OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Ignasi Dalmau i de Baquer

Josep Ignasi Dalmau i de Baquer (la Seu d'Urgell, 28 de març de 1804 - Barcelona, 13 de novembre de 1878) fou un advocat i polític català, germà de l'historiador Lluís Dalmau i de Baquer. Era nebot del bisbe d'Urgell Simó de Guardiola i Hortoneda.
Llicenciat i Doctorat en dret, fou alcalde de la Seu d'Urgell en 1827. En esclatar la Primera Guerra Carlina s'uní als carlins i el 1839 fou secretari interí de la Junta Superior Governativa del Principat de Catalunya. A causa de l'empresonament del comte d'Espanya fou empresonat per Ramon Cabrera, però acabà la guerra abans que el jutgessin. Era cunyat de Manuel Fiter de Roca, tercer major contribuent de la Seu d'Urgell amb 51 jornals. La seva dona, Magdalena Fiter, era presidenta de la conferència de Senyores de Sant Vicenç de Paül de la Seu d'Urgell, institució creada pel bisbe Caixal en 1854 per lluitar contra l'epidèmia del còlera. Un nebot seu, Lluís Ignasi Fiter i Cava fou director de la Congregació Mariana de Barcelona de 1886 a 1902.
Fou elegit diputat carlí per la Seu d'Urgell a les eleccions generals espanyoles de 1871, amb 2.911 vots d'un total de 6.622 votants (43,96 %), per davant dels 2.015 vots del ministerial Antoni Zulueta (30,43%) i dels 1.696 de Nicolau Salmerón (25,61 %).

## Referències

* ↑ La Ilustración española y americana - Año XXIII. -Num.10, p. 187.
* ↑ Biografias y retratos de los senadores y diputados de la comunión legitimista en las cortes de 1871, 1871, p. 69,70. N 27-II-109 Esade fons Borja..
* 1 2 3 «Josep Ignasi Dalmau i de Baquer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Casals Bergés, Quintí «El carlisme a Lleida durant el Sexenni Democràtic (1868-1875». La industrialització al Berguedà i el fenomen carlista. Centre d'Estudis d'Avià, 2017, pàg. 169,170 [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «Fitxa del Congrés dels Diputats». Madrid: Congreso de los Diputados. [Consulta: 19 gener 2015].
# Josep Ignasi de March i de Santgenís

Josep Ignasi de March i de Santgenís (Reus, 15 de gener de 1750 - Talavera de la Reina, 1806) va ser un militar català expert en fortificacions.
Nascut de família noble, era fill de Salvador de March i Bellver i germà de Francesc de March i Bonaventura de March. No va tenir part en l'herència del seu pare i es va enrolar de jove en el Regiment de Dragons de Sagunt. El 1771 va estar a punt de deixar l'exèrcit per problemes de salut. El 1788 era sergent major del Regiment de Dragons de Numància i estava de guarnició a Pamplona. El gener de 1799 el seu regiment va passar a la guarnició de Tortosa. El 1797 tenia el grau de tinent coronel, i el 1802 va ser nomenat coronel del Quart Regiment d'Hússars voluntaris. Va morir el 1806 a Talavera de la Reina amb el grau de brigadier. És conegut per haver publicat un manual que va servir molts anys de text a les acadèmies militars, sobretot a l'Acadèmia Militar de Barcelona: Nociones militares, ò Suplemento a los Principios de fortificacion del Excmo. señor don Pedro de Lucuze. Barcelona: por Bernardo Pla, impressor, 1781, on dona pautes pel comportament dels oficials i nocions de fortificació en campanya.
L'any 1788 es va casar amb Maria Antònia de Doyle i Guarán, filla del tinent coronel i comandant del tercer esquadró del Regiment de Dragons de Sagunt, Miguel de Doyle. Els seus pares, per tal que pogués tenir la dignitat suficient el matrimoni, li van fer donació dels drets senyorials que percebien dels llocs i termes de Sant Sadurní de Garrigoles i de Sant Esteve de Maranyà.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador J. Els March, darrers senyors de Creixell i Roda de Berà. Valls: Cossetània, 2003, p. 50-51. ISBN 84-96035-83-2.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 412-413.
* 1 2 Rovira i Gómez, Salvador-J. La burgesia mercantil de Reus ennoblida durant el segle xviii. Tarragona: La Diputació, 1994, p. 41. ISBN 8487123678.

