OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Natació Calella

El Club Natació Calella es una entitat esportiva de Calella (Barcelona) fundada el 15 de gener de 1988, inicialment com a club de natació. Uns anys més tard va crear seccions de waterpolo, triatló (1995), natació sincronitzada (2003) i natació en aigües obertes.
El club va organitzar els Campionats d’Espanya de Natació Absoluts d’estiu (2005) i el Campionat d’Europa Júnior de Natació Sincronitzada (2007).
L'any 2017 la Federació Catalana de Natació va concedir el premi al 12è millor club de Catalunya. El premi va ser entregat per Raül Romeva i Rueda.

## Presidents

* Sr. Joan Serras i Mir (1988-1991)
* Sr. Josep Oliva i Hernández (1991-1992)
* Sr. Josep Maria Corrales i Servet (1992-1999)
* Sra. Dorly Strobl (1999-2011)
* Sr. Jordi Sagrera i Baronet (2011-2016)
* Sr. Raül Claramunt i Ruscalleda (2016-Actualitat)

## Esportistes rellevants

* Alan Cabello
* Alex Castejón

## Referències

* ↑ Redacció. «El ‘petit gran club’ ha fet 30 anys», 05-02-2018. [Consulta: 17 agost 2019].
* 1 2 3 4 5 6 «Breu història del CN Calella». [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «FEDERACIÓ - Nit històrica per la natació catalana | Federació Catalana de Natació». [Consulta: 31 maig 2017].
* ↑ «Acord de col·laboració entre l'Ajuntament de Calella, el Club Natació Calella i el nedador Alan Cabello».
* ↑ «Alex Castejon, Campió d'Espanya de Natació».
# André Turcat

André Édouard Marcel Turcat (23 d'octubre de 1921 - 4 de gener de 2016) va ser un pilot de proves francès.
Es va graduar a l'Escola Politècnica de França École, Turcat es va unir a la força aèria francesa lliure durant els últims anys de la Segona Guerra Mundial i es va quedar amb Armée de l'Air després de la guerra. Durant la guerra de la Indoxina, Turcat va servir com a pilot d'avions de transport C-47 i ha demostrat habilitats excepcionals en el maneig d'un seguit d'emergències de vol, la qual cosa els va valer una assignació a Epner, l'escola francesa de prova pilot. Poc després de graduar-se, Turcat es va fer càrrec de la campanya de proves del Grifo Nord 1500, un dels primers ramjets del món alimentat per avió. Durant aquest programa, Turcat va volar el Griffon a Mach 2,19, una gesta que li va valer el Trofeu Harmon el 1958. Uns mesos més tard (25 de febrer de 1959), Turcat va trencar el rècord mundial de velocitat de més de 100 quilòmetres amb el Griffon en mitjana 1.643 km/h.

## Turcat i el Concorde

Turcat va deixar als militars després que el programa Griffon va acabar i es va unir al fabricant estatal d'avions Sud Aviation com el transport supersònic Concorde (SST) va ser muntat. Es va convertir en pilot de proves cap del Concorde i director de proves de vol del Sud Aviation. El 2 de març de 1969, Turcat va tenir l'honor d'aixecar el peu del primer prototip del Concorde per al seu primer vol. Més tard aquest mateix any (1 d'octubre), també estava en els controls per al primer vol supersònic Concorde. Turcat va dur a terme la resta de la part francesa del programa de proves Concorde (Brian Trubshaw ser el pilot de proves cap en el costat britànic) i es va retirar del servei actiu de vol a finals de 1970. Tant Turcat i Trubshaw van ser guardonats amb el Premi Ivan C. Kincheloe pel seu treball al programa de proves Concorde.
Ell és el fundador i el primer president d'Académie nationale de l'air et de l'espace (ANAE) el 1983. L'Acadèmia es coneix com a Académie de l'Air et de l'Espace des de 2007. Ell estava present a bord del Concorde d'Air France (F-BVFC) durant el seu vol de jubilació, el 27 de juny de 2003, a la planta d'Airbus a Tolosa de Llenguadoc, on es va construir l'avió francès. També és autor i ha escrit uns quants llibres. Entre les últimes Concorde Batailles essais (1977) i Pilote d'Essais: Mémoires (2005), en francès.

## Referències

* ↑ Muere André Turcat, el primer piloto de pruebas del Concorde
# Lliga catalana de bàsquet masculina 1990-1991

Fou l'11a edició de la Lliga catalana de bàsquet. Es produeix l'últim canvi en el sistema del torneig, passant a ser només eliminatòries.

## Primera ronda

9 de setembre, Pavelló Municipal d'Esports, Cambrils
| Equip 1 | Marcador | Equip 2 |
| Girona | 92–90 | Manresa |
| Granollers | 75–60 | L'Hospitalet |

## Semifinals

| Equip 1 | Marcador | Equip 2 |
| Joventut | 86–61 | Granollers |
| Barcelona | 81–76 | Girona |
| 11 setembre 1990 20:00 | Club Joventut de Badalona | '86'–61 | Granollers EB | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Amorós, Pizarro |
| Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Amorós, Pizarro |||
| 11 setembre 1990 20:00 | Pts: Thompson 16 Rebs: Thompson 9 Assist: R. Jofresa 3 Rec: Pressley 5 | | Pts: Piñero 18 Rebs: Ortiz 8 Assist: Creus 2 Rec: Creus 6 | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Amorós, Pizarro |
| 11 setembre 1990 21:45 | FC Barcelona | '81'–76 | CB Girona | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Mitjana, Fernández |
| Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Mitjana, Fernández |||
| 11 setembre 1990 21:45 | Pts: Ortiz 21 Rebs: Trumbo 10 Assist: Solozábal, Trumbo 2 Rec: Ortiz 3 | | Pts: Ivanovic 23 Rebs: Johnson 4 Assist: Costa, Margall 2 Rec: Costa 6 | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Mitjana, Fernández |

## Final

| 12 setembre 1990 18:30 | Club Joventut de Badalona | '92'–70 | FC Barcelona | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Sanchis, Pizarro |
| Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Sanchis, Pizarro |||
| 12 setembre 1990 18:30 | Pts: Thompson 26 Rebs: Martínez 13 Assist: Villacampa 3 Rec: Martínez 4 | | Pts: Jiménez, Solozábal 14 Rebs: Trumbo 7 Assist: Solozábal, Norris 3 Rec: Solozábal 3 | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Sanchis, Pizarro |
| Joventut | Barcelona |
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P | R | A |
| B | 5 | Rafael Jofresa | 9 | 3 | 1 |
| A | 8 | Jordi Villacampa | 20 | 1 | 3 |
| A | 11 | Harold Pressley | 7 | 3 | 2 |
| P | 10 | Cornelius Thompson | 26 | 9 | 2 |
| P | 13 | Ferran Martínez | 21 | 13 | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P | R | A |
| P | 4 | Carlos Ruf | 2 | 1 | 0 |
| B | 6 | Tomàs Jofresa | 3 | 0 | 0 |
| E | 9 | Jordi Pardo | 4 | 0 | 1 |
| P | 12 | Juan Antonio Morales | 0 | 0 | 0 |
| Entrenador: ||||||
| Manuel Sáinz ||||||
* Campió de la Lliga Catalana 1990
* Club Joventut de Badalona Quart títol
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P | R | A |
| B | 7 | Ignacio Solozábal | 14 | 2 | 3 |
| B | 10 | José Antonio Montero | 12 | 1 | 2 |
| A | 4 | Andrés Jiménez | 14 | 3 | 0 |
| P | 14 | Audie Norris | 2 | 3 | 3 |
| P | 11 | José Ortiz | 11 | 6 | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P | R | A |
| B | 5 | José Luis Galilea | 1 | 0 | 0 |
| P | 6 | Daniel Rovira | 2 | 1 | 0 |
| P | 8 | Steve Trumbo | 8 | 7 | 0 |
| A | 12 | Xavier Crespo | 6 | 0 | 0 |
| Entrenador: ||||||
| Božidar Maljković ||||||
# Bernhard Strigel

Bernhard Strigel (Memmingen, c. 1461-1528) va ser un pintor alemany especialista en retrats i pintura històrica, format a l'escola de Suàbia. És el membre més important d'una família d'artistes establerts a Memmingen.
Va pintar sota les ordres de l'emperador Maximilià I, cosa que el va fer viatjar en diverses ocasions a Augsburg, Innsbruck i Viena.
Les seves pintures religioses, com les de l'altar amb escenes de la vida "de la Mare de Déu" a la Berlin Gallery, i les 10 pintures que il·lustren la "Genealogia de Crist" al Museu Germànic de Nuremberg, són històricament interessants, però de menor valor artístic que els seus retrats. Exemples notables són els de Conrad Rehlinger, senyor de Hainhofen (1517) (a la Pinakhothek de Múnic. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es pot veure una Anunciació seva.
# Tarik Oulida

Tarik Oulida (Amsterdam, 19 de gener de 1974) és un exfutbolista holandés, amb arrels marroquines. Ocupava la posició de migcampista. Va sorgir del planter de l'Ajax d'Amsterdam, per militar després al Sevilla FC, Nagoya Grampus, CS Sedan o ADO Den Haag. entre d'altres.

## Clubs

| temporada | club | país | competició | partits | gols |
| 1992/93 | AFC Ajax | Països Baixos | Eredivisie | 6 | 1 |
| 1993/94 | AFC Ajax | Països Baixos | Eredivisie | 9 | 2 |
| 1994/95 | AFC Ajax | Països Baixos | Eredivisie | 2 | 0 |
| 1995/96 | FC Sevilla | Espanya | Primera Divisió | 5 | 0 |
| 1996/97 | FC Sevilla | Espanya | Primera Divisió | 10 | 3 |
| 1997/98 | FC Sevilla | Espanya | Primera Divisió | 28 | 1 |
| 1998 | Nagoya Grampus Eight | Japó | J-League | 13 | 2 |
| 1999 | Nagoya Grampus Eight | Japó | J-League | 27 | 5 |
| 2000 | Nagoya Grampus Eight | Japó | J-League | 15 | 1 |
| 2001 | Nagoya Grampus Eight | Japó | J-League | 28 | 1 |
| 2002 | Nagoya Grampus Eight | Japó | J-League | 5 | 1 |
| 2002/03 | CS Sedan Ardennes | França | Ligue 1 | 21 | 1 |
| 2003 | Consadole Sapporo | Japó | J-League | 13 | 1 |
| 2003/2004 | ADO Den Haag | Països Baixos | Eredivisie | 8 | 0 |
# Club Natació Badalona

El Club Natació Badalona és un club esportiu de la ciutat de Badalona; es troba a la vora del mar, a la platja, en el que es practica natació, waterpolo, patí de vela, windsurf, activitats subaquàtiques, triatló, bàsquet i rem. Tot i que la fundació data del 1929, els primers estatuts daten del 28 de maig de 1930. El primer president fou Joan Vilà i Guell i la seu social era als Banys 'El Pescador', al carrer d'Eduard Maristany, 71-73. El 23 d'octubre de 1930 el CN Badalona va organitzar la primera cursa al mar. El 10 de juliol de 1966 fou inaugurat el nou edifici, seu social del club, al número 5-7 del carrer d'Eduard Maristany, essent president Santiago March Blanch. El 2012 el CN Badalona va aconseguir la concessió de l'antiga llotja de pescadors, situada al costa de la seva seu, per allotjar-hi l'escola de vela, que gestiona EspaiMar CNB.
Amb prop de 2000 socis, és la segona entitat més gran de la ciutat de Badalona.
Una de les seves esportistes de més renom és la nedadora Mireia Belmonte.

## Referències

* ↑ «Esports». Club Natació Badalona. Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 3∕9∕2011].
* ↑ Albadalejo i Blanco, Jordi «Esport i Tradició: Cinquanta edicions de la Travessia de Badalona». Carrer dels Arbres, 2000, pàg. 47-54.
* ↑ «La vieja lonja de pescadores de Badalona se convertirá en una escuela de vela». La Vanguardia, 04-08-2012.
* ↑ «Un clob amb olor de mar». Club Natació Badalona.
* ↑ La niña prodigio de la natación española

## Enllaços externs

* Web oficial del club Arxivat 2006-12-05 a Wayback Machine.
# Alberto Rivera Pizarro

Alberto Rivera Pizarro (nascut el 16 de febrer del 1978 a Puertollano, Ciudad Real) és un exfutbolista espanyol que jugava de centrecampista.

## Trajectòria
### Inicis

Rivera és un jugador format al planter del Reial Madrid. És el jugador més jove en marcar a la Primera Divisió amb la samarreta blanca. Va debutar, el juny del 1995, contra el Celta de Vigo quan només tenia 17 anys. És, a més, el segon jugador blanc més jove en debutar amb el primer equip blanc, només superat per Raúl. Tot i això, no va acabar de triomfar amb la samarreta blanca i les seves aparicions amb el primer equip són escasses. De fet, va ser cedit durant dues temporades, primer al CD Numància i posteriorment al Marsella francès.

### Llevant UE

Finalment la temporada 2002/03 se'n va a València a jugar al Llevant UE. Llavors Manolo Preciado entrenava l'equip granota i jugava a la Segona Divisió. Preciado confià plenament en el jugador castellanomanxec i portant ell la batuta de l'equip el Llevant UE aconseguí l'ascens a la Primera Divisió 39 anys després. Amb Bernd Schuster i ja a Primera continuà jugant a un gran nivell. L'estiu del 2005 amb el Llevant UE de nou a Segona, el seu fitxatge fou molt buscat, finalment el Betis aconseguí tancar un acord després d'una intensa lluita amb el Deportivo.

### Betis

Amb el Betis juga tres excel·lents temporades. A més, debuta a la Lliga de Campions i a la Copa de la UEFA. Tot i això va jugar menys matxos, i l'arribada d'una oferta de l'equip asturià el va convèncer per a anar a l'Sporting.

### Sporting de Gijón

Arribà a l'Sporting de Gijón de la Primera Divisió l'estiu del 2009. Va ser el primer fitxatge d'aquella temporada i es va retrobar amb el seu antic entrenador, Manolo Preciado. Després de tres temporades a Primera, l'Sporting va baixar de categoria, fet que va coincidir amb la fi del contracte del jugador manxec que va abandonar el club.

### Elx CF

L'estiu del 2012 va fitxar per l'Elx de la Segona Divisió, un contracte que l'uniria a l'equip dos temporades. En l'equip valencià es va consolidar al centre del camp i va ser una part fonamental en l'ascens a Primera.

## Referències

* 1 2 3 «El renacer de 'Riverita'» (en castellà). Web de El País. [Consulta: 28 febrer 2011].
* ↑ «El Betis ficha a Rivera» (en castellà). Web de la UEFA. [Consulta: 28 febrer 2011].
* ↑ «El Sporting ficha al bético Rivera» (en castellà). Web de l'Sport. [Consulta: 28 febrer 2011].
* ↑ «Alberto Rivera ficha por el Elche» (en castellà). Superdeporte. [Consulta: 3 juliol 2013].
* ↑ «El Elche echa el resto para firmar a Rivera» (en castellà). Diari AS. [Consulta: 3 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Estadístiques a Soccerway
* Estadístiques a BDfutbol
# Idiazabal

* No s'ha de confondre amb Idiazabal (formatge).
Idiazabal és un municipi de Guipúscoa, de la comarca del Goierri. Té 2300 habitants repartits en el seu nucli urbà, el barri de Urtsuaran i caserius dispersos. Idiazábal és la seu de l'associació de pastors que agrupa als productors de formatge de la Denominació d'Origen Formatge d'Idiazabal. Es denomina Formatge d'Idiazabal al tipus de formatge que es fabrica a partir de llet d'ovella al País Basc.

## Economia

Les següents empreses d'Idiazabal superen els 150 treballadors en plantilla:
* Ampo, S.Coop (Válvulas Poyam): vàlvules industrials
* Jaso Equipos de Obras y Construcciones: maquinària d'elevació per a obres; grues ploma

## Fills il·lustres

* Mateo Mújica Urrestarazu.
* Miguel Antonio de Zumalacárregui.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Idiazabal/Idiazabalgo Udala Arxivat 2012-09-11 a Wayback Machine.
* Consell Regulador de la Denominació d'Origen Protegida Formatge d'Idiazabal
* Idiazabal a Google Maps
# Lliga catalana de bàsquet masculina 1989-1990

Fou la 10a edició de la Lliga catalana de bàsquet. El Barça va recuperar el títol, enfrontant-se a la final al Grupo IFA Granollers, equip fruit de la fusió del CB Granollers i l'antiga secció de bàsquet del RCD Espanyol.

## Fase de grups
### Grup A

Partits jugats al Pavelló Municipal de Tortosa
| Pos | Equip | J | G | P | P.F. | P.C. | +/- | Classificació |
| 1 | Granollers | 2 | 2 | 0 | 171 | 153 | +18 | Classificat per la final |
| 2 | Joventut | 2 | 1 | 1 | 173 | 159 | +14 |
| 3 | Manresa | 2 | 0 | 2 | 156 | 188 | -32 |
| | JOV | MAN |
| Granollers EB | 80-76 | 91-77 |
| Club Joventut de Badalona | | 97-79 |
| Manresa EB | | |

### Grup B

Partits jugats al Pavelló Municipal de Pineda de Mar
| Pos | Equip | J | G | P | P.F. | P.C. | +/- | Classificació |
| 1 | Barcelona | 2 | 2 | 0 | 215 | 179 | +36 | Classificat per la final |
| 2 | Girona | 2 | 1 | 1 | 206 | 193 | +13 |
| 3 | Andorra | 2 | 0 | 2 | 164 | 213 | -49 |
| | GIR | AND |
| FC Barcelona | 112-96 | 103-83 |
| CB Girona | | 110-81 |
| BC Andorra | | |

## Final

| 4 octubre 1989 | FC Barcelona | '99'–88 | Granollers EB | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Mas, Galerón |
| Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Mas, Galerón |||
| 4 octubre 1989 | Pts: Martínez 28 Rebs: Martínez 10 Assist: Solozábal 4 Rec: Costa 4 | | Pts: Bosch 30 Rebs: Riley 8 Assist: Creus 2 Rec: Davis 2 | Palau d'Esports, Barcelona Àrbitres: Mas, Galerón |
| Barcelona | Granollers |
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P | R | A |
| B | 5 | Joaquim Costa | 0 | 0 | 3 |
| A | 11 | Paul Thompson | 27 | 5 | 0 |
| A | 4 | Andrés Jiménez | 16 | 3 | 2 |
| P | 14 | Audie Norris | 18 | 0 | 0 |
| P | 13 | Ferran Martínez | 28 | 10 | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P | R | A |
| A | 6 | Xavier Marín | NVP | NVP | NVP |
| B | 7 | Ignacio Solozábal | 2 | 1 | 4 |
| P | 8 | Steve Trumbo | NVP | NVP | NVP |
| P | 9 | Arturo Llopis | 5 | 4 | 0 |
| P | 10 | Xavier Ruiz | NVP | NVP | NVP |
| A | 12 | Xavier Crespo | 3 | 1 | 1 |
| Entrenador: ||||||
| Aíto García Reneses ||||||
* Campió de la Lliga Catalana 1989
* FC Barcelona Setè títol
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P | R | A |
| B | 10 | Joan Creus | 13 | 2 | 2 |
| A | 12 | Manel Bosch | 30 | 0 | 0 |
| AP | 9 | Javier Mendiburu | 6 | 0 | 0 |
| AP | 7 | Claude Riley | 18 | 8 | 1 |
| P | 14 | Michael Davis | 9 | 6 | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P | R | A |
| A | 4 | Xavier Cargol | NVP | NVP | NVP |
| B | 8 | Ferran Heras | 2 | 0 | 0 |
| E | 11 | Óscar Cervantes | 2 | 1 | 1 |
| P | 15 | Julián Ortiz | 8 | 1 | 0 |
| Entrenador: ||||||
| Manel Comas ||||||
# Bessoncourt

Bessoncourt és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 940 habitants.

## Geografia

El territori del municipi és regat per dos petits rius : La Madeleine i L'Autruche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 306 | 268 | 346 | 508 | 805 | 940 |
# The Calling

The Calling és un grup de pop-rock de Califòrnia (EUA). Va ser format per Alex Band (veu) i Aaron Kamin (guitarra) quan aquest sortia amb la germana d'en Band. Sean Woolstenhulme (guitarra), Billy Mohler (baix) i Nate Wood (bateria) es van afegir al grup i van gravar el primer disc. Llençat el juliol del 2001, Camino Palmero va ser un èxit, gràcies principalment a la cançó "Wherever You Will Go". Band i Kamin, ja com a duo, van publicar un altre disc el juny del 2004, Two. Un any més tard, el grup va anunciar la seva separació, en principi només temporal. Actualment, Alex Band està gravant el que serà el seu primer disc en solitari.

## Membres

* Alex Band (veu/guitarra)
* Aaron Kamin (guitarra)

## Discografia
### Discs

* Camino Palmero (2001)
* Two (2004)

### Senzills

De Camino Palmero:
* "Wherever You Will Go"
* "Adrienne"
* "Could It Be Any Harder"
De Two:
* "Our Lives"
* "Things Will Go My Way"
* "Anything"
Altres:
* "For You" Banda Sonora Original de Daredevil
* "Why Don't You And I" Alex Band i Carlos Santana

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial (anglès)
# Club Natació Kallípolis

El Club Natació Kallípolis és un club de natació sincronitzada de Barcelona, fundat l'any 1968, el més destacat de l'estat espanyol en aquesta disciplina. Té la seu a les instal·lacions del Centre Esportiu Municipal Can Caralleu. El 1985 l'Àrea d'Esports de l'Ajuntament de Barcelona cedí al club la gestió de la piscina coberta, fins que el 2002 passà a ser gestionada per una entitat privada. El 2011 tenia uns 700 socis. L'any 2014 fou guardonat amb el premi Dona i Esport en la modalitat de club esportiu.

## Història

Nasqué gràcies a l'impuls de Cèsar Villegas Sanvicens i l'equip de natació sincronitzada del desaparegut Club Drink, i fou constituït amb les seccions de natació, natació sincronitzada, waterpolo i salts. L'any 1973 se centrà en la natació sincronitzada i suprimí la resta de seccions, tot i que posteriorment creà la de salvament. Des del 1968 domina, des de categoria aleví fins a sènior, totes les modalitats de natació sincronitzada: solo, duo, combo i equips. En categoria sènior, ha guanyat el 80% de les medalles d'or en joc de les competicions estatals, dominant àmpliament en els campionats d'Espanya per equips.
Organitzà diverses edicions del Campionat d'Espanya d'estiu (1976, 1979, 1980, 1994, 1998, 2003) i d'hivern (1978, 1987, 1989-92, 1994, 1996, 1997, 1998). Organitza cursos de natació sincronitzada, estades de competició i exhibicions, com el Festival de Nadal. És el club que més nedadores aporta a la selecció catalana i espanyola. La primera vegada fou l'any 1973, i des de llavors han participat en Jocs Olímpics, Campionats del Món i d'Europa. La secció de salvament i socorrisme participa en competicions d'àmbit estatal i alguns dels seus membres han participat amb la selecció catalana en competicions internacionals.
Algunes de les seves esportistes més destacades són Gemma Mengual, Andrea Fuentes, Anna Tarrés, María José Bilbao, Laura Amorós, Mònica Antich, Tina Fuentes, Gisela Morón, Ona Carbonell o Paula Klamburg.

## Referències

* ↑ «Club Natació Kallípolis». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «La natació sincronitzada a Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 Llorens Sala, Montse «El Club Natació Kallípolis fa 50 anys». Betevé, 24-12-2018 [Consulta: 28 abril 2021].

## Enllaços externs

* Club Natació Kallípolis a l'Enciclopèdia Catalana
# Alberto Rodríguez Librero

Alberto Rodríguez Librero (Sevilla, 11 de maig de 1971) és un director de cinema espanyol.

## Biografia

Alberto Rodríguez va estudiar imatge i so a la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat de Sevilla. La seva carrera cinematogràfica es va iniciar a nivell aficionat, el 1997, amb el curt Banco que va rodar en video al costat de Santiago Amodeo, amb tan sols un pressupost de 30.000 pessetes. La pel·lícula va obtenir 15 premis i l'èxit els va permetre rodar el1999 una nova versió en cinemascope amb quatre milions de pressupost.

## Trajectòria

El 2000 va realitzar el seu primer llargmetratge, El factor Pilgrim, una producció de caràcter amateur per la qual va rebre una Menció Especial del Jurat de Nous Realitzadors del Festival de Sant Sebastià de l'any 2000.
El 2005, la seva pel·lícula, 7 vírgenes, el va consolidar com un dels directors joves més interessants del panorama cinematogràfic espanyol. En 2012, es va estrenar Grupo 7, amb la qual va optar a 16 premis Goya, obtenint dos guardons.
Ha treballat també en televisió, sent el director de quatre episodis de la sèrie històrica Hispània, la leyenda. El 2013 va ser guardonat amb la Medalla de Andalucía. Aquest mateix any, roda La isla mínima, pel·lícula de gènere policíac ambientada en les Marismas del Guadalquivir, estrenada a finals de setembre de 2014. El 2015 se li va atorgar el títol de Fill Predilecte d'Andalusia.

## Filmografia
### Pel·lícules

* El factor Pilgrim
* El traje (2002)
* 7 vírgenes (2005)
* After (2009)
* Grupo 7 (2012)
* La isla mínima (2014)
* El hombre de las mil caras (2016)
* Modelo 77 (2022)

### Curtmetratge

* Bancos (1999)

## Premis i nominacions
### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2005 | Millor director | 7 vírgenes | Nominat |
| 2005 | Millor guió original | 7 vírgenes | Nominat |
| 2009 | Millor guió original | After | Nominat |
| 2012 | Millor director | Grupo 7 | Nominat |
| 2012 | Millor guió original | Grupo 7 | Nominat |
| 2014 | Millor director | La isla mínima | Guanyador |
| 2014 | Millor guió original | La isla mínima | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Una mirada precisa y fresca». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ La película ‘La isla mínima’ arranca con un asesinato en Guadalquivir Diario El País
* ↑ El rostro de los galardonados.
* ↑ Antonio Jesús Mora Caballero.