OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat Europeu de Salts de 2013 – 10 metres plataforma sincronitzat femení

Campionat Europeu de Salts de 2013 :
| 1 m trampolí | Homes | | Dones |
| 3 m trampolí | Homes | | Dones |
| 10 m plataforma | Homes | | Dones |
| 3 m trampolí sincronitzat | Homes | | Dones |
| 10 m plataforma sincronitzat | Homes | | Dones |
| Equips | | Equips | |
La prova dels 10 metres plataforma sincronitzat femení dels Campionat Europeu de Salts de 2013 es va disputar el dia 20 de juny amb una ronda preliminar i una ronda final.

## Resultats

La ronda preliminar es va disputar a les 12:00 i la final a les 17:30.
En verd els finalistes
| Posició | Saltadores | País | Preliminar | Preliminar | Final | Final |
| Posició | Saltadores | País | Punts | Posició | Punts | Posició |
| 01 | Yulia Koltunova Natalia Goncharova | Rússia | 293.52 | 2 | 315.66 | 1 |
| 02 | Tonia Couch Sarah Barrow | Regne Unit | 301.32 | 1 | 306.24 | 2 |
| 03 | Maria Kurjo Julia Stolle | Alemanya | 275.883 | 5 | 299.16 | 3 |
| 4 | Viktoriya Potyekhina Yulia Prokopchuk | Ucraïna | 268.80 | 4 | 294.42 | 4 |
| 5 | Villő Kormos Zsófia Reisinger | Hongria | 253.80 | 5 | 266.64 | 5 |

## Referències

* ↑ Start list
* ↑ Preliminary round Results
* ↑ «Final Results». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juny 2015].
# Istros

* Per a altres significats, vegeu «Istros (Tràcia)».
Istros (en llatí Istrus, en grec antic Ἴστρος) era una ciutat de Creta que Artemidor d'Ascaló també va anomenat Istrona, segons diu Esteve de Bizanci. Es trobava prop de Minoa.
S'han trobat importants ruïnes de la ciutat (edificis i columnes), i dos grans blocs de marbre vora Kalo Khorio, Lassithi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Istrus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 gener 2021].
# St. Florian

St. Florian és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 335 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Florian tenia 335 habitants, 129 habitatges, i 103 famílies La densitat de població era de 43,4 habitants/km².
Dels 129 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,9% hi vivien parelles casades, en un 2,3% dones solteres, i en un 19,4% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 28,4% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 94,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.250 $ i la renda mediana per família de 48.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.364 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 17.522 $. Aproximadament el 9,2% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Florian». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Florian». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Sant Pere de la Cellera

Sant Pere de la Cellera, o dels Forquets és una antiga església parroquial del nucli desaparegut de Sant Pere dels Forquets, del terme comunal d'Argelers, a la comarca del Rosselló, Catalunya del Nord.
Està situada a l'indret on ara s'alça el Mas Cònsol, amb les restes del poble desaparegut esmentat. És a la zona central-sud del terme d'Argelers, a llevant del Mas d'en Quelet d'Amunt.

## Història

L'alou de Sant Pere està documentat des del 981, tot i que un document perdut, però citat en un altre del 1068, signat pel rei Lluís el Piadós (814-840), ja esmenta l'alou de Sant Pere. El seu territori anava des del costat mateix d'Argelers (juxta villam Argelariam) fins a la Torre de la Maçana, fins al límit amb Vallbona i fins a la mar a la zona del Racó. Les restes de l'església i del poblat ja foren localitzades per historiadors i arqueòlegs a finals del segle xix. Aquest terme està documentat des del segle ix.

## Arquitectura

Poca cosa queda de l'església de Sant Pere de la Cellera: un mur d'uns 6 metres de llargària i d'1,3 de gruix, que sobresurt dos metres del nivell del terra per una banda i un per l'altra, a causa del desnivell del lloc. Un casalot modern en talla l'extrem oest, i a l'extrem est hi ha també restes de parets més modernes. Prop de l'extrem de llevant hi ha la base d'un pilar, que pot correspondre a l'arrencada d'un arc. A uns 3,5 m al nord hi ha restes d'un mur paral·lel, que ara serveix de contenció del camí. L'aparell dels dos murs és molt primitiu,u amb carreus grossos sense treballar, de vegades simplement trencats, però molt ben disposats i units amb una argamassa molt dura. Tot plegat correspon sens dubte a una construcció altmedieval.
L'antic cementiri era al sud-oest d'aquestes restes, a ponent del Mas Cònsol.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «7 - Argelers de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; et al.. «Argelers: Sant Pere de la Cellera (o dels Forquets)». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Lloc on hi hagué el poblat dels Forquets en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-04-05. [Consulta: 24 març 2016].
# Vandeleuria nolthenii

Vandeleuria nolthenii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica dels altiplans centrals de Sri Lanka, on viu a altituds d'entre 1.320 i 2.310 msnm. Es tracta d'un animal nocturn i arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos montans perennifolis. Està amenaçada per l'expansió dels camps de conreu i la tala d'arbres. Aquest tàxon fou anomenat en honor d'Adriaan Constant Tutein-Nolthenius.

## Referències

* ↑ De A. Goonatilake et al. Vandeleuria nolthenii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 294. ISBN 978-0801893049.
# Francisco Javier López Aguilera

Francisco Javier López Aguilera, més conegut com a Javi López (Barcelona, 24 d'agost de 1973), és un exfutbolista català, que ocupava la posició de lateral esquerre.

## Trajectòria

Es va iniciar a les files del Damm CF, i en edat juvenil va recalar al Reial Madrid. A l'equip madridista va despuntar en el C i en el B, amb qui va jugar a la Segona Divisió, però, no va debutar en el primer equip. La 95/96 qualla una bona temporada al CD Leganés, amb 36 partits i 6 gols, la qual cosa li val fitxar pel Racing de Santander.
Amb l'equip càntabre debuta en primera divisió la temporada 96/97. Va romandre dos anys al Racing, tot jugant 66 partits de lliga i va marcar 3 gols. L'estiu del 1998 fitxa pel Deportivo de La Corunya. Però, no va trobar un lloc a l'equip gallec, amb qui tan sols disputa un partit. Eixa mateixa campanya, la 98/99, és cedit al CD Tenerife, que posteriorment el fitxaria.
Javi López va jugar una temporada amb bon nivell a l'equip canari. Les lesions, però, truncarien la seua carrera: entre el 2000 i la seua retirada el 2004, tan sols apareix en quatre ocasions.

## Referències

* ↑ «Jugadors destacats». Damm CF. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa de Javi López
# Volta a Extremadura Fèmines

La Volta a Extremadura Fèmines és una competició ciclista espanyola femenina que es disputa per etapes a la comunitat autònoma d'Extremadura. La cursa forma part del calendari internacional de l'UCI amb una classificació UCI 2.2. La primera edició va ser l'any 2023 i la va guanyar l'irlandesa Megan Armitage.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2023 | Megan Armitage | Clara Emond | Maaike Coljé |
| 2024 | Mareille Meijering | Gaia Realini | Brodie Chapman |

## Referències

* ↑ «Vuelta Extremadura (F): Recorrido, perfiles y equipos» (en castellà). ciclo21, 07-03-2024. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «La Vuelta Ciclista Femenina llega a Extremadura para quedarse» (en castellà). elperiodicoextremadura, 08-03-2024. [Consulta: 15 març 2024].

## Vegeu també

* Volta a Extremadura (competició masculina)
# Bulletin de l'Herbier Boissier

Bulletin de l'Herbier Boissier, (abreujat Bull. Herb. Boissier), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada a Suïssa. Es van publicar en 7 volums entre els anys 1893-1899, posteriorment amb el nom de Bulletin de l'Herbier Boissier, sér. 2, es van publicar 8 volums entre els anys 1901-1908.
Va ser fundada per William Barbey i editada a Ginebra. Eugene Autran, conservador de l'Herbari Boissier (a Pregny-Chambésy) va dur a terme la seva administració en els seus començaments. Els botànics més famosos van enviar articles i van detallar les descripcions de les espècies o gèneres en francès i llatí, de vegades en alemany, com Nicholas Mikhailovic Albov, Paul Friedrich August Ascherson, John Briquet, Jules Cardot, François Crépin, Friedrich Fedde, Boris Fedtchenko, Olga Fédchenko, Josef Freyn, Georg Kükenthal, Narcisse Patouillard, George Edward Post, Ferdinand Renauld, Alice Rodrigue, Hans Schinz, Georg Schweinfurth, Camillo Karl Schneider, Adolf Sertorius, Adolphe Tonduz, etc.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Salomon Santiveri Outdoor Team

El Salomon Santiveri Outdoor Team és un equip de raids i curses de muntanya dirigit per la sucursal espanyola de la marca esportiva Salomon i, patrocinat des de 2008, per l'empresa catalana d'alimentació natural i dietètica Santiveri. És considerat com un dels millors equips del món, malgrat no haver aconseguit en cap ocasió la Copa del Món de curses de muntanya en categoria d'equips. D'altra banda, disposa d'atletes d'alt nivell com són: l'actual capità Agustí Roc, campió del món 2003 i 2004; i Kílian Jornet, campió del món 2007, 2008 i 2009, considerat per molts com el millor corredor de muntanya de tots els temps.

## Composició de l'equip
### 2007

* Equip de curses de muntanya: Agustí Roc (capità), Kílian Jornet, Marc Solà, Stéphanie Jiménez, Toti Bes.
* Equip de raids: Sergi Rodríguez, Miguel Ángel Heras, Nerea Martínez, David Torres, Miguel Ángel Torres, José Javier Torres.

### 2008

* Equip de curses de muntanya: Agustí Roc (capità), Kílian Jornet, Marc Solà, Stéphanie Jiménez.
* Equip de raids: Sergi Rodríguez, Miguel Ángel Heras, Nerea Martínez, David Torres, Miguel Ángel Torres, José Javier Torres.

### 2009

* Equip de curses de muntanya: Agustí Roc (capità), Kílian Jornet, Marc Solà, Stéphanie Jiménez.
* Equip de raids: Sergi Rodríguez, Miguel Ángel Heras, David Torres, Miguel Ángel Torres.

### 2010

Agustí Roc (capità), Kílian Jornet, Stéphanie Jiménez, Mònica Aguilera, Aurelio Olivar, David Torres, Nerea Martínez, Miguel Ángel Heras, Miguel Ángel Torres, i Tòfol Castanyer.

### 2011

Agustí Roc (capità), Kílian Jornet, Mònica Aguilera, Aurelio Olivar, Nerea Martínez, Miguel Ángel Heras, Tòfol Castanyer, Iker Karrera, Mireia Miró i Laura Orgué.

### 2012

Kílian Jornet, Mònica Aguilera, Nerea Martínez, Miguel Ángel Heras, Tòfol Castanyer, Iker Karrera, Mireia Miró, Laura Orgué i Oihana Kortazar.

## Referències

* 1 2 3 (castellà) Santiveri se suma al Salomon Outdoor Team, Correo del Mercado Deportivo (consulta: 22-6-11).
* 1 2 (castellà) El Salomon Santiveri Outdoor Team 2008, en marcha, Correo del Mercado Deportivo (consulta: 22-6-11).
* 1 2 (castellà) Jornet y Roc, las estrellas del Salomon Santiveri, Runner's World, 22 d'abril 2009 (consulta: 21-6-11).
* ↑ (castellà) El Salomon Santiveri Outdoor Team 2010 Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine., Traiectus.com, 19 d'abril 2010 (consulta: 19-5-10).
* ↑ Salomon Team 2011, un grup d'estrelles, Blog Agafa'm si pots, 11 de juny 2011 (consulta: 22-6-11).

## Enllaços externs

* (castellà) Equip del Salomon-Santiveri Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine.
* (castellà) Pàgina oficial de Salomon-España Arxivat 2010-09-29 a Wayback Machine.
* (castellà) Pàgina oficial de Santiveri
# Istròpolis

Istròpolis o Istriòpolis o Histriòpolis, o simplement Ístria (llatí Istropolis o Istriopolis o Histriopolis grec Ἰστρόπολις, Ἰστρία πόλις), fou una ciutat de la baixa Mèsia, a la riba sud del llac Halmyris, prop de la costa de la mar Negra. Fou colònia de Milet que va participar activament en el comerç oriental, però progressivament es va anar despoblant i era només un llogaret en temps d'Estrabó. La seva localització exacta no es coneix.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Son Roig de Coanegra

Son Roig és una possessió situada a Santa Maria del Camí, a la vall de Coanegra. Estava ocupada per un hort, olivar i muntanya. Molt parcel·lada en l'actualitat, en romanen les cases i, dins elles, les restes d'un antic molí fariner.
Des del s. XIII hi és coneguda l'existència d'un molí d'aigua que en el s. XIV era conegut com a molí Sobirà. Posteriorment el molí i la propietat passà a la família Roig, i en el s. XVII a la família Mates, moliners de Son Mates a la mateixa vall, que en mantengué la titularitat fins al s. XX. Aferrada a les cases de Son Roig hi havia la tafona de Can Millo, confrontant amb el Camí de Coanegra. Hi ha un hort i una zona forestal que s'endinsava dins es Clot des Guix (després se'n varen segregar diferents parcel·les: Can Rei, Ca na Fornera, etc. El molí fariner, mogut per l'aigua de la síquia de Coanegra, es mantengué actiu fins als primers decennis del s. XX.

## Notes

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca Promomallorca SA: Palma, 1989. Vol. 14
* ↑ Morro, Mateu. Muntanyes de Coanegra. Palma: Documenta Balear, 2010. ISBN 978-84-15081-23-4.
# Saleem Haddad

Saleem Haddad (àrab: سليم حداد, Salīm Ḥaddād) (Al-Kuwait, 1983) és un escriptor i cooperant kuwaitià, fill de mare iraquianoalemanya i de pare palestinolibanès. Va ser estudiar a Jordània, Canadà i el Regne Unit.
La primera novel·la de Haddad, Guapa, es va publicar el març de 2016 per l'editorial Other Press. El llibre, que es distribueixen en 24 hores, explica la història d'en Rasa, un homosexual que viu en un país àrab no identificat, i que intenta forjar una vida per si mateix enmig de l'agitació política i religiosa. VICE va publicar un fragment de la novel·la, i l'obra va rebre nombrosos elogis; The New Yorker la va descriure com a «vibrant i punyent».
L'obra de Haddad també ha aparegut a Slate i Muftah. També ha treballat com a cooperant amb Metges Sense Fronteres i altres organitzacions al Iemen, Síria i l'Iraq. Viu a Londres amb la seva parella.

## Referències

* 1 2 "Author Saleem Haddad on the Middle East's 'don't ask, don't tell' gay culture" Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine..
* 1 2 "REVIEW: 'Guapa,' by Saleem Haddad" Arxivat 2017-02-13 a Wayback Machine..
* ↑ "Briefly Noted".
* ↑ "Buy, Borrow, Bypass: Finding Your Place in the World" Arxivat 2017-09-18 a Wayback Machine.
* 1 2 "Saleem Haddad: On the Arab Spring and Writing About the Queer Arab Experience".

## Enllaços externs

* Saleem Haddad - Lloc web oficial
# Viola bastarda

Viola bastarda és el nom que rebia un instrument de corda fregada que requeria unes altes dosis de virtuosisme en la seva interpretació, així com les altres violes d'arc que s'alteraven d'una manera o altra per permetre aquest virtuosisme que demanaven les composicions per a viola bastarda. Era, doncs, un instrument i a la vegada les seves tècniques compositives i interpretatives. En aquest estil una composició polifònica es redueix a una sola línia melòdica afegint divisions, improvisacions i nou contrapunt. Aquest estil va florir a Itàlia a finals del segle xvi i principis del xvii. Francesco Rognoni un destacat compositor de divisions diu que tot i que les composicions pensades per a la viola bastarda poden ser interpretades amb un ampli espectre d'instruments com l'orgue, l'arpa o el llaüt, el "rei" d'aquesta tècnica era la viola d'arc degut a la seva agilitat i a l'amplitud del seu àmbit.

## Enllaços externs

* Lucy Robinson. "Viola bastarda", Grove Music Online, ed. L. Macy (consulta 29 de julio de 2006), grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (accés mitjançant subscripció).
* Frank Traficante. "Division viol", Grove Music Online, ed. L. Macy (consulta 29 de julio de 2006), grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (accés mitjançant subscripció).
* Lucy Robinson. "Viol 5. Italy from c1580", Grove Music Online, ed. L. Macy (consulta 29 de julio de 2006)), grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. (accés mitjançant subscripció).
# Bythaelurus alcocki

Bythaelurus alcocki és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 1.134-1.263 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar d'Aràbia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ignasi Maria Despujol i Chaves

Ignasi Maria Despujol i Chaves (- Pamplona, 5 de gener de 1937) fou un advocat i polític català, fill d'Ignasi Maria Despujol i Dusay, cinquè marquès de la Palmerola, i de Maria del Pilar Chaves i Loaisa, filla dels ducs de Noblejas.
Marquès de la Palmerola i comte de Fonollar. Fou elegit diputat pel Partit Liberal Conservador pel districte de Vic a les eleccions generals espanyoles de 1886 i 1891. Entre altres càrrecs, fou governador civil de l'Havana, de Manila el 1893 i de Navarra el 1916-1917. Fou gendre de Joan Ventosa i Calvell i avi d'Ignasi Ventosa i Despujol.

## Referències

* Movimiento Nobiliario año 1937, p. 7
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Son Sard

Son Sard és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca, situada a la carretera que uneix Llucmajor amb Campos, a la sortida de Llucmajor.
La possessió de Son Sard està situada entre les possessions de Son Calders i Can Arbós. El 1578, pertanyia a Pere Amengual, Sard, de la família del qual prengué el nom. El 1675, pertanyia a Pere Amengual, Sard. El 1734, era de Guillem Avellà, que hi feu nombrosos establiments. Era sots alou del senyor Antoni Garau Eixartell. El 1740 s'hi feren una altra vegada nombrosos establiments. Pertanyia al senyor Josep Jeroni Garau d'Eixartell, prevere beneficiat de la Seu.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p. 19. ISBN 84-8661702-2.
# Sant Cosme i Sant Damià de la Llau

Sant Cosme i Sant Damià de la Llau és una capella del poble de la Llau, pertanyent a la comuna del Tec, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a prop de l'extrem nord-oest del veïnat, al costat de Cal Peire.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «170 - El Tec». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 86. Sant Cosme i Sant Damià de la Llau». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «El Tec». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ [ Sant Cosme i Sant Damià de la Llau en els ortofotomapes de l'IGN]
# Tour del Camerun

El Tour del Camerun (en francès Tour cycliste du Cameroun) és una competició ciclista per etapes que es disputa anualment al Camerun. La cursa forma part de l'UCI Àfrica Tour amb una categoria 2.2. El 1965 s'havia disputat una cursa amb el mateix nom que fou guanyada pel ciclista local Joseph Kono.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2003 | Ivan Terenin | | |
| 2004 | Martinien Tega | Andrei Minachkine | Etienne Labrouche |
| 2005 | Davide Silvestri | Christian Eminger | Emmanuel Genesseaux |
| 2006 | Pawel Newdach | Bakhtyar Mamyrov | Ahmed Rashad |
| 2007 | Flavien Chipault | Frédéric Geminiani | Isham Fadel |
| 2008 | Joseph Sanda | Martinien Tega | Damien Teku |
| 2009 | David Clarke | Milan Barényi | Damien Teku |
| 2010 | Milan Barényi | Vincent Graczyk | Martinien Tega |
| 2011 | Oumarou Minougou | Martinien Tega | Rasmané Ouedraogo |
| 2012 | Ngock Yves Ngue | Vincent Graczyk | Issiaka Fofana |
| 2013 | No disputat |
| 2014 | Dan Craven | Benjamin Stauder | Patrick Kos |
| 2015 | Clovis Kamzong | Rasmané Ouedraogo | Emile Bintunimana |
| 2016 | Mohamed Er Rafai | Alexis Carlier | Camera Hakuzimana |
| 2017 | Nikodemus Holler | Salaheddine Mraouni | Adne van Engelen |
| 2018 | Bonaventure Uwizeyimana | Martin Haring | Martin Mahďar |
| 2019 | Radoslav Konstantinov | Issiaka Cissé | Patrick Byukusenge |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Clovis Kamzong | Yordan Andreev | Nikolay Genov |
| 2022 | Moïse Mugisha | Yordan Andreev | Artuce Tella |
| 2023 | Mohcine El Kouraji | Adil El Arbaoui | Etienne Tuyizere |
| 2024 | Clovis Kamzong | Abdellah Ben Youcef | Ayoub Sahiri |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu