OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Metapontino

El Metapontino és el territori que dona a la mar Jònica i s'estén per 800 km² a la província de Matera a la regió de Basilicata i també inclou la Piana di Metaponto, això és, la plana, i l'àrea de pujols del seu darrere. Té una població de 83.000 habitants.
Els municipis que es troben al territori del Metapontino són Bernalda, Pisticci, Scanzano Jonico, Montalbano Jonico, Policoro, Tursi, Nova Siri, Rotondella, Valsinni, Colobraro, San Giorgio Lucano i municipis limítrofs com Rocca Imperiale i Ginosa.

## Història

La plana pren el nom de l'antiga ciutat grega de Metapont, situada a l'extrem oriental de la plana. A més el terme "Metapontino" indica la regió històrica on es desenvolupà la civilització de la Magna Grècia; de fet, està disseminada d'àrees arqueològiques entre les quals es troben les antigues ciutats de Metapont, Heraclea i Siris, i el jaciment arqueològic de la Incoronata de Pisticci. Igualment nombrosos són els testimoniatges històrics medievals, consistents en centres històrics dels burgs i els castells i santuaris sobre turons.

## Geografia

La plana metapontina està travessada pels rius Bradano, Basento, Cavone, Agri i Sinni i queda enfront de la costa jònica lucana. És important la vasta pineda darrere de la platja, sobretot al Bosco Pantano de Policoro, oasi del WWF.

### Clima

El clima n'és mediterrani, amb estius càlids i secs, i hiverns suaus i humits. La pluja no és uniforme i es concentra en l'estació hivernal, però és escassa: una mitjana anual de 500 mm. La temperatura hivernal a la plana està entre 3 °C i 12 °C, l'estiuenca entre 19 °C i 32 °C, amb pics sovint superiors als 37 °C a juliol i agost. Als turons propers l'estiu càlid és més accentuat i l'hivern té temperatures mitjanes més baixes.

## Economia

El Metapontino és la zona més rica de la regió i la més densament poblada; la denominen la Califòrnia d'Itàlia pels cultius intensius hortofrutícoles de tota mena, que s'exporten quasi totalment. En concret és famós per les maduixes. A la zona hi ha també les àrees industrials del Val Basento i Policoro. El turisme hi abunda en els mesos d'estiu.
Durant els anys seixanta i setanta hi hagué molta immigració al Metapontino de les àrees muntanyenques i internes de la Basilicata i en particular de la província de Potenza.
# Gloria Calero Albal

Gloria Isabel Calero Albal (Albacete, 1954) és una política valenciana d'origen manxec, alcaldessa de Sagunt (el Camp de Morvedre) entre 2003 i 2007, i actual senadora des de 2022.
Infermera de professió per la Universitat de Múrcia i especialista en Economia Social i Gestió de Serveis Sociosanitaris per la Universitat Politècnica de València inicia la seua carrera professional el 1974 a l'Hospital de Sagunt. El 2016 fou nomenada Directora Infermera del departament sanitari de Sagunt.
Militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), Calero ha estat regidora de l'Ajuntament de Sagunt des de 1995 a 2007, ocupant l'alcaldia de la ciutat durant el darrer període. El 2020 substituí al fins aleshores delegat del govern Juan Carlos Fulgencio i es va mantindre fins al juny de 2022 quan fou triada per les Corts Valencianes senadora territorial al Senat espanyol en substitució de Josefina Bueno, qui va renunciar per ser consellera d'Innovació de la Generalitat.

## Referències

* 1 2 S.L, EDICIONES PLAZA. «Calero, una socialista y enfermera que pasa al Senado tras dos años como delegada del Gobierno» (en castellà). [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Delegada del Gobierno:: Ministerio de Política Territorial y Función Pública ::». [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «ENTREVISTA Gloria Calero: "Nunca me ha gustado la acumulación de cargos"» (en castellà). [Consulta: 14 juny 2021].
# Barrella llisa

La barrella llisa, sosa, salat, o simplement barrella (Salsola tragus) és una planta del gènere Salsola.

## Distribució i descripció

Originalment prové de les zones centrals d'Euràsia.
Va ser introduïda entre el 1870 i el 1874 a Dakota del Sud per part dels colons russos i es va estendre molt ràpidament per les planes continentals. Als Estats Units i Austràlia es considera una espècie invasora.
La barrella llisa és una planta anual halòfita que creix en terrenys salats del litoral i també en sòls àrids de l'interior a on altres plantes no poden sobreviure.
És un arbust verd blanquinòs que pot arribar a fer fins a uns 90 cm d'alçada. Les fulles són suculentes, llises i brillants, no tan rígides com les de la Salsola kali però més estretes. Les flors són menudes i tenen un to groguenc amb dibuixos rosats.
La forma de propagar les llavors que té aquesta planta és la d'un estepicursor. A la tardor, amb vents forts, la base de l'arbust sec i mort es pot desprendre o trencar i es posa a rodar, podent recórrer grans distàncies i anant prenent forma de bola a mesura que avança. D'ací ve el seu nom popular de "barrella". Aquestes esferes portades pel vent poden ser perilloses per al tràfic de carretera.

## Usos

Les barrelles són plantes que fins al segle xix es feien servir per produir cendres riques en sosa (carbonat de sodi).
La sosa d'aquestes plantes s'obtenia antigament cremant-les i s'utilitzava per a fer sabó i vidre. Va tindre una certa importància local fins que la sosa es va començar a obtenir a escala industrial segons el mètode Leblanc.
Les fulles joves són comestibles.

## Vegeu també

* Arthrocnemum
* Panicum effusum
* Salicorn

## Referències

* ↑ Salsola tragus in Flora of North America (anglès)

## Enllaços externs

* Estudi sobre cinc herbaris històrics Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Al-Ahly SC Trípoli

* Aquest article tracta sobre el club de futbol de Trípoli (Líbia). Vegeu-ne altres significats a «Al-Ahly».
L'Al-Ahly SC Trípoli (àrab: الأهلي طرابلس, al-Ahlī Ṭarābulus) és un club de futbol libi de la ciutat de Trípoli. Al-Ahly significa «Nacional».

## Història

El club va ser fundat el 19 de setembre de 1950. El nom del club fou escollit després que les autoritats britàniques refusessin el nom Al Istiklal (Independència).

## Palmarès

* Lliga líbia de futbol:
** 1963–64, 1970–71, 1972–73, 1973–74, 1977–78, 1983–84, 1992–93, 1993–94, 1994–95, 2000, 2013–14, 2015–16
* Copa líbia de futbol:
** 1976, 1994, 2000, 2001, 2006, 2016
* Supercopa líbia de futbol:
** 2000, 2016

## Referències

* ↑ «Lybia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Lybia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web de seguidors Arxivat 2009-03-17 a Wayback Machine.
* Informació del club
# Giro del Valdarno

El Giro del Valdarno és una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputa pels voltants del municipi de Figline Valdarno a la Toscana.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1968 | Felice Gimondi | Eddy Merckx | Gianni Motta |
| 1969-1975 | no es disputà |
| 1976 | Alberto Bogo | | |
| 1977 | Andris Jacobson | | |
| 1978 | Luciano Galleschi | | |
| 1979 | Guido Bontempi | | |
| 1980 | Alessandro Paganessi | | |
| 1981 | Franco Chioccioli | | |
| 1982 | Francesco Moser | Pierino Gavazzi | Graziano Salvietti |
| 1983 | Giuseppe Saronni | Graziano Salvietti | Dante Morandi |
| 1984 | Giampiero Castellani | | |
| 1985 | Jan Brzeźny | | |
| 1986 | Dario Rando | | |
| 1987 | Daniele Piccini | | |
| 1988 | Antonio Politano | | |
| 1989 | Paolo Botarelli | | |
| 1990 | Gianvito Martinelli | | |
| 1991 | Michele Bartoli | | |
| 1992 | Stefano Faustini | | |
| 1993 | Alessandro Baronti | | |
| 1994 | Alessio Barbagli | | |
| 1995 | Paolo Valoti | | |
| 1996 | Gino Paolini | | |
| 1997 | Gino Paolini | | |
| 1998 | Arnoldas Saprykinas | | |
| 1999 | Daniele Righi | | |
| 2000 | Andrea Vatteroni | | |
| 2001 | Lorenzo Bernucci | Allan Oras | Yaroslav Popovych |
| 2002 | Luca Solari | Francesco Pietrangelo | Antonio Quadranti |
| 2003 | Andriy Grivko | Tomasz Nose | Antonio Aldape Chávez |
| 2004 | Giairo Ermeti | Denis Shkarpeta | Kanstantsin Siutsou |
| 2005 | Maurizio Biondo | Diego Caccia | Luca Iattici |
| 2006 | Francesco Ginanni | Devid Garbelli | Francesco Gavazzi |
| 2007 | Gabriele Graziani | Mauro Finetto | Matteo Montaguti |
| 2008 | Pierpaolo De Negri | Leonardo Pinizzotto | Andrea Lupori |
| 2009 | Paolo Ciavatta | Sacha Modolo | Massimo Graziato |
| 2010 | Massimo Graziato | Moreno Moser | Silvio Satini |
| 2011 | Davide Mucelli | Juan Pablo Valencia | Gennaro Maddaluno |
| 2012 | Alessio Marchetti | Alessio Taliani | Enrico Barbin |
| 2013 | Alessio Taliani | Liam Bertazzo | Andrea Zordan |
| 2014 | Fausto Masnada | Devid Tintori | Giuseppe Sannino |
| 2015 | Marco Bernardinetti | Federico Borella | Gianluca Milani |
| 2016 | Fausto Masnada | Alexandr Riabushenko | Paolo Totò |

## Enllaços externs

* Palmarès a siteducyclisme.net
# Ferrial·lanita-(La)

La ferrial·lanita-(La) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'al·lanita. Rep el nom per ser l'anàleg de lantani de la ferrial·lanita-(Ce).

## Característiques

La ferrial·lanita-(La) és un sorosilicat de fórmula química {CaLa}{Fe$^{3+}$AlFe$^{2+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrial·lanita-(La) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, hancockita, khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, tweddillita, ferrial·lanita-(Ce), niigataïta, manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyita-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyita-(Mg), pumpel·lyita-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyita-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les Pedreres In den Dellen, situades a Mendig, Mayen-Koblenz (Renània-Palatinat, Alemanya). També ha estat descrita a Mochalin Log, a l'óblast de Txeliàbinsk (Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferriallanite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Cala Murta

* No s'ha de confondre amb Cala Murtra.
Cala Murta és una cala de petites dimensions situada a l'est de Mallorca, a Porto Cristo, just a la vora de les Coves del Drac i de la Torre des Serrals dels Falcons al carrer Joan Servera Camps.

## Característiques

Cala Murta és una cala molt petita, l'entrada per mar és de petites dimensions cosa que fa impossible l'entrada de grans embarcacions, no obstant això, és un lloc que crida molt l'atenció als habitants de Portocristo, ja que la bellesa del fons marí i coloració de les seves aigües són característiques d'aquesta cala.
Tota la cala està formada per roques, i no té cap mena de servei, ja que és una cala verge molt cuidada pels banyistes que s'acosten per gaudir de les seves aigües a l'estiu. És un lloc tranquil on es pot admirar la bellesa, i coloració de les seves aigües i el seu paisatge. La principal característica d'aquesta cala i cosa que la fa única a Mallorca és la presència d'una font d'aigua natural que brolla dins l'aigua salada. Aquesta aigua natural prové de les Coves del Drac i fa que les aigües d'aquesta cala siguin úniques en la costa mallorquina.

## Accés

Just hi ha dues vies d'arribada a Cala Murta:
* Amb embarcació a través de la mar.
* Amb cotxe fins a les Coves del Drac (Portocristo) i després caminant de les coves a la cala.
Per arribar a Cala Murta en cotxe hem d'arribar a Portocristo al qual s'arriba a través de Manacor per la carretera PM-402. Una vegada hem arribat a Portocristo hem d'agafar la carretera que va cap a Porto Colom i just a la sortida de Portocristo hem de gira cap a les Coves del Drac lloc on hem d'aparcar el cotxe i continuar caminar durant uns 10 minuts fins a poder arribar a la cala.

## Referències

* ↑ Consell de Mallorca. «Senderisme a Mallorca», 13-08-2016.
* ↑ Miguel Ángel Álvarez Alperi. Umfassender Strandführer Mallorca + Cabrera. Ediciones El Cohete, 2001. ISBN 84-87933-08-4.

## Enllaços externs

* Característiques de Cala Murta
* Foto antiga de cala murta Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Cala Murta Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine.
* Informació turística Arxivat 2013-06-12 a Wayback Machine.
* Cala Murta Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine.
# Sihasapa

Els Sihásapa o Sioux Blackfoot era una subdivisió de la Nació Lakota, una fracció del poble amerindi sioux. Sihásapa és la paraula Lakota per a "peu negre", mentre que Siksiká té el mateix significat en llengua blackfoot. Com a resultat, els Sihásapa tenen el mateix nom anglès que la Confederació Blackfoot, i les nacions es confonen sovint una amb l'altra.
Els Sihásapa vivien a l'oest de les Dakotes a les Grans Planes, i conseqüentment formaven part dels indis de les planes. El seu territori oficial actual és la reserva índia de Cheyenne River a Dakota del Sud, llar també dels Itazipco (Sense arcs), Minneconjou (Poble que viu vora l'aigua) i Oohenumpa (Dues Calderes), totes bandes dels Lakota.

## Bandes

En 1880, John Grass va donar una llista de bandes (tiyospaye) dels Sihasapa:
* Sihasapa-Hkcha o Sihasapa qtca (“Autèntics Blackfoot”)
* Kangi-shun Pegnake o Kanxicu pegnake (“Que porten una ploma de corb al pèl” o “Porten plomes de cornella al pèl”)
* Glaglahecha o Glagla heca (“desordenat” o “Massa mandrós per lligar-se els mocassins”)
* Wazhazha o Wajaje (“Osage”), banda de Kill Eagle.
* Hohe (“Rebels, i.e. Assiniboines”)
* Wamnuga Owin o Wamnugaoin (“Penjolls de cloïssa”)

## Famosos Sihásapa

* Charging Thunder (1877–1929). Va viatjar a Salford, Anglaterra amb l'edat de 36 com a part del Buffalo Bill's Wild West Show en 1903 i es va quedar a Londres quan el show va deixar la ciutat. Es va casar amb Josephine, una ensinistradora de cavalls estatunidenca que acabava de donar a llum a la seva primera filla, Bessie, i junts es va establir a Darwen, abans de traslladar-se a Gorton. El seu nom va ser canviat a George Edward Williams, després de registrar-se amb les autoritats d'immigració britàniques perquè pogués trobar feina. Williams va treballar al Zoo de Belle Vue com a cuidador d'elefants durant molts anys. Va morir de pneumònia als cinquanta-dos anys, el 28 de juliol de 1929. El seu enterrament va ser al cementiri de Gorton.
* John Grass
* Kill Eagle
* Crawler

## Notes

* ↑ «My grandad Charging Thunder». BBC, 20-01-2006 [Consulta: 21 agost 2012].

## Referències

* Anderson, Harry H. "An Investigation of the Early Bands of the Saone Group of Teton Sioux." Washington Academy of Sciences Journal 46, no. 3 (1956): 87-94.
* Robinson, Doane. "A History of the Dakota or Sioux Indians from Their Earliest Traditions and First Contact with White Men to the Final Settlement of the Last of Them Upon Reservations and Consequent Abandonment of the Old Tribal Life." South Dakota Historical Collections 2, Part 2 (1904): 1-523.

## Enllaços externs

* «Blackfoot Indian Tribe History». [Consulta: 14 gener 2012].
# Metaprotus

Metaprotus és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Metaprotus asuridia Butler, 1886
* Metaprotus magnifica (Meyrick, 1887)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Glòria Compte i Massachs

Glòria Compte i Massachs (Girona, 20 de febrer de 1953 – Figueres, 3 de març de 2007) fou una metgessa pediatra.
Nascuda accidentalment a Girona, la seva vida i la de la seva família estava arrelada a la ciutat de Figueres. Filla d'Albert Compte i Freixanet, de Castelló d'Empúries, i d'Àngela Massachs, farmacèutica, natural d'Hostalric, era la gran de dues germanes. L'any 1971 va començar a estudiar Medicina a la Universitat de Granada, carrera que conclogué a la Universitat de Madrid. Es va especialitzar en Pediatria, va fer les pràctiques a l'Hospital Sant Joan de Déu, de Barcelona, i el MIR a les Illes Canàries.
Després de començar a exercir la pediatria a Olot i Figueres, aviat va marxar a Nicaragua. A Matagalpa, un dels departaments més pobres del país, amb una població amb molt poc accés a la sanitat, que presentava alts índexs de mortalitat en la població femenina i infantil en el període perinatal, va fundar la institució Casa Materna de Matagalpa, per acollir les dones abans del part i atendre-les en el postpart. Avui, la residència continua exercint les seves funcions i la iniciativa s'ha anat escampant en altres indrets del país.
Posteriorment va fer una estada de tres anys a Salvador de Bahia, al Brasil, on va concloure la seva tesi doctoral sobre la mortalitat maternoinfantil a les “faveles” de Salvador: La mortalidad materna en Salvador, Bahía (Brasil)1993, presentada al 1999 a la Universitat Complutense de Madrid. En el trancurs de la seva vida professional va publicar diversos treballs de la seva especialitat en diferents revistes mèdiques.
L'any 1995 va tornar a Figueres. A més d'exercir-hi de nou com a metgessa, va participar en diverses associacions i iniciatives cíviques i populars. Així, promogué diferents agrupacions de dones, com les de Castelló i Figueres, la Plataforma cívica «Salvem l'Empordà», o el Fòrum Joan Alsina, que presidí.
L'Agrupació de Dones de Figueres, que ella impulsà, avui dia porta el seu nom. L'any 2008 l'Ajuntament de Figueres acordà donar el seu nom a un dels carrers que envolten l'Hospital Comarcal de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Diputació de Girona, 2009, p. 231. ISBN 978-84-96747-54-8.
* ↑ Yarrow. «Casa Materna Lights the Way» (en anglès). Pronica, 15-02-2015. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ Benach, Joan; Muntaner, Carles. Aprender a mirar la salud: cómo la desigualdad social daña nuestra salud (en castellà). Editorial El Viejo Topo, 2005. ISBN 978-84-96356-39-9.
* 1 2 «Glòria Compte». Candidatura d'Unitat Popular. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ Fuentes, Sònia. «El Grup de Dones Glòria Compte analitza l'orígen del masclisme a Figueres», 25-01-2017. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Glòria Compte Massachs». Nomeclàtor de carrers. Figueres. [Consulta: gener 2022].
# Bernat Amer Pons

Bernat Amer Pons (Palma, Mallorca, 25 de juliol de 1853 - 3 de novembre de 1921) fou un polític mallorquí, diputat i senador a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fou un dels principals dirigents del Partit Liberal a Mallorca, amb el qual fou elegit diputat per la circumscripció de Palma a les eleccions generals espanyoles de 1905. A l'escissió de 1917 dels liberals encapçalà la fracció de Manuel García Prieto davant la romanonista liderada per Alexandre Rosselló. Fou governador civil de Canàries (1901), Tarragona (1901-1902) i Girona (1905), i senador entre 1916 i 1921, any de la seva mort. Pertanyia a la burgesia ciutadana i l'activitat política li permeté ostentar el càrrec de president de la societat Alumbrado por Gas i una vocalia a la junta de Govern de La Isleña Marítima de Joan March (a canvi de subordinar el partit a aquest darrer). L'amistat amb Bernat Amer serví a l'empresari de Santa Margalida per obtenir el vistiplau del governador liberal Alfonso Martínez a les seves exportacions fraudulentes. El 1919 va col·laborar amb Alexandre Rosselló i Pastors i Joan March i Ordinas per tal d'enfrontar-se a Antoni Maura.

## Vegeu també

* Verguisme

## Referències

* ↑ Peñarrubia i Marquès, Isabel. Els partits polítics davant el caciquisme i la qüestió nacional a Mallorca (1917-1923). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1991. ISBN 84-7826-272-5

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Al-Hurr ibn Abd-ar-Rahman ath-Thaqafí

Al-Hurr ibn Abd-ar-Rahman ath-Thaqafí (àrab: الحر بن عبد الرحمن الثقفي, al-Ḥurr ibn ʿAbd ar-Raḥmān aṯ-Ṯaqafī), conegut a les cròniques llatines com Alaor, fou valí de l'Àndalus (716-719). Era nebot de Mussa ibn Nussayr i del partit qaisita, enemic del partit iemenita.
El valí d'Ifríqiya, Muhàmmad ibn Yazid al-Quraixí, el va nomenar el 716 valí de l'Àndalus, on es va dirigir acompanyat per 400 notables ifriqís, els primers d'aquesta regió que es van instal·lar a la península Ibèrica. Va fixar la capital a Còrdova, condició que ja no perdria fins a la desaparició del califat cordovès.
A la primavera del 717 va iniciar la campanya anyal, marxant contra la Tarraconense oriental, on alguns magnats gots es van sotmetre ràpidament. Llavors va remuntar l'Ebre i va sotmetre diverses ciutats, entre elles Pamplona.
Sembla que el 718 va tornar a marxar contra els gots de la Tarraconense i l'historiador al-Maqqarí narra que al-Hurr va conquerir Bàrcino i que també va ser ell qui va atacar i destruir Tàrraco, cosa que va obligar a fugir-ne el bisbe Pròsper de Tarragona i els seus companys més pròxims cap a Itàlia (tanmateix, sembla que els historiadors moderns s'inclinen més per atribuir aquest episodi a la campanya de Mussa ibn Nussayr de l'any 713). Fos com fos, els magnats gots lleials al rei got Ardó fugiren cap a Septimània o cap a Ifranj, nom que els àrabs donaven al regne dels Francs, on foren coneguts com els hispani, que després tindran un gran paper en l'establiment del domini franc a les seves regions d'origen al sud dels Pirineus.
A la primavera del 719 al-Hurr va ser substituït per as-Samh al-Khawlaní, enviat directament pel califa Sulayman ibn Abd-al-Màlik.

## Referències

* ↑ «Al-Hurr ibn Abd-ar-Rahman ath-Thaqafí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Giro del Ticino

El Giro del Ticino va ser una cursa ciclista que es disputava al cantó de Ticino a Suïssa. La cursa es creà el 1949 i es va disputar de manera ininterrompuda fins al 1968. Ferdi Kübler, amb quatre, és el ciclista amb més victòries.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1949 | Charles Guyot | Gottfried Weilenmann | Enzo Nannini |
| 1950 | Ferdi Kübler | Umberto Drei | Angelo Fumagalli |
| 1951 | Ferdi Kübler | Ettore Milano | Vincenzo Rossello |
| 1952 | Ferdi Kübler | Giancarlo Astrua | Arrigo Padovan |
| 1953 | Donato Zampini | Bruno Monti | Marcel Huber |
| 1954 | Ferdi Kübler | Eugen Kamber | Nello Sforacchi |
| 1955 | Hugo Koblet | Arrigo Padovan | Roberto Falaschi |
| 1956 | Valerio Chiarlone | Gino Guerrini | Giuseppe Cainero |
| 1957 | Alfredo Sabbadin | Germano Barale | Jan Adriaenssens |
| 1958 | Jan Adriaenssens | Aldo Moser | Fernando Brandolini |
| 1959 | Angelo Conterno | Alfredo Sabbadin | Giuliano Natucci |
| 1960 | Guglielmo Garello | Wilfried Thaler | Giovanni Pettinati |
| 1961 | Emile Daems | Angelo Conterno | Alfred Ruegg |
| 1962 | Emile Daems | Jos Hoevenaers | Jos Van Bael |
| 1963 | Guido De Rosso | Italo Zilioli | Emile Daems |
| 1964 | Franco Cribiori | Giovanni Bettinelli | Roberto Poggiali |
| 1965 | Italo Zilioli | Giuseppe Fezzardi | Luciano Galbo |
| 1966 | Giuseppe Fezzardi | Hans Junkermann | Willy Spuhler |
| 1967 | Adriano Passuello | Franco Bitossi | Dino Zandegu |
| 1968 | Alberto Della Torre | Mario Anni | Claudio Michelotto |

## Referències

* ↑ «Tour du Tessin (Sui) - Ex.». [Consulta: 27 octubre 2023].