OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Presó (Calders)

La Presó és un edifici de Calders (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció subterrània amb accés per una trampa de fusta i escales de pedra que condueixen al subterrani. Al fons de l'escala hi ha una petita espitllera que dona a l'exterior. A l'esquerra, hi ha el portal d'entrada rectangular, adovellat amb la porta de fusta en mal estat, afermada a la dovella per dos grans golfos, i amb un gran forrellat que es fica a un forat d'una de les dovelles de la porta d'entrada. Hi ha una petita habitació rectangular, de volta de mig punt. A la paret hi ha una cadena de ferro, agafada per una anella. Les úniques obertures són una petita espitllera que dona al pis superior, i una finestreta, adovellada, amb reixa de ferro forjat, que dona a l'escala. Cap de les dues obertures permeten la il·luminació de l'habitació.

## Història

La construcció data del s.XVI-XVII, que fou el període de creixement del nucli del poble.
El conjunt arquitectònic en el qual està compresa la presó, actualment és de propietat municipal (forma part de la casa de la vila), però anteriorment havia estat propietat de la parròquia, com a locals de l'església.
Avui està molt deixada.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Presó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Manuel Cussó-Ferrer

Manuel Cussó-Ferrer (Cornellà de Llobregat, 1948) és un cineasta català que viu a cavall entre Tolosa de Llenguadoc (França) i Barcelona però voluntàriament ha escollit ser venecià i des de 2005, cada any passa un mes a Venècia.

## Trajectòria

Va estudiar enginyeria electrònica i, marcat per l'època de la postguerra, va marxar a l'exili com a protesta per la detenció del militant del MIL, Salvador Puig i Antich. Entre el 1972 i el 1978 va residir en diverses ciutats europees (Brussel·les, Zúric i París), on es va formar en arts teatrals i es va llicenciar en cinematografia al Conservatoire Libre du Cinéma Français. El 1978 retorna a Barcelona i treballa com a tècnic en algunes produccions cinematogràfiques, en publicitat i en sèries de televisió. Col·labora com a ajudant de direcció en una vintena de llargmetratges. El 1987 va crear la seva pròpia productora, KRONOS PLAYS&FILMS, amb la que produeix bona part de la seva obra com a autor-productor. Cal destacar en aquesta època els seus dos curts: Màgia a Catalunya (1983) i Museu d'ombres (1984); que precedirien la seva òpera prima: Entreacte (1988).
El 1991 va dirigir L'última frontera, una pel·lícula rodada a Portbou, Colera i la Serra de l'Albera i precursora en documentar la mort de Walter Benjamin. El llargmetratge va participar en la secció Fòrum del Festival Internacional de Cinema de Berlín de 1992 i es va exhibir en una trentena de festivals i ciutats d'arreu del món.
L'any 2000 va estrenar Babaouo. Actualment participa en seminaris, exposicions i en altres projectes cinematogràfics.

## Obra

* 1977 - Un Dieu sans regard (curt)
* 1979 - L' Estatut de Catalunya (curt co-dirigit amb Antoni Verdaguer)
* 1981-1982 - El gran Teatre del Liceu: un espai que mira al 2000 (curtmetratge co-dirigit amb Xavier Juncosa)
* 1983 - Màgia a Catalunya (curtmetratge)
* 1984 - Museu d'ombres (curtmetratge)
* 1989 - Entreacte
* 1992 - L'última frontera
* 1994 - Gaudí, la remor d'una línia (curtmetratge)
* 1995 - Manresa Hbf (curtmetratge)
* 2000 - Babaouo

## Referències

* ↑ Rodríguez Marchante, E. ««Babaouo», un viejo guión de Dalí que se asoma por la ventana del DVD». ABC, 02-07-2004 [Consulta: 28 març 2017].
* ↑ País, Ediciones El «Los últimos días de Walter Benjamin, llevados al cine» (en castellà). EL PAÍS, 07-05-1991.
* ↑ Àngel Comas. Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunya després del franquisme, 1975-2003. Cossetània Edicions, 1 gener 2003, p. 34–. ISBN 978-84-96035-96-6.
# Radio Nacional de Guinea Ecuatorial

Radio Nacional de Guinea Ecuatorial (RNGE) és l'organisme de radiodifusió nacional de Guinea Equatorial, país de l'oest africà que emet en castellà i llengües locals. Radio Nacional de Guinea Equatorial té la seu a la capital, Malabo a l'illa de Bioko, en el nord i part insular del país. És un organisme manejat per l'estat ecuatoguineà, que juntament amb Televisión Guinea Equatorial (TVGE) forma part del sistema de mitjans públics d'aquest país.
Fins a 1968, pertanyia a Ràdio Nacional d'Espanya, sent la Delegació de RNE a l'antiga província espanyola.

## Vegeu també

* TVGE
* Asonga TV
* Mitjans de comunicació de Guinea Equatorial

## Referències

* ↑ http://wwww.guineaecuatorialpress.com/noticia.php?id=1387http://www.lagacetadeguinea.com/140/09.htm Arxivat 2016-03-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* TVGE Internacional
* Pàgina Oficial de l'Oficina d'Informació i Premsa de Guinea Equatorial
# Jean Eugène Robert-Houdin

Jean Eugène Robert-Houdin (6 de desembre de 1805 - 13 de juny de 1871) va ser un mag francès. És considerat el pare de la màgia moderna.
Va néixer a Blois, França, el 6 de desembre de 1805. Va estudiar a la Universitat d'Orleans i durant un temps va treballar com a rellotger. De manera casual li van donar un llibre sobre conjurs, a través del qual es va interessar per aquest art, i va començar a rebre classes d'un mag local. Quan va estar preparat se'n va anar a Tours, on va obrir un negoci com a rellotger i feia conjurs i trucs al mateix indret. Un moment de gran goig en la seva vida va arribar quan es va convertir en estudiant del mag De Grissi.
El gran mag Harry Houdini va prendre el seu nom en honor d'ell.

## Enllaços externs

* Memoirs of Robert-Houdin per M. Robert-Houdin (anglès)
* The Unmasking of Robert-Houdin per Harry Houdini (anglès)
# Istvan Tomka

Istvan Tomka (Bučany, 17 de gener de 1855 - Budapest, 16 de desembre de 1923) també Stefan Tomka, alemany Stephan Tomka; fou un pianista i professor de música hongarès.
Graduat al Conservatori de Viena, alumne de Joseph Dax. Al llarg de la dècada de 1870. va fer una gira per Europa i després es va dedicar més a l'ensenyament. Des del 1888 va ensenyar a l'escola nacional de música, des del 1901 el seu director.
Entre els estudiants de Tomka, en particular, Franz Lehár, Ede Poldini (que més tard va dedicar la col·lecció d'estudis de piano Op. 70, 1918 al professor), Imre Stefanyai, Alisa Ripper o Franz (Ferenc) Weisz.

## Notes

* ↑ FamilySearch (англ.) — 1999.
* ↑ Lehár Ferenc//Magyar Életrajzi Lexikon 1000—1990
# Kaspíisk

Kaspíisk (en rus Каспийск; en lak Ккасппи) és una ciutat de la República del Daguestan, Rússia. Es troba a la vora de la mar Càspia, a 15 km al sud-est de Makhatxkalà.

## Història

Kaspíisk fou fundada el 1932. Al principi va establir-se com un assentament obrer anomenat Dvigatelstroi, que literalment vol dir construcció de motors. Aquest assentament va ser construït per la necessitat de donar lloc a una producció de motors dièsel per a vaixells. D'altra banda, l'inici de la Segona Guerra Mundial va fer que la localitat esdevingués ràpidament un important centre productor d'armament. El 1947 va rebre ja l'estatus de ciutat amb el nom de Kaspíisk.
Durant el període de la postguerra, Kaspíisk va desenvolupar-se com a emplaçament industrial i com a suburbi obrer de Makhatxkalà. La població va créixer de 25.200 habitants el 1959 a 49.400 el 1979.
Durant la dècada de 1990 i 2000 Kaspíisk fou un lloc on van produir-se força atacs durant la Primera i la Segona Guerra Txetxena, com per exemple el cas d'un bombardeig de cases de militars comès per guerrillers txetxens el 16 de novembre de 1996 que va causar 68 morts i el de 9 de maig de 2002 durant la desfilada del Dia de la Victòria, que va causar la mort de 43 persones.

## Referències

* ↑ «Explosión en Daguestán» (en anglès). , 09-05-2002.
# La Tallada (poble de la Segarra)

La Tallada és una entitat de població al municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra. Segons les dades de 2009, té 57 habitants. És un petit poble del sector més meridional, al peu del Castell de la Tallada.

## Castell de la Tallada

El seu castell se cita ja des de l'any 1064, com castrum de Taiada. El 1066 Guillem Bonfill va donar la torre de la Tallada, amb els seus edificis i l'església a Udalguer Pere. Després, al segle xii foren propietaris els Alemany, el segle xiv els Calders i el 1490 n'era propietari el mestre en arts i medicina Joan Pere de Beda. Al segle xvi el llinatge Soldevila senyoreja la Tallada. Ja al XVIII el lloc era dels Montserrat i del rei. A la segona meitat d'aquest segle xviii consta com a propietari Antoni Miquel Queraltó. Dins del nucli homònim destaca una estructura semicircular que amb molta probabilitat correspon a un edifici de l'antic castell.

## Església de Sant Martí de la Tallada

Del seu origen romànic no conserva cap element. D'una remodelació posterior destaca la pica baptismal que fou picada l'any 1654. L'actual edifici d'una única nau amb dues capelles laterals és d'estil neoclàssic (a la dovella central de la porta d'accés hi ha la data 1862). Al damunt de la porta d'accés s'aixeca el cor. El retaule principal correspon en la postguerra i està presidit per unes imatges modernes de Sant Martí al centre, amb Sant Sebastià i Sant Isidre als flancs.

## Referències

* ↑ «La Tallada (poble de la Segarra)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* La Tallada al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra
# Akiachak

Akiachak és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units d'Amèrica a l'estat d'Alaska.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000, Akiachak tenia 585 habitants, 133 habitatges, i 111 famílies La densitat de població era de 33,4 habitants/km².
Dels 133 habitatges en un 63,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 15% dones solteres, i en un 15,8% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,4% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 14,5% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones hi havia 121,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 118,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.833 $ i la renda mediana per família de 35.288 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.667 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 8.321 $. Aproximadament el 16,2% de les famílies i el 21,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Akiachak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Akiachak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Ramón de Cala y Barea

Ramón de Cala y Barea (Jerez de la Frontera, 29 de gener de 1827 - 12 de juliol de 1902) fou un polític i periodista republicà andalús.

## Biografia

Va dirigit el diari La Igualdad i formà part de la redacció d'El Combate, dirigit a Madrid per José Paúl y Angulo. Influït pel socialisme de Charles Fourier i pel federalisme de Francesc Pi i Margall, formà part de la Junta de Jerez durant la revolució de 1854 i fou síndic de l'ajuntament de Jerez fins a la contrarevolució de 1856. Progressista exaltat, va fundar el Casino dels Treballadors (1856) i participà en la defensa de l'Institut d'Ensenyament Mitjà de Jerez quan fou absorbit pel de Cadis. Integrat en el Partit Republicà Democràtic Federal, va participar en la revolta de la caserna de San Gil de juny de 1866 i hagué d'exiliar-se a París. Tornà per a participar en la revolució de 1868, de la que en fou president de la Junta Revolucionària de Jerez.
Fou elegit diputat per Jerez de la Frontera del Partit Republicà Federal a les eleccions generals espanyoles de 1869 i 1873, i fou nomenat senador per la província de Girona el 1872-1873. Es va oposar a la Constitució Espanyola de 1869 i a la proclamació d'Amadeu I. Durant la Primera República Espanyola fou vicepresident del Congrés dels Diputats i el 18 de juliol de 1873 va presentar juntament amb Francisco Díaz Quintero i Eduardo Benot Rodríguez un projecte de Constitució Federal de la República inspirat en Pierre-Joseph Proudhon, i que incloïa un marc d'autonomia andalusa.
Quan es produí la restauració borbònica es retirà de la política activa, tot i que va donar suport a la Constitució Federal d'Antequera de 1883. Es dedicà a l'estudi de la sociologia. Al final de la seva vida, va conèixer la misèria, va treballar com a peó en la construcció d'una línia de ferrocarril, i va morir a Jerez, en un hospital de caritat.
A Jerez hi ha un carrer que porta el seu nom i un monument erigit en el 2002 en homenatge a la seva figura. També fou nomenat mentor de l'agrupació del PSOE de Jerez.

## Obres

* Los comuneros de París: historia de la Revolución Federal de Francia en 1871 (Madrid, 1872)
* El problema de la miseria resuelto por la harmonía [sic] de los intereses humanos.(Madrid, 1884). El 2002 l'Ajuntament de Jerez en publicà un facsímil amb alguns estudis preliminars.
* Sucinto proceso de las elecciones de febrero en la circunscripción de Jerez de la Frontera, 1891

## Bibliografia

* Ruiz Lagos, Manuel, Ensayos de la Revolución: Andalucía en llamas (1868-1875).(Madrid. Editora Nacional,1977)
* Ruiz Lagos, Manuel, Ramón de Cala (1827-1902):Federación y Autonomía en el País Andaluz (CEHJ. Jerez, 1980)

## Referències

* ↑ Biografía de Don Ramon de Cala y Barea, mentor de la Agrupación del PSOE y de Izquierda Socialista de Jerez

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Biografia a jerezsiempre.com
* Fitxa del Senat
# Jan Baptist van der Meiren

Jan Baptist van der Meiren (Anvers, 1664 – 1708 o després de 1736), va ser un pintor barroc flamenc especialitzat en petits paisatges animats habitualment amb nombroses figures.
Nascut a Anvers el 15 de desembre de 1664, consta que el 1685 va ser admès com a mestre en el gremi local. En 1695, encara a Anvers, va prendre com a deixeble a Jasper Broers (1682-1716) i és possible que aquest mateix any viatgés a Viena. Segons algunes fonts podria haver mort a Anvers en 1708, no obstant això una pintura per ell signada al museu Bogdan i Varvara Khanenko de Kíev, apareix datada el 1736.
Proper a Adriaen Frans Baudewijns, amb qui va poder col·laborar en alguna ocasió, els seus paisatges exòtics amb animats ports italianizants o escenes de batalla i motius bíblics, inscrits d'altra banda en una consolidada tradició flamenca, van arribar a aconseguir en la seva època preus elevats.

## Referències

* 1 2 RKD

## Enllaços externs

* Biografia en l'Enciclopèdia online del Museu del Prado.
* Meiren, Jan Baptist van der, en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD), en neerlandès.
# Le Conseil de pipelet

Le Conseil du pipelet ou Un tour à la foire és un curtmetratge mut francès de 1908 de Georges Méliès. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i està numerat entre 1159 i 1165 als seus catàlegs, on es va anunciar com a bouffonnerie extravagante.

## Trama

Encoratjat pel seu amic, un conserge d'una casa d'allotjament, un home va a provar sort com a sparring d'un lluitador professional a una fira com artista secundari. Veu alguns d'ells treballant, inclosa una lluitadora exageradament robusta que aplana completament el seu oponent. Finalment s'enfronta a un lluitador extremadament alt i aconsegueix sortir victoriós.

## Producció

El títol francès, Le Conseil du pipelet, fa referència al conserge de l'allotjament de la primera escena; aquests conserges s'havien anomenat "pipelets" a França des de la publicació d' Els misteris de París d'Eugène Sue (1842–43), on el nom apareix per primera vegada. La pel·lícula troba en Méliès reutilitzant una mica de comèdia física, amb un home aplanat com una creps per mitjà d'un acurat escamoteig, que ja havia utilitzat a Nouvelles luttes extravagantes (1900) i Le Raid Paris-Monte Carlo en deux heures (1905). Al seu torn, reutilitzaria l'uniforme de conserge a Le Locataire diabolique (1909).
Se sap que la pel·lícula sobreviu almenys des de la dècada de 1970, quan el llibre de John Frazer Artificially Arranged Scenes va descriure la seva acció, però va informar malament el títol francès com High-Life Taylor (el títol francès d'una pel·lícula de Méliès perduda). La confusió al voltant dels títols bilingües de les pel·lícules es va aclarir en una publicació del Centre National de la Cinématographie uns anys més tard.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 236, ISBN 9782732437323
* 1 2 3 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 310, ISBN 2903053073

## Enllaços externs

* Le Conseil de pipelet a YouTube
# Ranxeria Picayune d'indis chukchansi

La ranxeria Picanyune d'indis chukchansi és la reserva índia i una tribu reconeguda federalment dels yokuts chukchansi. La Ranxeria Picayune és la ranxeria de la tribu, situada al comtat de Madera a Califòrnia central.

## Govern

La seu de la tribu està situada a Coarsegold (Califòrnia). Estan governats per un consell tribal escollit democràticament de set membres. El cap tribal actual és Nancy Ayala.

## Reserva

Fundada en 1912, la ranxeria Picayune (37° 12′ 41″ N, 119° 42′ 03″ O﻿ / ﻿37.21139°N,119.70083°O﻿ / 37.21139; -119.70083) té una extensió de 160 acres 0 650.000 metres quadrats i es troba al comtat de Madera a Coarsegold (Califòrnia). La comunitat de Yosemite Lakes també es troba a la vora.

## Desenvolupament econòmic

La tribu posseeix i gestiona els Chukchansi Gold Resort and Casino, California Market Buffet, Goldfield's Cafe, Noodle Bar, Vintage Steakhouse, i Bakery, totes situades a Coarsegold. El Casino té els derts de nom del Parc Chukchansi a Fresno.

## Notes

* 1 2 3 "California Indians and Their Reservations: P." San Diego State University Library and Information Access. 2010. Retrieved 26 Nov 2012.
* 1 2 Pritzker 159
* ↑ "Tribal Council." Arxivat 2014-03-06 a Wayback Machine. Picayune Rancheria of Chukchansi Indians. Retrieved 26 Nov 2012.
* ↑ "Chukchansi Gold Resort & Casino." 500 Nations. Retrieved 26 Nov 2012.

## Referències

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.

## Enllaços externs

* Picayuna Ranchería of the Chukchansi Indians
* Història de la Picayune Ranchería Chukchansi
* "Park Service Announces Picayune Rancheria of the Chukchansi Indians to Receive $51,201 in Historic Preservation Grant Dollars for American Indian Tribes"
# Villepot

Villepot (en bretó Kerbod) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 687 habitants. Limita amb Noyal-sur-Brutz i Soudan a Loira Atlàntic, Martigné-Ferchaud a Ille i Vilaine, Pouancé a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 705 | 770 | 700 | 649 | 690 | 669 | 687 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Pierre Adam | |
| 2001- | Joël Aunette | |
# Jan Baeke

Jan Baeke (nascuda el 1978 a Roosendaal (Països Baixos) és una poeta que escriu en neerlandès.
Va debutar el 1997 amb el recull Nooit zonder de paarden (mai sense cavalls). El 2016 va rebre el premi Jan Campert per al seu recull de poesia Seizoensroddel. Segons el jurats «Jan Baeke sempre va escriure poemes que són tan àgils i flexibles que sembla que s'han creat tots sols».

## Obres destacades

* Seizoensroddel

## Referències

* 1 2 Dbnl. «Jan Baeke» (en neerlandès). Biblioteca digital de la literatura neerlandesa, s.d. [Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ van der Linden, Frenk. «Jan Baeke, dichter» (àudio). Kunstof. NPO, 27-12-2016. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2019. [Consulta: 13 d’abril 2019].
* ↑ «Jan Campert-prijs 2016 Jan Baeke Seizoensroddel (informe dels jurats)» (en neerlandès). Jaarbooek van de Jan Campert-Stichting, 2016, pàg. 11-13.
* ↑ Seizoensroddel (en neerlandès). Amsterdam: De Bezig Bij, p. 80. ISBN 9023497449.
* ↑ recensió: Buser, Maarten «Zware en goed vullende kluif» (en neerlandès). Literair Nederland, 24-12-2015.
# La Châtaigneraie

La Châtaigneraie és un municipi francès de la regió del País del Loira, departament de la Vendée.
# Marano Equo

Marano Equo és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 45 km a l'est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 783 habitants.
Es troba en un pendent pronunciat que baixa fins a la vall del riu Aniene, amb el Monts Simbruini situat a prop.
Marano Equo limita amb els municipis d'Agosta, Anticoli Corrado, Arsoli, Cervara di Roma, Rocca Canterano i Roviano.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 11 abril 2019].
# Alberto Zamot Bula

Alberto Zamot Bula (Utuado, 19 de novembre de 1942) és un exjugador de bàsquet porto-riqueny que va competir en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 a Tòquio i els de 1968 a Ciutat de Mèxic.
Va jugar 14 temporades com a professional de bàsquet en la lliga Baloncesto Superior Nacional, de Puerto Rico, amb els Vaqueros de Bayamón des de l'any 1961 fins al 1974, amb qui va guanyar diversos campionats nacionals durant la dècada de 1970 i va anotar un total de 3,367 punts.
Va ser membre de la Selecció de Bàsquet de Puerto Rico i va participar en els Jocs Olímpics de Tòquio de 1964 i en els Jocs Olímpics de Mèxic de 1968. L'any 1999, va ser inclòs a la Sala de la Fama de l'Esport Porto-riqueny. El 2019 se li va concedir la Gran Medalla d'Honor del Senat de Puerto Rico.

## Referències

* ↑ «Alberto Zamot Bula». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 4 juny 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-07-25. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Resolución del Senado 1115 de otorgamiento de la "Gran Medalla de Honor del Senado de Puerto Rico”» (en castellà). Senado de Puerto Rico, 23-05-2019. [Consulta: 25 juliol 2021].
# Radvanovce

Radvanovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1349.
# Vireó alagroc

El vireó alagroc (Vireo carmioli) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i boscos a les muntanyes de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Vireó alagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)