OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magnesiocromita

La magnesiocromita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'espinel·la. Va rebre el seu nom per Antoine François Alfred Lacroix l'any 1910 en al·lusió a la seva composició química, la qual conté magnesi, i la seva relació amb la cromita. El seu nom original l'any 1868 va ser (en anglès) magnochromite, posat per G. M. von Bock.

## Característiques

La magnesiocromita és un òxid de fórmula química Mg(Cr,Al,Fe)₂O₄. És un mineral isostructural amb la cromita i la magnetita. Forma una sèrie de solució sòlida amb la cromita, i una altra amb l'espinel·la. Cristal·litza en el sistema isomètric. En rares ocasions es troba com a cristalls octàedrics, de fins a 1,5 mil·límetres; normalment es troba de manera massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la magnesiocromita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral accessori que es pot trobar en roques ultramàfiques, com dunites, serpentinites, kimberlites, lamproïtes i komatiïtes. Més rarament com a xenocristals en lampròfids i basalts enmig de l'oceà. Pot ser detrítica. Sol trobar-se associada a altres minerals com: olivina, augita, magnetita, plagioclasa i pigeonita. Va ser descoberta l'any 1868 al districte de Schwarzenberg, a Erzgebirge (Saxònia, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Magnesiochromite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «Chromite-Magnesiochromite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «Magnesiochromite-Spinel Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2016].
* 1 2 «Magnesiochromite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 26 abril 2016].
# Hans Fallada

Rudolf Wilhelm Friedrich Ditzen, més conegut pel pseudònim de Hans Fallada (Greifswald, 21 de juliol de 1893 - Berlín, Alemanya, 5 de febrer de 1947) va ser un dels escriptors alemanys més famosos del segle xx. La major part de les seves obres estan relacionades amb el moviment cultural alemany de la Nova Objectivitat.

## Obres

A continuació es mostren les seves obres amb el títol original en alemany i l'any de publicació:
* Der junge Goedeschal, 1920
* Anton und Gerda, 1923
* Bauern, Bonzen und Bomben, 1931
* Kleiner Mann, was nun?, 1932
* Wer einmal aus dem Blechnapf frißt, 1932
* Wir hatten mal ein Kind, 1934
* Märchen vom Stadtschreiber, der aufs Land flog, 1935
* Altes Herz geht auf die Reise, 1936
* Hoppelpoppel - wo bist du?, Kindergeschichten, 1936
* Wolf unter Wölfen, 1937
* Geschichten aus der Murkelei, Märchen, 1938
* Der eiserne Gustav, 1938
* Süßmilch spricht, 1938
* Kleiner Mann - großer Mann, alles vertauscht, 1939
* Süßmilch spricht. Ein Abenteuer von Murr und Maxe, Erzählung, 1939
* Der ungeliebte Mann, 1940
* Das Abenteuer des Werner Quabs, Erzählung, 1941
* Damals bei uns daheim, Erinnerungen, 1942
* Heute bei uns zu Haus, Erinnerungen, 1943
* Fridolin der freche Dachs, 1944
* Jeder stirbt für sich allein, 1947
* Der Alpdruck, 1947
* Der Trinker, 1950
* Ein Mann will nach oben, 1953
* Die Stunde, eh´du schlafen gehst, 1954
* Junger Herr - ganz groß, 1965
* Sachlicher Bericht über das Glück, ein Morphinist zu sein, 2005 (publicat pòstumament)
* In meinem fremden Land: Gefängnistagebuch, 1944 (ed. Jenny Williams & Sabine Lange 2009)

## Referències

* ↑ Pron, Patricio «Una literatura de fuerzas históricas» (en castellà). EL PAÍS, 05-07-2017.
* ↑ Beaumont, Matthew. A Concise Companion to Realism (en anglès). John Wiley & Sons, 2010-04-26. ISBN 9781444332070.
* ↑ «Hans Fallada i 'Sol a Berlín', d'oblidat a 'bestseller'». Ara.cat.
# Marcus Vinicius Toledo

Marcus Vinicius Toledo (Sao Paulo, 10 de juliol de 1986) és un jugador brasiler de bàsquet que actualment juga al Autocid Ford Burgos de la Lliga LEB Oro, en la posició d'aler pivot. La temporada anterior va jugar al Bàsquet Manresa de la Lliga ACB.

## Palmarès

* 2004: subcampió de la lliga de São Paulo.
* 2004/05: Ascens amb l'Hospitalet a la lliga LEB.
* 2004: Campió de la lliga d'estiu, amb el Plus Pujol Lleida.
* 2006: Campió selecció sud-americana sènior.
* 2007: Campió selecció Campionat Panamericà.
* 2007/08: Campió de la Lliga Catalana LEB.
* 2008/09: Campió de la Lliga Catalana LEB.

## Referències

* ↑ solobasket.com Marcus Vinicius vuelve a la Adecco Oro de la mano de Ford Burgos (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa a ACB.com Arxivat 2019-07-10 a Wayback Machine. (castellà)
* RICOH Manresa incorpora a Marcus Vinicius por dos temporadas (castellà)
* Marcus Vinicius Toledo ya es jugador de Autocid Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. (castellà)
# Hans Ernst Kinck

Hans Ernst Kinck (Øksfjord, 1865 — Oslo, 1926) va ser un escriptor i filòleg noruec. La seva literatura s'emmarca en el romanticisme amb una certa visió nacionalista i es mostra crític amb el naturalisme i el racionalisme. Va escriure novel·les, assajos, obres teatrals i històries curtes. En les seves històries hi destaca una certa influència d'Edgar Allan Poe i les seves novel·les tenen sovint protagonistes rurals i descriuen l'arribada de la modernitat. Els seus assajos són fonamentalment de tipus històric. Les seves obres se situen principalment a Vestlandet (Noruega).

## Obres

* Ungt Folk (‘Gent jove’ 1893)
* Flaggermusvinger (‘Ales de voliac’, 1895)
* Herman Ek (1923)

## Referències

* ↑ «Hans Ernst Kinck». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mangabei del riu Tana

El mangabei del riu Tana (Cercocebus galeritus) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids.
És un mico esvelt amb la cua llarga. Té el cos de color gris groguenc a la part dorsal i més clar a la part ventral. Té una mata fosca al cim del cap i la meitat posterior de la cua també és fosca.
És endèmic de les zones de bosc riberenc del curs inferior del riu Tana (sud-est de Kenya).
# Hermann Eberhard

Hermann Eberhard (Oława, 27 de febrer de 1853 - Punta Arenas, 8 de maig de 1908) va ser un explorador alemany del segle xix al qual es va acreditar el descobriment occidental de terres considerables a la Patagònia xilena.
Eberhard va viatjar en vaixell fins al Seno Última Esperanza per investigar terres desconegudes abans pels europeus. A Eberhard se li atribueix el descobriment de restes prehistòriques del peresós gegant al Monument Natural de la Cova del Mylodon. Les aigües del Seno Última Esperanza haurien estat molt més altes i, per tant, més a prop de les coves de Mylodon a l'Holocè primerenc, l'època en què es daten els ossos de mylodon trobats.
El fiord Eberhard, descobert per la seva expedició, porta el seu nom. Hermann Eberhard és per a Xile una de les personalitats més importants durant la colonització de la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena.

## Referències

* The discovery of the region of Última Esperanza recuperat agost 2008
* C. Michael Hogan, Cueva del Milodon, Megalithic Portal, 13 April 2008

