OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nils Asther

Nils Anton Alfhild Asther (Copenhaguen, Dinamarca, 17 de gener de 1897 - Estocolm, Suècia, 13 d'octubre de 1981) va ser un actor suec actiu a Hollywood des de 1926 a mitjans de la dècada de 1950, per la bellesa del seu rostre va ser anomenat "the male Greta Garbo" (era homosexual).

## Biografia

Asther, malgrat ser fill de suecs, va néixer a Copenhaguen. Després va viure a Limhamn, a Malmö i Estocolm. Es va iniciar en el teatre i el cinema a Suècia i Alemanya entre 1918 i 1926.

## Filmografia parcial

* The Wings (1916)
* Hittebarnet (1917)
* The Golden Butterfly (1926)
* Her Husband's Wife (1926)
* Three Cuckoo Clocks (1926)
* Wrath of the Seas (1926)
* Topsy and Eva (1927)
* The Man with the Counterfeit Money (1927)
* Sorrell and Son (1927)
* The Cossacks (1928)
* Laugh, Clown, Laugh (1928)
* Our Dancing Daughters (1928)
* The Cardboard Lover (1928)
* Wild Orchids (1929)
* The Single Standard (1929)
* The Sea Bat (1930)
* If I Were Free (1933)
* The Bitter Tea of General Yen (1933)
* The Right to Romance (1933)
* Madame Spy (1934)
* Guilty Melody (1936)
* Make-Up (1937)
* Tea Leaves in the Wind (1938)
* The Man Who Lost Himself (1941)
* The Night of January 16th (1941)
* Flying Blind (1941)
* Night Monster (1942)
* Mystery Broadcast (1943)
* Bluebeard (1944)
* The Man in Half Moon Street (1944)
* Love, Honor and Goodbye (1945)
* The Feathered Serpent (1948)
* Samson and Delilah (1949)
* När mörkret faller (1960)
* Svenska Floyd (1961)
* The Lady in White (1962)
* Suddenly, a Woman! (1963)

## Teatre

* La importància de ser Frank Autor: Oscar Wilde, Director: Gustaf Linden, Premiere: 1923-02-27, Royal Dramatic Theatre, Estocolm
* The Admirable Crichton Author: J. M. Barrie, Director: Karl Hedberg, Premiere: 1923-10-12 Royal Dramatic Theatre, Estocolm
* Otel·lo Autor: William Shakespeare, Director: Olof Molander, Premiere: 1924-02-08 Royal Dramatic Theatre, Estocolm
* The Strong Are Lonely Escrit per Fritz Hochwalder, Dirigit per Margaret Webster, Estrena: 29 Sep 1953, Teatre: Broadhurst Theatre, Nova York

## Referències

* ↑ Swedish Film Database - només en suec

## Enllaços externs

* Ritt genom livet. Stockholm: Hökerberg. 1962. Libris 1240991
* Nils Asther al Swedish Film Database
* Nils Asther at Virtual History
# Setge de Girona de 1712

El setge de Girona de 1712 fou el segon dels setges de la ciutat de Girona durant la Guerra de Successió.

## Setge

El setge començà a l'abril de 1712 quan el general Wetzel, al front de les tropes austriacistes, assetjà la ciutat fins a finals d'any. La fam va ser el pitjor enemic tant dels gironins com de les tropes ocupants franceses; tots intentaven marxar a buscar aliment fora de Girona. El 15 de desembre el mariscal Stahremberg gairebé va aconseguir entrar a la ciutat, assaltant amb escales la muralla, però va ser rebutjat. Uns dies més Lluís XIV va poder enviar tropes per ajudar Felip V, i d'aquesta manera van arribar 20.000 soldats francesos comandats per duc de Berwick, i d'aquesta manera les tropes austriacistes es van retirar i es va aixecar el setge de la ciutat que va romandre en mans borbòniques. Després d'això van marxar les forces portugueses i holandeses, i aviat ho farien també les imperials.

## Referències

* ↑ Xosé Aviñoa. Maestros, amigos, alcahuetes: los modos de educación musical doméstica en el XVII español. Edicions Universitat Barcelona, 1998, p. 379–. ISBN 978-84-475-1944-6.
* ↑ Enric Pujol; Òscar Jané; Institut d'Estudis Catalans Antologia de memòries i dietaris personals catalans sobre la Guerra de Successió. Institut d'Estudis Catalans, 3 juliol 2014, p. 172–. ISBN 978-84-9965-221-4.

## Vegeu també

* Setge de Girona de 1711
# Estadi Municipal d'A Malata

L'Estadi Municipal d'A Malata és un camp de futbol de la ciutat de Ferrol, a Galícia. És propietat de l'Ajuntament de la ciutat i és on hi disputa els seus partits com a local el Racing Club de Ferrol.

## Instal·lacions

L'Estadi de Malata està ubicat en una superfície municipal de 144 806 metres quadrats situats al costat del recinte firal de Punta Arnela i la cala de Malata. El camp té unes dimensions de 105 per 68 metres i és de gespa natural, tipus Ray Grass Inglés, instal·lat al juliol de 2023. La capacitat original de l'estadi eren 12.043 espectadors, tots a cobert. L'aforament total de l'estadi s'ha vist minvat en atenció a diferents requeriments d'adequació de les instal·lacions (Plataformes VAR, noves banquetes, nova zona de premsa i TV...) situant-lo per sota dels 12.000 seients. Concretament, segons les últimes dades facilitades per la direcció esportiva (agost del 2023) és de 11.922 espectadors.
L'aforament es manté (setembre del 2023) en 10.500 espectadors, mentre les files 1 i 2 no estiguin disponibles, fins a la substitució de les tanques que impedeixen la visibilitat a les dues files, per un nou tancament perimetral. L'estadi està equipat amb un sistema de reg mitjançant aspersors emergents, dos marcadors electrònics, vestuaris, cafeteria, oficines, zona per a ràdio, premsa i TV, tecnologia VAR, sistema de CCTV, enllumenat led, sala antidopatge, sistema contra incendis, enllumenat i megafonia d'emergència, etc... També disposa de piscina coberta climatitzada i altres instal·lacions esportives (Gimnàs, Rocòdrom, spa, estany per a caiac-pol, Parc de patinatge...) També compta amb un camp annex de 93 x 58.5 m d'herba natural i des de 2004, 2 camps de gespa artificial de futbol 7.

## Vegeu també

* Pavillón Polideportivo A Malata

## Enllaços externs

* Plana oficial del Racing de Ferrol
# Luis Vallés Calvo

Luis Vallés Calvo (Tendilla, província de Guadalajara, 5 de gener de 1953), també conegut com a Koldo Vallés és un director artístic espanyol. Va començar la seva carrera cinematogràfica en la dècada del 1980 en el departament d'escenografia de TVE, però s'inicià al cinema com a assistent del departament de decoració a La fuga de Segovia (1981) o Valentina (1982) i Soldados de plomo. Després ha estat director artístic en més de 26 pel·lícules, i en cinc ocasions ha estat candidat al Goya a la millor direcció artística, el 1991 per Beltenebros, el 1992 per El maestro de esgrima, el 1993 per Madregilda el 1999 per Volavérunt i el 2008 per la conjura de El Escorial. Tot i que no han estat premiades, ha exercit de director artístic a ¿Por qué lo llaman amor cuando quieren decir sexo? (1993), Todos los hombres sois iguales (1994), Entre rojas (1995), Malena es un nombre de tango (1996), Yoyes (2000) i El misterio Galíndez (2003).
Des de 2008 ha estat dissenyador de producció de diverses sèries de televisió com El tiempo entre costuras (2013), El Príncipe (2014), El Caso. Crónica de sucesos (2015) i Víctor Ros (2016).

## Referències

* ↑ Luis Vallés a la base de dades de la BNE
* ↑ 1ER FORO DE DIRECCIÓN DE ARTE Arxivat 2019-09-22 a Wayback Machine. a Ficarq, 2018
* ↑ Beltenebros al web dels Premis Goya
* ↑ El maestro de esgrima al web dels Premis Goya
* ↑ Madregilda al web dels Premis Goya
* ↑ Volavérunt al web dels Premis Goya
* ↑ la conjura de El Escorial al web dels Premis Goya
* ↑ Un nuevo ‘Víctor Ros' por dentro y por fuera, El País, 3 de novembre de 2016
* ↑ Luis Vallés, Internet Movie Database

## Enllaços externs

* Luis Vallés, director de arte a De ida y vuelta, rtve.es (castellà)
# Lomoviejo

Lomoviejo és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 299 | 268 | 253 | 240 |
# Shady Hollow

Shady Hollow és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 5.140 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shady Hollow tenia 5.140 habitants, 1.658 habitatges, i 1.483 famílies. La densitat de població era de 369,6 habitants per km².
Dels 1.658 habitatges en un 49,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 81,2% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 10,5% no eren unitats familiars. En el 8% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 30,5% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 94.470 $ i la renda mediana per família de 94.249 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.471 $ mentre que les dones 37.868 $. La renda per capita de la població era de 33.532 $. Aproximadament el 0,5% de les famílies i l'1,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shady Hollow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shady Hollow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Sifaca coronat

El sifaca coronat (Propithecus coronatus) és un sifaca. Com tots els lèmurs, és endèmic de Madagascar. Mesura entre 87 i 102 centímetres de llargada, dels quals 47-57 cm pertanyen a la cua. Viu en boscos caducifolis secs de l'oest de Madagascar.
Té el pelatge majoritàriament de color blanc cremós, amb el cap, el coll i la gola de color marró fosc. Viu en grups d'entre dos i vuit individus.

## Referències

* 1 2 3 Garbutt, Nick. Mammals of Madagascar, A Complete Guide (en anglès), 2007, p. 197–198.
# Sidi Bennour (Tunísia)

Sidi Bennour (àrab: سيدي بنور, Sīdī Binnūr) és un poble del Sahel tunisià, situada 35 km al sud de Monastir, dins de la governació homònima. Constitueix una municipalitat amb 4.520 habitants el 2014.
Pren el seu nom de la presència històrica en el lloc d'una petita zàuiya dedicada a un sant musulmà amb aquest nom.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 32 26 (ISO 3166-2:TN-12).
Al mateix temps, constitueix un sector o imada, amb codi geogràfic 32 58 57, dins de la delegació o mutamadiyya de Moknine (32 58).

## Referències

* ↑ «Populations, logements et ménages par unités administratives et milieux» (pdf) (en àrab). Arxivat de l'original el 28 de gener 2018. [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 148-150. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 82-85. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* [ Sidi Bennour - Lloc web oficial]
# Sistema Blytt-Sernander

La classificació o seqüència Blytt-Sernander és una sèrie de períodes o fases climàtiques del nord d'Europa basada en l'estudi de les torberes de Dinamarca que van realitzar Axel Blytt (1876) i Rutger Sernander (1908). Aquesta classificació es va incorporar dins una seqüència de zones de pol·len més tard definides per Leonart von Post, un dels fundadors de la palinologia.

## Descripció

Les capes a torba van ser observades per primera vegada per Heinrich Dau el 1829 Va ser ofert un premi per la Reial Acadèmia Danesa de Ciències i Lletres a qualsevol que pogués explicar-les. La hipòtesi de Blytt era que les capes més fosques van ser dipositades en les èpoques més seques; i les més clares en períodes més humits, va aplicar els termes Atlàntic (com període càlid i humit) i Boreal (com fresc i sec). El 1926 C. A. Weber va adonar-se de l'existència d'horitzons de límits afilats, (en alemany: "Grenzhorizonte"), i va afinar la classificació de Blytt. Sernander va definir també els períodes subboreali subatlantic com també el períodes glacials tardans.
Aquesta classificació va ser ideada abans del desenvolupament dels mètodes de datació més precisos, com són la datació per radiocarboni (C-14) i el cicle de la proporció d'isòtops d'oxigen. Actualment els geòlegs que treballen en diferents zones estan estudiant els nivells del mar, les torberes i les mostres de nucli de gel i pretenen afinar la seqüència Blytt-Sernander. Es troba una correspondència general a través d'Euràsia i Amèrica del Nord.
Les fluctuacions dels canvis climàtics són més complexes que les perioditzacions que el sistema Blytt-Sernander pot identificar.

