OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chalceus spilogyros

Chalceus spilogyros és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Trombetas, Tapajós i Madeira.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. 1818. Sur les poissons du sous-genre Mylètes. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. v. 4: 444-456, Pls. 21-22.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zanata, A. M. & M. Toledo-Piza. 2004. Taxonomic revision of the South American fish genus Chalceus Cuvier (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes) with the description of three new species. Zool. J. Linn. Soc. Núm. 140: 103-135.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dotan

Dotan (en grec antic Δοθαείμ) va ser una antiga ciutat cananea situada al nord de Siquem, a uns 100 km al nord d'Hebron on residia Jacob. Eusebi de Cesarea, que coneixia el lloc, diu que estava situat a 16 km. al nord de Sebaste, a Samaria. Actualment s'hi ha descobert un jaciment identificat amb el nom de Tel Dothan, situat al vessant sud de la Plana d'Esdreló, entre les muntanyes de Guilboa. A la vora hi ha també un assentament israelià, Mevo Dothan (prop de Dotan), per la seva situació. Als Estats Units d'Amèrica hi ha una ciutat anomenada Dothan, a Alabama. El seu nom fa referència a aquesta ciutat, que va ser el lloc on Josep va ser venut pels seus germans.

## Dotan a la Bíblia

La ciutat es menciona quan Jacob li va dir a Josep que anés a veure al seus germans que pasturaven els ramats vora Siquem. Allà va saber que els seus germans eren a Dotan, i quan el van veure venir, envejosos el van voler matar. Rubèn va dir que no el matessin, que el tiressin a un pou, i així ho van fer. Va passar una caravana d'ismaelites, i van vendre Josep com a esclau. Més tard, la ciutat de Dotan va ser el lloc de residència del profeta Eliseu, i l'escenari d'una visió profètica on Eliseu veu la ciutat i les muntanyes que l'envolten defensada per carros i cavalls de foc.
De la ciutat també se'n parla al Llibre de Judit, quan Holofernes assetjava la ciutat de Betúlia, situada enfront de la plana d'Esdreló, prop de Dotan.

## Referències

* ↑ Eusebi de Cesarea. Onomasticon de Locis Hebraicis (περὶ τῶν τοπικῶν ὀνομάτων ἐν τῆ θεία. γραφἧ), s.v.
* ↑ Dever, William G «Preliminary excavation reports : Sardis, Bir Umm Fawakhir, Tell el-ʻUmeiri, the Combined Caesarea Expeditions, and Tell Dothan». The annual of the American Schools of Oriental Research, 52, 1994, pàg. 122.
* ↑ Gènesi. 37:13-28
* ↑ Segon llibre dels Reis. 6:13; 6:17
* ↑ Llibre de Judit. 4:6
* ↑ Smith, William (ed.). «Dothan». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 febrer 2022].
# Dumbuli

Els dumbuli foren una tribu kurda del Bokhtan que van formar un principat autònom. Els dumbulis eren yazidis i es van acabar establint a l'Azerbaidjan on van rebre en feu Sukmanabad (Sögman-abad) al nord-oest de Khoy (moderna Zurawa). En temps dels aq qoyunlu els dumbuli es van apoderar del castell de Bay al Shamdinan, i d'una part del principat de Hakkari, però no trigaren a perdre aquest darrer. Al segle xvi Tahmasp I de Pèrsia (1524-1576) els va cedir en feu Khoy i Suleiman I (1666-1694) Kotur i Bargiri; més tard van annexionar Abagha, Sulayman-Saray (després Sarai) i Caldiran. Sota domini persa es van fer xiïtes.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, V, 462
# Giuseppe Enrici

Giuseppe Enrici (Pittsburgh, Estats Units, 2 de gener de 1898 - Niça, França, 1 de setembre de 1968) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1921 i 1928. El seu major èxit esportiu fou la victòria al Giro d'Itàlia de 1924. Anteriorment havia participat en el Giro de 1922 i 1923 com a gregari de Giovanni Brunero, acabant 3r i 6è, respectivament, en la classificació general.

## Palmarès

* 1923
** 1r a la Copa Cavacciocchi
** 1r al Giro de Sestriere
** 1r al Giro del Penice
* 1924
** 1r al Giro d'Itàlia i vencedor de 2 etapes
* 1928
** Vencedor de 2 etapes al Tour del Sud-Est

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1922. 3r de la classificació general
* 1923. 6è de la classificació general
* 1924. 1r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1924. Abandona
* 1926. 5è de la classificació general
* 1927. Abandona
* 1928. 13è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1924. Abandona (4a etapa)
* 1925. Abandona (11a etapa)

## Referències

* ↑ «ENRICI Giuseppe». [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giuseppe ENRICI» (en italià). [Consulta: 9 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Giuseppe Enrici a siteducyclisme.net
# Plouider

Plouider (en bretó Plouider) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.899 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.923 | 1.860 | 1.784 | 1.871 | 1.818 | 1.751 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jérôme Ronvel | |
# Consell Tribal Ktunaxa Kinbasket

El Consell Tribal Ktunaxa Kinbasket, antigament Consell d'Àrea Índia Kootenay i també conegut com a Consell de la Nació Ktunaxa, és un consell tribal de govern de Primeres Nacions compost de bandes a l'àrea del Consell Regional d'East Kootenay a la província canadenca de la Colúmbia Britànica i parts adjuntes dels estats de Montana i Idaho.

## Bandes membres

* Primera Nació Columbia Lake, Windermere
* Primera Nació Lower Kootenay, Creston
* Banda Índia Shuswap, Invermere – també membre del Consell Tribal de la Nació Shuswap
* Primera Nació St. Mary's, Cranbrook
* Primera Nació Tobacco Plains, Grasmere
* Tribu Kootenai d'Idaho, Bonners Ferry ID – també membre de les Tribus Confederades Salish i Kootenai de la Nació Flathead
* Banda Ksanka, Elmo MT - també membre de les Tribus Confederades Salish i Kootenai de la Nació Flathead

## Vegeu també

* Llista de consells tribals de Colúmbia Britànica
* Ktunaxa
* Kutenai
* Consell del Tractat Ktunaxa Kinbasket

## Enllaços externs

* Ktunaxa Nation website
* Ktunaxa people website Arxivat 2007-01-11 a Wayback Machine.
# Saint-Mard (Meurthe i Mosel·la)

Saint-Mard és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Mard era de 88 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 36 eren cases i 1 era un apartament. Dels 31 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Mard el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 37 eren actives i 7 eren inactives. De les 37 persones actives 36 estaven ocupades (20 homes i 16 dones) i 1 aturada (1 home). De les 7 persones inactives 1 estava jubilada, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola i 1 fusteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Mard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Mard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eduardo Bajo Ulloa

Eduardo Bajo Ulloa (Vitòria, 1969) és un guionista i productor de cinema basc, germà de Juanma Bajo Ulloa.
És titulat en tècnica d'imatge i so i va començar en el cinema en la dècada del 1980 rodant curtmetratges com Me gusta comer con música, La semana de San Horacio i Como yo la veo. Després es va associar amb el seu germà a la productora Gasteiko Zinema el 1983; el 1989 participà en el muntatge del curt Akixo i el 1991 va escriure amb ell el guió d'Alas de mariposa, amb la qual ambdós van guanyar el Goya al millor guió original. Novament amb el seu germà, el 1993 va escriure el guió de La madre muerta. Després deixà de col·laborar amb el seu germà, tot i que va participar com a assistent de càmera a Airbag (1997). Va treballar en la elaboració de videoclips per a grups musicals com Barricada (Problemas), Los Enemigos (¿Por qué yo?) o Joaquín Sabina (El bulevar de los sueños rotos) el 1994. El 2001 va rodar el curtmetratge El hombre ubicuo amb Leo Bassi, i ha estat el darrer treball cinematogràfic que se'l coneix.
Posteriorment ha passat dificultats econòmiques i va treballar de cambrer. El 2016 va ser objecte d'una polèmica quan es va fer públic que havia posat a la venda per 4.999 euros en un Cash Converters l'estatueta dels Premis Goya que li van atorgar el 1991.

## Referències

* ↑ Eduardo Bajo Ulloa a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Eduardo Bajo Ulloa, Internet Movie Database
* ↑ El guionista Eduardo Bajo Ulloa, que trabaja de camarero, vende su Goya, Diaro de León, 27 de desembre de 2016
* ↑ El cine, la gran ruína de los Bajo Ulloa, El Mundo, 31 de desembre de 2016
* ↑ La alocada explicación de Juanma Bajo Ulloa sobre el Goya en venta, La Vanguardia, 31 de desembre de 2016
# El hombre de papel

El hombre de papel és una pel·lícula mexicana en cinedrama produïda i dirigida per Ismael Rodríguez, en 1963. Inspirada en el llibre de Luis Spota, El billete. Realitzada amb la col·laboració de Ricardo Garibay, Mario Hernández, Pedro de Urdimalas i Fernando Morales Ortíz. La pel·lícula fou seleccionada per representar Mèxic a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als premis Oscar de 1963, però la seva nominació va ser acceptada.

## Sinopsi

Adán és un "pepenador" (recollidor d'escombraries per reciclar) discapacitat que viu sol amb la companyia d'un gos. Quan es mor el gos intenta adoptar un nen abandonat, però l'entrega a la policia convençut pel seu amic Torcuato, qui el convenç perquè se'n vagi amb prostitutes. Allí es relaciona amb una d'elles, coneguda com "la italiana". A causa d'un malentès troben un bitllet de 10.000 dòlars a la seva cartera, cosa que desperta l'avarícia i l'enveja dels qui l'envolten, que fan el possible per prendre-li.

## Repartiment

* Ignacio López Tarso - Adán
* Alida Valli -s La Italiana
* Susana Cabrera - La Gorda
* Guillermo Orea - Botiguer
* Alicia del Lago - María
* José Ángel Espinoza - Torcuato (Ferrusquilla)
* Famie Kaufman - Prostituta ('Vitola')
* Mario García 'Harapos' - El Gorgojo
* Dolores Camarillo
* Raúl Castell - Don Trini
* Tizoc Rodríguez
* Jana Kleinburg
* Carlos Ancira - Comisario

## Nominacions i premis

Ignacio López Tarso va guanyar el premi Golden Gate al millor actor al Festival Internacional de Cinema de San Francisco, i Alida Valli fou nominada com a millor actriu dramàtica als Globus d'Or.

## Referències

* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «The Paper Man: San Francisco Film Festival». sffs.org. [Consulta: 4 novembre 2011].
* ↑ «The Paper Man». filmaffinity.com. [Consulta: 4 novembre 2011].
# Giuseppe Dossena

Giuseppe Dossena (Milà, el 2 de maig de 1958) és un entrenador de futbol italià i exjugador de futbol, que va jugar com a migcampista. Va jugar amb diversos clubs italians al llarg de la seva carrera, en particular, al Torino FC i a la UC Sampdoria; on va guanyar diversos títols. A nivell internacional, va representar la selecció italiana que va guanyar la Copa del Món de Futbol de 1982.
# Platja dels Pinets

La platja dels Pinets, antigament anomenada platja de la Fàbrica, és una petita platja urbana del municipi de l'Ampolla (Baix Ebre), situada davant del nucli urbà dels Pinets, entre la platja de l'Arquitecte, a llevant, i el barranc de Sant Pere, a ponent. Té una longitud de 49 metres i una amplada mitjana de 14 metres, formada per còdols. Està rodejada de grans roques que asseguren el desnivell que hi ha amb el passeig marítim. S'hi accedeix per unes escales des del passeig marítim.

## Etimologia

El nom de la Fàbrica fa referència a un antic molí d'oli construït a mitjans del segle XIX, que era anomenat així. Els camps al voltant de la platja estaven plantats d'oliveres fins als anys 1940. A la platja hi havia una caseta de bany, per a canviar-se la roba, que tenia un dipòsit d'aigua de pluja per treure's la sal després del bany.
El nom dels Pinets prové de la pineda que encara hi ha darrera la platja.

## Referències

* 1 2 3 «Platges de l'Ampolla: platja del Pinets o de la Fàbrica». Societat Unió Cultural L'Ampolla.
* ↑ «Fitxes Classificació - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Les platges de l’Ampolla, paradís de tons blaus i aroma a mar». Ampolla Turisme.
* ↑ «Milloren l’accés a les platges de l’Arquitecte i dels Pinets de l’Ampolla». Ebre Digital, 26-06-2018.
# Consell Unit Naga

El Consell Unit Naga és una organització política amb milícies, de l'estat de Manipur, que representa als naga i acceptaria no estar integrada en un Gran Nagaland (Nagalim) amb altres territoris naga. La seva representació és als districtes d'Ukhrul, Tamenglong, Chandel, Senapati i part del districte de Churanchandpur.
El president és Paul Leo i el secretari general Azang Longmei.
# Llista de batles de Sencelles

La llista de batles de Sencelles és una llista que recull els noms dels alcaldes que han governat aquest municipi de la comarca mallorquina de Migjorn. Aquesta llista es remunta fins al segle XVIII i inclou els noms dels alcaldes que han exercit aquest càrrec fins a l'actualitat. Sencelles és un municipi amb una gran riquesa històrica i cultural, amb un patrimoni arquitectònic i natural que es remunta a l'època romana. A més de la seva riquesa històrica, Sencelles també és conegut per la seva producció agrícola, amb una gran varietat de cultius de fruits i hortalisses que es produeixen a la seva comarca.
| Núm. | Batle | Inici del mandat | Fi del mandat |
| 1 | Antoni Cirer Ramis (1r mandat) | 1900 | 1902 |
| 2 | Jaume Oliver Riutord | 1902 | 1903 |
| 3 | Pere Cirer Mulet | 1903 | 1903 |
| - | Antoni Cirer Ramis (2n mandat) | 1903 | 1908 |
| 4 | Macià Figuerola Quintana) | 1908 | 1910 |
| 5 | Jaume Aloy Cirer | 1910 | 1911 |
| 6 | Sebastià Ramis Llabrés (1r mandat) | 1911 | 1914 |
| 7 | Antoni Cirer Llabrés | 1914 | 1918 |
| 8 | Antoni Pons Fiol | 1918 | 1922 |
| - | Sebastià Ramis Llabrés (2n mandat) | 1922 | 1922 |
| 9 | Gaspar Oliver Bibiloni | 1922 | 1923 |
| 10 | Bartomeu Bennassar Llabrés | 1923 | 1923 |
| 11 | Guillem Enseñat Moranta | 1923 | 1924 |
| 12 | Martí Mayol Gelabert | 1924 | 1924 |
| 13 | Bartomeu Vich Oliver | 1924 | 1930 |
| 12 | Antoni Bibiloni Pons | 1930 | 1936 |
| 13 | Francesc Salas Cirer | 1936 | 1936 |
| 14 | Pere Llabrés Verd | 1936 | 1938 |
| 15 | Miquel Amengual Capellà | 1938 | 1938 |
| 16 | Macià Oliver Bibiloni | 1938 | 1943 |
| 17 | Gabriel Fiol Ferragut | 1943 | 1948 |
| 18 | Joan Bennassar Oliver | 1948 | 1969 |
| 19 | Bartomeu Vallès Oliver | 1969 | 1975 |
| 20 | Macià Llabrés Ramis | 1975 | 1979 |
| 21 | Bartomeu Llabrés Vich | 1979 | 1983 |
| 22 | Joan Roig Cirer | 1983 | 1991 |
| 23 | Guillem Ferrer Ramis | 1991 | 1999 |
| 24 | Josep Aloy Pons | 1999 | 2003 |
| 25 | Antoni Ferrer Ramis | 2003 | 2007 |
| 26 | Joan Carles Verd Cirer (primer mandat) | 2007 | 2010 |
| 27 | Tomeu Morro Oliver (primer mandat) | 2010 | 2011 |
| - | Joan Carles Verd Cirer (segon mandat) | 2011 | 2014 |
| - | Tomeu Morro Oliver (segon mandat) | 2014 | 2015 |
| - | Joan Carles Verd Cirer (tercer mandat) | 2015 | En el càrrec |
# Saint-Mard (Aisne)

Saint-Mard és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Mard era de 121 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 57 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 57 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris i 11 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Mard el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 16 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 78 persones, 57 eren actives i 21 eren inactives. De les 57 persones actives 50 estaven ocupades (28 homes i 22 dones) i 7 estaven aturades (5 homes i 2 dones). De les 21 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Saint-Mard hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Mard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Mard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# El ETE y el OTO

El ETE y el OTO és una pel·lícula espanyola dirigida per Manuel Esteba el 1983. Es tracta d'una paròdia de la pel·lícula d'Steven Spielberg ET, l'extraterrestre protagonitzada pels germans Calatrava. Va emetre's a TV3 el 19 d'agost del 1988.
Va estrenar-se en Espanya abans que ho fera la pel·lícula original. Es diu que la productora de Spielberg va demanar una còpia i, en vore el resultat de la paròdia, va rebutjar denunciar-los pel plagi.
Es tracta de la tercera de les tres pel·lícules dels germans Calatrava realitzades pel director, amb un humor caspós i masclista. Destaca l'actuació de Francisco Calatrava, més conegut com el lleig, en el paper d'ET.

## Referències

* 1 2 3 Redondo, Rubén. «Vindicare | El E.T.E. y el oto (Manuel Esteba)». Cine Maldito, 13-02-2018. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El ete y el oto». [Consulta: 1r gener 2021].
* 1 2 «Z/Exploitation - 02 - El E.T.E. y el oto». La Taska de Kafrene, 18-10-2019. [Consulta: 1r gener 2021].