OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Berna

Berna (en alemany Bern, en francès Berne, en romanx i italià Berna) és un cantó de Suïssa.

## Població

El cantó és bilingüe: (al 2014) es parlava tant alemany (85,1% de la població) com francès (10,4%). La majoria germanòfona parla l'alemany bernès, un subdialecte de l'alemany suís. Els francòfons viuen a la part occidental i septentrional del cantó, al Jura bernès. Tant l'alemany com el francès es parlen al districte bilingüe de Biel/Bienne. Al govern i administració cantonals, ambdues llengües són oficials en plena igualtat.
Berna té una població (a desembre de 2018) de 1.034.977 habitants. El 2014, el 15,0% de la població era estrangera resident. Durant els any 2010-2014, la població va canviar a un ritme del 3,0%. La majoria de la població (al 2000) tenia l'alemany (804.190 o 84,0%) com a primera llengua, el francès com a segona (72.646 o el 7,6%) i l'italià com a tercera (18.908 o 2,0%). Hi ha 688 persones que parlen romanx. Basant-se en la nova metodologia del cens del 2014, el percentatge de parlants nadius d'alemany va augmentar fins al 85,1%, els francòfons fins al 10,4% i els italians fins al 3,1%. El nombre de parlants de romanx era massa reduït per estimar-lo amb precisió, però era del 0,1%. El cens també va informar que el 2,9% de la població parla anglès com a llengua materna. Els enquestats podien escollir fins a tres idiomes nadius, cosa que suposava un total proper al 100%.
La majoria de la població és de confessió protestant.

## Divisió administrativa
### Regions

Des del 2010, el cantó de Berna està compost per 10 districtes (Verwaltungskreise), que substitueixen els antics 26 (Amtsbezirke, 22 de parla alemanya, 3 de parla francesa i un de bilingüe).

### Municipis

El cantó compta amb 14 ciutats de més de 10 mil habitants, que són:
* Berna, 127.799 habitants
* Bienne, 49.611 habitants
* Thun, 41.252 habitants
* Köniz, 37.771 habitants
* Steffisburg, 15.276 habitants
* Burgdorf/Berthoud, 15.069 habitants
* Ostermundigen, 14.994 habitants
* Langenthal, 14.375 habitants
* Muri bei Bern, 12.475 habitants
* Spiez, 12.384 habitants
* Worb, 11.125 habitants
* Münsingen, 11.093 habitants
* Lyss, 10.967 habitants
* Ittigen, 10.839 habitants

## Vegeu també

* Municipis del Cantó de Berna
* Districtes del Cantó de Berna (vàlids abans de 2010)
* Districtes administratius del Cantó de Berna (vàlids a partir de 2010)

## Referències

* 1 2 «Regional comparison of selected indicators (Cantons) Kanton» (en anglès). BFS.admin.ch. Arxivat de l'original el 14 febrer 2016. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ «STAT-TAB Datenwürfel für Thema 40.3 – 2000» (en alemany). Arxivat de l'original el 9 abril 2014. [Consulta: 2 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Cantó de Berna - Lloc web oficial (francès)
# Joachim Neander

Joachim Neander (Bremen, 1650 - Bremen, 31 de maig de 1680) va ser un teòleg calvinista alemany. Va escriure també himnes religiosos importants com el titulat «Lobe den Herren, den mächtigen König der Ehren». El seu cognom té una estreta relació amb el topònim Neanderthal.
Joachim Neander nasqué a Bremen. El seu avi, que era un músic, canvià el cognom original, Neumann ('Home nou' en català) pel grec Neander (que significa el mateix, segons un costum d'aquell temps) Joachim estudià teologia a Bremen entre 1666 i 1670.
L'any 1671 va esdevenir tutor privat a Heidelberg, i el 1674 professor de llatí a Düsseldorf; després va ser clergue. Quan vivia en aquesta ciutat li agradava anar a la propera vall del riu Düssel, com a inspiració dels seus poemes. El congost denominat anteriorment Gesteins, Hundsklipp (o Klipp), va va ser rebatejat Neandertal en honor seu a principi del segle xix. Posteriorment, a la segona meitat del mateix segle, l'extracció de pedra calcària va crear realment una vall (en alemany thal significa ‘vall’ i s'escriu modernament tal), que va esdevenir famosa l'any 1856 quan s'hi van descobrir les restes d'Homo neanderthalensis (home de Neandertal).
Neander va ser un pastor protestant extremadament popular. Va morir de tuberculosi als trenta anys.

## Enllaços externs

* Partitures lliures per Joachim Neander a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# Tochigi TV

Tochigi TV (とちぎテレビ, Tochigi Terebi), sovint abreujat com a Tochi-tere (とちテレ) o GYT és una cadena de televisió generalista d'àmbit prefectural fundada l'any 1997 a la ciutat d'Utsunomiya, a la prefectura de Tochigi, Japó. Tot i no tindre una emissora de ràdio, Tochigi TV té en propietat el 88,2% de l'accionariat de la Companyia de Ràdio de Tochigi, l'emissora de ràdio local i pertany a l'Associació Japonesa d'Emissores Independents de Televisió, una xarxa que arreplega les emissores de televisió que no es troben a les xarxes dels canals privats majoritaris i que tenen una major implicació de servei públic a la prefectura que es troben.
Com a curiositat, cal assenyalar que el govern prefectural de Tochigi posseeix el 20,7% (2020) de les accions del canal, fent de Tochigi TV l'emissora de televisió del Japó amb més inversió pública després de l'NHK, la televisió nacional. Tochigi TV fou el darrer canal de televisió del Japó en implantar el sistema de Televisió Digital Terrestre, l'any 2005.

## Història

* 14 de maig de 1997: S'estableix la societat.
* 1 d'abril de 1999: Comencen les emissions regulars de Tochigi TV.
* 30 de juny de 2004: Degut a una errada a les emissions, la senyal es talla vora les 15:00 hores durant 2 hores i 31 minuts.
* 1 de desembre de 2005: Comencen les emissions en TDT, tot i que només a l'emissor d'Utsunomiya.
* 1 de desembre de 2006: L'emissor de Yaita comença a emetre en TDT.
* 6 de gener de 2007: Retransmissió de la 85na edició del Campionat Nacional de Futbol de Batxillerat. Aquesta fou la primera emissió del canal en só envoltant 5.1
* 25 de desembre de 2007: L'emissor d'Ashikaga comença a emetre en TDT.
* 3 de març de 2008: L'emissor d'Imaichi (Nikko) comença a emetre en TDT.
* 1 d'abril de 2008: S'estrena el nou logotip del canal amb el nom de "Tochi Tele".
* 16 de març de 2009: L'emissor de Kanuma comença a emetre en TDT.
* 21 de febrer de 2011: Comencen les emissions en HD, amb la marca d'aigua del logo a les emissions digitals.
* 24 de juliol de 2011: Finalitzen definitivament les emissions analògiques.
* 1 d'abril de 2015: Canvia el logotip del canal.

## Referències

* ↑ 基幹放送事業者の議決権保有状況等 地上系放送事業者 - 総務省電波利用ホームページ
# Jacint Torres i Reyató

Jacint Torres i Reyató (o Jacinto Torres i Reyetó) (Barcelona, 19 de setembre de 1850 - 22 de gener de 1926) fou un poeta, forjador i mestre d'obres.
Fill de Jacint Torres i Soteras natural d'Igualada i de Caterina Reyetó de Barcelona. Fou membre fundador de la societat La Jove Catalunya (1870), de la qual fou secretari. Col·laborà des del 1871 a La Renaixensa, i també fou mantenidor als Jocs Florals de Barcelona els anys 1881, 1891, 1901, 1908 i 1915. Participà assíduament a certàmens poètics d'arreu de Catalunya. Als Jocs Florals de Barcelona va aconseguir diversos premis i el 1890 va ser nomenat Mestre en Gai Saber.
La seva producció, que inclou poesia narrativa i lírica, fou recollida en part a Lectura Popular i, pòstumament, a Poesies (1926). Recollí també un gran nombre de llegendes populars catalanes, que no foren publicades.
Casat amb Vicenta Vilaró i Coll varen ser pares de Ramir Torres i Vilaró.

## Obres

Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona
* Joguina, 1889, Flor Natural
* La Seu barcelonina, 1918, primer accèssit a la Viola d'or i d'argent
* La cripta, 1919
* Matí de Corpus, 1920
* La aucellada, 1920, 1921 i 1922
* La festa d'or, 1921
* Modernitat, 1923
* Corpus, 1923
* Diada de Santa Llúcia, 1924
* Voltants de la Seu, 1924
* Rosada santa, 1924

## Referències

* ↑ «Naixements. 1850. Registres. Llibre 3 (Núms. 2411 Al 3616). Registre núm.3038.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 19-09-1850. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «esquela de Don Jacint Torres i Reyató». La Veu de Catalunya edició matí, 23-01-1926, pàg. 26.
* ↑ «Jacint Torres i Reyató». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Enllaços externs

* Textos de Jacint Torres i Reyató a "Wikitexts"
# Cimanes del Tejar

Cimanes del Tejar és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Tierras de León.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1193 | 1113 | 951 | 904 |
# Glauc (metge segle I)

Glauc (en llatí Glaucus, en grec antic Γλαῦκος Glaukos) era un metge grec que va viure cap al final del segle i. Plutarc diu que era contemporani seu en el tractat titulat De Sanitate Tuenda.

## Referències

* ↑ 4. Glaucus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 276
Viccionari
# Otiophora (arna)

Otiophora és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Va ser descrita per primera vegada per Alfred Jefferis Turner el 1908.

## Taxonomia

* Otiophora clavifera (Hampson, 1899)
* Otiophora leucotypa (Lower, 1903)
* Otiophora leucura (Lower, 1903)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Otiophora Turner, 1908» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# Ishaq

Ishaq és el nom dels següents personatges:
Ishaq forma part del nom de molts personatges:
* Abd-Al·lah ibn Ishaq ibn Ghàniya, emir almoràvit dels Banu Ghàniya
* Abd al-Razzak Kaman al-Din ibn Djalal al-Din Ishak al-Samarkandi
* Abu-Faris ibn Ibrahim, emir hàfsida
* Abu-Ishaq al-Ilbirí, poeta andalusí
* Abu Ishak ben Alptegin, sultà de Gazni
* Abu-Ishaq Jamal-ad-Din, governant del Fars
* Abu-Ishaq Ibrahim I, emir hàfsida
* Abu-Ishaq Ibrahim II, emir hàfsida
* Abu-Ishaq Ibrahim ibn Àhmad, emir aglàbida
* Abu-Ishaq Ismaïl Abu-l-Atàhiya, poeta
* Abu-Sàlih Mansur ibn Ishaq, príncep samànida
* Abu-Yaqub Ishaq ibn Àhmad as-Sijí, missioner ismaïlita
* Abu-Yaqub Ishaq al-Khuraymí, poeta àrab
* Alí ibn Ishaq, senyor de la guerra mallorquí
* Baba Ishak, profeta
* Fatana Ishaq Gailani, activista afganesa
* Ishaq, profeta de l'islam
* Ishaq ibn Muhàmmad, rei de Mayūrqa de la dinastia Banu Ghaniya
* Ishaq ibn Múslim, governador d'Armènia
* Ishaq ibn Sulaiman, governador d'Armènia
* Ishaq Abrabanel, teòleg
* Ishaq ibn Muhàmmad, rei de Mayūrqa de la dinastia Banu Ghaniya
* Muhàmmad ibn Ishaq, emir de Mallorca de la dinastia Banu Ghaniya
* Yahya ibn Ishaq, senyor de la guerra mallorquí
El nom Ishaq també forma part del nom d'accidents geogràfics:

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Ishaq, tot i que no en fos el nom principal
# Cinta americana

La cinta americana, coneguda també com a cinta de tela, cinta platejata, és una mena de cinta adhesiva que es caracteritza per afegir una malla o filat de fibres naturals o sintètiques semblant a una bena com a reforç. El resultat és una cinta fàcil de tallar amb les mans, més forta i resistent a la tracció i pressió que altres cintes i que té múltiples usos.
Se sol presentar en rotllos molt més amples que els de altres cintes adhesives. El costat adhesiu és sempre de color blanc. El costat no adhesiu normalment és gris metàl·lic, encara que es pot trobar en negre i es comercialitzen en menor mesura altres colors.
S'utilitza a tallers, embarcacions, produccions audiovisuals, construcció, indústria automobilística, etc.
Es pot usar per unir o reparar tubs flexibles, tapar estrips en robes, tendes de campanya i veles de vaixell, fixar canonades provisionalment, etc.
Encara que no s'usa com a cinta aïllant, els professionals elèctrics, de vegades la utilitzen per fixar cables temporalment. És molt comú el seu ús en realitzacions audiovisuals (televisió, cinema, ràdio, teatre, concerts, etc).
Existeixen versions especials per a ús aeroespacial i militar.
El seu ús està també molt estès al món dels esports de motor. Un clar exemple és en les carreres de motos, utilitzada sobre el radiador de refrigeració per adequar la temperatura de funcionament del motor d'aquesta, a les condicions climatològiques.

## Vegeu també

* Cinta d'emmascarar

## Referències

* ↑ Oficina del consumidor de California En inglés, Denominación duct tape o cloth-rubber tape
# Gegants de les Corts

Els gegants nous de les Corts són uns gegants de Barcelona d'estètica clàssica. Representen el rei Jaume II i la seva esposa, Elisenda de Montcada, personatges vinculats a la vila de les Corts pel monestir de Pedralbes. Per aquest motiu també són anomenats Gegants de Pedres Albes.
Els gegants van néixer com a part del projecte «Una cercavila ben pròpia de les Corts», del Col·lectiu Anglesola, que pretenia crear unes figures que s'identifiquessin amb el barri. El 1987 aquesta proposta va guanyar el concurs «Faci d'alcalde», que convocava l'Ajuntament de Barcelona per finançar iniciatives ciutadanes. Aquell mateix any es va construir el gegant Jaume II, encarregat al mestre imatger barceloní Domènec Umbert i, a l'octubre, es presentà a la festa major de les Corts. L'any següent s'enllestí Elisenda de Montcada, que es va estrenar a les festes de la Mercè.
Els gegants van ser una novetat en el panorama festiu de les Corts i d'aleshores ençà han representat el barri per tot el país i fins i tot a l'estranger, en viatges al Japó, a Polònia o a Síria. Ho han fet sempre acompanyats per l'Associació de Geganters de les Corts, els actuals responsables de les figures. Ja a la dècada dels noranta, Jaume II i Elisenda de Montcada estrenen còpies de fibra de vidre, molt més lleugeres, que construïren per parts Manel Casserras i Jordi Grau. Els vestits els van elaborar les mateixes dones que havien fet els dels gegants vells.
Avui els Gegants de les Corts només participen en actes esporàdics, però no falten mai a la trobada i la cercavila de la Festa Major de les Corts, el seu barri, on actuen d'amfitrions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Gegants de les Corts». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Cantó de Tinténiac

El cantó de Tinténiac (bretó Kanton Tintenieg) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 10 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| La Baussaine | Baosan | 474 | 9.63 | 35190 | 35017 |
| La Chapelle-aux-Filtzméens | Chapel-Hilveven | 382 | 6,36 | 35190 | 35056 |
| Longaulnay | Hirwerneg | 340 | 7,52 | 35190 | 35156 |
| Plesder | Pleder | 569 | 11,03 | 35720 | 35225 |
| Pleugueneuc | Plegeneg | 1.283 | 24,52 | 35720 | 35226 |
| Saint-Domineuc | Landoveneg | 1.437 | 15,70 | 35190 | 35265 |
| Saint-Thual | Sant-Tual | 412 | 11,40 | 35190 | 35318 |
| Tinténiac | Tintenieg | 2.434 | 23,40 | 35190 | 35337 |
| Trévérien | Treverian | 524 | 12,08 | 35190 | 35345 |
| Trimer | Tremeur | 102 | 3,56 | 35190 | 35346 |
| Kanton | Tintenieg | 7.957 | 125,20 | - | 3541 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 7.589 | 7.330 | 7.107 | 7.134 | 7.205 | 7.957 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| -1994 | Thérèse Nogues | Divers droite |
| 1994- | André Lefeuvre | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Torii Mototada

    En aquest nom japonès, el cognom és Torii.
Torii Mototada (鳥居元忠, 1539 - 8 de setembre de 1600) va ser un samurai japonès que va viure al període Sengoku i a finals del període Azuchi-Momoyama de la història del Japó, va servir a Tokugawa Ieyasu. Torii va morir al setge de Fushimi on la seva fortalesa va ser destruïda per l'exèrcit d'Ishida Mitsunari. La negativa de Torii a rendir-se fins i tot quan el seu exèrcit era sobrepassat en gran per l'exèrcit enemic va canviar la història del Japó, permetent que Tokugawa s'escapés i guanyés la batalla de Sekigahara.

## Enllaços externs

* http://www.city.okazaki.aichi.jp/museum/DB/KIKAKU/E/e001%20toriimototada.htm Arxivat 2009-10-02 a Wayback Machine.
* http://www.h7.dion.ne.jp/~history/sub2.html Arxivat 2008-03-07 a Wayback Machine.
* http://www7a.biglobe.ne.jp/~echigoya/jin/ToriiMototada.html
# Barker (comtat de Niagara)

Barker és una població del Comtat de Niagara (Nova York) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 577 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barker tenia 577 habitants, 211 habitatges, i 150 famílies. La densitat de població era de 530,4 habitants/km².
Dels 211 habitatges en un 38,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.411 $ i la renda mediana per família de 49.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.875 $ mentre que les dones 21.375 $. La renda per capita de la població era de 16.042 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Village of Barker, web oficial municipal
# Isomeria d'enllaç

La isomería d'enllaç és l'existència d'uns compostos de coordinació que tenen la mateixa composició, diferint en la connectivitat del metall a un lligand.

## Història

El primer exemple que es disposa d'isomeria d'enllaç té la fórmula [Co(NH₃)₅(NO₂)]Cl₂. El complex catiònic de cobalt existeix en dos isòmers d'enllaç separables. A partir de l'any 1907 es va explicar la diferència estructural.
Lligands típics que donen origen a isomeria d'enllaç són:
* tiocianat, SCN$^-$
* selenocianat, SeCN$^-$
* nitrit, NO₂$^-$
* sulfit, SO₃$^{2-}$
Exemples d'isòmers d'unió són el [(NH₃)₅Co-SCN]$^{2+}$ de color viola, i el [(NH₃)₅Co-NCS]$^{2+}$ de color taroja.

## Referències

* ↑ Werner, A. “Über strukturisomere Salze der Rhodanwasserstoffsäure und der salpetrigen Säure” Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft 1907, volume 40, 765-788. DOI: 10.1002/cber.190704001117
# Cinta d'instrucció de les Forces Aèries

La cinta d'instrucció de les Forces Aèries (anglès: Air Force training ribbon) és la distinció més baixa de les Forces Aèries dels Estats Units; només se situa per sobre de les condecoracions estrangeres.
Va ser autoritzada pel Cap de l'Estat Major de l'Aire el 12 d'octubre de 1980. És atorgada a tots els membres en servei a la USAF en completar la instrucció inicial d'accés després del 14 d'agost de 1974. Al desembre de 1986 el criteri s'amplià i se n'autoritzà la concessió a tots aquells que estiguessin en servei actiu al desembre de 1986, sense tenir en compte si havien completat la instrucció inicial.
No és atorgada per completar la fomració tècnica, els cursos de promoció professional ni altres. En completar períodes d'instrucció posteriors (la instrucció militar bàsics, BMT, de cara a promoció; la formació per a l'Escola de Candidats a Oficial, OCS, etc.), s'atorga una distinció nova assenyalada per l'afegitó d'una fulla de roure a la cinta.
La Marina dels Estats Units i els Guardacostes no tenen cap distinció equivalent. La cinta està prohibida sobre tots els uniformes de servei naval; i els Marines tampoc no tenen cap equivalent, però reben la seva insígnia (l'àliga amb globus i àncora) en finalitzar la instrucció bàsica. L'Exèrcit té la cinta de servei en l'Exèrcit.
Va ser dissenyada per l'Institut d'Heràldica.
Està formada per una franja central vermella, flanquejada per una de blava, una de groga i una de blau marí.
# Gegants de les Colònies Jordi Turull

Gegants de les Colònies Jordi Turull són dos gegants, en Tano i l'Estiveta, vinculats a les Colònies Jordi Turull. Representen una parella de reis medievals que van néixer per animar les activitats que els Pares Escolapis feien a la casa de colònies de la Vall de Pineta, a Osca.
Les figures són obra del mestre imatger Domènec Umbert, que les enllestí el 1981. Foren les primeres peces que construí aquest mestre geganter després d'un període d'absència. Es van estrenar aquell mateix any, primer en Tano i després l'Estiveta, amb pocs mesos de diferència.
Durant gairebé vint anys foren portats pels geganters de Sant Josep de Calassanç, i inicialment sortien acompanyats de dos capgrossos amb figuració de barrufets. Tots junts participaven en festes d'Escoles Pies de tot Catalunya, com també a les festes del Clot - Camp del l'Arpa i a la Vall de Pineta.
Després d'uns quants anys de poca activitat, l'any 2007 tornaren a passejar en les trobades i cercaviles barcelonines. Era l'Associació Gegantera dels Gegants de Sant Jaume que els treia mentre esperava de construir uns gegants propis.
El 2010 passaren a mans de la Colla de Geganters i Grallers de Sant Antoni, que actualment és l'encarregada de portar-los. Des d'aleshores, participen en les festes del barri i en les de la ciutat –la Mercè i Santa Eulàlia–, moltes vegades amb companyia dels fills, els gegantons Cisco i Pineta. I quan no surten es poden veure exposats a l'entrada de l'Escola Pia de Sant Antoni, amb els altres gegants del barri.

## Vegeu també

* Gegantons Cisco i Pineta

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gegants de les Colònies Jordi Turull». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).