## La seqüència

Fases del Plistocè i les dates aproximades són:
* Estadi Dryas antic superior, 14.000–13.600 BP (Before Present)
* Interestadi Allerød, 13.600–12.900 BP
* Dryas recent, 12.900–11.640 BP
Les fases de l'Holocè són
* Preboreal
* Boreal, fred, sec, temperatures a l'alça, 11.500–8.900 BP
* Atlàntic, càlid, humit, màxim de temperatura, 8.900–5.700 BP
* Subboreal, 5.700–2.600 BP
* Subatlàntic, 2.600–0 BP

## Espècies marcadores

Alguns gèneres/espècies marcadores en la torba són
* Sphagnum
* Carex limosa
* Scheuchzeria palustris,
* Eriophorum vaginatum,
* Vaccinium oxycoccus,
* Andromeda polifolia,
* Erica tetralix,
* Calluna vulgaris,
* Pinus,
* Betula,
Apareix més sphagnum en els períodes humits. En elsseca apareixen méspins i bedolls.

## Referències

* ↑ Dau, Allerunterthänigster Bericht an die Königliche Dänische Rentekammer über die Torfmoore Seelands nach einer im Herbste 1828 deshalb unternommenen Reise. (usually simply Über die Torfmoore Seelands) Copenhagen and Leipzig, 1829.
* ↑ Weber, "Grenzhorizont und Klimaschwankungen" Abhandl. Naturwiss. Vereins, Bremen 26 (1926:98-106).

## Enllaços externs

* the Holocene Arxivat 2005-10-27 a Wayback Machine.
* 10,000 Years of Climate Change Arxivat 2012-12-08 at Archive.is
* Bogs and Mires of the Baltic Region Arxivat 2006-01-16 a Wayback Machine.
# Simfonia núm. 1 (Haydn)

La Simfonia número 1 en re major, Hoboken I/1 de Joseph Haydn fou composta l'any 1759 a Lukaveč. Malgrat que el mateix Haydn la identifica com a la seva primera simfonia, els estudiosos no estan del tot convençuts que ho sigui, i fins i tot que sigui la més antiga de les que han sobreviscut. Mentre que es té la certesa que la número 1 va ser composta el 1759, H. C. Robbins Landon no arriba a obtenir una certesa semblant sobre si la número 2 o la número 4 (o potser ambdues) podria haver estat escrita en 1757 o 1758.
La Simfonia número 1 està orquestrada per a dos oboès (o possiblement flauta travessera), fagot, 2 trompes, cordes i continu. Com moltes de les seves primeres simfonies i les de molts dels seus contemporanis en aquells anys, és en tres moviments.
* I. Presto
* II. Andante en sol major, 2/4
* III. Presto, 3/8
El primer moviment s'inicia amb un crescendo a l'estil de Mannhein que queda contrastat amb la resta de la simfonia que té un caràcter més austríac.
Aquest mateix moviment té "freqüents passatges on" la viola és "emprada amb certa ingenuïtat i fins a cert punt separada de la línia del baix"

## Discografia

La simfonia 1 es troba disponible juntament amb les altres cinc primeres en interpretació del conjunt Sinfonia Finlandia dirigit per Patrick Gallois, a Naxos records.
També amb les mateixes altres quatre en interpretació de la Hanover Band dirigida per Roy Gooman, a Helios records.
El conjunt de les dotze primeres les ha enregistrat el grup Cantilena dirigit per Adrian Shepherd per a Chandos Records.
Christopher Hogwood, amb l'Academy of Ancient Music ha tret al mercat el conjunt de les números 1, 2, 4, 5, 10, 11, 18, 27, 32, 37, i 107 ("A").
També figura a les integrals enregistrades per Adam Fischer amb l'Austro-Hungarian Haydn Orchestra, per antal Doráti amb la Philharmonia Hungarica.