## Enllaços externs

* Nociones militares digitalitzat a Google books
# Jouancy

Jouancy és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 33 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Jouancy era de 33 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família i 14 eren segones residències. Tots els 29 habitatges eren cases. Dels 15 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 5 en tenien quatre i 5 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Jouancy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 14 persones, 13 eren actives i 1 inactiva. De les 13 persones actives 11 estaven ocupades (6 homes i 5 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). L'única persona inactiva estava estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Jouancy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Jouancy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Julian Weigl

Julian Weigl (Bad Aibling, Alemanya, 8 de setembre de 1995) és un futbolista alemany que juga de migcampista pel Benfica i per la selecció alemanya.

## Palmarès
### Borussia Dortmund

* 1 Copa alemanya: 2016-17.
* 1 Supercopa alemanya: 2019.
# Josep Montserrat Vergés

Josep Montserrat Vergés (Reus 13 d'abril de 1856 - 4 de novembre de 1913) va ser un industrial i comerciant reusenc.
Era fill de Joan Montserrat, de Vilanova i la Geltrú i de Marina Vergés, de Reus, i germà de l'arquitecte maçó Joan Montserrat Vergés. Tenia una indústria de pastisseria establert als Quatre Cantons (era el nom popular de la cruïlla entre els carrers de les Galanes, la Presó i Santa Anna), vora la plaça del Mercadal, amb molt de prestigi dins de la vida comercial reusenca. Va ser nomenat comptador de la Junta del Pantà de Riudecanyes.
L'any 1913 es va presentar a les eleccions municipals en una anomenada «Candidatura Patriòtica», que es negava, enfrontada amb els lerrouxistes i els possibilistes, a la concessió durant cinquanta anys de tots els drets d'explotació als senyors Caballé i Goyeneche que havien presentat un projecte de portada d'aigües a la ciutat, quan en aquell moment ja s'estava construint el Pantà de Riudecanyes. La Candidatura patriòtica estava recolzada pels sectors de la burgesia reusenca, que encara que llunyans ideològicament necessitaven recolzar les inversions fetes en la construcció del nou pantà. Entre els partidaris de Josep Montserrat hi havia el diari Foment, portaveu del Foment Nacionalista Republicà, i el Diario de Reus, d'ideologia monàrquica conservadora. Josep Montserrat i Vergés, president de la Cambra de Comerç, va encapçalar la candidatura. Els seus enemics polítics, a través de la premsa, sobretot el setmanari El Consecuente i el diari Las Circunstancias, van publicar uns articles on l'acusaven de que la seva indústria s'abastia d'aigua a través d'un conducte clandestí, i que no pagava cap factura. L'acusació el va trasbalsar de tal manera que li va provocar una afecció cardíaca que li va causar la mort el 4 de novembre de 1913. Havia estat president de la Cambra de Comerç del 22 de gener de 1905 fins al mateix dia de la seva mort.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de Reusencs, vol. II. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 468.

## Enllaços externs

* Josep Cruset. «La Cambra i l’Ajuntament de Reus, dos veïns no sempre ben avinguts». A: Diari de Tarragona, 19-V-2019
# Josep Montserrat

Josep Montserrat és el nom dels següents personatges:
* Josep Montserrat i Portella (Barcelona, 1860-1923), escultor.
* Josep Montserrat i Torrents (Barcelona, 1932), coptista, historiador i erudit.
# Juan de Dios Navarro Caballero

Juan de Dios Navarro Caballero (Elx, 1 d'octubre de 1971) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.

## Biografia

Estudià dret i en 1993 fou president de Nuevas Generaciones a Elx. Fou escollit regidor del Partido Popular a l'ajuntament d'Elx a les eleccions municipals espanyoles de 1995 i 2003. El 2007 fou nomenat conseller de Ràdio Televisió Valenciana (RTVV), de la que en fou nomenat president del consell d'administració en 2011. Durant el seu mandat fou acusat de cobrar dietes en quantitats excessives. De 2010 a 2011 fou vicesecretari de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies (FVMP) I de 2011 a 2013 fou delegat del Govern Valencià a la província d'Alacant.
En 2014 va substituir en el seu escó María Milagrosa Martínez Navarro, escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 i que renuncià a l'escó per la seva imputació en el cas Gürtel.

## Referències

* ↑ El presidente del consejo de RTVV cobró dietas de 739 euros por pleno, El País, 27 de novembre de 2011
* ↑ Nomenament al web de la FVMP
* ↑ El Consell nombra a Juan de Dios Navarro como su delegado en Alicante, El Mundo, 9 de desembre de 2011
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-08-11. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ Milagrosa Martínez cede y presenta su dimisión como diputada de Les Corts, El Periòdic, 21 de març de 2014
# Journal of Systematics and Evolution

Journal of Systematics and Evolution, (abreujat J. Syst. Evol.), és una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que és editada per l'Acadèmia Xinesa de les Ciències. Es publica des del número 46 des de l'any 2008 fins ara. Va ser precedida per Acta Phytotaxonomica Sinica.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Justo Antonio de Olaguíbel Quintana

Justo Antonio de Olaguíbel Quintana (Vitòria, 7 d'agost de 1752 - 11 de febrer de 1818) va ser un arquitecte basc.

## Biografia

Fill d'una família de constructors, es va educar en la Reial Acadèmia de San Fernando entre 1779 i 1781 a Madrid en un ambient dominat pel neoclassicisme. Res més tornar a Vitòria se li va encarregar la Plaça Nueva, obra que va marcar tota una fita en l'arquitectura de la ciutat i va ser el punt d'arrencada del disseny futur de creixement urbà. La Plaça hauria de ser més gran que la de Madrid i la de Salamanca, encara que finalment no va aconseguir aquesta grandària, i hauria d'estar preparada per al desenvolupament del comerç en el seu entorn, amb zones de càrrega, un nou Ajuntament i superar el desnivell del nucli antic, la qual cosa va resoldre amb Arkupea/Los Arquillos, un passeig que va permetre la unió de la ciutat medieval amb la moderna. La nova obra, que va trigar deu anys a construir-se, va ser la solució de l'eixample de la ciutat.
A més de les seves actuacions a Vitòria, va treballar a Àlaba a la Casa del Santo d'Armentia i a la Torre de l'Església d'Arriaga, a la de l'Església de Matauko, a l'Església de San Andrés a Eltziego i en la reconstrucció del Convent de la Puríssima Concepció d'Arrasate.

## Obres

* 1781-1791: Plaça Nueva de Vitòria.
* 1783: Façana de l'església del convent de Magdalena, de Vitòria.
* 1787: Torre i pòrtic sud de l'església de Done Bikendi d'Arriaga
* 1789: Església de San Andrés, Eltziego
* 1790: Arkupea (Los Arquillos), Vitòriia.
* 1801: Pòrtic de l'església d'Aberasturi.
* 1806: Casa del noble cavaller bisbe Jose Diaz Espada, Armentia.

## Bibliografia

* Olaguíbel. El arquitecto de Vitoria - Gasteizko Arkitektoa. EHAEO, Gasteiz, 2005. (ISBN 84-609-4755-6)

## Referències

* Olaguíbel a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.
* Registro de la Partida Baptismal d'Olaguíbel Arxivat 2014-03-17 a Wayback Machine. a l'Arxiu Històric Diocesà de Vitòria
* Registro de la Partida de Defunció d'Olaguíbel Arxivat 2014-03-18 a Wayback Machine. a l'Arxiu Històric Diocesà de Vitòria
* Més info a Euskomedia
# Juan Butrón Larrauri

Juan Butrón Larrauri (Bilbao, 30 de novembre de 1900 - novembre 1992) fou un jugador basc de billar campió del món a la dècada de 1930.
Destacava en les categories de billar lliure i quadre. Fou diversos cops campió d'Espanya i tres cops campió del món.