## Notes

* ↑ Discovery, 2008
* ↑ C.M. Hogan, 2008
# Maria de Portugal i de Castella

Maria de Portugal (1313 - Évora 1357), infanta de Portugal i reina consort de Castella (1328-1350).
Nascuda el 1313, fou la primera filla del rei Alfons IV de Portugal i la seva esposa Beatriu de Castella. Per línia paterna era neta del rei Dionís I de Portugal i Elisabet d'Aragó, i per línia materna de Sanç IV de Castella i Maria de Molina. Fou germana del rei Pere I de Portugal. El 26 de març de 1328 es casà a Alfaiates amb el rei Alfons XI de Castella, sent la seva segona esposa. D'aquesta unió nasqueren:
* Ferran de Castella (1332-1333)
* Pere I de Castella (1334-1369), rei de Castella
Tot i donar-li un hereu al rei, Alfons XI ja va tenir des de l'any següent del seu casament una relació extramatrimonial amb Elionor de Guzmán, per la qual cosa Maria reclamà l'ajuda del seu pare. Això va provocar un conflicte entre el Regne de Castella i el de Portugal, pel deshonor sofert per la infanta portuguesa. El rei Alfons XI temia que el seu sogre li retirés el suport de la seva lluita contra els musulmans del sud de la península Ibèrica, i va signar un tractat a Sevilla el 1339 per garantir aquesta ajuda i així com un millor tracte de la princesa portuguesa.
A la mort del rei castellà el 1350 Maria va retornar a Portugal, i es va establir a Évora, capital del regne en aquell moment, on va morir el 13 de gener de 1357. Va ser enterrada a la catedral de Sevilla al costat del seu marit.
# Heftetjernita

La heftetjernita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la wolframita. Rep el seu nom en honor de la pegmatita Heftetjern, la seva localitat tipus.

## Característiques

La heftetjernita és un òxid de fórmula química ScTaO₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de cristalls subparal·lels alalrgats, de tabulars en {100} a colummnars, de fins a 0.4 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. El ScTaO₄ es coneixia com a compost sintètic des dels anys 60. La heftetjernita és l'anàleg amb tàntal del també sintètic ScTNbO₄, que es creu que també pot ser que existeixi com a mineral.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la heftetjernita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

La heftetjernita va ser descoberta a la pegmatita Heftetjern, a Tørdal (Drangedal, Telemark, Noruega). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 3 4 «Heftetjernite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Heftetjernite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 febrer 2018].
# Malaventura

Malaventura és una pel·lícula espanyola dirigida el 1988 per Manuel Gutiérrez Aragón, qui n'és autor també del guió junt amb Luis Megino Grande, productor de la pel·lícula. Fou rodada a Sevilla i la banda sonora va anar a càrrec del "cantaor" Juan Peña "El Lebrijano".
El seu autor la va definir com a un modern trassumpte de Carmen. A diferència de pel·lícules anteriors de Gutiérrez Aragón, fou tant un fracàs de públic com també de crítica, i es va fer servir com a exemple per qüestionar la política oficial de subvencions al cinema espanyol.

## Argument

Manuel és un jove, fill de bona família i bon estudiant, que se sent especialment trist per la desaparició de la seva estimada Rocía. Per dissipar el seu mal marxa al dentista, i des de la seva consulta veu com home llença una noia per la finestra. Impressionat pel crim, passeja per Sevilla trist i malenconiós fins que troba un bar i contacta amb John, que és qui va llençar la noia per la finestra. El jutge Alcántara el pressiona perquè digui el que va veure.

## Repartiment

* Micky Molina - Manuel
* Richard Lintern - John
* Icíar Bollaín - Rocío
* José Luis Borau - Jutge Alcántara
* Francisco Merino - Dentista
* Cristina Higueras - Mare de Manuel

## Referències

* ↑ Melancolía, 7 d'octubre de 1988
* ↑ 'Malaventura', un moderno trasunto de 'Carmen', el País, 29 de juliol d3 1988
* ↑ Conversaciones con Manuel Gutiérrez Aragón, p. 206-207
# Herðubreið

Herðubreið és un volcà de tipus tuya que es troba al nord-est d'Islàndia. És a les Terres Altes d'Islàndia, a l'est del camp de lava d'Ódáðahraun, prop del volcà Askja. Aquest camp de lava es va crear arran de les erupcions del Trölladyngja i altres volcans escut de la zona. Herðubreið es va formar sota la capa de gel que va corbrir Islàndia durant el darrer període glacial.
El cim s'eleva fins als 1.682 msnm, amb un 1.000 metres de desnivell sobre la terra circumdant. El volcà és una tuya envoltada íntegrament de penya-segats que delimiten un altiplà sobre el qual descansa un con volcànic d'uns 200 metres d'alçada.

## Referències

* ↑ Teitsson, Ingvar. «Herðubreið - Drottning íslenskra fjalla». International year of mountains 2002. Icelandic Environment Association. Arxivat de l'original el 2005-02-21. [Consulta: 19 octubre 2011]. Archive.org
* ↑ (anglès) «Iceland in statistics». Arxivat de l'original el 2 de maig 2007. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ (anglès) Nordic Adventure Travel - Carte topographique du Herðubreið
* ↑ (anglès) Skimountaineer - Herðubreið
# The Spoilers

The Spoilers és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Ray Enright estrenada el 1942.

## Argument

El 1900, a Nome, a Alaska, els descobridors de fonts auríferes veuen les seves explotacions amenaçades per l'afluència de buscadors d'or vinguts d'arreu dels Estats Units. Roy Glennister i Al Dextry es defensen contra un cert Galloway, que intenta apropiar-se del seu terreny. Els dos socis tenen darrere d'ells Cherry Malotte, dona influent a qui pertany el saloon de la ciutat, i que manté una relació amb Roy.
Arriben a Nome Alexander McNamara, comissari de l'or, el jutge Horace Stillman, i la seva neboda Helen Chester. Són enviats pel govern per tal d'aportar a la ciutat un mínim de justícia. Roy és de l'opinió de confiar en els dos homes de lleis per arreglar el conflicte de Galloway, Mentre Al, desconfiat, prefereix defensar les seves terres amb el seu fusell anomenat Betty. Finalment, Roy accepta confiar al banc la caixa forta que conté els fruits del seu treball, durant els pocs dies necessaris del procés. Durant aquest temps, Helen s'enammora de Roy mentre Cherry atreu les cobdícies de McNamara.
Quan arriba l'hora del veredicte, el jutge Stillman pronuncia que la decisió s'ajorna 90 dies. A més, bloqueja la caixa forta dipositada al banc i a Roy li prohibeix de recuperar-la. Tots els miners comprenen aleshores que McNamara i Stillman són dos homes corroptes que han vingut a aprofitar-se de la situació. Es reagrupen per ajudar Roy i Dextry. Al principi, roben el banc per tal d'agafar el cofre. Durant el robatori, el xèrif és abatut per un home que apuntava a Roy. McNamara ho aprofita per acusar aquest i el fa empresonar per homicidi.
Els dos pirates preparen una trampa: preveuen deixar escapar-se Roy per tal de poder abatre'l legítimament quan intenti escapar-se. Feliçment, Helen s'oposa a aquest homicidi i avisa Cherry del pla. Aquesta va a la presó per salvar Roy. Una vegada escapat, reagrupa de nou els honrats miners i junts recuperen el terreny de Roy i Dextry per la força.
Quan veu que la partida és perduda, el jutge intenta fugir, però Roy arriba a temps per agafar-lo. Pel que fa a McNamara, Cherry usa el seu encant per entretenir-lo durant les hostilitats. Quan intenta forçar Cherry, arriba Roy. Els dos homes es barallen llavors en el saloon. Finalment, els bandits són detinguts i lliurats a la justícia.

## Repartiment

* Marlène Dietrich: Cherry Malotte
* Randolph Scott: Alexander McNamara
* John Wayne: Roy Glennister
* Margaret Lindsay: Helen Chester
* Harry Carey: Al Dextry
* Richard Barthelmess: « Bronco Kid » Farrow
* George Cleveland: Banty
* Samuel S. Hinds: jutge Horace Stillman
* Russell Simpson: Flapjack Sims
* William Farnum: Wheaton
* Marietta Canty: Idabelle
* Jack Norton: M. Skinner
* Charles Halton: Jonathan Stuve
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Irving Bacon: El director de l'hotel
* Robert W. Service: el poeta

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1943. Oscar a la millor direcció artística per John B. Goodman, Jack Otterson, Russell A. Gausman i Edward R. Robinson

## Referències

* ↑ «The Spoilers». The New York Times.
# Cristobal Ceballos García

Cristobal Ceballos García (Las Palmas de Gran Canaria, 5 d'agost de 1916 - Las Palmas de Gran Canaria, 14 de desembre de 1989) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Començà la seva carrera a diversos clubs canaris com el Santa Catalina, el Porteño i l'Athletic de Las Palmas. L'any 1940 fitxà pel FC Barcelona, on jugà durant tres temporades. Jugà 65 partits amb el club, 7 d'ells de lliga i 2 de copa, i guanyà aquesta darrera competició la temporada 1941-42.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1941-42

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «El canario Ceballos, nuevo zaguero barcelonista, llegó ayer». Mundo Deportivo, 19-09-1940. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Pel·lícula (desambiguació)

«Pel·lícula» té aquests significats:
Una pel·lícula és una capa molt fina, sòlida o líquida, que cobreix algun objecte o que es forma a la superfície d'un líquid.
* Pel·lícula, sinònim de film o obra cinematogràfica
* Pel·lícula fotogràfica
* Pel·lícula de cel·luloide
Viccionari
# Plàstic reforçat

Els plàstics reforçats, també anomenats plàstics reforçats amb fibres o polímers reforçats amb fibres, són compòsits formats per una matriu polimèrica reforçada amb fibres sintètiques. Es tracta de materials força resistència mecànica, lleugers i extremadament resistents a la corrosió. Són usats sovint en les indústries aeronàutica, automobilística i marítima. També s'utilitzen cada vegada més com a material de construcció. Els polímers més utilitzats són l'epoxi, el polièster o el vinilèster. Les fibres més comunes són la fibra de vidre, la de carboni o bé l'aramida. Les combinacions més esteses són el plàstic reforçat amb fibra de vidre i el plàstic reforçat amb fibra de carboni.
# Marant

Marant és un municipi francès al departament del Pas de Calais (regió dels Alts de França). L'any 2007 tenia 70 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marant era de 70 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 41 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 3 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marant el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 31 eren actives i 14 eren inactives. Les 31 persones actives estaven ocupades(18 homes i 13 dones).. De les 14 persones inactives 7 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Marant hi havia set explotacions agrícoles.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
Plantilla:Cal foto gro
# Cultura de Txèrniakhov

La Cultura de Txèrniakhov és una cultura arqueològica que va florir entre els segles II i V dC en una àmplia zona de l'actual Ucraïna, Romania i Moldàvia, i parts de Belarús. Es creu que la cultura és el resultat d'una barreja cultural multiètnica de les poblacions geto-daciques (incloent-hi els daco-romans romanitzats), sàrmates i gòtiques de la zona. Aquest moviment cultural és identificat per Paul Reinecke com la migració dels gots des de Gothiscandza fins a Oium, però no tots els estudiosos troben proves convincents.

## Història

La Cultura de Txèrniakhov va substituir territorialment la seva predecessora, la cultura de Zarubintsy. Amb la invasió dels huns, la cultura va decaure i va ser substituïda per la cultura de Penkovka. S'han observat similituds entre la cultura de Txèrniakhov i la Cultura de Wielbark, que es trobava més a prop del mar Bàltic.

## Assentaments

Els assentaments, en comparació amb els de les èpoques preescita i escita, en la que estaven fortificats i eren quasi inexpugnables, estaven formats per comunitats que se sentien tan segures que les fortificacions, fins i tot les paramilitars, van desaparèixer completament i estaven oberts per totes bandes. Cap enterrament masculí conté una espasa o una altra arma. Això demostra que una vida pacífica no dictava la necessitat de tenir armes en el més enllà. En canvi, es proporcionava menjar, estris i ovelles, i al costat se li va deixar un ganivet perquè es pogués tallar molta carn i menjar bé.

## Excavacions

Les primeres restes de la Cultura de Txèrniakhov es van descobrir gairebé simultàniament. El 1899 i el 1901 a Romashky, i el 1900 a Txèrniakhov, província de Kíev, Vikentiy Khvoyka va excavar "camps de sepultura", el segon dels quals va donar el nom del tipus de monuments. El 1898-1899, l'arqueòleg polonès Karel Hadáček va excavar l'assentament de Neslukhiv al tram superior del Bug occidental. Poc després, l'any 1903, I. Kovacs va explorar el cementiri de Marossentana (nom actual Sintana de Mures) a Transsilvània.

## Referències

* ↑ Mallory, James P.; Adams, Douglas Q. Encyclopedia of Indo-European Culture (en anglès). Taylor & Francis, 1997, p. 107. ISBN 1-884964-98-2.
* ↑ Michael Kulikowski. Rome's Gothic Wars, 2007, p. 63, 64. ISBN 0521846331.
* ↑ Hellie, Richard. Histoire Russe (en anglès). University Center for International Studies, 2007, p. 32-33.