OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uretralisme

L'uretralisme és la estimulació sexual mecànica a la uretra causada per la inserció d'un cos estrany. És una parafília considerada un trastorn mental. És una pràctica poc habitual entre la gent amb molt de risc per a la salut.
Hi ha pocs estudis sobre com s'aconsegueix plaer sexual amb aquesta activitat. Se sap que hi ha alguns escassos casos que aquesta pràctica és acompanyada de consum de drogues. Hi ha casos que produeixen problemes en la salut que requereixen d'intervenció mèdica.
Els objectes emprats poden ser objectes sexuals fets expressament per a aquesta pràctica o objectes diversos.
S'han proposat teories psicoanalítiques per a explicar aquesta conducta. R.D. Kenney creu que la conducta ve d'un descobriment que fa la persona de manera fortuïta. T.N. Wise considera que és una parafília que combina elements del sadomasoquisme i el fetixisme. I altres teories consideren que potser siga una conducta impulsiva d'autocàstig.
Així i tot, se sap que moltes persones que practiquen l'uretralisme són persones normals en el sentit psiquiàtric. Hi ha autors que recomanen avaluacions psiquiàtriques rutinàries per una possible alta incidència de malaltia psiquiàtrica comòrbida, retard mental i demència. La consulta al psiquiatra és especialment recomanada si té historial d'abús de drogues o intent de suïcidi. També sol ser un trastorn comú entre aquestes persones el patiment de la depressió.

## Referències

* ↑ Thompson, J.G.. «The Urinary System». A: The Psychobiology of Emotions. Emotions, Personality, and Psychotherapy. Boston (MA): Springer, 1988. DOI 10.1007/978-1-4899-2121-5_8. ISBN 978-1-4899-2121-5. «Contemporary sex researchers distinguish between sexual arousal produced by mechanical stimulation of the urethra (sexual urethralism) and sexual arousal associated with the act of urination and/or urine (urophilia)»
* 1 2 Jiann, 2014, p. 95.
* 1 2 Montoya-Chinchilla, Raúl [et al]. «Urofilias: aproximación clinicoterapéutica a propósito de un caso de una vela intravesical». Revista Internacional de Andrología, 11, 2, 01-04-2013, pàg. 73. DOI: 10.1016/j.androl.2012.10.004.
* 1 2 Jiann, 2014, p. 97.

## Bibliografia

* Jiann, Bang-Ping «Urethralism concomitant with amphetamine abuse». Urological Science, 25, 3, 2014, pàg. 95–97. DOI: 10.1016/j.urols.2013.06.003.
# Josep Masvidal i Soteras

Josep Masvidal i Soteras (Barcelona, 1864 - 1939) fou un Mestre de capella de les esglésies de Sant Pere de les Puel·les, i a partir de 1895, de la basílica de Santa Maria del Pi, ambdues de la ciutat de Barcelona. Va estudiar orgue, harmonia i contrapunt amb A. Barba.
Va néixer al carrer Santa Anna, núm.8 de Barcelona fill de Josep Masvidal i Cendrós i de Florentina Soteras i Laribal naturals de Barcelona. Va estudiar harmonia, contrapunt i orgue amb Anselm Barba. Va ser mestre de capella de Sant Pere de les Puel·les de Barcelona i (des de 1895) de la basílica del Pi de la mateixa ciutat, en l'arxiu de la qual es conserva una part important de la seva producció musical.
La seva obra està molt influïda per les directrius estilístiques emanades del motu proprio del Papa Pius X. En bona part per això, moltes de les seves obres -tant en llatí com en castellà- van ser editades -sobretot per la Unión Musical Española-la qual cosa n'assegurà una difusió considerable.

## Obres
### Obres en llatí

* Cuatro antífonas a la Santísima Virgen a una y dos o tres voces
* Salve Regina
* Tantum ergo y Genitori

### Obres en castellà

* Cántico a María
* Coplas de Comunión
* Despedida a San José
* Gozos a San José
* Himno a María
* Plegaria popular en commemoración del XIII centenario del III Concilio de Toledo
* Villancico

#### Catàleg al IFMUC
##### Arxiu Comarcal de l'Anoia

* Salve per a 3 veus i acompanyament
* Salve per a 3 veus i orgue

#### Arxiu Diocesà de Girona

* Avemaries per a 1 i 2 veus i orgue

#### Arxiu Comarcal de la Garrotxa (Olot)

* Antifones per a 3 veus i Orquestra
* Avemaries

## Referències

* 1 2 Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellà). Fundación Autor - Sociedad General de Autores y Editores, 2002, p. 344. ISBN 978-84-8048-310-0.
* ↑ «Obres de Josep Masvidal i Soteras als fons musicals de Catalunya».
# Ramón Mendoza Fontela

Ramón Mendoza Fontela (Madrid, 18 d'abril del 1927 - Nassau (Bahames), 4 d'abril del 2001) va ser un empresari espanyol, conegut per ser president del Reial Madrid CF des del 1986 fins al 1995.

## Biografia

Després d'estudiar Dret i Ciències Econòmiques a Madrid, es va dedicar als intercanvis comercials amb la Unió Soviètica durant els anys 60.
A partir del 1982 es va dedicar a la gestió de l'Hipòdrom de la Zarzuela. També es va dedicar a fer de conseller delegat al Banco Exterior o al Grup Prisa.
El 1985 es va presentar a les eleccions a la presidència del Reial Madrid CF, després que l'anterior president, Luis de Carlos anunciés la seva retirada. Ramón Mendoza va ser l'únic candidat en presentar les signatures necessàries per presentar-se.
El seu mandat va coincidir amb la Quinta del Buitre, aconseguint molts títols i esdevenint un personatge molt popular. Va ser reelegit el 23 de juliol del 1988 sense cap altre candidat i al gener del 1991 va guanyar per un 20% dels vots a Alfonso Ussía.
Va guanyar unes noves eleccions el 1994 per 700 vots a Florentino Pérez. Durant les eleccions va haver-hi acusasions de frau electoral i corrupció per part de Ramón Mendoza.
Després de diverses crisis internes al club, i mals resultats esportius, el 1995 va veure's forçat a dimitir després d'admetre que el club tenia un deute de 14.000 milions de pessetes ocupant el seu càrrec el vicepresident Lorenzo Sanz.
Va morir el 2001 durant unes vacances a les Bahames.

## Referències

* ↑ Ortego, Enrique. «Muere de coronavirus Lorenzo Sanz, el presidente de la Séptima y Octava Copas de Europa del Real Madrid» (en castellà). El Pais, 22-03-2020. [Consulta: 22 març 2020].
# Sensor de posició

Un sensor de posició és un sensor que detecta la posició d'un objecte. Un sensor de posició pot indicar la posició absoluta de l'objecte (la seva ubicació) o la seva posició relativa (desplaçament) en termes de recorregut lineal, angle de rotació o espai tridimensional. Els tipus comuns de sensors de posició inclouen els següents:
* Sensor de desplaçament capacitiu
* Sensor de corrents de Foucault
* Sensor d'efecte Hall
* Sensor inductiu
* Vibròmetre làser Doppler (òptic)
* Transformador diferencial variable lineal (LVDT)
* Matriu de fotodiodes
* Transductor piezoelèctric (piezoelèctric)
* Codificadors de posició :
** Codificador absolut
** Codificador incremental
** Codificador lineal
** Codificador rotatiu
* Potenciòmetre
* Sensor de proximitat (òptic)
* Potenciòmetre de corda (també conegut com acodificador de corda o transductor de posició de cable)
* Sensor d'ultrasons
* Sistema de posicionament
* Distanciòmetre

## Referències

* ↑ O'Brien, Daniel J. «A guide for incorporating e-teaching of physics in a post-COVID world». American Journal of Physics, 89, 4, 22-03-2021, pàg. 403–412. DOI: 10.1119/10.0002437. ISSN: 0002-9505.
* ↑ Janisch, J. [untitled (all-electronics.de) Kleiner Effekt – Große Wirkung]. all-electronics.de, 2000. ISBN 978-1-101-19899-5.
* ↑ «Proximity sensor on Android smartphones». TheCodeArtist.
* ↑ Pearsall, Thomas. Photonics Essentials, 2nd edition. McGraw-Hill, 2010. ISBN 978-0-07-162935-5. Arxivat 2021-08-17 a Wayback Machine.
* ↑ Gautschi, G. Piezoelectric Sensorics: Force, Strain, Pressure, Acceleration and Acoustic Emission Sensors, Materials and Amplifiers. Springer, 2002. DOI 10.1007/978-3-662-04732-3. ISBN 978-3-662-04732-3.
* ↑ «encoders» p. 12.
* ↑ Murray, Mike. «How Rotary Encoders Work», 15-12-2019.
* ↑ The Authoritative Dictionary of IEEE Standards Terms (IEEE 100). seventh. Piscataway, New Jersey: IEEE Press, 2000. ISBN 0-7381-2601-2.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ W. McMahan, V. Chitrakaran, M. Csencsits, D. Dawson, I. D. Walker, B. A. Jones, M. Pritts, D. Dienno, M. Grissom, C. D. Rahn, "Field trials and testing of the OctArm continuum manipulator," Proceedings of the IEEE International Conference on Robotics and Automation, pp.2336-2341, May 2006
* ↑ «distanciòmetre | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 juliol 2018].

## Bibliografia

* David S. Nyce: Linear Position Sensors: Theory and Application, Nova Jersey, John Wiley & Sons Inc. (2004)
# Serrat de Cal Marc

El Serrat de Cal Marc és una serra situada als municipis de Lladurs i Odèn (Solsonès), amb una elevació màxima de 1.038,8 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Shen Pei

    En aquest nom xinès, el cognom és Shen.
Shen Pei (mort el 204 EC) va ser un ministre servint sota el senyor de la guerra Yuan Shao durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa.
Shen va ser criticat moltes vegades per l'assessor de Cao Cao Xun Yu sent descrit com "fort de voluntat, però sense tacte". Després de la mort de Yuan Shao, Shen va anar a servir sota les ordres de Yuan Shang. Després Shen va ser capturat per Cao Cao, però es va negar a rendir-se. Això no obstant, en honor del seu senyor caigut Yuan Shao, Shen li va preguntar si ell podia ser executat mirant al nord, que era la direcció del seu senyor quan va ser executat. Quan Cao Cao va veure la gran lleialtat que posseïa Shen, es va assegurar de donar-li el més honorable dels enterraments.

## En la ficció

Ell i Su You eren encarregats de la defensa de la Província de Ji. Com Cao Cao era llavors apropant-se a la Província de Ji, Su hi va estar a punt de rendir-se, però després va fugir en adonar-se que Shen Pei sabia que era una trampa.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Shinran

Shinran (親鸞, 21 de maig de 1173 – 16 de gener de 1263) fou un monjo budista japonès, que nasqué a Hino (ara part de Fushimi, Kyoto) dins el turbulent Període Heian i visqué durant le Període Kamakura. Shinran fou l'alumne de Hōnen i fou el fundador de la secta creada al Japó, Jōdo Shinshū.

## Biografia

* 1173 - Neix a Shinran
* 1175 - En Hōnen funda la secta Jōdo Shinshū
* 1181 - En Shinran s'ordena monjo
* 1201 - En Shinran esdevé deixeble de Hōnen i deixa Mt. Hiei
* 1207 - La prohibició de practicar el Nembutsu i l'exili d'en Shinran
* 1211 - En Shinran és perdonat
* 1212 - Hōnen va a Kyoto a morir i en Shinran es trasllada a KantōShinran disowns his son Zenran
* 1224(?) - En Shinran escriu Kyogyoshinsho
* 1234(?) - En Shinran torna a Kyoto
* 1256 - En Shinran repudia el seu fill Zenran
* 1263 - En Shinran mor a Kyoto

## Estàtua

L'estàtua de Shinran Shonin la trobem a l'Upper West Side Manhattan, de Nova York. Situada al Riverside Drive entre el carrer 105th i el 106th, davant de l'Església Budista Nova York, l'estàtua representa a Shinran amb un barret de camperol, sandàlies i un bastó de fusta, mentre treu el cap a la vorera.
Encara que aquest tipus d'estàtua es troben sovint en els temples Jōdo Shinshū, aquesta és especial, ja que va resistir la bomba atòmica d'Hiroshima. A la placa poden llegir: "un testimoni de la devastació de la bomba atòmica i un símbol d'esperança per a la pau mundial duradora".
L'industrial Hirose Seiichi la feu fondre el 1937, amb cinc més idèntiques, i les regalà a diferents temples, entre ells el d'Hiroshima. Ho feu com a agraïment pel consol que trobà en el Jōdo Shinshū quan va perdre el seu fill. El mateix Seeichi s'encarregà de trobar-li un lloc a l'Església Budista Nova York, on hi arribava l'11 de setembre de 1955.

## Referències

* ↑ Popular Buddhism In Japan: Shin Buddhist Religion & Culture by Esben Andreasen, pp. 13,14,15,17 University of Hawaii Press 1998, ISBN 0-8248-2028-2
* ↑ The Life and Works of Shinran Shonin
* ↑ Calçada, Laura «La supervivent d'Hiroshima». El Temps, 1648, 12-01-2016, pàg. 57-59.
# Shu Zhendong Huawen Daziji

Shu Zhendong Huawen Daziji (xinès tradicional: 舒振東華文打字機, xinès simplificat: 舒振东华文打字机, pinyin: Shū Zhèndōng Huáwén Dǎzìjī, literalment 'Màquina d'escriure xinés de Shu Zhendong') és la primera pel·lícula de la història del Cinema d'animació xinès. Es tractava d'un curtmetratge publicitari creat el 1922 per Wan Laiming i Wan Guchan.

## Història

Es tractava d'un anunci en blanc i negre encarregat per la Shanghai Commercial Press (xinès tradicional: 商務印書館, xinès simplificat: 商务印书馆, pinyin: Shāngwù Yìnshūguǎn), un establiment dedicat a la impressió fundat el 1902. El producte promocionat és la màquina d'escriure en xinés de l'inventor Shu Zhendong, una de les primeres d'estes característiques en comercialitzar-se.
El 1919, els germans Wan experimentaven amb tecnologies d'animació dels Estats Units, i esta peça comercial és la primera obra coneguda amb ús pràctic més enllà de l'experimentació dels pioners del cinema.

## Referències

* ↑ Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 9781496811752.
* ↑ Guo, Li; Li, Jinying «Animating Chinese cinemas: A preface». Journal of Chinese Cinemas, 11, 2, 04-05-2017, pàg. 115–122. DOI: 10.1080/17508061.2017.1322781. ISSN: 1750-8061.
* ↑ Travel Channel China. "«Archived copy». Arxivat de l'original el 2007-01-02. [Consulta: 24 desembre 2006].
* ↑ Fisher, Jamie «The Left-Handed Kid». London Review of Books, 40, 05, 08-03-2018. ISSN: 0260-9592.
# Shubnikovita

La shubnikovita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor d'Aleksei Vasilievich Shubnikov (29 de març de 1887, Moscou, Imperi Rus - 27 d'abril de 1970, URSS), director de l'Institut Cristal·logràfic de l'Acadèmia de Ciències de Moscou. Va ser considerat un dels més grans cristal·lògrafs del seu temps, desenvolupant la teoria de l'antisimetria.

## Característiques

La shubnikovita és un arsenat de fórmula química Ca₂Cu₈(AsO₄)₆(OH)Cl·7H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1953. Actualment es considera una espècie qüestionable que podria ser desacreditada. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la shubnikovita pertany a «08.DG - Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 0,5:1» juntament amb els següents minerals: lavendulana, sampleïta, zdenĕkita i lemanskiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de níquel i coure de Khovu-Aksy, al districte de Chedi-Kholsky (Tuvà, Rússia). També ha estat descrita a les escombreres de Schmiedestollen, a Baden-Württemberg (Alemanya).

## Referències

* ↑ «Shubnikovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 gener 2022].
# Shu jian en chou lu

Shu jian en chou lu (江南書劍情, comercialitzada internacionalment com The Romance of Book and Sword) és una pel·lícula de Hong Kong de 1987 d'Ann Hui, basat en la novel·la de Louis Cha El llibre i l'espasa. La pel·lícula va ser seguida per Xiang xiang gong zhu, estrenada més tard el mateix mes i també dirigida per Ann Hui. Les pel·lícules es troben entre les primeres pel·lícules de Hong Kong que es van rodar completament a la Xina continental amb un repartiment complet de la Xina continental.

## Trama

La pel·lícula cobreix la primera meitat de la novel·la i acaba amb la treva entre l'Emperador Qianlong i la Societat de la Flor Roja a la Pagoda Liuhe. S'ometen les dues subtrames principals de la novel·la: Li Yuanzhi i Zhou Qi no apareixen a la pel·lícula.

## Repartiment

* Zhang Duofu com a Chen Jialuo
** Jiang Wei com el jove Chen Jialuo
* Chang Dashi com a Emperador Qianlong
* Liu Jia com a Huoqingtong
* Ding Cuihua com a Luo Bing
* Lü Yongquan com el taoista Wuchen
* Yu Dalu com a Zhao Banshan
* Guo Bichuan com a Wen Tailai
* Wang Jingqiu com a Zhang Jin
* Hou Changrong com a Yu Yutong
* Chen Youwang com a Xu Tianhong
* Ren Naichang com Shi Shuangying
* Zhang Jun com a Chang Bozhi
* Wang Wei com a Chang Hezhi
* Zheng Jianhua com Jiang Sigen
* Fu Yongcai com a Wei Chunhua
* Sun Chenxi com a Xinyan
* Wang Hongtao com a Yu Wanting
* Wu Chunsheng com Zhang Zhaozhong
* Yang Junsheng com a Heshen
* Ding Tao com a Zhaohui
* Deng Jie com a mare de Chen Jialuo
* Ge Lili com a Qinghua
* Zhu Yi com el príncep Su
* Zhang Xuehao com a Li Kexiu
* Wang Wensheng com a Long Jun
* Shi Wei com a nodrissa

## Referències

* ↑ The Romance Of Book And Sword, fareastfilms
* ↑ Stephanie Hoare «Romance du livre et du film : l’adaptation de la Romance du livre et de l’épée par Ann Hui». Cinémas, 3, printemps 1993, pàg. 141-155.

## Enllaços externs

* Shu jian en chou lu a YouTube
* The Romance of Book and Sword Hong Kong Movie DataBase
# Shady Grove (comtat de McIntosh)

Shady Grove és una concentració de població designada pel cens del Comtat de McIntosh (Oklahoma) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shady Grove tenia 185 habitants, 73 habitatges, i 58 famílies. La densitat de població era de 8,9 habitants per km².
Dels 73 habitatges en un 30,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74% hi vivien parelles casades, en un 2,7% dones solteres, i en un 20,5% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 34,1% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.125 $ i la renda mediana per família de 62.656 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.125 $ mentre que les dones 22.734 $. La renda per capita de la població era de 18.820 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shady Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shady Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Sintra

Sintra és un municipi portuguès del districte de Lisboa, regió de Lisboa i subregió de Gran Lisboa. L'any 1991 tenia 20.750 habitants en la seu municipal (vila de Sintra). Actualment en el municipi hi ha aproximadament 300.000 habitants. Ciutats al municipi de Sintra: Agualva-Cacem i Queluz.
Limita al nord com el municipi de Mafra, a l'est amb Loures, al sud-est amb Amadora, al sud amb Oeiras i Cascais i a l'oest amb l'oceà Atlàntic.
El 1995 la vila de Sintra i tot el seu patrimoni van ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Etimologia

Existeix encara tot un patrimoni literari que va convertir-se en una referència gairebé llegendària. Sintra, coneguda amb la seva forma medieval més antiga com a "Suntria" amb la significació en l'indoeuropeu d'“astre lluminós” o “sol”, i també anomenada per Varrão i Columela com a Mont Sagrat. Ptolemeu l'enregistrà com a "Serra da Lua" i el geògraf àrab Al-Bacr, al segle x, es va referir a aquesta ciutat com a «permanentment submergida en una bruma que no es dissipa».

## Patrimoni

* Castell dels Moros
* Palau Nacional da Pena
* Parc Nacional da Pena
* Palau Nacional de Sintra
* Edifici de l'ajuntament
* Palau da Regaleira o Quinta da Regaleira
* Palau de Seteais
* Palau de Monserrate
* Convento dos Capuchos
* Font da pipa

## Història

Sintra fou musulmana sota el nom de Shintara i va seguir els destins de Lisboa. Fou conquerida pels portuguesos sota el rei Alfons Henriques el 1147; després fou residència preferida dels reis de Portugal; al seu palau el rei Sebastià I de Portugal va decidir el 1578 l'expedició contra el Marroc que va culminar en la batalla dels tres reis en la que va morir. La moderna Sintra està dominada per les restes de l'antic castell musulmà (en portuguès Castelho dos Mouros) a 429 metres d'altura

## Ciutats agermanades

* Asilah, El Marroc (agost 2006)
* El Jadida, El Marroc
* Omura, Japó
* Trindade (São Tomé i Príncipe)
* Bissau, Guinea Bissau
* Lobito, Angola
* L'Havana, Cuba
* Vila Nova Sintra, Cap Verd
* Petròpolis, Brasil
* Namaacha, Moçambic
* Honolulu, EUA
* Sintra
* Sintra
* Palau Reial
* Palacio Nacional de Pena
* Palacio Nacional de Pena
* Palacio Nacional de Pena
* Palacio Nacional de Sintra
* Palacio Nacional de Sintra
* Palacio Nacional de Sintra

## Referències

* ↑ «Escapada a Sintra desde Lisboa» (en castellà), 26-09-2020. Arxivat de l'original el 2021-05-12. [Consulta: 13 maig 2021].
# Sistema Brasileiro de Televisão

Sistema Brasileiro de Televisão (SBT) és una cadena de televisió brasilera fundada el 19 d'agost de 1981 per l'empresari i personalitat televisiva Silvio Santos. L'empresa va ser creada després d'un concurs públic del govern federal brasiler per formar dues noves xarxes, creades a partir de les concessions revocades de les extingides xarxes Tupi i Excelsior. SBT es va finançar el mateix dia que es va signar l'acord de concessió i que l'acte va ser transmès en directe per la xarxa, de manera que aquest va ser el seu primer programa emès. Abans d'adquirir les concessions de les quatre emissores que havien de formar l'SBT, el Grupo Silvio Santos tenia des del 1976 la concessió del canal 11 de Rio de Janeiro, conegut com a TVS Rio de Janeiro (actual SBT Rio), que era un pas fonamental per donar vida a SBT.

## Referències

* ↑ «SBT celebra 35 anos com releitura moderna de ícones da sua história» (en portuguès). SBT na Web. SBT, 12-08-2016.
* ↑ Ana Clara Brant. «SBT faz programação especial para comemorar os seus 35 anos» (en portuguès). Uai, 07-01-2016.
* ↑ «Escolhidas grupos das novas TVs» (en portuguès). Folha de S.Paulo, 20-03-1981.
* ↑ «Anos 80 - A História da Televisão no Brasil» (en portuguès). Tudo sobre TV.
* ↑ «A inauguração do SBT» (en portuguès). Fernando Morgado. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2016.
* ↑ José Eustáquio Lopes de Faria Júnior. «Cartas e Cartazes nº 30: SBT conquista espaço entre os brasileiros através da emoção (23/09/1983)» (en portuguès). SBTpedia, 23-09-2013. Arxivat de l'original el 10 de juny 2016.
* ↑ «Anos 70 - A História da Televisão no Brasil» (en portuguès). Tudo sobre TV.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.