## Referències

* ↑ H. C. Robbins Landon, The Symphonies of Joseph Haydn. London: Universal Edition & Rockliff (1955): 615
* ↑ Antony Hodgson, The Music of Joseph Haydn: The Symphonies. London: The Tantivy Press (1976): 46. La recerca no pot arribar a establir quina va ser la primera simfonia que va sortir de la ploma de Haydn."
* ↑ Landon (1955): 616. "c. 1757-61 (?)"
* ↑ Landon (1955): 620. "c. 1757-61 (?)"
* ↑ (Landon, 1955): 615. "2 ob. (or fl. ?), 2 cor., str., [ fag., cemb. ]"
* ↑ HC Robbins Landon, «Haydn: the Early Years, 1732-1765», Haydn: Chronicle and Works, 5 vols, Bloomington and London: Indiana University Press, 1976, v. 1.
* ↑ (Landon, 1955): 203

## Vegeu també

* Llista de les simfonies de Haydn
# Sister Princess

Sister Princess (シスター・プリンセス, Shisutā Purinsesu) és una popular sèrie japonesa de bishōjo de Sakurako Kimino i il·lustrada per Naoto Tenhiro. Començà serialitzant-se com a novel·la lleugera en 1999. En 2001, un manga i un joc bishōjo per la Sony PlayStation foren lliurats. Seqüeles del joc foren lliurades per la PlayStation i la Game Boy Advance. Sister Princess fou també adaptat a una sèrie animada de televisió.

## Història

La història de Sister Princess es remunta a març de 1999, quan va aparèixer per primera vegada a la revista mensual Dengeki G's. Al principi, hi havia només nou germanes no dotze. Els lectors han pogut votar per la seva germana preferida i després de l'enorme resposta dels fans la revista va decidir serialitzar Sister Princess.

## Enllaços externs

* Joc web oficial Arxivat 2007-03-05 a Wayback Machine. (japonès)
# Siscar (Ribagorça)

Siscar (o Siscà) és un poble pertanyent al municipi de Benavarri, a la Baixa Ribagorça, actualment dins de província d'Osca. Està situat a 591 msnm, dins l'antic terme de Calladrons, a la dreta del riu de Queixigar, a l'est del municipi.

## Monuments

* Sant Cristòfol de Siscar.
* Sant Miquel de Siscar, església parroquial del segle xiii.

## Referències

* ↑ Rizos Jiménez, Javier; Gonzalez. Municipio de Benavarri (Benabarrre). Editorial Milenio-Gobierno de Aragón (Toponimia de Ribagorza). ISBN 978-84-9743-303-7.
* ↑ «Siscar | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ «Gozos a sant Miguel de Ciscar».
# Phasmahyla timbo

Phasmahyla timbo és una espècie d'amfibi anur pertanyent a la família Hylidae. És endèmica del Brasil. Aquesta espècie és endèmica de Brasil i es troba a 800 m d'altitud en la Serra del Timbó en Amargosa en l'Estat de Bahia.

## Referències

* ↑ International Union for Conservation of Nature and Natural Resources
* ↑ Cruz, Carlos Alberto, Napoli, Marcelo F., & Fonseca, Patricia M. "A New Species of Phasmahyla Cruz, 1990 (Anura: Hylidae) from the State of Bahia, Brazil." South American Journal of Herpetology 3.3 (2008): 187-195.
# Nils Eekhoff

Nils Eekhoff (Rijsenhout, 23 de gener de 1998) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2017, actualment a l'equip Team DSM. En el seu palmarès destaca la París-Roubaix sub-23 del 2017.

## Palmarès

* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau júnior
** Vencedor d'una etapa a la Ronde des vallées
* 2017
** 1r a la París-Roubaix sub-23
* 2018
** Vencedor d'una etapa a l'Istrian Spring Trophy
* 2019
** 1r al Tour d'Overijssel
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2023
** Vencedor d'una etapa al ZLM Tour

### Resultats al Tour de França

* 2021. 45è de la classificació general
* 2021. 126è de la classificació general
* 2022. 119è de la classificació general
* 2023. 138è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a procyclingstats.com
# Setge de Terol

Setge de Terol té aquests significats:
* Setge de Terol (1363)
* Setge de Terol (1838)
* Batalla de Terol (1937-1938)
# Erythrura

Erythrura és un gènere d'ocells de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 12 espècies:
* Erythrura prasina - diamant cuafí.
* Erythrura viridifacies - diamant caraverd.
* Erythrura hyperythra - diamant cuaverd.
* Erythrura psittacea - diamant gorja-roig.
* Erythrura pealii - diamant de les Fiji.
* Erythrura regia - diamant reial.
* Erythrura cyaneovirens - diamant cap-roig.
* Erythrura kleinschmidti - diamant de bec rosat.
* Erythrura tricolor - diamant tricolor.
* Erythrura coloria - diamant de Mindanao.
* Erythrura papuana - diamant de Nova Guinea.
* Erythrura trichroa - diamant carablau.
# Lousada

Lousada és un municipi portuguès, situat al districte de Porto, a la regió del Nord i a la Subregió del Tâmega. L'any 2006 tenia 47.130 habitants. Es divideix en 25 freguesies. Limita al nord amb Vizela, al nord-est amb Felgueiras, a l'est amb Amarante, i al sud ambPenafiel, al sud-est amb Paredes i a l'oest amb Paços de Ferreira i Santo Tirso.
Lousada està agermanada amb Errenteria, Guipúscoa (Euskadi).
Població del concejo de Lousada (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4412 | 10550 | 16539 | 19436 | 27947 | 37904 | 42502 | 44712 | 46322 |

## Freguesies

| Alvarenga Aveleda Boim Caíde de Rei Casais Cernadelo Covas Cristelos Figueiras Lodares Lustosa Macieira Meinedo | Nespereira Nevogilde Nogueira Ordem Pias Santa Margarida de Lousada Santo Estêvão de Barrosas São Miguel de Lousada Silvares Sousela Torno Vilar do Torno e Alentém |
# Luca Curatoli

Lucca Curatoli (Nàpols, 25 de juliol de 1994) és un esportista italià que competeix en esgrima, especialista en la modalitat de sabre.
Ha participat en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, obtenint una medalla de plata en la prova de sabre per equips (juntament amb Enrico Berrè, Aldo Montano i Luigi Samele).
Ha guanyat sis medalles (una d'or) en el Campionat Mundial d'Esgrima entre els anys 2015 i 2022, i vuit medalles en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 2015 i 2023.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 2 | Sabre per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2015 | Moscou ( Rússia) | 1 | Sabre per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 3 | Sabre per equips |
| 2018 | Wuxi ( R.P. de la Xina) | 2 | Sabre per equips |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 3 | Sabre individual |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 3 | Sabre per equips |
| 2022 | Caire ( Egipte) | 3 | Sabre per equips |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2015 | Montreux ( Suïssa) | 2 | Sabre per equips |
| 2016 | Toruń ( Polònia) | 2 | Sabre per equips |
| 2017 | Tbilisi ( Geòrgia) | 2 | Sabre per equips |
| 2017 | Tbilisi ( Geòrgia) | 3 | Sabre individual |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 2 | Sabre per equips |
| 2019 | Düsseldorf ( Alemanya) | 3 | Sabre per equips |
| 2022 | Antalya ( Turquia) | 2 | Sabre individual |
| 2023 | Cracòvia ( Polònia) | 2 | Sabre per equips |

## Referències

* ↑ «Luca Curatoli». Base de dades de la FIE (anglès)
# Lonelyhearts

Lonelyhearts és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Vincent J. Donehue, estrenada l'any 1958.

## Argument

Adam White (Montgomery Clift), que vol aconseguir l'èxit periodístic tant sí com no, es veurà obligat a suportar un cínic editor. D'altra banda, haurà de superar els seus problemes amb les dones

## Repartiment

* Montgomery Clift: Adam White
* Robert Ryan: William Shrike
* Myrna Loy: Florence Shrike
* Dolores Hart: Justy Sargeant
* Maureen Stapleton: Fay Doyle
* Jackie Coogan: Ned Gates
* Mike Kellin: Frank Goldsmith
* Onslow Stevens: el Sr. Lassiter
* Frank Overton: el Sr. Sargeant

## Nominacions

* Oscar a la millor actriu secundària per Maureen Stapleton
* Globus d'Or a la millor actriu secundària per Maureen Stapleton

## Referències

* ↑ «Lonelyhearts». ‘‘The New York Times'’.