OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frisó antic

El frisó antic és una llengua germànica occidental parlada entre els s. VIII i XVI a l'àrea entre el Rin i l'Elba a la costa de la mar del Nord europea. El que sabem de l'idioma dels primers habitants de la zona (els frisis citats per Tàcit) es basa només en uns pocs topònims i antropònims. El frisó antic evolucionà cap al frisó mitjà parlat entre els s. XVI i XIX.
En l'alta edat mitjana, Frísia s'estén des de l'àrea de Bruges, a l'actual Bèlgica, fins al riu Weser, al nord d'Alemanya. En aquella època, l'idioma frisó es parlava al sud de la costa de la mar del Nord. Aquesta zona és denominada Gran Frísia, i moltes de les àrees que conté encara atresoren l'herència frisona. Per l'any 1300, però, el seu territori retrocedí fins a Zuyder Zee i l'idioma frisó sobreviu al llarg de la costa només com un substrat.
La gent del que hui és el nord d'Alemanya i Dinamarca que s'assentaren a Anglaterra de l'any 400 ençà, provenien de la mateixa regió i parlaven més o menys la mateixa llengua de la gent que vivia a Frísia; per tant, hi ha una estreta relació entre el frisó antic i l'anglosaxó.

## Bibliografia

* Rolf H. Bremmer Jr., An Introduction to Old Frisian. History, Grammar, Reader, Glossary. Amsterdam and Philadelphia: John Benjamins, 2009.
# Frisiabons

Els frisiabons o frisevons (en llatí Frisiaboni o Frisiabones o Frisaevones) eren un poble suposadament gal o probablement germànic que Plini el Vell situa al nord de la Gàl·lia entre els sunucs i els betasis. La seva ubicació exacta no es coneix, però sembla comprovat que són un poble diferent dels frisis, que vivien en un altre territori.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Frisiabones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].
# Fructèria

Fructèria, Frugèria o Fructesea és, dins de la mitologia romana, el nom d'una divinitat menor relacionada amb l'agricultura, ja que cuida la terra i els seus fruits. En parla Agustí d'Hipona.

## Referències

* ↑ «Fructeria». Tesauro: historia antigua y mitologia. [Consulta: 16 maig 2022].
# Forró

El forró és un gènere musical, i també una dansa brasilera, que té els seus orígens a les festes populars de l'interior del nord-est brasiler.
El forró és especialment popular a les ciutats de Caruaru i Campina Grande, on és símbol de les Festas de São João, i en les capitals Fortaleza (Ceará), Natal (Rio Grande do Norte), Recife (Pernambuco) i Maceió (Alagoas) són promogudes com grans festes i duren tota la nit. El forró també és el nom donat a aquestes festes.
La música del forró és tocada tradicionalment per un trio format per un sanfoneiro (acordionista que toca un tipus especial d'acordió de 8 baixos), un zabumbeiro (que toca la zambumba, que és un tipus de tambor) i un tocador de triangle. Posteriorment s'hi han afegit altres instruments habituals en la música popular del segle xx.
El Forró és un conjunt de diversos estils musicals, i no d'un sol. Entre diversos ritmes diferents que són comunament identificats com Forró, es destaquen el baião, el coco, l'arrasta-pé, el rojão, la quadrilha, el xaxado, el xote i el forró dos cumpadre.
El forró ha evolucionat també cap a una música més comercial, anomenada forró electrònic, que incorporar ritmes pop i música electrònica, en un procés similar al que va tenir l'estil sertanejo en els anys 90. En destaquen noms com Wesley Safadão o Pabllo Vittar.

## Referències

* ↑ «São João é comemorado com festa em Campina Grande e Caruaru». Jornal Nacional. Globo, 24-06-2017. Arxivat de l'original el 2024-05-27. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «Forró» (en portuguès brasiler). Dicionário Cravo Albin da Música popular Brasileira. Arxivat de l'original el 2020-01-11. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «PROJETO DE LEI Nº 5838, DE 2019» (pdf). Câmara dos Deputados. Arxivat de l'original el 2024-05-27. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ Draper, Jack Alden; III, Jack A. Draper. Forró and Redemptive Regionalism from the Brazilian Northeast: Popular Music in a Culture of Migration (en anglès). Peter Lang, 2010. ISBN 978-1-4331-1076-4. Arxivat 2024-05-27 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Luiz Gonzaga
# Forsand

Forsand és un municipi situat al comtat de Rogaland, Noruega. Té 1.238 habitants (2016) i la seva superfície és de 780.05 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 24 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Forsand - Lloc web oficial
# Forssa

Forssa és una ciutat al sud de Finlàndia, situada a la província de Finlàndia del Sud i a la regió de Tavastia Pròpia.

## Agermanaments

* Södertälje, Suècia
* Sarpsborg, Noruega
* Struer, Dinamarca
* Serpukhov, Rússia
* Gödöllő, Hongria
* Sault Ste. Marie, Canadà
# Forseti

Forseti (nòrdic antic "el que presideix", actualment "president" en islandès modern i feroès) és el déu de la justícia, la pau i la veritat en la mitologia nòrdica. És el fill Balder i Nanna. La seva llar era Glitnir, que significa brillant, referint-se al sostre argentat del vestíbul i els seus pilars daurats dels quals irradiaven llum que podia ser vista des d'una gran distància.
Forseti era considerat el més savi i eloqüent dels déus de Asgard. En contrast amb el seu déu company Tyr, que presidia els sagnants assumptes de la llei carnal, Forseti presidia les disputes resolent-les mitjançant la mediació. S'asseia en el seu vestíbul, dispensant justícia a aquells que la buscaven, i era dit que sempre podia proveir una solució que totes les parts consideressin justa. Forseti era tan respectat que només els més solemnes juraments era pronunciats en nom seu.
No és esmentat com un combatent al Ragnarok, així que s'assumeix que com déu de la pau es va abstenir de la batalla.
# Frédéric Vichot

Frédéric Vichot (Valay, 1 de maig de 1959) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1981 i 1992. Durant la seva carrera aconseguí una desena de victòries, dues d'elles etapes al Tour de França i una a la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 1979
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Província de Lieja
* 1980
** 1r al Circuit des Mines
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile des Espoirs
* 1981
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1984
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1985
** Campió de França de mig fons en pista
** 1r al Premi de Callac
** 1r al Premi de Camors
** Vencedor d'una etapa del Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1984. 23è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1985. 31è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1986. 100è de la classificació general
* 1988. 28è de la classificació general
* 1991. 20è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 21è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa de Frédéric Vichot a sitiodeciclismo.net
# Frédérique Vidal

Frédérique Vidal (Mònaco, 9 de maig de 1964) és una bioquímica monegasca, política i administradora acadèmica. Va ser rectora de la Universitat de Niça de 2012 a 2017. Ha estat Ministra d'Educació Superior, Recerca i Innovació en el primer govern d'Edouard Philippe d'ençà el 17 maig 2017 i subsegüentment del Segon govern Philippe a partir del 21 juny de 2017. Manté la cartera en el nou govern Jean Castex (3-7-2020).

## Biografia

Frédérique Vidal va néixer a Mònaco. Va fer la seva educació a Mònaco i va obtenir un màster en bioquímica a la Universitat de Niça Sophia Antipolis. Va obtenir un Diploma d'Estudis Avançats en virologia molecular a l'Institut Pasteur, i es va doctorar en biologia a la Universitat de Niça Sophia Antipolis.

## Carrera

Frédrique Vidal va començar la seva carrera com a bioquímica a la companyia francesa Virbac.
Vidal va tornar a la seva alma mater, la Universitat de Niça, com a professora associada el 1995. Va esdevenir catedràtica el 2002, sent cap del departament de biologia de 2005 a 2008. Fou vicedegana de la facultat de ciències de 2007 a 2009, i degana de 2009 a 2012. Va succeir a Albert Marouani al rectorat el 2012. Durant el seu primer mandat, Vidal va fundar la Université Côte d'Azur, un consorci integrant la universitat, escoles empresarials locals i centres de recerca, per a augmentar l'atractiu internacional de la universitat. Fou re-elegida rectora el 2016.
Vidal es va oposar a la "circulaire Guéant," una proposta fallida per Ministre d'Interior Claude Guéant, l'objectiu de la qual era limitar l'estada d'estudiants estrangers extracomunitaris a França després a la finalització de llurs estudis. Va suggerir que la Universitat de Niça no discriminaria a partir de l'origen nacional o recursos financers dels estudiants i investigadors.
El 17 de maig de 2017, Vidal va ser nomenada Ministra d'Educació Superior, Recerca i Innovació al primer govern d'Édouard Philippe. Manté la cartera en el nou govern Jean Castex (3-7-2020).

## Referències

* ↑ «Frédérique Vidal, réelue Présidente de l'UNS». University of Nice Sophia Antipolis. Arxivat de l'original el 2017-03-17. [Consulta: 16 març 2017].
* ↑ Décret du 6 juillet 2020 relatif à la composition du Gouvernement.
# Frédéric de Lafresnaye

Nöel Frédéric Armand André de Lafresnaye (24 de juliol de 1783 - 14 de juliol de 1861) fou un ornitòleg i col·leccionista francès.
Va néixer en una família aristocràtica al Chateau de La Fresnaye, al municipi de Falaise (Normandia). Primer es va interessar per l'entomologia. Després d'adquirir una col·lecció d'aus europees va dirigir la seva atenció a l'ornitologia. Lafresnaye va descriure diverses espècies d'ocells, algunes amb Alcide d'Orbigny. Va acumular una col·lecció de més de 9000 aus i 25.000 closques i petxines així com una biblioteca de set cents obres. Després de la seva mort, el col·leccionista nord-americà Henry Bryant va comprar la col·lecció ornitològica en una subhasta i donar-la a la Boston Natural History Society. Des del 1914 es troba al Museu de Zoologia Comparada de la Universitat Harvard.
El picotet de Lafresnaye (Picumnus lafresnayi), el llenyataire de Lafresnaye (Xiphorhynchus guttatus guttatoides) i el vanga de Lafresnaye (Xenopirostris xenopirostri) són ocells que porten el seu nom.

## Referències

* ↑ «Frédéric de la Fresnaye (1783-....)» (en francès). Normannia : le patrimoine écrit de Normandie. Centre régional des lettres. Arxivat de l'original el 2019-12-08. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Guérin-Ménéville, Félix Édouard. Revue et magasin de zoologie pure et appliquée: Recueil mensuel destiné à faciliter aux savants de tous les pays les moyens de publier leurs observations de zoologie pure et appliquée à l'industrie et à l'agriculture, leurs travaux de paléontologie, d'anatomie et de physiologie comparées (en francès). sèries 2, XVII. París: Revue et magasin de zoologie, 1865, p. 192.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. «Bryant». A: The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Baltimore (MD): JHU Press, 2009, p.61. ISBN 978-0-8018-9533-3.
* ↑ Costa Straube, Fernando; et alii. Glossário Brasileiro de Birdwatching (en anglès, portuguès). Curitiba (Paranà): Hori Consultoria Ambiental, 2010, p. 87. ISBN 978-85-62546-01-3.
* ↑ «Frédéric de Lafresnaye» (en italià). Accademia delle Scienze, 2016. [Consulta: 8 desembre 2019].
# Fumio Ueda

Fumio Ueda (上田 文雄, Ueda Fumio) és un polític i advocat de Hokkaido, Japó. Va exercir com a alcalde de Sapporo durant més d'una decada.
Ueda va nàixer a Makubetsu i es va licenciar en dret l'any 1972. Després de convertir-se en advocat va obrir una oficina el 1978. Va exercir en diferents temps com a vice-director de l'Associació d'Advocats de Sapporo, centrant-se en les branques de la defensa dels drets dels xiquets i els consumidors.
Va ser elegit alcalde de Sapporo en 2003 amb el suport del Partit Democràtic i el sindicat Rengō. Un dels trets més característics del seu mandat com a alcalde va ser rebaixar el deute de la ciutat. En 2014, cap a la fi del seu mandat va anunciar que no es tornaria a presentar per a un quart mandat. Es va sospitar que Ueda podia ser candidat a les eleccions a governador de Hokkaidō de 2015, però ell mateix va dir que no participaria. Va ser succeït pel seu vicealcalde, Katsuhiro Akimoto qui heretà gran part de la base electoral d'Ueda.
En els darrers temps va presentar un programa de varietats a la Emissora de Televisió de Hokkaidō on mostrava els objectes més cars de Sapporo.

## Referències

* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès).
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès).
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès).
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japonès).
# Fórmula E

La Fórmula E, denominada comercialment com a ABB Fórmula E, és una categoria de competició de vehicles elèctrics organitzada per la Federació Internacional de l'Automòbil (FIA), creada amb la intenció de ser un laboratori d'investigació i desenvolupament de vehicles elèctrics per promoure i accelerar la seva popularitat. Serveix també com a aparador d'innovacions i desenvolupament en un marc que combina tecnologia i esport.

## Referències

* ↑ «ABB y Formula E se asocian para escribir el futuro de la movilidad eléctrica» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ ABB Formula-E Championship.
# Fórmula d'Euler-Maclaurin

En matemàtica, la fórmula d'Euler-Maclaurin estableix la relació entre sumatori de sèries i integrals. Pot ser usada per aproximar integrals per sumes finites o, de forma inversa, per a evaluar series (finites o infinites) resolent integrals.
La fórmula va ser descoberta independentment per Leonhard Euler i Colin Maclaurin el 1735. Euler va fer servir aquesta fórmula per calcular valors de sèries infinites amb convergència lenta i Maclaurin la va utilitzar per calcular integrals.

## La fórmula

Si x és un nombre real i $f(x)$ és una funció suau (suficientement derivable) definida $\forall x\in [0,n]$, aleshores, la integral
    $I=\int _{0}^{n}f(x)\,dx$
es pot aproximar amb la suma:
    $S={\frac {f\left(0\right)}{2}}+f\left(1\right)+\cdots +f\left(n-1\right)+{\frac {f\left(n\right)}{2}}={\frac {f\left(0\right)+f\left(n\right)}{2}}+\sum _{k=1}^{n-1}f\left(k\right)$
(veure regla del trapezi). La formula d'Euler-Maclaurin ens dona la diferència entre al suma i la intgral en funció de derivades de $f(x)$ en els extrems de l'interval d'integració (0 i n). Per a cualsevol enter positiu p, es compleix:
    $S-I=\sum _{k=1}^{p}{\frac {B_{k+1}}{(k+1)!}}\left(f^{(k)}(n)-f^{(k)}(0)\right)+R$
On $B_{n}$ són els nombres de Bernoulli i R és una estimació de l'error normalment petit.
Realizant un canvi de variable en l'integral, es pot modificar aquesta fórmula per a funcions $f(x)$ definides en altres intervals de la recta real.

## El terme d'error

El término de error R es:
    $R=(-1)^{p}\int _{0}^{n}f^{(p+1)}(x){B_{p+1}(x-\lfloor x\rfloor ) \over (p+1)!}\,dx,$
On $B_{i}(x-\lfloor x\rfloor )$ són els polinomis de Bernoulli periòdics. El terme d'error es pot acotar amb:
    $\left|R\right|\leq {\frac {2}{(2\pi )^{2p}}}\int _{0}^{n}\left|f^{(p+1)}(x)\right|\,dx.$

## Referències

* ↑ Martensen,, Erich «"On the generalized Euler-Maclaurin formula".». Z. Angew. Math. Mech. 85 (12):, 2005, pàg. 858.
* ↑ Mills, Stella «The independent derivations by Leonhard Euler and Colin MacLaurin of the Euler-MacLaurin Summation Formula». Archive for History of Exact Sciences, 33 (1985), 01-03-1985, pàg. 1-13.
# Fresno de Torote

Fresno de Torote és un municipi de la Comunitat de Madrid. Inclou la pedania de Serracines.
Fundat pel primer marquès de Santillana en el segle xv, en les obres de restauració del temple de l'Assumpció de La Nostra Senyora l'any 2000 es va descobrir en la sagristia d'un taüt que contenia les restes de Juan Hurtado de Mendoza y Luján, segon senyor de Torote.

## Referències

* ↑ Sanchez Sanchez, J.A.; del Río Muñoz, P.A.. Estudio de los restos de d. Juan Hurtado de Mendoza y Luján (en castellà). UCM Madrid, 2001.
# Gambusia punctata

Gambusia punctata és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Cuba.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre (Brasil). 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Gambusia manni

Gambusia manni és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Bahames.

## Referències

* ↑ «Gambusia manni». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre (Brasil). 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Front d'Alliberament de les Açores

El Front d'Alliberament de les Açores (en portuguès Frente de Libertação dos Açores, FLA) fou un grup independentista de les Açores, fundat el 1975 i dirigit per José de Almeida, com a reacció a l'arribada al poder de l'esquerra a Portugal, paral·lel al Frente de Libertação do Arquipélago da Madeira (FLAMA).
El 10 d'octubre del 1975 el FLA va enviar un informe a l'ONU on afirmava que els illencs no participarien en cap sistema de govern que no fos democràtic, en referència a la possible formació d'un govern comunista a Lisboa. Adoptaren com a bandera l'antiga bandera monàrquica portuguesa (Blanca i blava de l'Esperit Sant) amb un milhafre (milà), símbol de les illes, i nou estrelles grogues (una per cada illa), alhora que s'armaven en unitats locals anomenades Patriotas Açorianos nas Guarnições (PAG).
El 1977 el FLA edità el diari separatista O Milhafre ("El Milà") i mantingué contactes amb el FLAMA maderès i l'MPAIAC canari. Però el 1980 el govern portuguès els amplià l'estatut d'autonomia, i a les eleccions autonòmiques venceria el Partit Socialdemòcrata Portuguès (PSD) amb el 60% dels vots, i el seu cap, João Bosco Soares Mota Amaral (nat el 1943), n'esdevé president. Això desactivà el potencial de protesta independentista. El grup gairebé va desaparèixer.

## Referències

* Peter Janke (1983): Guerrilla & terrorist organisations, Harvest Press, Oxford
* Xosé M. Núñez Seixas (1998): Movimientos nacionalistas en Europa en el siglo XX, Ed. Síntesis, Madrid (Col. Historia Universal Contemporánea, 26)
# Gastronomia del Camp de Túria

La cuina del Camp de Túria tracta sobre el menjar i les begudes típics de la cuina d'aquesta comarca.
El Camp de Túria és una comarca de gran extensió que abasta el vessant sud de la Serra Calderona fins a l'Horta de València. Gran part de la comarca és horta, regada per diverses séquies procedents del riu Túria. El conreu més típic és la taronja i en menor grau, el raïm.
A continuació es detalla els elements més destacables de la gastronomia d'aquesta comarca:

## Arrossos

Igual que l'Horta, el Camp destaca una varietat de formes de preparar l'arròs: amb conill i pollastre, amb costella de porc i col, amb fesols i naps, i amb bleda.

## Dolços

Destaquen els pastissets de moniato, els congrets, rotllos d'aiguardent, pancremats, i sobretot el torró i les peladilles de Casinos.

## Altres plats típics

* Caragolà amb salsa picant.
* Vi blanc de Llíria, anomenat ‘'Castillo de Liria.

## Ingredients bàsics

* Embotits de Serra.
* Fesols, naps, bleda, col.
* Conill, pollastre, porc.
* Caragols.
* Fruites.

## Referències

* 1 2 3 'El Camp de Túria', guia publicada per la Diputació de València, 1994
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Gedeón

Gedeón fou una revista satírica espanyola de tiratge setmanal publicada entre 1895 i 1912. Dins del seu gènere se la classifica com de forta «intencionalitat política».
Els principals objectius de la sàtira i crítica política de la publicació foren el Partit Liberal i el Partit Socialista Obrer Espanyol. En novembre de 1898 la revista fou suspesa per publicar una il·lustració caricaturitzant distints membres del Partit Liberal, però tot i així seguiria traient números sota el títol de «Calínez». Hi col·laboreren dibuixants com Pedro Antonio Villahermosa «Sileno», Joaquín Moya, Manuel Tovar, Francesco Sancha Lengo, Vera o Joaquim Xaudaró i Echau. En 1904 fou adquirida per Rodrigo de Figueroa y Torres i finalment, en 1909, per Torcuato Luca de Tena.

## Galeria d'imatges

* Artillería de Costa, de Moya (1903)
* Escándalo aristocrático, de Xaudaró (1904).
* Foot-ball diplomático, de Xaudaró (1904).
* Recordando al clásico, de Moya (1909).
* En el templo republicano, de Moya (1909).

## Referències

* 1 2 Biblioteca Nacional d'Espanya. «Gedeón (Madrid)».
* 1 2 Caparrós Masegosa i Gamonal Torres, 2014, p. 250.
* ↑ González Lozano, 2012, p. 31.
* 1 2 Llera Ruiz, 2003, p. 213.

## Bibliografia

* Caparrós Masegosa, Lola; Gamonal Torres, Miguel Ángel ««Gedeón» en las Exposiciones Nacionales de Bellas Artes (1897-1912)». Cuadernos de arte de la Universidad de Granada. Universidad de Granada, 41, 2014.
* González Lozano, Cristina «De la caricatura para la divulgación constitucional a su utilización para la crítica política. Gedeón 1898». Revista Atticus, 19, 01-10-2012, pàg. 28-36. ISSN: 2173-951X.
* Llera Ruiz, José Antonio «Una historia abreviada de la prensa satírica en España: desde "El Duende Crítico de Madrid" hasta "Gedeón"». Estudios sobre el mensaje periodístico, 9, 2003, pàg. 203-214. Arxivat de l'original el 2014-08-08. ISSN: 1134-1629 [Consulta: 15 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Exemplars digitalitzats de Gedeón en l'Hemeroteca Digital de la BNE». Biblioteca Nacional d'Espanya.
* «Exemplars digitalitzats de Gedeón en la Biblioteca Virtual de Premsa Històrica». Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.
# Gavotí jaspiat americà

El gavotí jaspiat americà (Brachyramphus marmoratus) és una espècie d'ocell de la família dels àlcids (Alcidae) conegut en altres idiomes com "gavotí marbrenc" (Ang: Marbled Murrelet, Fra: Guillemot marbré).

## Morfologia

* Petit gavotí, amb uns 25 cm de llarg i 190 – 250 grams de pes.
* En estiu parts superior de color bru fosc amb un barrat ocraci al dors i gropa. Parts inferiors blanques amb taques negres i barrades.
* En plomatge d'hivern clatell i anell ocular blanc.
* Bec llarg i fi de color negre. Potes rosades.

## Hàbitat i distribució

Pelàgic i costaner, habitualment cria a les altes branques de coníferes, a boscos costaners i ocasionalment a terra des de les illes Aleutianes cap a l'est, per la costa sud d'Alaska, Canadà i els Estats Units fins al nord de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Brachyramphus marmoratus a BIRDLIFE Rev. 16/11/2011 (anglès)
# Gavotí jaspiat asiàtic

El gavotí jaspiat asiàtic ( Brachyramphus perdix ) és una espècie d'ocell de la família dels àlcids (Alcidae) d'hàbits pelàgics i costaners que cria en les costes de Kamtxatka i el Mar d'Okhotsk. En hivern arriba fins a Corea.