OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Pontailler-sur-Saône

El cantó de Pontailler-sur-Saône és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Dijon. Té 19 municipis i el cap és Pontailler-sur-Saône.

## Municipis

* Binges
* Cirey-lès-Pontailler
* Cléry
* Drambon
* Étevaux
* Heuilley-sur-Saône
* Lamarche-sur-Saône
* Marandeuil
* Maxilly-sur-Saône
* Montmançon
* Perrigny-sur-l'Ognon
* Pontailler-sur-Saône
* Saint-Léger-Triey
* Saint-Sauveur
* Soissons-sur-Nacey
* Talmay
* Tellecey
* Vielverge
* Vonges

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | Louis Febvret | SFIO, després PS |
| 1973-1979 | M. Couturier | UDF-MDSF |
| 1979-1985 | M. Burner | PS |
| 1985-1992 | Jean-Claude Karpouzopoulos | RPR |
| 1992-1998 | Henri Dumas | Divers gauche |
| 1998- | Joël Abbey | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 5.914 | 6.485 | 6.476 | 6.575 | 6.777 | 7.059 | 7.786 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sava Georgiu

Sava Georgiu (grec: Γεώργιος Σάββα) (Nicòsia, 22 d'octubre de 1933 - 9 d'agost de 1992) fou un futbolista xipriota de la dècada de 1950.
Fou el primer futbolista estranger a jugar professionalment a Israel. També fou el primer greco-xipriota en jugar fora del país. Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de APOEL, Bristol City i Maccabi Haifa FC.

## Referències

* ↑ (grec) Article about Savva by Simerini
* ↑ (hebreu) Profile and biography of Savva Georgiou on Maccabi Haifa's official website
* ↑ «Georgios Savva». babynology.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «APOEL FC». liberoguide.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Santa Teresa (Nou Mèxic)

Santa Teresa és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 2.607 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Santa Teresa tenia 2.607 habitants, 952 habitatges, i 755 famílies. La densitat de població era de 91,9 habitants per km².
Dels 952 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 31,8% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.500 $ i la renda mediana per família de 66.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.500 $ mentre que les dones 30.326 $. La renda per capita de la població era de 24.561 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i l'1,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Santa Teresa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Santa Teresa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# TMEO

TMEO és una revista d'historietes basca, de periodicitat bimestral, publicada a Vitòria per Ezten Kultur Taldea, que es va fundar el 1987 i segueix activa en l'actualitat. El nom és un joc de paraules amb la clàssica revista d'historietes TBO i el verb mear (pixar, orinar, en castellà); al logotip de la revista s'il·lustra aquesta mateixa idea. La revista es caracteritza tant per la seua afició per l'humor escatològic com per l'acidesa de les seues sàtires polítiques.
Va nàixer com a resultat de la reunió d'un grup d'autors que col·laboraven en dos fanzines desapareguts: Hamelín, de Pamplona, i Octopus, de Vitòria. És en l'actualitat la revista de còmics de major difusió a Euskadi. Entre els seus col·laboradors, bascos en la seua majoria, destaquen Luis Durán, Mauro Entrialgo, Álvarez Rabo, Bernardo Vergara, Mikel Valverde, Alvarortega, Ernesto Murillo, Santi Orue, Ata, Roger Pelàez, Piñata, Abarrots, Tamayo, Larry, Roger o Manolito Rastamán. Alguns d'ells han col·laborat també en altres revistes de major difusió, com El Jueves o la desapareguda El Víbora.
En dues ocasions ha guanyat el premi al millor fanzine en el Saló del Còmic de Barcelona (1990 i 2001). El 1989 va obtenir el mateix premi al Saló del Còmic de Grenoble.

## Taula de sèries habituals i d'autors

| Anys | Números | Títol | Autor | Altres dades |
| 1987-present | 0-actual | Herminio Bolaextra | Mauro Entrialgo | També a Makoki |
| 1987-2008 | 1-99 | Toni Bolinga | Nono Cadáver | |
| 1988 | | Cómo... | Álvarez Rabo | |
| 1991 | | Los Galindos | Alvarortega | |
| 1992 | | Kojón Prieto y los Huajalotes | Jokin | |
| | | Javi Cabrero | Gol | |
| | | Doctor Espárrago | Ata | |
| | | Antolín | Santi Orue | |
| | | Capitán Parrús | Cubo | |
| | | Sarmiento, empleado del ayuntamiento | Carmelo Manresa | |
| | | Pocho Mondo | Tamayo | |
| | | Tifus | Piñata | |
| 1996- | | Los Vallekurros | Javierre | |
| 2000- | | El Maestro | Furillo | |
| 2002-2009 | -106 | Los Euskalorros | Abarrots | |
| | | Domingo Mecaso | Roger | |
| 2007- | 94- | El Listo | Xavier Àgueda | |
| 11-12/2007- | 96- | Johnny Sarro | El Diek | |
| 2008- | 101- | Las mallas parlantes | Mery Cuesta | |
| 2009 | | C-3-Pe-Do | Kalitos | |
| 2009 | | El jevi satánico disléxico | Galais | |
| | | Ibon Marley | M460 | |
| 2013- | 120- | Claudia Forever Young | Mamen Moreu | |

## Vegeu també

* Xavier Àgueda

## Referències

* 1 2 Mangana, David (25/06/2012). 'TMEO': 25 años en toda la jeta Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine., "Deia".
* ↑ Echevarría, Paola (17/06/2012). "Nos tachan de demasiado brutales, pero más bestia que la realidad no hay nada" Arxivat 2012-11-23 a Wayback Machine., "Diario de Noticias".
* ↑ A. N. (19/06/08). El cómic TMEO celebrará en septiembre sus 100 entregas con un número extraordinario, El Correo.
* ↑ «Premiats al Saló del Còmic de Barcelona». Arxivat de l'original el 2017-01-09. [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ Cuadrado (2000), p. 43.
* ↑ Cuadrado (2000), p. 44.
* ↑ Cuadrado (2000), p. 677.
* ↑ TMEO 120 entrada del dimarts 12 de març de 2013 al blog de Mamen Moreu

## Enllaços externs

* TMEO online Arxivat 2006-03-31 a Wayback Machine.
# Vireó botxí cellagroc

El vireó botxí cellagroc (Vireolanius eximius) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la selva pluvial, a l'est de Panamà, nord de Colòmbia i oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Vireó botxí cellagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Frederic II de Hessen-Kassel

Frederic II de Hessen-Kassel (en alemany Friedrich II von Hessen-Kassel) va néixer a Kassel el 14 d'agost de 1720 i va morir a la mateix ciutat el 31 d'octubre de 1785. Era fill del landgravi Guillem VIII de Hessen-Kassel (1682-1760) i de Dorotea de Saxònia-Zeitz (1691-1743).

## Biografia

Frederic va ser enviat a estudiar a Suïssa, on va viure primer a Ginebra i després a Lausana. Durant la Guerra de Successió austríaca, es va allistar com a combatent al servei de l'emperador Carles VII. I més tard va participar en la Guerra dels Set Anys amb l'exèrcit prussià fins al 1760, data en què va succeir el seu pare. Va exercir com a langravi de Hessen-Kassel del 1760 al 1785, gaudint d'un període de prosperitat econòmica i cultural. Es va dedicar a fomentar la indústria, així com diverses institucions culturals. El 1779 va crear Fridiricianum, el primer museu, entès com a centre obert al públic, de tot Europa, i el 1777 va fundar l'Acadèmia de les Arts. Per tal de finançar els seus projectes, Frederic II utilitzava el seu exèrcit com a mercenari al servei d'altres països, especialment d'Anglaterra; així, tropes de Hessen-Kassel van ser presents en la Guerra de la Independència dels Estats Units.

## Matrimoni i fills

El 1740 es va casar amb la princesa Maria de Hannover (1723-1772), filla del rei Jordi II del Regne Unit (1683-1760) i de Carolina de Brandenburg-Ansbach (1683-1737).
El 1749 va renunciar a la religió calvinista, majoritària a Hessen-Kassel, per convertir-se al catolicisme. Aquesta conversió li comportà greus conseqüències. La seva dona l'abandonà i s'endugué els seus fills a Dinamarca, els quals van ser educats segons la religió protestant i acabarien casant-se amb princeses daneses.
En 1773, morta ja la seva primera dona, Frederic es va casar a Berlín amb Filipina de Brandeburg-Schwedt.
El va succeir el seu fill gran, Guillem, l'únic que va tornar a Hessen-Kassel, i que a més heretaria el principat de Hanau, ja que en morir sense descendència el seu darrer governant, s'havia negat a deixar el seu domini en mans de Frederic per la seva conversió al catolicisme.
Del matrimoni amb Maria de Gran Bretanya en nasqueren quatre fills barons:
* Guillem (1741-1742).
* Guillem (1743-1821).
* Carles (1744-1836), casat amb Lluïsa de Dinamarca (1750-1831).
* Frederic (1747-1837), casat amb Carolina de Nassau-Usingen (1762-1823).

## Bibliografia

* Otto Berge: Die Innenpolitik des Landgrafen Friedrich II. von Hessen–Kassel. Ein Beitrag zur Geschichte des aufgeklärten Absolutismus in Deutschland, Mainz 1952.
* Wolf von Both, Hans Vogel: Landgraf Wilhelm VIII. von Hessen-Kassel. Ein Fürst der Rokokozeit, Marburg 1964.
* Wolf von Both, Hans Vogel: Landgraf Friedrich II. Ein Fürst der Zopfzeit, München 1973.
* Peter Gerke: Aufklärung und Klassizismus in Hessen-Kassel unter Landgraf Friedrich II. Ausstellungskatalog, Kassel 1979
# Villamiel

Villamiel és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya). El 2023 tenia 437 habitants.

## Referències

* ↑ «Extremadura (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Can Caciques

Can Caciques és un edifici situat al carrer Processó de Llagostera (Gironès) i utilitzat des del març de 2014 com a Centre d'Interpretació de la història de Llagostera. L'edifici conté l'única torre de planta quadrada del poble, anomenada Gemma, i una part del fossar de l'antiga muralla.
El centre cultural permet conèixer la vila medieval a partir de les restes arqueològiques, la muralla i el castell, i el seu objectiu és aglutinar les actuacions culturals i turístiques del consistori. El centre exposa una col·lecció de més de 300 eines que alguns veïns van restaurar, catalogar i donar a l'Ajuntament, i que permeten conèixer oficis antics relacionats amb la indústria surera, el bosc i la terra.

## Galeria d'imatges

* Vista parcial de l'interior del centre d'interpretació
* Vista exterior de l'edifici
* Una de les entrades a l'edifici
* Un dels cartells propers

## Referències

* 1 2 «Can Caciques. Centre d'interpretació de Llagostera». Consorci de les Gavarres, 27-09-2014 [Consulta: 24 octubre 2014]. Arxivat 16 de gener 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 24 octubre 2014].
* 1 2 Bonilla, José Manuel «Un nou edifici cultural i Can Caciques seran el centre de la història de Llagostera». Diari de Girona, 14-03-2014 [Consulta: 24 octubre 2014].
* 1 2 Nadal, Jordi «El centre d'interpretació de Can Caciques, a Llagostera, obre aquest mes». El Punt Avui, 21-05-2014 [Consulta: 24 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Sebastián Bednarik

Sebastián Bednarik (Montevideo, 1975) és un productor i director de cinema, empresari, professor, artista, autor, guionista i documentalista uruguaià.
Fill de Susana Soares i Enrique Bednarik va néixer a Montevideo, Uruguai. Fundador i director executiu juntament amb Andrés Varela de la productora Coral Cinema. El 2007 funda també Efecte Cinema, una plataforma de cinema itinerant a Uruguay. Obté el Premi Florencio el 1999, revelació per la seva adreça de l'obra Què va passar amb BN?. Escriu al costat de Coral Godoy el guió de L'Espera, Premi FONA el 2000. També el Premi Iris en 2011, entre d'altres. S'exerceix com a professor de l'Escola de Cinema d'Uruguai (ECU).

## Filmografia

Sebastian va realitzar aquests films.
* 2002, La espera
* 2007, La matinée
* 2008, Cachila
* 2010, Mundialito
* 2014, Maracaná

## Premis

* 1999, Premi Florencio
* 2003, Millor guió, Festival Llatinoamericà de Trieste per La espera
* 2003, Millor pel·lícula, Festival Llatinoamericà de Mont-real per La espera
* 2003, Millor pel·lícula iberoamericana, Festival de cinema de Miami per La espera
* 2007, Fipresci Uruguai: Premi Revelació per La matinée
* 2007, Fipresci Uruguai: Millor documental per La matinée
* 2008, Festival de Berlín: Seleccionat amb Cachila per participar del "Latin American Works in progress"
* 2010, Festival de Rio: Selecció oficial amb Mundialito
* 2010, Fipresci Uruguai: Millor documental Uruguaià amb Mundialito
* 2011, Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà, Cuba: Selecció oficial amb Mundialito
* 2011, Festival Internacional de Guia d'Isora, Tenerife: Selecció oficial amb Mundialito
* 2011, Festival Internacional de Cinema Documental de la ciutat de Mèxic, DOCS DF: Selecció oficial amb Mundialito
* 2011, Premis Iris de Millor documental per Mundialito
* 2011, Premis Iris d'Uruguai: Millor director per Mundialito

## Referències

* ↑ paraver. «Sebastià Bednarik» (en castellà). [Consulta: 8 febrer 2013].
* ↑ Efecto Cine. «Sebastián Bednarik» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-05-20. [Consulta: 8 febrer 2013].
* ↑ ECU. «Docentes» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-12-28. [Consulta: 8 febrer 2013].
* ↑ El País. «Un año de película» (en castellà), 22-02-2014. Arxivat de l'original el 2015-01-10. [Consulta: 22 maig 2014].
* ↑ IMDB. «Sebatian Bednarik» (en castellà), 22-05-2014.
# Tarik Elyounoussi

Tarik Elyounoussi (23 de febrer de 1988) és un futbolista noruec.
Comença la seua carrera professional al Fredrikstad el 2006. Ha jugat als clubs SC Heerenveen, Rosenborg, Hoffenheim, Olympiakos FC i AIK Solna.
Va debutar amb la selecció de Noruega el 2008. Va disputar 57 partits amb la selecció de Noruega.

## Estadístiques

Selecció de Noruega :
| Anys | Partits | Gols |
| 2008 | 3 | 1 |
| 2009 | 0 | 0 |
| 2010 | 0 | 0 |
| 2011 | 1 | 0 |
| 2012 | 9 | 3 |
| 2013 | 13 | 2 |
| 2014 | 8 | 2 |
| 2015 | 2 | 0 |
| 2016 | 1 | 0 |
| 2017 | 6 | 0 |
| 2018 | 7 | 0 |
| 2019 | 7 | 1 |
| Total | 57 | 9 |

## Referències

* 1 2 Tarik Elyounoussi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Viskontita

La viskontita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La viskontita és un sulfat de fórmula química Pb₅Cu₂(SO₄)₃(SeO₃)(OH)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juliol de l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És l'anàleg amb selenit de la caledonita. Químicament és similar a la munakataïta i a la tombstoneïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 6008/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont 1004, situat al volcà Tolbàtxik, dins el krai de Kamtxatka (Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Viskontite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Bosi, Ferdinando; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 74». European Journal of Mineralogy, 35, 2, 18-08-2023, pàg. 659–664. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-659-2023 [Consulta: 16 octubre 2023].
# Jakušovce

Jakušovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1454.
# Can Cabotí

Can Caboti és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per dos cossos, de planta baixa i pis. Coberta a dues aigües. A la planta baixa de la façana principal hi ha dos portals, un de rodó amb onze peces de pedra granítica i l'altre d'arc rebaixat, obert l'any 1614. Damunt de cada un dels portals hi ha dues finestres gòtiques d'estil conopial, amb fina decoració a l'ampit i als capitells. A la del cos esquerre, el capitell ens mostra dues palmes, mentre que al de la dreta hi ha representades dues roses. Totes dues tenen festejadors. A la façana de ponent hi ha una finestra d'estil romànic.

## Història

Aquesta masia del segle xvi probablement està bastida sobre uns vestigis romànics, ja que hi ha restes d'aquest estil en la casa, com una finestra i una porta dins de la casa. Per documents de propietats de terres i registres de la parròquia se sap que la família Cabotí ja habitava i conreava aquestes terres al segle xvi.

## Referències

* 1 2 3 «Can Caboti». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Sard (desambiguació)

«Sard o sards» té aquests significats:
* Sard o llengua sarda, llengua romànica parlada a l'illa de Sardenya
* Sard, habitant de Sardenya
* Sard o sarg, peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes
* Sard o sherden, poble de l'antiguitat que dominaren a la regió del Mediterrani oriental al segon mil·lenni aC
Viccionari
# Scinax parkeri

Scinax parkeri és una espècie de granota de la família dels hílids. Es troba a l'est de Bolívia, als departaments de Beni i Santa Cruz. S'ha registrat entre els 150 i els 450 metres d'altitud. És una espècie comuna i les seves poblacions es mantenen estables.
Típicament viu en zones obertes, tot i que també habita diversos tipus de boscos i la savana humida. Es reprodueix en savanes inundades i en basses temporals. Els mascles criden a les femelles enfilats a les herbes en àrees inundades. Es pot adaptar a algunes pertorbacions humanes, com a la cria de bestiar.

## Referències

* 1 2 «Scinax parkeri» (en anglès). IUCN Red List. Steffen Reichle, Ignacio De la Riva, Claudia Cortez. 2004. [Consulta: 7 setembre 2014].
# Stephen Keshi

Stephen Keshi (Lagos, 23 de gener de 1962 - Benin City, 7 de juny de 2016) és un exfutbolista nigerià de la dècada de 1980 i entrenador.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Nigèria. Pel que fa a clubs, destacà a RSC Anderlecht.
Un cop retirat fou seleccionador a diversos països, destacant amb la selecció de Togo i amb Nigèria:
* 2004-2006 Togo
* 2007-2008 Togo
* 2008-2010 Mali
* 2011 Togo
* 2011-2014 Nigèria
* 2015 Nigèria

## Referències

* ↑ «Stephen Keshi will be remembered as an African pioneer». BBC, 08-06-2016.
* ↑ Stephen Keshi a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Time for change in African football?». BBC, 24-05-2005 [Consulta: 17 setembre 2016].
# Volta a Catalunya de 1912

La Volta a Catalunya de 1912 fou la segona edició de la Volta a Catalunya. La prova es disputà en tres etapes entre el 6 i el 8 d'abril de 1912, per un total de 424 km. El vencedor final, i clar dominador de la cursa, fou el català Josep Magdalena, per davant de Joaquim Martí i Antoni Crespo.
La primera etapa fou finalitzada per 33 ciclistes, mentre que a la classificació final hi consten 17 ciclistes.
Aquesta edició de la Volta es va fer coincidir amb el Campionat d'Espanya en ruta, així Magdalena també es va proclamar Campió Nacional.

## Classificació final

| Pos. | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 18h 32' 08 |
| 2 | Joaquim Martí | + 44' 16 |
| 3 | Antoni Crespo | + 56' 21 |
| 4 | Lázaro Villada | + 59' 40 |
| 5 | Joaquim Rubio | + 1h 17' 21 |
| 6 | Vicente Blanco | + 1h 37' 18 |
| 7 | Francesc Túnica | + 1h 43' 39 |
| 8 | Miquel Tusquella | + 2h 27' 00 |
| 9 | Manuel Planell | + 2h 28' 49 |
| 10 | José Pérez | + 2h 35' 28 |

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 6 d'abril | Barcelona - Manresa | 127,243 km | Josep Magdalena | Josep Magdalena |
| 2a | 7 d'abril | Manresa - Lleida | 128,2 km | Josep Magdalena | Josep Magdalena |
| 3a | 8 d'abril | Lleida - Barcelona | 171,7 km | Josep Magdalena | Josep Magdalena |

### Etapa 1. Barcelona - Manresa. 127,243 km

| | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 5h 19' 09" |
| 2 | José Pérez | + 13' 39" |
| 3 | Joaquim Martí | + 17' 43" |
| | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 5h 19' 09" |
| 2 | José Pérez | + 13' 39" |
| 3 | Joaquim Martí | + 17' 43" |

### Etapa 2. Manresa - Lleida. 128,2 km

| | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 5h 39' 10" |
| 2 | Antoni Crespo | + 07" |
| 3 | Vicente Blanco | + 12' 45" |
| | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 10h 58' 19" |
| 2 | | |
| 3 | | |

### Etapa 3. Lleida - Barcelona. 171,74 km

| | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 7h 33' 49" |
| 2 | Lázaro Villada | + 04" |
| 3 | Antoni Crespo | m. t. |
| | Ciclista | Temps |
| 1 | Josep Magdalena | 18h 32' 08" |
| 2 | Joaquim Martí | + 44' 16" |
| 3 | Antoni Crespo | + 56' 21" |

## Enllaços externs

* Classificació de la primera etapa
* Classificació de la segona etapa
* Classificació final i de la tercera etapa
* Classificacions (pàg.1 a 4)
# Garrett Reisman

Garrett Erin Reisman (nascut el 10 de febrer de 1968) és un enginyer americà i anteriorment astronauta de la NASA. Va ser reserva de la tripulació de l'Expedició 15 i es va afegir a l'Expedició 16 a bord de l'Estació Espacial Internacional per poc temps abans de formar part de l'Expedició 17. Va tornar a la Terra el 14 de juny de 2008 a bord del STS-124 en el Transbordador Espacial Discovery. Va ser tripulant de la missió STS-132 que va viatjar a l'Estació Espacial Internacional a bord del Transbordador Espacial Atlantis del 14 al 26 de maig de 2010.

## Enllaços externs

* NASA biography
* Spacefacts biography of Garrett Reisman
* A day in the life of a Space Station Astronaut, filmed by Garrett Reisman Arxivat 2008-07-22 a Wayback Machine.
# Verdum del Vietnam

El verdum del Vietnam (Chloris monguilloti) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que pertany al mateix gènere que el verdum europeu, habitual al Països Catalans. No s'han descrit subespècies. Ha estat considerat una subespècie del verdum de l'Himàlaia.

## Descripció

* Fa uns 14 cm de llargària. Bec i potes color carn.
* Mascle amb colors generals contrastats negre o molt fosc per la zona dorsal i grocs la ventral. Cap negre, amb un collar i la gola groc. Ales negres amb bandes alars grogues. Cua negra amb plomes externes grogues.
* Femella similar al mascle però amb colors molt més apagats.

## Hàbitat i distribució

Clars dels boscos i conreus de les muntanyes del centre del Vietnam i zona limítrofa de l'est de Cambodja.

## Reproducció

Fan els nius als arbres amb tiges i herba. Pon uns quatre ous de color blau molt clar, amb petites taques brunes a l'extrem ample. Els pollets naixen als 13 dies de covada i són alimentats amb llavors pels dos pares. Als quaranta dies aproximadament formen grans estols i es dispersen a la recerca d'aliment.

## Referències

* ↑ «Verdum del Vietnam». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Fotografies de verdums vietnamites a Oriental bird Images Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. Rev. 08/10/2013 (anglès)