OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kàkapo

El kàkapo (Strigops habroptilus, del maori kākāpō, que significa lloro nocturn), és una espècie d'ocell de la família dels lloros de Nova Zelanda (Strigopidae), nocturn i endèmic de Nova Zelanda. És famós per ser l'únic lloro del món no volador, el més pesat, i l'únic lloro que té un sistema de cria del tipus lek. És també un dels ocells més longeus. És l'única espècie del gènere Strigops i subfamília Strigopinae.
Els kàkapos estan en perill crític d'extinció, amb només 91 exemplars vius reconeguts, tots ells classificats. En la prehistòria, l'antic kàkapo va migrar a les illes de Nova Zelanda, i a causa de l'absència de depredadors, va perdre la capacitat de volar. Amb la colonització polinèsia i europea, i la introducció de predadors com gats, rates i erminis, gairebé tots els kàkapos van ser exterminats. Els esforços per la seva protecció i conservació van començar en 1890, però van mancar d'èxit fins a la implantació del Pla de recuperació del kàkapo en 1980. Tots els supervivents estan guardats en dues illes lliures de depredadors, l'Illa Chalky al sud-oest de Fiordland i a l'Illa Codfish, prop de l'Illa Steward, on són controlats de prop.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ «Kàkapo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# L'Oriental (Marroc)

La regió Oriental (en amazic: Agmuḍan, ⵜⴰⴳⵎⵓⴹⴰⵏⵜ, en àrab: الجهة الشرقية) era una de les setze regions en què estava organitzat el Marroc abans de la reforma administrativa de 2015. Ocupa el nord-est de l'estat i la seva superfície és de 82.900 km² per a una població d'1.918.094 habitants. La seva capital és Oujda. La nova regió Oriental integra la província de Guercif de l'antiga regió de Taza-Al Hoceïma-Taounate.
Està dividida en cinc províncies administratives i una prefectura, que al seu torn es divideixen en 22 municipis i 91 comunes rurals. Aquesta regió limita al nord amb la ciutat de Melilla i amb el mar Mediterrani, a l'est amb Algèria, a l'oest amb la regió de Taza-Al Hoceima-Taounate i la regió de Fes-Boulemane, al sud-oest amb la regió de Meknès-Tafilalet i al sud amb Algèria, frontera encara avui en disputa.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1994 | 2004 | 2014 |
| 1.768.691 hab. | 1.918.094 hab. | 2.097.629 hab. |
| censos oficials |||

## Divisió administrativa

* la prefectura d'Oujda-Angad
* la província de Nador
* la província de Berkane
* la província de Driouch
* la província de Taourirt
* la província de Jerada
* la província de Figuig

## Referències

* ↑ «Décret n°2.15.40 du 20 Février 2015, fixant le nombre des régions, leurs dénominations, leurs chefs-lieux ainsi que les préfectures et provinces qui les composent, publié au Bulletin Officiel n° 6340 du 05 Mars 2015». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 19 juliol 2021]. que entrarà en vigor en la mateixa data que el decret preveu a l'article 77 de la Llei orgànica Nº 59-11 sobre l'elecció dels membres del consell de les col·lectivitats locals.
* Dades de les regions del Marroc a Gazetteer.de (en francès).

## Enllaços externs

* Portal oficial de la regió de l'Oriental (francès).
* Le Maroc Oriental (francès).
# Casa del carrer Major, 9 (Torrelles de Llobregat)

La Casa del carrer Major és una obra noucentista de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa que, d'estructura rectangular, consta de planta baixa i un pis. El primer pis està format per dos balcons. A la part de dalt de la façana una garlanda remarca l'existència d'unes inicials incloses dins d'un element decoratiu circular. Barana balustrada coronada als extrems per dos gerros o de ceràmica.

## Referències

* ↑ «Casa del carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Serra del Xarpolar

La Serra del Xarpolar o Tossal del Xarpolar és una muntanya del terme municipal de la Vall d'Alcalà (Vall de Gallinera, País Valencià) que s'eleva a 905 msnm. Fa de barrera entre les comarques de la Vall de Gallinera i el Comtat, i frena quasi totes les borrasques que entren de llevant. A més, és la fita natural entre el terme de Planes, la Vall de Gallinera i Alcalà de la Jovada.
Al seu cim es poden trobar restes del poblat íber, del qual són visibles a simple vista les parets dels habitatges. A l'estiu de l'any 2010 va tindre lloc un incendi que va deixar pelada tota la seua part de solana i que encara hui en dia es pot observar.
El 1998 es va crear la Mancomunitat el Xarpolar, que agrupa diversos pobles de la muntanya d'Alacant de les comarques del Comtat i la Marina Alta. La seua capital administrativa es troba a Planes.

## Referències

* http://www.lavalldegallinera.net/xarpolar/xarpolar.html Arxivat 2014-06-10 a Wayback Machine.
* http://www.ajuntamentdeplanes.es/web_ajuplanes/html/xarpolar.php?idioma=va
# Atracament en família

Atracament en família (originalment en francès, Mes trésors) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2017 dirigida per Pascal Bourdiaux. S'ha doblat al valencià per a À Punt. Anteriorment, s'havia subtitulat al català oriental.

## Sinopsi

Un lladre expert reuneix les seves dues filles per preparar un darrer atac.

## Repartiment

* Jean Reno com a Patrick
* Reem Kherici com a Caroline
* Camille Chamoux com a Carole
* Pascal Demolon com a Romain
* Alexis Michalik com a Guillaume
* Bruno Sanches com a Fred
* Natalia Verbeke com a Julianna Van Gaal
* Jean Reynès com a Wladimir Daroff

## Referències

* 1 2 «Atracament en família». À Punt, 22-01-2023. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Mes trésors (2017)». JP Box-Office. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ Mes trésors a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Atraco en familia». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 març 2024].
# Unió General dels Treballadors Algerians

La Unió General dels Treballadors Algerians (UGTA, àrab: الاتحاد العام للعمال الجزائريين, al-Ittiḥād al-ʿĀm li-l-ʿUmmāl al-Jazāʾiriyyīn; francès: Union Générale des Travailleurs Algériens) és el principal sindicat algerià, fundat al 24 de febrer del 1956 amb l'objectiu de mobilitzar els obrers algerians contra la llei francesa. Va ser prohibit aviat, al maig, però va continuar operant clandestinament, jugant un notable rol a la vaga dels vuit dies el 1957 i establint un diari, L'Ouvrier algérien. Va esdevenir efectivament subordinat a la llei del partit, el Front d'Alliberament Nacional, durant els següents anys d'independència sota un govern de partit únic socialista, mentre donava la benvinguda a la política de nacionalització que el govern va seguir.
El 1989, el govern va començar a seguir un programa de política liberalitzadora, i ràpidament es va instal·lar un sistema d'eleccions de diferents partits. La UGTA va prendre avantatge del nou clima per establir alguna distància del govern, i va declarar la vaga al març del 1991, obtenint diverses concessions incloent-hi la fixació del preu. Tanmateix, aquest experiment polític va ser interromput el 1992 pels militars, seguint una victòria islamista a les urnes, i va començar la Guerra Civil Algeriana. La UGTA va denunciar la política del nou govern de liberalització econòmica sota la guia IMF. Tanmateix, es va posar fortament de part dels militars contra els islamistes generalment antisocialistes, i el seu líder, Abdelhak Benhamouda, va ser assassinat cap al vespre del 28 de gener del 1997.
El 2000, l'organització va establir un grup de treball, la Comissió Nacional de les Dones Treballadores, per a adreçar-hi assumptes relacionats amb la posició de la dona.

## Secretaris generals

* 1956: Boualem Bourouiba, secretari de l’Union algérienne des syndicats de cheminots
* 1956: Hassen Bourouiba
* 1956: Mohamed Flissi
* 1969-1978: Abdelkader Bennikous
* 1978-1982 Abdallah Demene Debbih
* 1982-1990: Tayeb Benlakhdar
* 1990-1997: Abdelhak Benhamouda
* 1997-2019: Abdelmadjid Sidi-Saïd
* des de 2019: Salim Labatcha

## Referències

* (2005) in ICTUR et al,: Trade Unions of the World, 6th, Londres, Regne Unit: John Harper Publishing. ISBN 0-9543811-5-7

## Enllaços externs

* Pàgina de la UGTA Arxivat 2005-03-08 a Wayback Machine.
# Gran Premi Expo 92 de motociclisme

El Gran Premi Expo 92 de motociclisme fou un esdeveniment esportiu que es disputà en una sola ocasió (la temporada de 1988), al Circuit de Jerez, dins del calendari del Campionat del món de motociclisme. L'esdeveniment es disputà en substitució del Gran Premi de Portugal, que havia estat anul·lat.