## Palmarès

Font:
* Campionat del Món de billar de carambola lliure: 1932, 1936, 1937 1934, 1935, 1939

## Referències

* ↑ Dieter Haase/Heinrich Weingartner, Enzyklopädie des Billardsports, Editorial Heinrich Weingartner, Viena, 2009, ISBN=978-3-200-01489-3
* ↑ Biografia de Butrón, Biografías y Vidas
* ↑ Biografia a AUÑAMENDI EUSKO ENTZIKLOPEDIA
* ↑ Erfolge Kozoom. 2016-11-25
# Juan Camacho Coll

Juan Camacho Coll (València, 16 de febrer de 1947 - Madrid, 21 d'octubre de 1982), conegut artísticament com a Juan Camacho, va ser un cantant valencià de música lleugera. La seva carrera musical va transcórrer en els anys 1960 i 1970, primerament en diverses agrupacions com ara Los Ángeles Negros, Los Diapason's o Los Relámpagos, per posteriorment esdevenir cantant solista. Va morir a causa d'un accident de cotxe en 21 d'octubre de 1982.

## Referències

* ↑ «Cinco lustros sin Juan Camacho» (en castellà). Levante-EMV, 02-06-2008. [Consulta: 31 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Juan Camacho Coll - Lloc web oficial
# Khentetka

Khentetka o Khentetenka (Ḥntt n k3) va ser una reina d'Egipte de la IV Dinastia. Va ser l'esposa del rei Djedefre.

## Títols

Els títols coneguts de Khentetka eren els següentsː
* Esposa estimada del Rei (ḥm.t-nỉswt mrỉỉt = f)
* La que veu Horus i Set (m33.t-ḥrw-stš)
* Assistent d’Horus (ḫt-ḥrw)
* Sacerdotessa de Neith (ḥm.t- nṯr nt)
Khentetka en jeroglífic :

## Biografia

No se sap qui eren els seus pares. Khentetka era l'esposa del faraó Djedefre i és possible que fos la mare d'alguns dels seus fills. Djedefre tenia una altra dona que es deia Hetepheres.
Djedefre va tenir quatre fills (Hornit, Bakka, Setka i Nikaudjedefre) i dues filles (Hetepheres C i Neferhetepes), però no se sap qui n'era la mare; podrien ser de Khentetka, Hetepheres o, fins i tot, d'una altra dona. En aquest sentit, només s'ha pogut suggerir que la princesa Neferhetepes fos filla de Hetepheres.

## Estàtues i enterrament

A Khentetka se la coneix per les estàtues trobades a Abu Rawash. Se la representa en una agenollada als peus del rei Djedefre. A causa de l'ús de la proporció jeràrquica per part de l'art egipci, la seva figura és innaturalment petita en comparació amb la del rei.
S'ha proposat que una estructura que hi ha a l'angle sud-oest del complex piramidal de Djedefre a Abu Rawash fos el lloc d'enterrament per Khentetka. Maragioglio i Rinaldi creuen que podria tractar-se d'una piràmide pertanyent a una reina consort, i això podria a què Khentetka en fos la propietària.
Tanmateix, no està del tot clar quin era el propòsit d'aquesta piràmide. Stadelmann i Jonosi creuen que és una piràmide de culte. Les piràmides de culte solien situar-se a l'angle sud-est del complex piramidal. Tot i així, l'orientació general del complex piramidal de Djedefre és nord-oest i no est-sud, com és més comú. Calen més excavacions per avançar en aquesta qüestió.

## Referències

* ↑ Grajetzki, 2005, p. 10.
* 1 2 Dodson i Hilton, 2004.
* ↑ Grimal, 1994, p. 72.
* ↑ Verner, 2001, p. 221.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetzki, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary (en anglès). Golden House Publications, 2005. ISBN 978-0954721893.
* Grimal, Nicolas-Christophe. A History of Ancient Egypt (en anglès). Blackwell, 1994. ISBN 0-631-19396-0.
* Verner, Miroslav. The Pyramids: The Mystery, Culture, and Science of Egypt's Great Monuments (en anglès). Nova York: Grove Press, 2001. ISBN 0-8021-3935-3.
# Whitewater (Kansas)

