OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Institut Pierre Werner

L'Institut Pierre Werner (IPW) és un centre cultural europeu. Promou l'intercanvi cultural i intel·lectual entre els seus països fundadors, França, Alemanya i Luxemburg, amb altres països europeus. L'Institut porta el nom de Pierre Werner (1913 - 2002), que va ser primer ministre de Luxemburg, pioner i cofundador d'una unió política i econòmica europea.

## Història

L'Institut Pierre Werner va ser establert el 2003 a Luxemburg, a iniciativa dels governs francès, alemany i luxemburguès. Té la forma jurídica d'una organització sense fins de lucre (ASBL) sota les lleis de Luxemburg. És sota l'autoritat dels seus col·laboradors, el Goethe-Institut de la República Federal d'Alemanya, el Ministeri d'Afers Exteriors de França i el Ministeri de Cultura de Luxemburg. Continua el treball de l'ex Goethe-Institut de Luxemburg i de l'antiga Biblioteca Thomas-Mann, ara amb un nou objectiu.
L'elecció de Luxemburg per establir allà la seu de l'IPW emfasitza el seu caràcter d'institució europea. El Gran Ducat desenvolupa el seu paper com a mitjancer en un intercanvi dinàmic entre les grans potències per al desenvolupament col·lectiu. El seu objectiu és fomentar el desenvolupament de la ciutadania europea en l'esperit de la il·lustració i l'esperit de Colpach, així com les ambicions humanistes i democràtics desenvolupades després de la Segona Guerra Mundial.

## Activitat

L'IPW organitza conferències, debats i seminaris amb relació a Europa en temes culturals, estudis polítics, econòmics i socials. Promou la reunió dels intel·lectuals francesos, alemanys i luxemburguesos, entre ells i amb els seus col·legues europeus i de la resta del món. De gran diversitat intel·lectual, aquests esdeveniments promouen intercanvis de punts de vista i contribueixen a un diàleg multilateral més ampli de cultures.

## Directors

L'IPW està dirigit per un director nomenat pel consell d'administració i dos directors adjunts, nomenats respectivament per França i Alemanya.
* 2003 - 2005 Simone Beck
* 2006 - 2011 Mario Hirsch
* 2011- actualitat Olivier Frank

## Referències

* ↑ «Memorial. Journal Officiel du Grand-Duché du Luxembourg. Recueil des sociétés et associations» (en francès). [Consulta: 6 juliol 2015].
* Institut Pierre Werner
# Jabbeke

Jabbeke és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes, regat pel Jabbeekse Beek, el Noordede i el Canal Bruges-Oostende.

## Nuclis

| # | Nom | Extensió (km²) | Població (2007) |
| I | Jabbeke | 13,44 | 4.435 |
| II | Stalhille | 10,90 | 679 |
| III | Varsenare | 10,21 | 5.038 |
| IV | Snellegem | 11,08 | 1.749 |
| V | Zerkegem | 8,08 | 1.716 |
    Font: GRS Jabbeke

## Localització

* a. Bruges
* b. Sint-Andries
* c. Zedelgem
* d. Aartrijke (Zedelgem)
* e. Bekegem (Ichtegem)
* f. Roksem (Oudenburg)
* g. Ettelgem (Oudenburg)
* h. Klemskerke (De Haan)
* i. Vlissegem (De Haan)
* j. Houtave (Zuienkerke)
* k. Meetkerke (Zuienkerke)

## Personatges il·lustres

* Constant Permeke, pintor
* Romain Maes, ciclista

## Llocs d'interès

*El Museu Provincial Constant Permeke

## Galeria

* Dorpsstraat (carrer major)
* Jabbeekse Beek i església de Blai al segon pla
* Pont al Jabbeekse Beek
* L'autopista E40
* Viaducte fantoma a la carretera E404 inexistent a Varsenare (1976-2012)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Jabbeke
# Jabalpur (desambiguació)

«Jabalpur o Jabalpore» té aquests significats:
* Jabalpur, ciutat de Madhya Pradesh.
* Divisió de Jabalpur (Madhya Pradesh).
* Districte de Jabalpur (Madhya Pradesh).
# Ints Dālderis

Ints Dālderis (Jūrmala, 10 de febrer de 1971), és un músic i polític letó. Va exercir el càrrec de ministre de Cultura de Letònia des de 2009 fins al 2010 i va ser membre del Saeima (Parlament de Letònia) en les legislatures décima i catorzena.
Va formar part del Partit Popular (2009-2010) i després del Partit de la Nova Era de Letònia des de 2014. Va estudiar a l'Acadèmia Letona de Música Jāzeps Vītols. Durant els anys 2005 i 2009 va ocupar el càrrec de director de l'Orquestra Nacional de l'Òpera de Letònia.

## Referències

* ↑ Lūsiņa, Inese. «Ints Dālderis. Izlēmības man pietiek» (en letó). Diena.lv., 2009. [Consulta: 26 abril 2015].
* ↑ Leca, Diana. «Cultural Diplomacy News (CDN)The Hon. Ints Dālderis (Minister of Cultureof Latvia». [Consulta: 26 abril 2015].

## Vegeu també

* Primer Gabinet Dombrovskis
# Jantiura Khan

Jantore Khan (en kazakh Жантөре хан) fou kan de l'Horda Petita Kazakh. Va succeir al seu pare Aichuvak Khan el 1805.
La situació a l'Horda havia esdevingut ingovernable i ningú exercia el control. Aichuvak de fet vivia en territori rus, era molt vell i quan es va posar malalt greu va abdicar en el seu fill. Karatai, fill de Nurali Khan governava sobre una fracció; els karakalpaks i una altra part dels kazakhs estaven sota el govern d'Abu l-Ghazi Khan; i milers de kazakhs havien fugit a l'oest del riu Ural i s'havien unit a l'Horda de Bukey. Els russos van annexionar vers 1806 el districte d'Iletsk, que tenia riques mines de sal, que va quedar inclòs dins la línia d'Orenburg, i fou repoblat amb russos.
Va intentar exercir el control però només tenia el suport d'alguns clans al nord; Karatai i Bukey el van assassinar el 1809. Durant més de dos anys Karatai Khan va ser l'únic kan però no fou reconegut per tots els kazakhs ni pels russos. El 1812 finalment, Shirgazy Khan (Sergazy Khan), germà de Jantiura, fou elegit kan i reconegut per Rússia però al mateix temps Bukey Khan fou també reconegut kan de la seva horda.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Intolerància conversacional

Intolerància conversacional és la pràctica de rebutjar la idea socialment acceptada de la tolerància religiosa. El terme va ser encunyat per l'escriptor nord-americà Sam Harris. Harris assenyala que en altres esferes de la vida les creences no s'accepten simplement perquè es creu. "Nosaltres no respectem les creences de la gent", diu Harris. "Nosaltres avaluem les seves raons." No obstant això, afirma que hi ha un tabú en contra del fet de qüestionar les creences religioses.
Harris creu que els dogmes de tota classe han de ser impugnats, però veu un problema específic amb els de la religió. Això es deu al fet que moltes de les creences regeixen la manera com la gent ha de viure, i la naturalesa dels "temps finals".
En el seu llibre de 2004, La fi de la fe, Harris escriu:
| « | Espero mostrar que l'ideal de la tolerància religiosa, nascuda de la idea que tot ésser humà ha de tenir la llibertat de creure el que vulgui sobre Déu és una de les principals forces que ens impulsen cap a l'abisme. | » |
| — Sam Harris |||

## Referències

* ↑ Sam Harris, Lecture at New York Society for Ethical Culture - novembre 16, 2005
* ↑ Steve Paulson, salon.com/books/int/2006/07/07/harris/The disbeliever Salon.com, juliol 7, 2006

## Bibliografia

* La fi de la fe: religió, terror, i el futur de la raó. (2004) ISBN 0-393-03515-8.
* Carta a una nació cristiana. (2006) ISBN 0-307-26577-3.

## Vegeu també

* Nou ateisme
# Istra

* No s'ha de confondre amb Istra (riu).
Istra - Истра (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. Es troba a la vora del riu Istra, a 56 km a l'oest de Moscou.

## Història

Istra és coneguda ja des del segle xvi, el poble de Voskressénskoie fou rebatejat com Voskressensk i accedí a l'estatus de ciutat el 1781. El 1930 la vila s'anomenà Istra, directament del riu Istra. Durant la Segona Guerra Mundial Istra fou ocupada breument, però en quedà prou malmesa.
# Itzhak Stern

Itzhak Stern (Cracòvia, Polònia, 25 de gener de 1901 - Israel, 1969) va ser un jueu polonès. Va treballar com a comptable a l'empresa d'Oskar Schindler Deutsche Emailwarenfabrik, situada al centre de Cracòvia, on va ser la seva ma dreta Se li atribueix la redacció de la «llista de Schindler», una llista de treballadors i treballadores de les industries de Oskar Schindler. que van sobreviure a l'Holocaust doncs els va protegir com a treballadors "essencials"
Inicialment, Itzhak Stern simplement va proposar a Oskar Schindler que utilitzés els presoners jueus en la fàbrica enlloc dels presoners polonesos doncs li seria molt més econòmic al cobrar uns sous misèrrims. Oskar Schindler hi va veure l'oportunitat de sortir-ne molt beneficiat i accedí a donar feina a molts jueus que d'altra manera haurien estat qualificats com a treballadors «no essencials» i segurament enviats a un camp d'extermini on haurien trobat una mort segura. En moltes ocasions, Itzhak Stern va haver de falsificar documents de treball per tal que professors o intel·lectuals es fessin passar com a manobres altament especialitzats, treballadors essencials.
La relació entre Schindler i Stern, va iniciar-se per a un interès purament professional: Stern era un comptable ordenat i metòdic que gestionava amb eficàcia cada moviment de les empreses de Schindler. Amb el temps, però, van construir una relació d'amistat i gran respecte mutu. Quan Itzhak Stern va morir el 1969, Oskar Schindler va plorar desconsoladament al seu funeral.
A la pel·lícula La llista de Schindler, rodada per Steven Spielberg el 1993, Ben Kingsley va interpretar el paper de Itzhak Stern.

## Referències

* 1 2 Steinhouse, Herbert. «From: "The Real Oskar Schindler"», 01-04-1994. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Méndez, Natalia. «¿Quién es Itzhak Stern?», 26-04-2014. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Wundheiler, Luitgard N. «OSKAR SCHINDLER’S MORAL DEVELOPMENT DURING THE HOLOCAUST». Humboldt Journal of Social Relations, 13, 1986, pàg. 333-356.
* ↑ Ebert, Roger. «'Schindler's List' A Grim Reminder For Ben Kingsley», 12-12-1993. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Itziar

Itziar és un nom propi femení d'origen basc. Es tracta del nom d'un barri de la localitat guipuscoana de Deba, on s'alça un santuari d'advocació mariana. La verge que es troba en aquest santuari data del segle xiii. Segons l'Idescat, a data de juliol de 2010 a Catalunya hi havia 696 dones amb aquest nom, essent el 417è en el rànquing de noms femenins.

## Referències

* ↑ «Itziar». Reial Acadèmia de la Llengua Basca. [Consulta: 25 juliol 2010].
* ↑ «Plano de Itziar» (en castellà i basc). Arxivat de l'original el 2011-05-30. [Consulta: 25 juliol 2010].
* ↑ «Idescat. Itziar». [Consulta: 25 juliol 2010].
Viccionari
# Itziar Aizpuru Sustaeta

Itziar Aizpuru Sustaeta (Getaria, 19 de desembre de 1939) és una actriu basca.

## Biografia

Va començar a fer teatre amb 20 anys, en el grup de teatre Txeru de la seva terra natal on va estar durant cinc anys. Posteriorment, va participar en les sèries d'ETB Goenkale i Martin. En 2010 va començar a fer cinema amb la pel·lícula 80 eguneani el 2018 actuà a la pel·lícula Cuando dejes de quererme.

## Cinema

* 80 egunean.
* Loreak.
* El gran Vázquez.
* El guardián invisible.
* Cuando dejes de quererme.
* Mientras dure la guerra.
* Legado en los huesos.
* Los Versos del Olvido.

## Televisió

* Martín (serie d'Euskal Telebista)
* Hospital Central.
* La que se avecina.
* Allí Abajo.
* La Víctima Número 8.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor actriu secundària | Loreak | Guanyadora |

### Premis Feroz

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor actriu de repartiment | Loreak | Guanyadora |

## Referències

* 1 2 Hoycinema. «Biografía de Itziar Aizpuru - Personajes de cine» (en espanyol europeu). [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ EiTB. «La actriz Itziar Aizpuru, protagonista esta noche en '6 Argazkitan'» (en espanyol europeu). [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ «Medallas CEC 2014». CEC. Arxivat de l'original el 2020-01-23. [Consulta: 4 març 2019].
* ↑ «Itziar Aizpuru, mejor actriz de reparto en los premios Feroz» (en castellà). [Consulta: 14 gener 2017].
# Jaume V. Aroca

Jaume Vallés Aroca (Barcelona, 1963) és un periodista català. Va començar al diari La Vanguardia, on ha treballat en dues àrees informatives: el territori metropolità, amb informacions sobre Barcelona i la conurbació a la secció «Vivir», i la política institucional des de la secció de política del mateix diari, on ha estat cronista al Parlament de Catalunya i corresponsal a Madrid durant tres anys, coincidint amb la tramitació de l'Estatut català. És coautor de diversos treballs d'investigació sobre la «immigració del silenci», la generació migratòria que va impulsar el creixement del territori metropolità, de la qual deriva el seu interès pel capital social i patrimonial.

## Referències

* ↑ «Jaume V. Aroca». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Jerbu de Hotson

El jerbu de Hotson (Scarturus hotsoni) és una espècie de rosegador de la família dels dipòdids. Viu a l'Afganistan, l'Iran i el Pakistan. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els deserts gravencs i pedregosos de plana, on viu a altituds d'entre 200 i 1.500 msnm. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Aquest tàxon fou anomenat en honor del soldat i funcionari britànic John Ernest Buttery Hotson.

## Referències

* ↑ Schönbrodt, G.; Molur, S. Allactaga hotsoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 desembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 197. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Ivan Kružliak

Ivan Kružliak (nascut el 24 de març de 1984 a Bratislava) és un àrbitre de futbol eslovac. Arbitra principalment partits de la lliga eslovaca i competicions de la UEFA - Lliga de Campions, Lliga Europa i Lliga Conferència, així com eliminatòries per a la Copa del Món a Europa. També va arbitrar a l'eliminatòria del Mundial 2014 a Wembley entre Anglaterra i Moldàvia. El partit va ser una victòria de 4-0 per als locals.
El maig de 2024, va ser nomenat per la UEFA com a quart oficial de la final de la UEFA Europa League entre l'Atalanta i el Bayer Leverkusen.

## Referències

* ↑ Profile
* ↑ UEFA.com. «Referee Kružliak prepares for final bow | Inside UEFA» (en anglès). UEFA.com. [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ «Referee teams for 2024 UEFA club competition finals announced». UEFA, 13-05-2024. [Consulta: 13 maig 2024].
# Ivan Kučírek

Ivan Kučírek (Břeclav, 25 de novembre de 1946 - Brno, 5 de febrer de 2022) va ser un ciclista amateur txecoslovac, d'origen txec, que s'especialitzà en la pista, concretament en el tàndem. Va guanyar cinc medalles, tres d'elles d'or, als Campionats del Món de l'especialitat, i una de bronze en el de velocitat. Va participar en tres edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès

* 1980
** Campió del món en Tàndem (amb Pavel Martinek)
* 1981
** Campió del món en Tàndem (amb Pavel Martinek)
* 1982
** Campió del món en Tàndem (amb Pavel Martinek)

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Jacobus Barnaart

Jacobus Barnaart (Haarlem, 6 d'octubre de 1726 – 2 de novembre de 1780) fou un comerciant neerlandès i un dels cinc primers directors del Fundació Teyler (en neerlandès, Teylers Stichting).
Jacobus Barnaart, fill de Jacobus Barnaart i Margaretha van Elten, nasqué al si d'una família baptista relativament rica. El seu pare era comerciant, fabricant de roba de seda i regent de l'orfenat baptista local; es podia permetre enviar el seu fill a l'Escola llatina (1738) i a l'Acadèmia (1744). Seguint els passos del seu pare, el fill Barnaart també es convertí en comerciant, però també va mostrar un interès en les mesures astronòmiques. El 1756 se'l nomenà futur director de la Fundació Teyler, fundada després de la mort de Pieter Teyler van der Hulst. Després de fundar la Fundació Teyler es convertí un dels cinc directors responsables del Museu Teyler i les societats que sorgiren.
Interessat en l'astronomia, Barnaart insistí també a establir un observatori astronòmic sobre la Sala Ovalada del Museu Teyler, tot i que personalitats com Martinus van Marum van expressar que no seria un lloc pràctic degut a les vibracions i a les mesures inexactes que produiria. Finalment, es va construir l'Observatori Astronòmic Teyler sobre la Sala Ovalada, tot i que amb un espai més reduït del que inicialment s'havia planejat.
S'han conservat els diaris de Barnaart, els quals descriuen les seves vivències des dels 11 anys i algunes de les seves observacions astronòmiques.

## Referències

* ↑ Adank, C.W. «Teylers Tweede Genootschap» (en neerlandès). Facultat d'Humanitats de la Universitat d'Utrecht, 2011. Arxivat de l'original el 2013-01-12. [Consulta: 4 abril 2012].
* 1 2 3 «Inventarisatie Egodocumenten tot 1814 deel 2» (en neerlandès). Onderzoeksinstituut Egodocument en Geschiedenis i altres.
* ↑ «Observatori Astronòmic Teyler» (en neerlandès). Museu Teyler. Arxivat de l'original el 2014-07-18. [Consulta: 4 abril 2012].
# Jesús Fernández (desambiguació)

Jesús Fernández és el nom dels següents personatges:
* Jesús Fernández Collado, futbolista madrileny
* Jesús Fernández Oceja, jugador d'handbol espanyol
* Jesús Fernández Santos (1926-1988), escriptor espanyol
# Joan Mari Irigoien

Joan Mari Irigoien (Altza, 30 de setembre de 1948 - Sant Sebastià, 27 de maig de 2023) va ser un escriptor en èuscar basc.
Enginyer de professió. Va ser jugador de futbol i va residir dos anys a Venezuela. A més d'escriptor de llibres ha fet nombroses traduccions i adaptacions de pel·lícules per a Euskal Telebista. Ha sigut guardonat en quatre ocasions amb el Premi de la Crítica de narrativa basca, per les seves obres Oilarraren promesa (1976), Poliedroaren hostoak (1982), Udazkenaren balkoitik (1987) i Babilonia (1989).

## Obres
### Novel·la

* Oilarraren promesa (1976, Gero)
* Poliedroaren hostoak (1983, Erein)
* Babilonia (1989, Elkar)
* Cosummatum est (1993, Elkar)
* Kalamidadeen liburua (1996, Elkar)
* Lur bat haratago (2000, Elkar)
* Ipuin batean bezala (2002, Elkar)
* Odolean neraman (2004, Elkar)
* Bestea da mundua (2008, Elkar)

### Poesia

* Hutsetik esperantzara (1975, GAK)
* Denborak ez zuen nora (1989, Elkar)
* Hautsa eta maitemina (1998, Elkar)
* Letra txikiaz bada ere (2002, Elkar)
* XX. mendeko poesia kaierak - Joan Mari Irigoien (2002, Susa): Koldo Izagirreren edizioa
* Biziminaren sonetoak (2004, Elkar)

### Literatura juvenil

* Bakarneren gaztelua (1986, Erein)
* Udazkenaren balkoitik (1987, Erein)
* Metak eta kometak (1994, Elkar)
* Apaiz zaharraren gitarra (1996, Elkar)
* Komunista.com (2005, Elkar)

### Biografia

* Lope Agirre (1979, Lur)

## Enllaços externs

* (basc) Joan Mari Irigoien literaturaren zubitegian
# Joan Margarit i Serradell

Joan Margarit i Serradell (Barcelona, 14 de gener de 1908 - Barcelona, 27 d'octubre de 1997) va ser un arquitecte català i pare del poeta i també arquitecte Joan Margarit i Consarnau.

## Biografia

Va néixer dins una família obrera i una vegada obtingut el títol d'arquitecte en la postguerra, davant la manca d'encàrrecs a Barcelona va haver de desplaçar-se a altres ciutats. Va treballar a Figueres, Girona i Tenerife, i de finals de la dècada dels 1950 a inicis de la de 1960, va ser l'arquitecte municipal de Las Palmas (Illes Canàries) on l'any 1958 va fer el Mercat Central.
Segons el seu fill Joan Margarit i Consarnau, el seu pare va ser «un dels primers urbanistes que a Espanya va parlar de l'urbanisme modern, un urbanisme lligat a l'economia i la política».

## Referències

* ↑ «Esquela de Joan Margarit i Serradell». La Vanguardia, 06-11-1997, pàg. 32.
* 1 2 de Santa Ana, Mariano. «Espacios entre palabras». La Provincia, 24-11-2013.
# Joan Maria Abelló i Alfonso

Joan Maria Abelló i Alfonso (Tarragona, 6 d'agost de 1951) és un advocat i polític català.

## Biografia

És llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona el 1968, obtingué per oposició la plaça de Tècnic d'Administració General a l'ajuntament de Tarragona. Ha estat membre de la Cooperativa Obrera Tarraconense i de la Reial Societat Arqueològica de Tarragona i de l'Associació Catalana de Juristes Demòcrates.
Participà en la fundació de Convergència Socialista de Catalunya (CSC) i posteriorment s'integrà en el Partit dels Socialistes de Catalunya. Fou secretari particular del primer alcalde democràtic de Tarragona (1980-1984) i fou elegit diputat per la província de Tarragona dins les llistes del PSC-PSOE a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, 1988 i 1992. De 1992 a 1994 fou president de la Comissió d'Estudi sobre la Situació a Catalunya de la Immigració de Treballadors Estrangers del Parlament de Catalunya. També ha estat subdelegat del govern a Tarragona de 2004 a 2008.

## Referències

* ↑ Diputats de la IV Legislatura

## Enllaços externs

* Entrevista Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Candidats socialistes al Parlament a La Vanguardia, 2 de maig de 1984
# James Thomson (matemàtic)

James Thomson (1786-1849) fou un matemàtic irlandès, conegut pels seus llibres de text i per ser el pare de lord Kelvin.

## Vida i Obra

James Thomson era fill d'uns agricultors d'Annaghmore, al nord d'Irlanda. Els seus primers estudis els va rebre del seu pare. Als onze anys ja construïa rellotges de sol. Veient les seves habilitats, el seu pare el va enviar a estudiar a Ballynahinch, on el seu professor, Samuel Edgar, el va encoratjar a prosseguir. El 1810 se'n va anar a Glasgow, pagant-se els seus estudis a la universitat amb el que obtenia treballant els estius a l'escola d'Edgar com a professor.
El 1812 va obtenir la seva graduació i el 1814 va ser nomenat professor de geografia, aritmètica i comptabilitat de la recentment creada Academical Institution de Belfast, de la que l'any següent esdevingué catedràtic de matemàtiques.
El 1817 es va casar amb Margaret Gardiner, amb qui va tenir set fills, dels quals els dos més grans van ser James i William (més conegut com a Lord Kelvin), que també serien professors de la universitat de Glasgow.
L'any 1829 va rebre un doctorat honoris causa de la Universitat de Glasgow, de la qual seria professor a partir de 1832 fins a la seva mort el 1849 per una epidèmia de còlera.
Tant a Belfast com a Glasgow, va estar escrivint llibres de text de matemàtiques que van tenir una molt notable difusió. Entre ells es poden citar:
* Treatise on Arithmetic, in Theory and Practice, Belfast, 1819; 72ava edició, Londres, 1880.
* Trigonometry, Plane and Spherical, Belfast, 1820; 4a edició Londres, 1844.
* Introduction to Modern Geography, Belfast, 1827.
* The Phenomena of the Heavens, Belfast, 1827.
* The Differential and Integral Calculus, Glasgow, 1831; 2a edició Londres, 1848.
* Euclid, Glasgow, 1834.
* Algebra, Glasgow, 1844.

## Referències

* ↑ Craik, pàgina 36.
* ↑ Craik, pàgina 61.
* ↑ Flood, Rice & Wilson, pàgina 92.
* ↑ Craik, pàgina 231.

## Bibliografia

* Craik, Alexander D.D.. Mr Hopkins' Men: Cambridge Reform and British Mathematics in the 19th Century (en anglès). Springer, 2008. ISBN 978-1-84800-132-9.
* Flood, Raymond; Rice, Adrian; Wilson, Robin. Mathematics in Victorian Britain (en anglès). Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-960139-4.
* Holmes, Andrew R. «Professor James Thomson Sr. and Lord Kelvin: Religion, Science, and Liberal Unionism in Ulster and Scotland» (en anglès). The Journal of British Studies, Vol. 50, Num. 1, 2011, pàg. 100-124. DOI: 10.1086/656673. ISSN: 0021-9371.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «James Thomson (matemàtic)» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «James Thomson». Universitat de Glasgow. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2020. [Consulta: 15 maig 2016].
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Thomson, James (1786-1849)». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.