OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giuliano Poletti

Giuliano Poletti (Imola, 19 de novembre de 1951) és un polític italià d'esquerra. El 2013 ha entrat al govern de Matteo Renzi com a ministre de Treball i Polítiques Socials. És vicepresident vicari de la Federació Italiana d'Handbol.

## Referències

* ↑ Bernardo Caprotti, Falce e carrello, 2007, Marsilio, p. 159
* ↑ «Chi è Giuliano Poletti, ministro del Lavoro del governo Renzi». Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ «Italy's PM-designate Matteo Renzi names new cabinet»
* ↑ «FIGH». Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 27 febrer 2014].
# Robert Mulligan

Robert Mulligan (Nova York, 23 d'agost de 1925 - Lyme (Connecticut), 20 de desembre de 2008) fou un director de cinema estatunidenc.
Va estudiar en la Universitat de Fordham abans de servir en els cossos de la Marina estatunidenca durant la Segona Guerra Mundial. En finalitzar aquesta, va entrar a treballar al departament de redacció del diari New York Times, si bé el va abandonar aviat per a iniciar la seva carrera en el món de la televisió.
Empleat per la cadena CBS, Mulligan es va forjar a la televisió en llocs auxiliars, treballant com noi dels encàrrecs. Va perseverar en el seu treball, aprenent els secrets del mitjà, de tal forma que el 1948 ja es trobava dirigint importants sèries dramàtiques. El 1959 va guanyar un Emmy pel seu treball de direcció en The Moon and Sixpence, una producció televisiva que va suposar el debut televisiu als Estats Units de Laurence Olivier. El 1960 Robert Mulligan, germà de l'actor Richard Mulligan, va dirigir la seva primera pel·lícula per a la pantalla gran i dos anys després va rebre un enorme reconeixement així com sengles nominacions com millor director en els Premis Oscar i els premis del Sindicat de Directors d'Amèrica per la seva obra To Kill a Mockingbird basada en la novel·la de Harper Lee.
El 1972 seria nominat també per a rebre un Globus d'Or al millor director i un nou premi del Sindicat de Directors d'Amèrica per la reeixida Estiu del 42.
Morí el 20 de desembre de 2008 a Lyme (Connecticut, Estats Units), a l'edat de 83 anys, degut a problemes al cor.

## Filmografia

* L'estiu de la meva vida (1991)
* Clara's Heart (1988)
* Kiss Me Goodbye (1982)
* Stone, sang calenta (Bloodbrothers) (1978)
* Same Time, Next Year (1978)
* The Nickel Ride (1974)
* The Other (1972)
* Estiu del 42 (1971)
* Buscant la felicitat (1971)
* La nit dels gegants (1969)
* Escala prohibida (Up the Down Staircase) (1967)
* La rebel (Inside Daisy Clover) (1965)
* Baby the Rain Must Fall (1965)
* Love with the Proper Stranger (1963)
* To Kill a Mockingbird (1962)
* The Spiral Road (1962)
* Quan arriba setembre (Come September) (1961)
* The Great Impostor (1961)
* Perduts a la gran ciutat (The Rat Race) (1960)
* Fear Strikes Out (1957)

## Referències

* ↑ «biografia de Robert Mulligan». The New York Times.
* ↑ «Robert Mulligan, premis». The New York Times.
* ↑ «mort de Robert Mulligan». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Robert Mulligan». The New York Times.
# Casa Antoni Lleal

La casa Antoni Lleal, coneguda popularment com a can Pepus, és un edifici modernista del barri del Raval de Badalona (Barcelonès), obra de Joan Amigó i Barriga, protegida com a bé cultural d'interès local. Actualment és un centre cívic, propietat de l'Ajuntament de Badalona,

## Descripció

És un edifici amb planta i pis, destacant sobretot per la tribuna angular, coronada per una punxa, que marca l'angle més estret de la plaça de Pep Ventura. Manté alguns anacronismes procedents del modernisme, com l'arc gòtic a la porta d'entrada i la cura d'elements decoratius com la serralleria.
Avui en dia l'edifici es fa servir com el centre cívic Can Pepus.

## Referències

* «Can Pepus - Casa per a Antoni Lleal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
# Estació de Vacarisses-Torreblanca

Mapa sinòptic línia R4 :
Vacarisses-Torreblanca és una estació de ferrocarril propietat d'ADIF a la urbanització de Torreblanca de Vacarisses a la comarca del Vallès Occidental. L'estació forma part de la línia Barcelona-Manresa-Lleida i hi tenen parada trens de la línia R4 de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora. Aquesta estació de la línia de Manresa va entrar en funcionament l'any 1859 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Terrassa (1856) i Manresa.
L'estació actual té un únic edifici d'una sola planta al que s'hi accedeix per un pas sota la carretera C-58. Té dues vies amb andanes laterals, comunicades per un pas a nivell. Completen les instal·lacions una sots-central elèctrica que alimenta la línia aèria i un aparcament al costat de l'andana de la via 1.
Amb poc trànsit ferroviari, l'any 2016 va registrar l'entrada de 45.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Sant Vicenç de Calders Vilafranca del Penedès Martorell | Viladecavalls | | Vacarisses | Manresa |

## Referències

* ↑ O., X. «Tres incidents a la mateixa zona els últims nou anys». Ara, 20-11-2018. [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «Línia R4». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Vacarisses-Torreblanca». Trenscat. [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ Estudios de construcción y transportes, Edició 101 (en castellà). Ministerio de Fomento, Secretaría General Técnica, Centro de Publicaciones, 2004, p. 58.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Districte municipal de Molėtai

El municipi de Molėtai (en lituà: Anykščių rajono savivaldybė) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins del comtat d'Utena, i que forma part de la regió d'Aukštaitija. La capital del municipi és la ciutat homònima.
Molėtai és conegut pels seus nombrosos llacs. N'hi ha al voltant de 220 al districte municipal i cobreixen aproximadament el 7% del territori total. Es troba a uns 60 km al nord de Vílnius, molts dels seus habitants tenen cases d'estiueig a Molėtai. És fàcil arribar perquè hi ha una carretera que connecta Vílnius i Kaunas, que passa propera. Atès que hi ha poca indústria, el districte està orgullós de la seva falta de contaminació. La terra no és gaire fèrtil, per tant, el govern del municipi se centra en el desenvolupament del turisme. Un altre dels recursos naturals de la zona són els seus boscos, que cobreixen aproximadament el 26,6% del seu territori.

## Natura i geografia

* Paisatge a prop d'Alanta
* Baltieji Lakajai
* Monticle Kertuojis
# Nombre 154

El nombre 154 (CLIV) és el nombre natural que segueix el nombre 153 i precedeix el nombre 155. La seva representació binària és 10011010, la representació octal 232 i l'hexadecimal 9A. La seva factorització en nombres primers és 2×7×11; altres factoritzacions són 1×154 = 2×77 = 7×22 = 11×14; és un nombre 3-gairebé primer: 7 × 2 × 11 = 154. És un nombre d'Erdős-Woods.

## Referències

* ↑ «Number 154: mathematical and symbolic properties | Crazy Numbers». [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ (successió A059756 a l'OEIS)
# Castell de Montemar

El Castell de Montemar és un edifici ubicat a la població d'Algorfa (Baix Segura, País Valencià) al sud del terme i prop de la carretera d'Els Montesinos. S'alça sobre un turó que domina la finca i la plana circumdant.

## Història

Es tracta d'una casa senyorial construïda a finals del segle xviii sobre les restes d'una antiga fortificació musulmana medieval que va ser enderrocada anteriorment. Des de llavors, i durant gairebé 150 anys, va pertànyer a la família dels Comtes de Casa Rojas. El primer comte d'aquesta nissaga, i possiblement el primer propietari de la fortalesa, fou en José de Rojas i Recaño de la Torre (Cadis, 1702 - Cartagena, 1795). Aquest cavaller va rebre el comtat per ordre reial i va ser el primer que va tenir la dignitat de Capità General del departament de Cartagena.
Durant tot el segle xix, el Castell de Montemar va pertànyer als seus successors. En finalitzar la guerra civil, la família de Rojas va haver de vendre la finca i el Castell que contenia. Després de passar per diversos propietaris, la fortificació va ser adquirida l'any 1970 pels seus actuals propietaris, i va ser objecte d'una important restauració que la va salvar de desaparèixer, i la va adaptar interiorment com habitatge privat, ús que encara té avui en dia.

## L'edifici

El Castell de Montemar mai no va tindre ús militar, sinó que generalment va ser utilitzat com a residència estiuenca dels successius propietaris. El seu estil és una mica afrancesat i combina elements propis de l'Edat Mitjana amb d'altres de tall neoclassicista. Té dues torres quadrades i dos circulars amb les cantonades de carreus. La torre principal que podem anomenar "de l'homenatge", té grans garites als seus cantons, i merlets amb les seves coronacions inclinades cap a l'exterior.
Posseeix un pati quadrat envoltat per una galeria situada a la primera planta. Els sostres de les torres són plans i accessibles, encara que durant el segle xx van tenir cobertes a quatre aigües fetes amb pissarra.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.

## Enllaços externs

* El Castell de Montemar a la Guia de Castillos de Alicante
* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1483.
# Certificat Bagrut

El Certificat Bagrut (en hebreu: תעודת בגרות) (transliterat: Teudat Bagrut) és un certificat que demostra que un estudiant ha aprovat amb èxit els exàmens de l'escola secundària israeliana. Bagrut és un requisit previ per accedir a l'educació superior a Israel. El certificat Bagrut es concedeix als estudiants que aproven els exàmens escrits i orals requerits, amb una nota del 56% per cent o més en cada examen. El certificat Bagrut no s'ha de confondre amb el diploma de l'escola secundària (Tichon, en hebreu: תיכון), aquest és un certificat concedit pel Ministeri d'Educació, i certifica que un estudiant ha completat 12 anys d'estudi. Els graduats de l'escola secundària israeliana han d'obtenir el certificat Bagrut si volen continuar els seus estudis i tenir accés a la universitat.
Les persones adultes que estudien per a l'examen de Bagrut, generalment han fet el servei militar en les FDI, i volen aprovar per rebre el certificat Bagrut. Aquest certificat s'obté després de completar 12 anys d'educació, i ofereix a l'estudiant la possibilitat de continuar els seus estudis a les universitats israelianes. La condició per obtenir la qualificació, és aprovar unes proves escrites i orals sobre diferents assignatures. El contingut de les proves i els materials està regulat pel Ministeri d'Educació.

## Referències

* ↑ «www.nbn.org.il/». Arxivat de l'original el 2018-01-03. [Consulta: 4 gener 2018].
# Far de la Mola

El far de la Mola és un far situat a 2,5 km del poble del Pilar de la Mola de l'illa de Formentera. Es va construir l'any 1861 amb un projecte d'Emili Pou Bonet i consta també de dos habitatges i d'algunes cambres per a l'activitat pròpia de faroner. El llum del far es troba a uns 158 m d'alçada des de la mar i es va connectar a la xarxa elèctrica l'any 1971.
Produeix una llum blanca amb un abast de 16 milles de llum fixa i de 23 milles de llampada.
Durant molts anys hi ha hagut molts de faroners que s'encarregaven de connectar la llum del far, però des del tombant d'aquest segle que ja no hi ha faroner i es connecta tot sol a una hora determinada.

## Fonts d'informació

* Far de la Mola Arxivat 2009-12-19 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
# Django

Django és una pel·lícula hispanoitaliana de 1966, escrita, produïda i dirigida per Sergio Corbucci. La pel·lícula pertany al gènere dels spaghetti western. Protagonitza l'actor Franco Nero en el seu debut cinematogràfic en un paper principal, el qual va portar-lo a la fama. Es considera a la pel·lícula com un dels spaghetti westerns que més van trencar amb l'estètica tradicional dels westerns estatunidencs.
La pel·lícula narra les aventures d'un soldat de la Unió convertit en rodamón, i la seva companya, una prostituta mestissa, que es veuen afectats per una amarga i destructiva disputa entre una banda de racistes del sud i una banda de revolucionaris mexicans.
De la mateixa manera que Per un grapat de dòlars, de Sergio Leone, i sorgida amb la intenció d'aprofitar i rivalitzar l'èxit d'aquesta, la pel·lícula de Corbucci és considerada una adaptació lliure i no oficial de Yojimbo, d'Akira Kurosawa.
La pel·lícula es va guanyar la reputació de ser una de les més violentes filmades fins al moment, i se li va denegar un certificat en el Regne Unit fins 1993, quan se li va concedir un certificat 18 (fou rebaixat a un certificat 15 en 2004). Va ser un èxit comercial en la seva estrena, i ha anat guanyant un gran número de seguidors de culte fora d'Itàlia essent considerada com una de les millors pel·lícules del gènere del Spaghetti Western, elogiant-se sobretot la direcció, la interpretació de Nero i la banda sonora de Luis Bacalov.
Tot i que el nom de Django apareix en més de 30 "seqüeles" des del moment de l'estrena de la pel·lícula fins a principis de la dècada de 1970, en un intent de capitalitzar l'èxit de la original, la majoria d'aquestes pel·lícules no foren oficials i no van comptar ni amb la participació de Corbucci ni la de Nero. Nero va reprendre el paper en Django 2 - Il grande ritorno (1987), l'única continuació oficial produïda amb la participació de Corbucci. Nero també va fer un cameo en la pel·lícula de Quentin Tarantino de 2012 Django Unchained, un homenatge a la pel·lícula original de Corbucci.

## Referències

* ↑ «IMdB». [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ Yojimbo de Akira Kurosawa, el film de samuráis que cambió el western, 13-11-2022.
* ↑ The Controversial Spaghetti Western That Inspired Tarantino's Django Unchained, 13-11-2022.
# Nombre 149

El nombre 149 (CXLIX) és el nombre natural que segueix el nombre 148 i precedeix el nombre 150. La seva representació binària és 10010101, la representació octal 225 i l'hexadecimal 95. És un nombre primer; altres factoritzacions són 1×149.

## Referències

* ↑ «Number 149: mathematical and symbolic properties | Crazy Numbers». [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «Nombres primers, nombres misteriosos, nombres meravellosos». Agrupació Astronòmica d'Osona. [Consulta: 17 abril 2022].
# SZNZ: Winter

SZNZ: Winter és el desè EP de la banda estatunidenca de rock alternatiu Weezer, el quart i darrer que formen el projecte SZNZ (pronunciat en anglès seasons, estacions). Es va publicar digitalment el 21 de desembre de 2022, coincidint amb el solstici d'hivern.
Weezer va interpretar l'EP al complet sota el pseudònim de Goat Punishment al The Troubadour de West Hollywood el 19 de setembre de 2022.
D'aquest treball se'n va extreure un senzill el 9 de desembre de 2022, «I Want a Dog», i una setmana després la van estrenar en directe al programa de televisió Jimmy Kimmel Live!.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Rivers Cuomo.

## Crèdits
### Weezer

* Rivers Cuomo – cantant, veus addicionals, guitarra, producció
* Brian Bell – guitarra, veus addicionals
* Patrick Wilson – bateria
* Scott Shriner – baix, veus addicionals

### Músics addicionals

* Max Bernstein – direcció musical
* Jonathan Dreyfus – banjo, violoncel, contrabaix, harmònium, clavicèmbal, mellotron, arranjaments d'orquestra, theremin, viola, violí
* Amy Andersen – veus addicionals
* Jean-Louise Parker – veus addicionals, viola, violí
* Harry Cooper – clarinet
* Jonathan Leahy – arranjaments de corda
* Kelly O'Donohue – trompeta
* Jake Sinclair – veus addicionals, sintetitzador
* Efe Cakar – guitarres addicionals
* Suzy Shinn – veus addicionals

## Referències

* ↑ Miller, Jeff. «Weezer Teases ‘SZNZ: Winter’ Album at Secret Club Show in Los Angeles» (en anglès). Variety, 20-09-2022. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ Kreps, Daniel. «Weezer Pine for Canine Companionship on New Song ‘I Want a Dog’» (en anglès). Rolling Stone, 09-12-2022. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ Jones, Abby. «Weezer Ring In Winter with “I Want a Dog” on Kimmel: Watch» (en anglès). Consequence, 16-12-2022. [Consulta: 22 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Weezer (anglès)
# Casino Menestral Figuerenc

El Casino Menestral Figuerenc és una entitat cultural i recreativa creada el 1856 al municipi de Figueres (Alt Empordà) i l'edifici que l'acull, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció de l'edifici

És un edifici cívic social. Dos cossos formant un conjunt: Edifici longitudinal per Sala de Ball, de dos pisos. L'altre cos, edifici rectangular que dona a tres carrers: façana principal, lateral i posterior, seguint una mateixa ordenació compositiva de dues plantes: baixos amb grans finestrals -casino-; primera planta: balconada amb balustrada i està dedicada a diverses activitats: filatèlia, majorettes, activitats culturals ... Materials emprats: pedra, arrebossat, elements ceràmics, etc.

## Història de l'entitat

Fundada el 24 de gener del 1856; el 1881 era la societat recreativa cultural amb més associats de Figueres (503). Els actuals locals es feren el 1904 sota la presidència d'en Claudi Díaz Marquez. Alguns dels seus presidents foren destacats polítics federals i laics: Joan Matas Hortal, Suñer, Capdevila, Carreras, Bofill, Massanet, Vives, etc.
Fruit de la seva rica trajectòria social i cultural, l'entitat conserva el ritual, estrenat pel Premi Nobel de Literatura Frederic Mistral, de signatura en el Llibre d'Or del Casino Menestral. Dintre d'aquestes dedicatòries destaquen les de Francesc Macià, Lluís Companys, Josep Tarradellas, Jordi Pujol o Pasqual Maragall quan era alcalde de Barcelona i també d'altres com José Luis López Aranguren, Albert Boadella, Víctor Català, Pompeu Fabra, Francesc Layret, Alejandro Lerroux, Francesc Pi i Margall o Josep Maria de Sagarra entre d'altres.
El 2004 va rebre la Creu de Sant Jordi, en reconeixement de la seva llarga trajectòria en la promoció de l'art, la cultura i la vida social de Figueres.

## Referències

* 1 2 3 «Casino Menestral Figuerenc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ Serna, Èrika «El Casino Menestral Figuerenc (1856-1996) vist des del seu arxiu». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, Nº. 32, 1999, pàg. 361. ISSN: 1136-0267.
* ↑ Puntí, Joan. «La solució per desencallar la reforma del Casino Menestral és la cessió». El Punt-Avui, 14-04-2019. [Consulta: 23 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web del Casino Menestral Figuerenc
# Família mercedària

La família mercedària és el conjunt de comunitats religioses i instituts de perfecció originats a partir de l'Orde de la Mercè, que comparteixen el seu carisma i l'esperit fundacional de l'orde original.
La formen:
Hi ha un nombre considerable de congregacions religioses de germanes, la majoria nascudes la segona meitat del segle xix. Espiritualment vinculades a l'Orde de la Mercè, formen l'anomenat Tercer Orde Regular de la Mercè:
Altres instituts, tot i no pertànyer a l'Orde Mercedari, s'inspiren en la seva espiritualitat:
Les diverses fraternitats laiques rebien el nom conjunt de Confraternitats i Tercer Orde Secular de la Mercè; avui han constituït un moviment laical que ha pres el nom de Fraternitat Laical Mercedària.
# Dones sota la lluna

Dones sota la lluna (títol original: Moonlight and Valentino) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per David Anspaugh, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mentre espera que el seu marit torni del treball, Rebecca Lott rep la terrible notícia que ha mort atropellat per un autobús. Quatre dones intentaran consolar-la: Sylvie, la seva millor amiga i veïna, la seva madrastra Alberta i la seva germana petita Lucy. Tot i això, per Rebecca serà molt molt dur acceptar la seva nova condició de vídua.

## Repartiment

* Elizabeth Perkins: Rebecca Trager Lott
* Whoopi Goldberg: Sylvie Morrow
* Shadia Simmons: Jenny Morrow
* Erica Luttrell: Drew Morrow
* Matthew Koller: Alex Morrow
* Gwyneth Paltrow: Lucy Trager
* Kathleen Turner: Alberta Trager
* Josef Sommer: Thomas Trager
* Jon Bon Jovi: el pintor
* Jeremy Sisto: Steven
* Judah Katz: Marc
* Julian Richings: Perruquer

## Referències

* ↑ «Dones sota la lluna». esadir.cat.
* ↑ «Moonlight and Valentino». The New York Times.
# Nimbacinus dicksoni

Nimbacinus dicksoni fou un parent primitiu del llop marsupial. Visqué entre fa 23 i 16 milions d'anys. Era un depredador de cinquanta centímetres de longitud que s'alimentava d'ocells, petits mamífers i rèptils. Se n'han trobat fòssils molt ben preservats a Riversleigh (Austràlia).
# Gnuplot

gnuplot és un programa informàtic flexible sota intèrpret de comandaments per a generar gràfiques en dues i tres dimensions de funcions i dades. El programa funciona en la majoria de sistemes operatius (Linux, UNIX, Windows, Mac OS X…). És un programa amb força història i els seus orígens daten del 1986.
El gnuplot pot produir els gràfics directament a la pantalla o en diferents formats d'arxiu gràfic, com PNG, EPS, SVG o JPEG entre d'altres. El programa té una gran base d'usuaris i està ben mantingut pels seus programadors. Existeix una gran quantitat de documentació i ajuda a Internet, la major part en anglès.

## Llicència

Encara que s'anomeni d'aquesta manera, aquest programa no té cap relació amb el projecte GNU. Originalment, es va escollir el nom per evitar conflictes amb un altre programa de dibuix de gràfiques anomenat "newplot", que en anglès es pronuncia igual. També es va prendre en consideració la semblança amb dos altres noms proposats, "llamaplot" i "nplot" (gnu, en anglès, significa nyu).
El programa es distribueix de franc sota una llicència de programari lliure que en permet la còpia i modificació del seu codi font. Ara bé, les seves modificacions només es poden redistribuir sota la forma de pedaços (patches), i per tant, no és compatible amb la llicència GNU GPL. Tot i això, moltes distribucions i paquets de la GNU el fan servir.

## Referències

* ↑ «How did it come about and why is it called gnuplot?» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ «Does gnuplot have anything to do with the FSF and the GNU project?» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina del programa (anglès)
* Exemples de gràfiques (anglès)
# Cervell in vitro

El cervell in vitro és l'acte de mantenir viu un cervell per mitjans artificials separat del cos. Es col·loca en un recipient irrigat de sang o substituts i se submergeix en líquid cefalorraquidi. De moment l'experiment s'ha realitzat únicament amb mamífers no humans i no ha aconseguit mantenir viu el cervell més enllà d'unes hores. Suposa la contrapart física de la teoria del cervell en una cubeta i és un tema que ha aparegut a la ciència-ficció com a part del trasplantament de cervells.

## Referències

* ↑ Halbach O (Mar 1999). "The isolated mammalian brain: an in vivo preparation suitable for pathway tracing". Eur J Neurosci. 11 (3): 1096–100.
# S (desambiguació)

«S» té aquests significats:
* S, la novena lletra de l'alfabet
* S, símbol de sofre en química
* S, abreviació de Stadtbahn (= metro) a Alemanya i Àustria, sovint següit pel número de la línia: S1, etc.
* S, símbol de matrícules a Suècia, Stuttgart, Santander, Voivodat de Silèsia…
Viccionari