## Guanyadors

| Any | Circuit | 80 cc | 80 cc | 250 cc | 250 cc | 500 cc | 500 cc | Detalls |
| Any | Circuit | Pilot | Motocicleta | Pilot | Motocicleta | Pilot | Motocicleta | Detalls |
| 1988 | Jerez | Jorge Martínez "Aspar" | Derbi | Joan Garriga | Honda | Eddie Lawson | Yamaha | Detalls |

## Referències

* «Autres Grand Prix en Espagne» (en francès). Racing Memory. [Consulta: 2 abril 2008].
# Solana de Forat Negre

La Solana de Forat Negre, és una solana del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, pertanyent a la vall de Carreu.
Està situada al nord-est de l'antic poble de Carreu, al vessant septentrional de la vall del riu de Carreu. És a migdia del punt d'unió de les serres de Santa Cristina i Serra de l'Andreu. Confrontada amb aquesta solana, a l'altre vessant de la vall, hi ha l'Obaga de la Molina.

## Etimologia

Es tracta de la part solana situada al sud-est del Forat Negre, del qual pren el nom. Es tracta, doncs, d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Enllaços externs

* La Solana de Forat Negre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Wisbecq

Wisbecq (en neerlandès Wisbeek) és una part de l'antic municipi de Saintes de Bèlgica al Brabant Való. L'1 de gener de 1977 fusionà amb Rebecq (Roosbeek). És regat pel riu Wisbeek que hi neix de la confluència del Warichaix i un rierol sense nom.
Fou el seu d'una senyoria «Pont-à-Wisbecq» que pertanyia a una nissaga amb arrels cap al segle xii. La capella era una sucursal cde la parròquia de Saintes, que només el 1836 va esdevenir una parròquia independent. El 1795 a la reaorgantizació administrativa durant l'ocupació francesa va ser integrada al municipi de Saintes, a l'aleshores nou departament del Dijle. Al segle xix, la nissaga dels Arenberg van comprar el domini al fallit comte d'Hompech.
Avui com antany, és un poble rural que profita les fèrtils terres argiloses del Brabant per a la cultura de cereals.

## Llocs d'interés

* El castell i la masia castral: testimoni de la riquesa dels senyors locals. La masia va construir-se damunt les restes d'un castell fortificat desaparegut, del qual es veuen encara una part dels fossats. L'edifici actual data del segle xvii i XIX. Són monuments llistats des del 1997.
* L'església de Fiacre (1877): edifici neogòtic del 1879. Va construir-se a lloc d'una església gòtica anterior, que apareix al guaix d'Adrià de Montigny, de la qual no roman cap vestigi visible avui dia.
* Castell
* Masia en estil brabançó
* Església de Fiacre
* La masia castral del 1724
* Portal de la masia castral

## Referències

* ↑ Oudiette, Charles. «Renelde (Sainte) ou Saintes». A: Le Département de la Dyle, ou Première Partie du dictionnaire géographique et topographique des neuf départements de la Belgique (en francès). Brussel·les: Armand Baborria, 1798, p. 144. «Renelde: commune dans le canton de Tubise, […] Sa population est d'environ quinze cents âmes, y compris ses dépendances qui sont l'annexe de Wisbeek et le hameau de Mussain, avec les fermes isolées d'Erbeek, Lambeek et Landa […] Les productions de ce territoire sont abondantes en grains de toute sorte.»
* ↑ Bavay, Gérard. «Wisbecq, à Quenast». A: Jean-Marie Duvosquel. Prévôté de Binche, Bailliages du Rœulx, Braine-le-Compte, Flobecq et Lessines, Enghien, Hal (en francès). vol. X— Compté de Hainaut VII. Brussel·les: Gemeentekrediet - Crédit Communal, 1991, p. 248-249. ISBN 287193150X. «Le site de Wisbecq est celui d'une petite seigneurie établie au confluent d'un minuscule ruisseau connu sous le nom de Warichaix et d'un secon ruisseau plus modeste encore… et anonyme.»
# Casa del carrer Major (Besalú)

La Casa del carrer Major és una obra de Besalú (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil dels segles XII-XIII. El més visible d'aquest edifici és la seva façana. La casa consta de planta baixa i dos pisos i també es poden observar al llarg de la façana dues cornises paral·leles a l'altura de les finestres.

## Referències

* ↑ «Casa del carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Sony Xperia Z

El Sony Xperia Z (C6603) és un telèfon mòbil creat per l'empresa Sony. El dispositiu compta amb un sistema operatiu Android Jelly Bean 4.1.2, encara que s'espera que s'actualitzi a 4.2 properament. El Sony Xperia Z va ser presentat en el CES 2013, el 8 de gener de 2013 i es va posar a la venda el 25 de febrer a Espanya.
El terminal s'engloba dins la gamma alta de dispositius, les mesures del telèfon són 139 x 71 x 7,9 mm, i el seu pes és de 146 g. Disposa de certificacions IP55 i IP57, que asseguren la seva resistència a la pols i a l'aigua, fins a 30 minuts a 1 metre d'immersió. El Sony Xperia Z disposa d'una pantalla de 5" amb una resolució FullHD (1920x1080) amb una densitat de píxels de 441 ppi amb la tecnologia Mobile Bravia Engine 2. El telèfon té un processador Qualcomm APQ8064+MDM9215M Quad Core a 1.5 GHz amb una GPU Adreno 320 i 2 GB de memòria RAM. La memòria interna del terminal és de 16GB i pot ser ampliada per microSD fins a una capacitat de 32 GB. La bateria del terminal és de 2330 mAh i no es pot extreure.
El terminal disposa d'una càmera posterior de 13 mpx amb un sensor Exmor RS i Flash LED. La càmera frontal és de 2,2 Mpx i disposa del sensor Exmor R. Tant la part frontal com la posterior del telèfon estan fabricades amb vidre "Dragontrail" per Asahi Glass Co.
El terminal Sony també disposa de tecnologia NFC, Bluetooth 4.0 i MHL. A més a més disposa de la capacitat de duplicació de pantalla, que via Wifi replica la pantalla del nostre dispositiu en un televisor via Wifi.

## Enllaços externs

* http://www.sonymobile.com/products/phones/xperia-z
* http://www.teknofilo.com/analisis-del-sony-xperia-z-y-prueba-a-fondo/
# Atotonilco el Grande (municipi)

El municipi d'Atotonilco el Grande és un dels vuitanta-quatre municipis que integren l'estat d'Hidalgo, Mèxic; té com a cap de municipi la localitat d'Atotonilco el Grande.
Atotonilco el Grande es localitza al centre del territori d'Hidalgo entre els paral·lels 20° 13’ i 20° 27’ de latitud nord; els meridians 98° 32’ i 98° 50’ de longitud oest; amb una altitud entre 1300 i 2600 msnm. Aquest municipi té una superfície de 457.09 km², i representa el 2.20% de la superfície de l'estat; dins la regió geogràfica denominada com a Comarca Minera.
Limita al nord amb els municipis de Metztitlán i San Agustín Metzquititlán; a l'est amb l'estat de Veracruz de Ignacio de la Llave i amb el municipi de Huasca de Ocampo; al sud amb els municipis de Huasca d'Ocampo, Omitlán de Juárez i Mineral del Chico; a l'oest amb els municipis de Mineral del Chico, Actopan i Metztitlán.

## Toponímia

Atotonilco deriva etimològicament del nàhuatl atotonilli 'aigua calenta', i co preposició locativa que indica lloc, de manera que Atotonilco significaria 'lloc d'aigua calenta'. Per diferenciar-se d'altres indrets que tenien el mateix nom, en l'antiguitat era conegut com a 'Huei-Atotonilco', que vol dir Atotonilco el Grande, ja que el 'Huei', en llengua náhuatl també, prové de -Huehuetl-, que vol dir gran o vell.

## Notes i referències
### Notes

* ↑ Segons el Govern d'Hidalgo la seva superfície és de 426.60 km²
* ↑ L'origen etimològic del nom d'un municipi pot tenir interpretacions diferents o tenir un origen incert, aquest és el més comú o més acceptat pel govern municipal i els seus habitants, segons l'"Enciclopèdia dels municipis de Mèxic".

### Referències

* 1 2 «Atotonilco el Grande, Hidalgo». Enciclopedia de los Municipios y Delegaciones de México. Secretaría de Gobernación. Arxivat de l'original el 2017-06-15. [Consulta: 22 març 2017].
* 1 2 «Enciclopedia de los municipios de Hidalgo: Atotonilco el Grande». Secretaria de Planeación Desarrollo Regional Regional y Metropolitano. Gobierno del estado de Hidalgo. Arxivat de l'original el 28 de març de 2017. [Consulta: 22 març 2017].
* 1 2 3 «Atotonilco el Grande, Hidalgo». Prontuario de información geográfica municipal de los Estados Unidos Mexicanos. Instituto Nacional de Estadística y Geografía. [Consulta: 22 març 2017].
* ↑ INAFED. «Regionalización del estado de Hidalgo». Enciclopedia de Los Municipios y Delegaciones de México. Secretaría de Gobernación. Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 22 març 2017].
* 1 2 Centro Estatal de Estudios Municipales del Estado de Hidalgo. Los Municipios de Hidalgo. Secretaría de Gobernación, 1988.
* 1 2 «Atotonilco el Grande». Municipios de Hidalgo. Gobierno del estado de Hidalgo. Arxivat de l'original el 26 de març de 2017. [Consulta: 22 març 2017].

## Enllaços externs

* H. Ayuntamiento de Atotonilco el Grande Arxivat 2018-08-25 a Wayback Machine. - Web Oficial
* Gobierno del Estado de Hidalgo - Web Oficial
# Unió General dels Treballadors d'Angola

La Unió General dels Treballadors d'Angola (portuguès União Geral dos Trabalhadores de Angola, UGTA) fou una organització sindical angolesa a l'exili. L'UGTA fou fundada en 1964 com una escissió de la Lliga General dels Treballadors d'Angola (LGTA), i era vinculat al Consell del Poble Angolès (CPA), un petit moviment polític amb base a Kinshasa. UGTA would later become aligned with UNITA.
L'UGTA fou fundada per l'antic líder de la LGTA André Martins-Kassinda. El desembre de 1966 Paul Bing era el president de la UGTA, Bernardo Domingos el vicepresident, André Kassinda el secretari general, Carlos Manuel Pacheco secretari general adjunt i Mauricio Luvualu secretari per a les relacions internacionals. L'UGTA era afiliada a la Federació Sindical Mundial i a la Federació Sindical Panafricana.
L'UGTA es va unir a la Federació Nacional dels Treballadors d'Angola i la Confederació General dels Treballadors d'Angola per atacar la coalició CUACSA liderada per la UNTA, després que la CUACSA denunciés els altres sindicats amb base a Kinshasa.
El 1971 el llavors secretari general de la UGTA, Mauricio Luvualu, fou lliurat als portuguesos pel govern de Kinshasa. Luvualu fou sentenciat a treballs forçats. Després del seu alliberament el 1974 va fundar un nou moviment sindical, la Confederació Nacional dels Treballadors d'Angola (CNTA). L'UGTA es va integrar en la CNTA en un congrés celebrat el 24-25 d'abril de 1975, formant el Sindicato Angolano dos Camponeses e Operários. (SINDACO). La Confederació Internacional d'Organitzacions Sindicals Lliures era representada a l'esdeveniment.

## Vegeu també

* Sindicats d'Angola

## Referències

* ↑ Southern Africa, Vol. 4. Southern Africa Committee, 1971. p. v
* 1 2 3 Mielke, Siegfried. Internationales Gewerkschaftshandbuch. Opladen: Laske + Budrich, 1983. pp. 205-206
* 1 2 Coldrick, A. P., and A. Philip Jones. The International Directory of the Trade Union Movement. New York: Facts on File, 1979. p. 258
* 1 2 Marcum, John A. The Angolan Revolution. Vol. 2, Exile Politics and Guerrilla Warfare (1962-1976). Cambridge, Mass: MIT, 1978. p. 393
* ↑ Marcum, John A. The Angolan Revolution. Vol. 2, Exile Politics and Guerrilla Warfare (1962-1976). Cambridge, Mass: MIT, 1978. p. 368
* ↑ Santos, Eduardo dos. Pan-africanismo de ontem e de hoje. 1968. p. 455
* ↑ Marcum, John A. The Angolan Revolution. Vol. 2, Exile Politics and Guerrilla Warfare (1962-1976). Cambridge, Mass: MIT, 1978. p. 160
* ↑ Marcum, John A. The Angolan Revolution. Vol. 2, Exile Politics and Guerrilla Warfare (1962-1976). Cambridge, Mass: MIT, 1978. pp. 393, 428
* ↑ International trade union news. International Confederation of Free Trade Unions, 1975. p. 22
# Gran Premi Europeu de Cant Coral

El Gran premi europeu de cant coral (anglès: European Grand Prix for Choral Singing) és una manifestació coral competitiva que es desenvolupa anualment des de 1989, sent el premi de cant coral més antic del món.
El premi va ser ideat i creat a la ciutat d'Arezzo, amb el suport de la ciutat de Tours, ambdues amb una prestigiosa tradició de concursos corals, arribant a convertir-se en un dels objectius més cobejats d'agrupacions corals amateurs de tot el mon. El premi es celebra cada any, de manera rotativa, a una de les ciutats membres europees pertanyents al comitè organitzador. Així, el 2014, la competició coral va tenir lloc a Debrecen, Hongria, el 2016, a Varna, Bulgària, i el 2017, es va celebrar al municipi basc de Tolosa.
Tot i el seu nom, es tracta d'una competició coral a nivell mundial, en la que tenen dret a participar-hi només els cors guanyadors de la competició final entre els primers premis de cada categoria de competició de sis concursos internacionals de cant coral amb seu a ciutats europees. El comitè organitzador està compost inicialment per representants de les comissions artístiques dels concursos internacionals d'Arezzo, Debrecen, Gorizia i Tours, als que es va afegir Varna en 1989 i Tolosa en 1990, L'any 2008 Gorizia va sortir de l'Associació i Maribor s'hi va incorporar.

## Referències

* ↑ «European Grand Prix for Choral Singing» (en anglès). Florilège Vocal de Tours. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ Widiati, Sari. «Batavia Madrigal Singers Won the 2022 European Grand Prix!» (en anglès). NOW! Jakarta, 23-06-2022. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «Torna il Concorso Polifonico Internazionale ad Arezzo» (en italià). Corriere di Arezzo. Arxivat de l'original el 2022-12-10. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Redazione. «Un coro svedese al premio voci polifoniche» (en italià). The Way Magazine, 29-08-2022. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «Hungría es el destino de Coralia» (en spanish). El Nuevo Día, 18-03-2014. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «Syracuse University Singers to travel to Bulgaria to compete in European Grand Prix» (en anglès americà). The Daily Orange, 23-02-2016. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «PressReader.com - Digital Newspaper & Magazine Subscriptions». [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Goñi, Juanma «KUP taldea, en la 'Champions' coral» (en castellà). El Diario Vasco, 04-11-2011 [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «European Grand Prix - CIT - Tolosa Initiative Center» (en anglès). Centro de Iniciativas de Tolosa, 31-10-2017. [Consulta: 23 agost 2022].

## Enllaços externs

* Gran Premi Europeu de Cant Coral - Lloc web oficial
# Sini (Oristany)

Sini (en sard, Sini) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2019 tenia 503 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis de Baradili, Genoni (NU), Genuri (VS) i Gonnosnò.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Mauro Serra | Llista cívica |

## Referències

* ↑ «Bilancio demografico anno 2019» (en italià). Istituto Nazionale di Statistica. Arxivat de l'original el 9 d’abril 2019. [Consulta: 5 juny 2021].
# Vireó botxí de collar

El vireó botxí de collar (Vireolanius melitophrys) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de roures i vegetació secundària des de les terres altes del sud de Mèxic, cap al sud fins l'oest de Guatemala.

## Referències

* ↑ «Vireó botxí de collar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Certificat d'eficiència energètica

El certificat d'eficiència energètica és un tràmit administratiu per certificar energèticament els edificis existents o part d'ells, per exemple, un habitatge d'un edifici entre mitgeres, un local comercial, etc. Mitjançant la certificació energètica és possible saber el comportament energètic d'un habitatge i com millorar-lo per tal de disminuir els costos del consum d'energia, o sigui, reduir l'import de les factures dels subministraments de llum, aigua i gas.

## Referències

* ↑ «certificat d'eficiència energètica». ICAEN. Arxivat de l'original el 2016-10-25. [Consulta: 2 gener 2015].