitueix la primera referència documental al Castell.
La vila apareix en els vots de Fernán González a San Millán de la Cogolla. L'any 1033, Sanç III de Navarra dona el castell al Monestir de San Martín d'Albelda. Sembla que en aquesta època van poder existir dos castells, prevalent un sobre l'altre i fent-lo desaparèixer. En 1074 Sanç IV de Navarra dona el Castell a Urraca Iñiguez, donant-lo aquesta en 1085 al Monestir de Sant Prudencio de Monte Laturce a canvi d'oracions per la seva ànima. El 12 de febrer de 1285, Sanç IV de Castella, sent infant, confirma la donació de la vila juntament amb el Castell de Clavijo, al concejo de Logronyo. En 1311 Fernando IV retorna el control de la zona al Monestir de San Martín de Albelda. En 1396 Diego López de Zúñiga lliurà la vila juntament amb Baños de Rioja, Huércanos i Bobadilla al seu fill Iñigo Ortiz de Zúñiga, pel seu matrimoni amb Juana, filla bastarda de Carles III de Navarra.
En 1476, Pedro de Zúñiga, fill gran de Diego López de Zúñiga, va vendre la vila juntament amb el castell als Comtes d'Aguilar per 400.000 maravedins.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Juan Agapito y Revilla (1921): Casamiento de D.ª Juana hija natural de D. Carlos III Arxivat 2016-10-14 a Wayback Machine.
# Popular TV

Popular TV, cadena de televisió de difusió en obert a Espanya. En algunes ciutats emet a través d'una xarxa d'emissores locals pròpia. La seva programació de contingut generalista, es caracteritza de programes religiosos especialment en dates assenyalades del calendari catòlic com a Setmana Santa, a més de pel·lícules, sèries, programació infantil o transmissions en directe d'alguns programes radiofònics com El Tirachinas.
L'any 2006, va ser la televisió local que més va incrementar la seva audiència a Espanya segons TNSofres Arxivat 2007-09-15 a Wayback Machine.. Malgrat aquest augment, la mateixa font certifica que el 2007 va rebre un 3,3% sobre el total de les locals.

## Televisió Digital

No té cap emissió de televisió d'àmbit nacional. A nivell autonòmic o local, té concessions de canals regionals a Navarra, Galícia, Astúries, Comunitat de Madrid, Regió de Múrcia, La Rioja i Comunitat Valenciana així com diversos canals locals.
En algunes zones, emet amb identitats diferents en funció de les agrupacions locals establertes:
* TMT (Madrid)
* Rioja 4 (La Rioja)
* CDT (Toledo)
* Via Norba (Càceres)
* Emerita TV (Mèrida)
* La 8 Mediterráneo (País Valencià)
L'emissió es podia rebre en analògic i també a través de la plataforma via satèl·lit Digital+, sempre que la parabòlica estigués orientada al satèl·lit Hispasat (30è Oest), l'antiga orientació utilitzada per Via Digital. Ara poder rebre-la qualsevol abonat a Digital+, independentment del satèl·lit utilitzat, i integrada al dial ordinari de la plataforma. També a través del satèl·lit Astra, gratuïtament.

## Referències

* ↑ Va nàixer sota el nom de Popular Televisión del Mediterráneo al 2005. Al 2010 canvià el seu nom pel de Popular María+Visión i, a finals d'any, pel de Popular TV. L'any 2012 tornà a canviar el seu nom pel de Mediterráneo Televisión, amb alguns programes en valencià i compartint la seua emissió amb 13 TV i, finalment, al 2018 passà a anomenar-se La Ocho Mediterráneo.

## Vegeu també

* Història de la televisió en català

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2012-06-27 a Wayback Machine.
* Lloc web oficial de Popular TV a Navarra Arxivat 2010-07-08 a Wayback Machine.
* Canal de Popular TV a YouTube.com Arxivat 2008-12-29 a Wayback Machine.