Whitewater és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 653 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whitewater tenia 653 habitants, 232 habitatges, i 171 famílies. La densitat de població era de 764 habitants/km².
Dels 232 habitatges en un 36,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,5% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 23,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 23,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.813 $ i la renda mediana per família de 43.984 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.958 $ mentre que les dones 21.417 $. La renda per capita de la població era de 20.078 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whitewater». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whitewater». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# The Graduate (banda sonora)

The Graduate és un àlbum de Simon and Garfunkel, realitzat com a banda sonora de la pel·lícula El graduat de Mike Nichols. Publicat el 21 de gener de 1968, l'àlbum va ser produït per Teo Macero. Encara que l'àlbum inclou dues versions de l'aclamada «Mrs. Robinson», no és la versió completa tal com figura a l'àlbum Bookends. La primera és una versió instrumental, mentre que la segona s'abreuja, disminuint com ho fa en la pel·lícula. No obstant això, l'altra cançó principal de l'àlbum, «The Sound of Silence» és usada tres vegades a la pel·lícula.

## Llista de cançons
### Cara A

* «The Sound of Silence» – 3:06
* «The Singleman Party Foxtrot» (Dave Grusin) – 2:52
* «Mrs. Robinson» – 1:12
* «Sunporch Cha-Cha-Cha» (Grusin) – 2:53
* «Scarborough Fair/Canticle (Interlude)» – 1:41
* «On the Strip» (Grusin) – 2:00
* «April Come She Will» – 1:50
* «The Folks» (Grusin) – 2:27

### Cara B

* «Scarborough Fair/Canticle» – 6:22
* «A Great Effect» (Grusin) – 4:06
* «The Big Bright Green Pleasure Machine» – 1:46
* «Whew» (Grusin) – 2:10
* «Mrs. Robinson» – 1:12
* «Sounds of Silence» – 3:08

## Artistes

* Paul Simon: veu, guitarra
* Art Garfunkel: veu, teclat

## Posició a les llistes

| Chart (1968) | Peak position |
| Australian Album Charts | 1 |
| French Album Charts | 3 |
| Norwegian Album Charts | 2 |
| Spanish Albums Chart | 2 |
| UK Album Charts | 3 |
| US Album Charts | 1 |

## Referències

* ↑ The Graduate (banda sonora) a Allmusic
* ↑ Salaverri, Fernando. Sólo éxitos: año a año, 1959–2002. 1st. Spain: Fundación Autor-SGAE, setembre 2005. ISBN 84-8048-639-2.

## Vegeu també

* El graduat
# Sant Salvador d'Estorm

Sant Salvador d'Estorm és una església romànica del poble d'Estorm, en el terme municipal de Sant Esteve de la Sarga.
És un temple de la segona meitat del segle xi, amb arcuacions llombardes i lesenes a l'absis.
Se'n té constància ja el 1099, quan el comte de Pallars, Pere Ramon I, va donar en dot el terme d'Estorm a Santa Maria de Mur, però no existeix cap mena de documentació directament relacionada amb l'església.
És d'una sola nau, curta (de dos trams), coberta amb volta de canó semicircular, i un sol arc toral damunt de pilastres al mig de la nau. La planta és lleugerament irregular. Té l'absis a orient, com és habitual si no preceptiu en el romànic, comunicat amb la nau a través d'un arc presbiteral en degradació. La porta, com també és habitual, s'obre a migdia, a prop de l'angle sud-oest del temple.
Les reformes fetes al llarg dels anys convertiren l'absis en sagristia, per la qual cosa un envà el separa de la nau, actualment. L'absis té també una finestra de dobles esqueixada, paredada.
La porta, a migdia, també fou reformada, tot i trobar-se en el seu emplaçament original, a més d'obrir-se una finestra en el mateix mur. A la façana occidental hi ha un campanar d'espadanya d'un sol ull.
No hi ha ornamentació als murs exteriors, llevat de l'absis, que presenta arcuacions llombardes i lesenes. L'aparell és del segle xi, format per carreus escairats sense polir, disposats acuradament en filades regulars, però tot fet amb una gran senzillesa.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Salvador d'Estorm", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Estorm", a Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya