OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comarca de Luna

Comarca de Luna és una subcomarca tradicional de la Montaña Occidental, a la província de Lleó (Comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Astúries (al nord); les comarques tradicionals de Babia i Omaña (a l'oest); amb les comarques tradicionals de Gordón, Los Argüellos i Alba (a l'est); i les Terres d'Ordás (al sud).

## Municipis

La Comarca tradicional està formada pels municipis de:
* Carrocera
* Los Barrios de Luna
* Sena de Luna
* Soto y Amío

## Etimologia

El nom de Luna se suposa d'origen preromà, de l'època dels asturs, habitants originaris d'aquestes terres, per la qual cosa suposa un significat diferent al satèl·lit terrestre, amb el qual es relaciona per homofonisme.

## Hidrologia

El riu Luna recorre la zona de nord-oest a sud-est, i és el que dona nom a la comarca. La part central de la comarca va ser inundada per la construcció de l'Embassament de Barrios de Luna en els anys 1950-60, raó per la qual la comarca tradicional està dividida en dues parts.

## Varietat lingüística

En la comarca es manté encara, en major o menor mesura conservat, una varietat lingüística del lleonès coneguda com parla de Luna o pachuezu. D'entre les seves característiques, destaca la palatalització de la l- i -ll- llatines en l'al·lòfon africat sord anominat che vaqueira (la representació del qual s'ha realitzat tradicionalment amb les grafies ts).
# Gens Tarquícia

La gens Tarquícia (en llatí: Tarquitia gens, o bé Tarquitii 'els Tarquicis') va ser una gens romana d'origen patrici, originària d'Etrúria i de gran antiguitat.
Només es coneix un membre d'aquesta gens amb algun càrrec important, Luci Tarquici Flac que va ser magister equitum del dictador Luci Quint Cincinnat l'any 458 aC. Cap a finals de la República van ser coneguts altres Tarquicis que es poden considerar també patricis, entre els quals Quint Tarquici i Gai Tarquici Prisc. Un membre de la mateixa branca que aquest darrer fou l'harúspex Tarquici Prisc, traductor al llatí de diversos llibres de saviesa etrusca en matèria de religió i endevinació. Ja dins l'Imperi, apareixen Marc Tarquici Prisc, senador romà en temps de Neró, i Quint Tarquici Càtul, governador a la Germània Inferior el segle iii.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/988?rgn=full+text;view=image;q1=TarquitiaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 980. ]
# Carbonada

La carbonada era a l'origen un plat de carn a la brasa cuita sobre carbó, o una preparació de carns a la brasa.
Així, es parlava de carbonada de porc, de vedella, de bou, de xai, etc. o encara de cuixot a la carbonada.

## Història

Segons el diccionari francès Larousse, a França també era un « estofat en ús a Occitània, on s'elaborava amb ceba, all i restes de carn.

## Pràctiques culinàries actuals

Avui, a Bèlgica, i a les regions del nord de França, les carbonades flamandes són un plat de vedella (sovint chuck en daus) o de porc, en salsa de cervesa (que cal distingir clarament del bou Borgonyó, preparat amb vi negre).
* Varietats de carbonatades
* Carbonada alsaciana amb spätzles.
* Gardiana de toro (estofat de bou de la Camarga).
Hi ha una variant occitana, de vegades preparada amb carn de vedella, de vegades amb carn de bou : la gardiana.
La carbonada és també un dels plats típics de la Vall d'Aosta, elaborat amb vi blanc sec.
També hi ha versions vegetarianes d'aquest plat, on la carn es substitueix per seitan o tofu.

## Notes i referències

* ↑ «Carbonade». lovevda.it. [Consulta: 5 novembre 2021].

## Vegeu també

* Boeuf bourguignon
* Carbonada flamenca
* Cuina occitana
* Gulasch
* Estofat
# Johann Heinrich Graf

Johann Heinrich Graf (Tóss, 16 d'agost de 1852 - Berna, 17 de juny de 1918) va ser un matemàtic suís, rector de la Universitat de Berna i promotor de la Biblioteca Nacional de Suïssa.

## Vida i Obra

Graf, fill d'un policia, va estudiat a Politècnic de Zuric en el qua es va graduar en ciències el 1874. Un cop graduat, va fer de professor de secundària a Berna, mentre feia els estudis de doctorat supervisat per Ludwig Schläfli. Es va doctorar el 1877 i l'any següent ja era professor adjunt de la universitat de Berna en la qual va romandre fins a la seva mort. El 1892, en jubilar-se Schläfli, va ocupar la seva càtedra.
A part de les seves tasques de recerca i docents a la universitat, Graf va exercir nombroses responsabilitats administratives: va ser degà i rector de la universitat, va ser regidor de l'ajuntament de Berna, va ser editor de la revista de la societat de ciències naturals (Naturforschende Gesellschaft), secretari de la Comissió Central de Geografia Nacional i, de 1895 a 1918, va presidir la Comissió de Biblioteques Suisses, càrrec des del que va promoure la creació de la Biblioteca Nacional de Suïssa (Schweizerische Landesbibliothek).
Els treballs matemàtics de Graf se centren en les funcions de Bessel, tema sobre el que va publicar un llibre amb Salomon Eduard Gubler, publicat en dos volums apareguts el 1898 i el 1900. Però també va fer altres treballs en geometria i geodèsia.

## Referències

* ↑ Neuenschwander, 2002, p. 101.

## Bibliografia

* Neuenschwander, Erwin. «Switzerland». A: Joseph W. Dauben; Christoph J. Scriba (eds.). Writing the History of Mathematics: Its Historical Development (en anglès). Birkhäuser, 2002, p. 97-106. ISBN 3-7643-6166-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Johann Heinrich Graf» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Neuenschwander, Erwin. «Graf, Johann Heinrich». Dictionnaire historique de la Suisse, 2010. [Consulta: 25 març 2018]. (anglès)
# Tossal de Collestret

El Tossal de Collestret és una muntanya de 178 metres que es troba al municipi d'Alcarràs, a la comarca catalana del Segrià.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 250116001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Batisivita

La batisivita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom per la composició química: bari, titani, silici i vanadi.

## Característiques

La batisivita és un silicat de fórmula química BaV₈$^{3+}$Ti₆(Si₂O₇)O$_{22}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema triclínic, i es troba en forma de grans anhedrals de fins a 0,15-0,20 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la batisivita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce) i cervandonita-(Ce).
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic Fersman, a l'Acadèmia Russa de les Ciències, a Moscou.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera de marbre de Pereval, a Slyudyanka, dins l'àrea del llac Baikal, a l'óblast d'Irkutsk, Rússia. També ha estat descrita al dipòsit Wigwam, a la divisió minera de Revelstoke, a la Colúmbia Britànica (Canadà). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Batisivite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 gener 2019].
# Jaume Bertranpetit i Busquets

Jaume Bertranpetit i Busquets (Camprodon, 29 de febrer de 1952) és un biòleg, antropòleg i catedràtic català. És membre de la secció de Ciències Biològiques, especialitat en antropologia biològica, de l'Institut d'Estudis Catalans des del 1994.

## Biografia

És doctor en biologia per la Universitat de Barcelona i catedràtic d'Antropologia a la Facultat de Ciències de la Salut i de la Vida de la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Ha estat fundador de la Unitat de Biologia Evolutiva del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut de la UPF; degà dels nous estudis de biologia (1998-1999), i vicerector de Política Científica de la UPF (1999-2001). Especialista en genètica de les poblacions humanes, ha investigat la variació en el genoma humà i la manera com aquesta informació pot permetre reconstruir l'origen i la història de les poblacions. També treballa en evolució molecular i genòmica comparativa.
Ha publicat més de dos-cents seixanta articles científics; ha dut a terme diversos projectes de recerca i ha col·laborat en exposicions científiques com «Darwin: 100 anys», «L'arqueologia a Catalunya, avui» o «Institut d'Estudis Catalans (1907-1997), 90 anys». Ha estat membre de la Junta Directiva de l'Institut Català d'Antropologia; director del Centro Nacional de Genotipado (1994-2010), i, des del 2007, és director de la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats. Ha rebut la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic de la Generalitat de Catalunya (2015).
Membre actiu de diverses organitzacions científiques nacionals i internacionals, ha estat director del Centre Nacional del Genotipat (CEGEN) i va ser el director d'ICREA (Institució Catalana per a la Recerca i Estudis Avançats) des del 2007 fins al 2016.

## Publicacions

* Allò que Darwin no sabia: gens i evolució humana dins Debats de recerca (4ts : 2009 : Andorra) Recull de conferències 2009 : 200 anys del naixement de Darwin i 150 de "L'origen de les espècies". Societat Andorrana de Ciències, 2011 ISBN 978-84-9965-058-6 (IEC) ; 978-99920-61-10-7 (SAC)
* Viatge als orígens: una història biològica de l'espècie humana Jaume Bertranpetit, Cristina Junyent. Alzira : Bromera: Universitat de València, 2000. ISBN 8476603738 Obra reconeguda amb el Premi Europeu de Divulgació Científica Estudi General.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica "Jaume Bertranpetit i Busquets" a la llista de membres de l¨I.E.C.». Institut d´Estudis Catalans. Arxivat de l'original el 2016-08-05. [Consulta: 22 DE MAIG DE 2016].
* 1 2 «Jaume Bertranpetit». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Biologia evolutiva: web personal de Jaume Bertranpetit». [Consulta: 23 maig 2016].

## Enllaços externs

* Portal de Producció Científica de la UPF
# Coelachyrum

Coelachyrum és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Coelachyrum annuum Cope i Boulos
* Coelachyrum brevifolium Hochst. i Nees
* Coelachyrum indicum Hack.
* Coelachyrum induratum Pilger ex Schwartz
* Coelachyrum lagopoides (Burm. f.) Senaratna
* Coelachyrum longiglume Napper
* Coelachyrum oligobrachiatum A. Camus
* Coelachyrum piercei (Benth.) Bor
* Coelachyrum poiflorum Chiov.
* Coelachyrum stoloniferum C.E. Hubb.
* Coelachyrum yemenicum (Schweinf.) S.M. Phillips
# Torre de la Libertad

La Torre de la Libertad és un monument localitzat a la ciutat de Bata a la regió continental del país africà de Guinea Equatorial. Va ser inaugurat el 12 d'octubre de 2011 a les festes per la independència d'aquesta nació. L'estructura consisteix en una torre al costat d'un passeig marítim que a la nit canvia de colors gràcies a un sistema d'il·luminació. Entre altres atraccions posseeix un restaurant giratori que es localitza en la seva part superior.

## Vegeu també

* Monument
* Monument nacional
* Memorial

## Referències

* ↑ Oficina de Información y Prensa de Guinea Ecuatorial. «"La bella estampa de la Torre de la Libertad de Bata iluminada"» (en espanyol). [Consulta: 15 juny].
* ↑ Oficina de Información y Prensa de Guinea Ecuatorial. «"Visitas del Primer Ministro a las nuevas obras de Bata"» (en espanyol). [Consulta: 15 juny].
# Batizovce

Batizovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1264.
# Jacques Marquette

El pare Jacques Marquette (Laon, Picardia, 1637- Ludington, Michigan 1675) fou un missioner i explorador francès, qui amb Louis Jolliet fou el primer europeu que travessà i feu un mapa del riu Mississippí.
Es va unir als jesuïtes el 1654, i després de dedicar-se uns anys a l'ensenyament el 1666 fou enviat a Quebec a predicar entre els amerindis nord-americans, ja que dominava prou bé les llengües locals, especialment l'huró.
El 1668 va predicar entre els Grans Llacs i el riu Saint Laurent, i s'establí a Sault Sainte Marie. Les guerres entre els hurons i els sioux l'obligaren a traslladar-se a l'estret de Mackinac.
Cap al 1673 s'uní a Louis Jolliet en l'expedició pel riu Mississipi. Sortiren de Green Ridge (al llac Michigan) amb quatre canoes. El 17 de juny penetrà al riu Mississipi per Prairie du Chien i arribà fins a 700 kilòmetres abans d'arribar al Golf de Mèxic, però aturaren la marxa a les boques de l'Arkansas. El fet de trobar indis amb mosquets els va témer tenir encontres amb colons espanyols. Aleshores tornaren al llac Michigan fins a l'actual Chicago, i mentre Jolliet tornava a Quebec, Marquette es quedava a la missió de Sant Francesc Xavier de Green Ridge.
El 1674 tornà al riu Illinois i fundà una missió entre els indis kaskakia (una branca dels illiniwek) al terreny de l'actual Chicago. Hi va morir de disenteria vora l'actual Ludington (Michigan).

## Referències

* ↑ Larkin, Tanya. Jacques Marquette and Louis Jolliet: Explorers of the Mississippi (en anglès). The Rosen Publishing Group, 2003, p. 101. ISBN 0823936252.

## Enllaços externs

* Biografia al Dictionary of Canadian Biography Online
* Les Relacions Jesuïtes i altres documents 1610 to 1791, inclòs el diari de Marquette Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
* Exploradors francesos Arxivat 2006-01-27 a Wayback Machine.
# Colville

* Per a altres significats, vegeu «Colville (desambiguació)».
Colville és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2008 tenia 4.929 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Colville tenia 4.988 habitants, 2.090 habitatges, i 1.262 famílies. La densitat de població era de 802,4 habitants per km².
Dels 2.090 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,9% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.988 $ i la renda mediana per família de 40.466 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.066 $ mentre que les dones 21.782 $. La renda per capita de la població era de 18.031 $. Aproximadament el 10,4% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Colville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Colville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Ginard

Ginard és el nom dels següents personatges:
* Antoni Ginard Bujosa (Palma, 1956), geògraf mallorquí
* Bernat Nadal Ginard (Artà, 1942), metge mallorquí
* David Ginard i Féron (Palma, 1966), historiador mallorquí
* Guillem Ginard Sala (Campos, 1974), batle de Campos (2007 -2010)
* Rafael Ginard i Bauçà (Sant Joan de Sineu, Mallorca, 1899 — Artà, 1976), folklorista
* Sebastià Ginard i Ginart (Felanitx, Mallorca, 1938)
# Peacock (desambiguació)

«Peacock» té aquests significats:
* Peacock, nom de l'estrella Alfa Pavonis, situada a la constel·lació del Gall Dindi
* Peacock (cràter), cràter de l'asteroide (243) Ida
* Peacock (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de 2010 interpretada per Cillian Murphy, Ellen Page i Susan Sarandon
* Peacock (cançó), cançó de l'àlbum Teenage Dream, de la cantant Katy Perry
* Peacock Records, discogràfica estatunidenca de Houston que va estar en funcionament entre 1949 i 1979
* Peacock (streaming), plataforma estatunidenca de reproducció en línia inaugurada l'abril de 2020
* Wes Skiles Peacock Springs State Park, sistema de coves a Florida (Estats Units d'Amèrica)
# Carreteres de Tunísia

Les carreteres de Tunísia formen una xarxa de prop de 20.000 km (18997 km el 2006) dels quals 267 km són d'autopistes (uns 350 al final del 2007). Aquestes són tres que els locals anomenen la del nord, la del centre i la de la costa i en realitat són la A4, A3 i A1.
El primer tram d'autopista (A1) es va obrir el 1986 entre Tunis i Hammamet, que després es va allargar cap al sud seguint la costa fins a Msaken (1994). L'autopista del nord (A4) fou oberta el 2002 per unir Tunis i Bizerta. L'autopista central va arribar el juliol del 2005 a Medjez El Bab i el febrer del 2006 a Oued Zarga.
L'autopista A1 ha de seguir fins a Sfax i fins a Líbia i l'A3 fins a Béja, Jendouba i la frontera algeriana. La gestió de les autopistes, que són de pagament, està encarregada a la societat Tunisie-Autoroutes. La velocitat màxima és de 110 km/h.
Les tres autopistes són:
* A1 : Tunis-Msaken
* A3 : Tunis-Oued Zarga
* A4 : Tunis-Bizerta
Les carreteres principals uneixen les diverses governacions i són conegudes com a GP (gran parcours). En general el seu estat és força acceptable. Les carreteres secundàries, en pitjor estat però encara acceptables, són conegudes com a MC (moyenne communication).
Les carreteres GP són:
* GP1 : Tunis - Ras Jedir - Líbia
* GP2 : Enfidha - Skhira
* GP3 : Tunis - Hazoua - Algèria
* GP4 : El Fahs - Kalaat Khasba - Algèria
* GP5 : Tunis - Sakiet Sidi Youssef - Algèria
* GP6 : Medjez El Bab - Ghardimaou - Algèria
* GP7 : Tunis - Tabarka - Algèria
* GP8 : Tunis - Bizerta
* GP9 : Tunis - La Marsa
* GP10 : Tunis - Carthage
* GP11 : Mateur - Bizerta
* GP12 : Msaken – Le Sers
* GP13 : Sfax - Kasserine
* GP14 : Sfax - Gafsa
* GP15 : Gabès - Thélepte - Algèria
* GP16 : Gabès - Degueche - Algèria
* GP17 : Tabarka - Nebeur
* GP18 : Teboursouk - El Felba - Algèria
* GP19 : Médenine - Remada - Líbia
# Joaquim Maideu i Puig

Joaquim Maideu i Puig (Ripoll, 20 de desembre de 1938 - Vic, 29 de novembre de 1996) va ser un pedagog i compositor català.

## Biografia

Fou director de l'Escola de Música de Vic, professor a l'Escola de Mestres dels Estudis Universitaris de Vic, on aportà una visió de clara renovació pedagògica musical, apostant pel valor que representa la presència de la música a les escoles i amb una didàctica centrada en l'infant i les seves possibilitats musicals. Membre fundador de l'Escola de Pedagogia Musical (Mètode Ireneu Segarra), que va contribuir àmpliament a difondre una mirada vivencial i participativa de l'educació musical. Autor dels llibres Música, societat i educació. i Crestomatia de Cançons, entre d'altres, també va ser autor de diverses obres corals. Des del 1998 l'Escola de Música de Vic, de la qual fou director, convoca el Concurs de Composició Joaquim Maideu de Música de Cambra.
L'any 2009 l'ajuntament de Vic va decidir posar el seu nom a una de les sales del nou complex cultural L'Atlàntida.

## Referències

* ↑ http://www.amalgama.cat/details.php?ref=AM03007&lang=en&lang=ca&lang=es%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Concert del 20è aniversari a la sala Joaquim Maideu». Espai del Rector de la UVic, 23-05-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-10 [Consulta: 10 novembre 2017].
* 1 2 Joaquim., Maideu i Puig,. Música, societat i educació : recull d'escrits i al·locucions sobre educació musical, música tradicional. Berga: Amalgama, 1997. ISBN 8492159898.
* ↑ http://www.xtec.cat/recursos/musica/audicio/capitol13.html#Maideu Arxivat 2008-10-16 a Wayback Machine.
* ↑ Llibre de cançons : crestomatia de cançons tradicionals catalanes : edició amb les melodies i els textos íntegres, revisats i comentats. 1. ed. Vic: Eumo Editorial, 1992. ISBN 8476023197.
* ↑ http://ccmusica.org/noticies/index.php?amplia=118%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.osona.com/noticia/14363
# Torre dels Peixeters

La Torre dels Peixeters és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge de planta baixa i dos pisos amb coberta a quatre vessants. La planta baixa és més gran que les superiors i així, al nivell del primer pis s'obre una gran terrassa. Té una torre amb coberta a quatre vessants a la que s'accedeix des de la planta superior. la terrassa està delimitada per una balustrada de balustre decorada amb gerros.

## Referències

* ↑ «Torre dels Peixeters». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Barranc dels Horts (Castissent)

El Barranc dels Horts, és un dels barrancs del territori de Castissent, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a 791 m. alt., al vessant del nord-oest del Morral del Bou. Des d'aquest lloc davalla cap a ponent, lleugerament decantant-se cap al sud, fins a abocar-se en la Noguera Ribagorçana quasi 300 metres al nord-oest del mas de l'Agustina.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Barranc dels Horts (Castissent)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jamestown (Santa Helena)

Jamestown és la capital i principal assentament històric de l'illa de Santa Helena, al sud de l'oceà Atlàntic. Situada a la costa nord-oest de l'illa, acull també el port de l'illa, amb instal·lacions per a la descàrrega de les mercaderies illa, i el centre de la carretera de l'illa i la xarxa de comunicacions. Va ser fundada quan els colonitzadors anglesos es van establir a l'illa el 1659, Santa Helena és la segona colònia més antiga de l'Imperi Britànic restant, després de les Bermudes.
# Colville (desambiguació)

«Colville» té aquests significats:
* Colville, població de l'estat dels Estats Units a l'estat de Washington
* Colville-Okanagan, tribu ameríndia a l'estat de Washington
* riu Colville, riu de l'estat d'Alaska
* riu Colville (Washington), riu de l'estat de Washington
# Ginast

Ginast (Xinàs o Xinast en ribagorçà i Ginaste en castellà) és un poble de la comarca aragonesa de la Ribagorça. Pertany al municipi de Montanui i es troba a 990 metres per damunt del mar. L'any 2018 hi vivien 12 persones. La seva església és dedicada a Sant Esteve. L'idioma habitual del poble és el català.
Al segle xix tenia municipi propi.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana