OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cucurbita moschata

Cucurbita moschata és una espècie de carbassa (gènere Cucurbita). El nom específic significa moscada. Està entre les cinc espècies de cucurbitàcies més conreades (d'un total d'unes 25 espècies). Es tracta d'una espècie més tolerant a la calor i l'alta humitat relativa que altres espècies com Cucurbita maxima o Cucurbita pepo (carbassó). També mostren una gran resistència a les plagues d'insectes, especialment resistent és la varietat anomenada carbassa vinatera.

## Descripció

És una herbàcia anual, de llargues tiges que s'estenen per terra o s'agafen a algun tutor. Tota la planta està coberta de pèls i no és espinosa.
Les fulles són grans, enteres, de nerviació palmada, amb cinc lòbuls poc marcats, color verd amb taques blanques i vellutades.
Les flors presenten sexes separats en la mateixa planta (planta monoica) amb colors que varien del groc al taronja.
Els fruits són en general de forma allargada, amb l'extremitat en forma de botella, a vegades són esfèriques. El seu color és molt variable. El peduncle és molt característic amb cinc costelles molt marcades.
Les llavors són planes i ovals d'un gris marronós, rugoses amb els marges molt marcats i ondulats.

## Usos

Amb la seva polpa se'n fan sopes, purés i altres plats. També se'n fa cabell d'àngel però per aquesta finalitat es fa servir més sovint Cucurbita ficifolia que és l'única que comercialment s'anomena carbassa cabell d'àngel.
De les seves llavors se n'obté un oli.

## Referències

* ↑ «Myskpumpa» (en suec). artfakta.se. [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ Manual del proyecto para el control biológico de la cochinilla rosada del hibisco (en castellà). U.S. Department of Agriculture, Marketing and Regulatory Programs, 2003.

## Enllaços externs

* http://www.montana.edu/wwwpb/pubs/mt9905.html Arxivat 2008-05-22 a Wayback Machine.
# Cucurbita ficifolia

Cucurbita ficifolia o carabassera de cabell d'àngel és una espècie de carabassera del fruit de la qual s'extreu el cabell d'àngel utilitzat per a farcir les ensaïmades i altres productes de pastisseria. També són comestibles els fruits immadurs (a la manera dels carabassons, els brots tendres, les flors i les llavors d'aquesta carabassa.
El nom específic ficifolia fa referència que la forma de les fulles (amb 5 lòbuls) recorda les de la figuera.
L'origen d'aquesta planta és Amèrica del Sud segurament a Mèxic el nom Nàhuatl "chilacayohtli" s'utilitza fins a l'Argentina. o al Perú on hi ha les proves arqueològiques més antigues. En els Andes aquesta planta creix fins altituds de 3.000 m. Després de la conquesta d'Amèrica aquesta planta va ser conreada a Europa i l'Índia.

## Descripció

Com altres membres del gènere Cucurbita aquesta carbassera és una liana (perenne en climes tropicals i anual en els temperats)que s'entortolliga als arbres. La tija pot créixer de 5 a 15 m amb circells que l'ajuden a enganxar-se. Les plantes perennes poden ser semillenyoses però en les plantes comercials només ho és el fruit.
Les flors són monoiques (amb flors femenines i masculines separades en la mateixa planta) i són pol·linitzades per insectes (especialment l'abella de la mel). El color de les flors és de groc a taronja, la flor femenina és d'ovari ínfer de la mida d'un cigró el qual creixerà fins a constituir la carbassa.
El fruit (la carbassa) és oblong amb un diàmetre d'uns 20 cm i un pes de fins a 6 kg. Cadascun dels fruits pot tenir unes 500 llavors blanques o negres, segons les varietats. L'escorça del fruit té un color variable de verd a crema. Una sola planta pot produir més de 50 fruits.

## Conreu

Actualment aquesta espècie és la menys conreada de les del gènere Cucurbita tot i ser-ne la que resisteix millor les baixes temperatures (però no les glaçades). Té una gran resistència als virus dels vegetals i unes arrels resistents. Es reprodueix només per llavor que se sembren una vegada ha passat els risc de gelades. En cas de fer-se un planter s'ha de trasplantar amb un pa de terra que respecti la total integritat de les arrels. Necessita regar-se sovint, les flors apareixen de juny a setembre les masculines abans que les femenines. Durant l'estiu necessita temperatures càlides, per sobre dels 20 °C. Els fruits conreats sota l'estiu temperat d'Anglaterra resulten astringents i allí només es planta com planta ornamental. Es fa servir aquesta espècie de carbassa per empeltar-hi la síndria i altres cucurbitàcies poc resistents a malalties del sòl.

## Usos

A més del cabell d'àngel i de consumir-se les flors i les llavors, se'n pot fer una beguda alcohòlica. Fruits, fulles i tiges poden usar-se com a farratge per als animals.

## Referències

* ↑ «Neglected crops: 1492 from a different perspective (ch 10)». Arxivat de l'original el 2019-02-11. [Consulta: 16 juny 2009].

## Enllaços externs

* Hypoglycemic action of Cucurbita ficifolia on Type 2 diabetic patients with moderately high blood glucose levels«Enllaç».
* Neglected crops: 1492 from a different perspective (ch 10) Arxivat 2019-02-11 a Wayback Machine.
# David (Bernini)

El David és una estàtua realitzada per Gian Lorenzo Bernini entre 1623 i 1624. És de grandària real (170 cm) i està executada en marbre amb gran virtuosisme tècnic. Va passar a formar part de la col·lecció del seu principal mecenes, el Cardenal Scipione Borghese, i actualment s'exposa en la Galeria Borghese.
Representa al futur rei David, un dels personatges de l'Antic Testament, el qual derrota al gegant Goliat llançant una pedra amb una fona.
Malgrat la temàtica cristiana, aquesta estàtua, entre altres de temes similars, serveix per a rescatar el tema clàssic dels joves atletes grecs, els kuroí.
En comparació amb altres versions passades del tema, com la famosa estàtua el David de Miquel Àngel, es mostren qualitats paradigmàtiques de l'escultura del Barroc. Sobre la placidesa clàssica i renaixentista, Bernini introdueix emoció i dinamisme.
Al contrari que en obres més primerenques de l'artista, aquesta obra no presenta el mateix èmfasi vertical. El cos de la figura es mostra en l'instant en què es disposa a tirar la pedra, els dos peus secundats, el cos mitjà girat. La figura està en tensió, el moviment i la potència estan implícits. La cara mostra concentració, amb la mala cara i fins i tot mossegant-se el llavi inferior. El gest impetuós de l'obra s'accentua amb el moviment serpentino, amb el que l'autor demostra el seu profund coneixement de l'anatomia en acció. El moviment en hèlix, així com la captació de l'instant, són propis del barroc. Aquest David no és el guerrer perfecte i idealitzat, sinó un molt humà esforçant-se per a aconseguir les seves metes. Després de la figura, jeuen diverses armes descartades, recordant-nos que aquesta no és una batalla guanyada a través d'un armament superior, sinó d'un esforç físic. Als seus peus, una arpa bellament tallada, que indica que David es convertirà en un poeta.
Tampoc és típic de les escultures anteriors de Bernini el representar un home, en altres obres com Apol·lo i Dafne tria models molt més joves i delicats.
El David de Donatello és una representació de l'heroi victoriós, que s'alça amb confiança. En termes polítics, es tracta d'una metàfora de la Florència que es va veure a si mateixa com el centre de l'apogeu artístic Italià del Renaixement. El David de Miquel Àngel representa el moment de la planificació, la tensió mental de la presa d'una decisió: passivitat externa, però una gran lluita interior. L'obra de Bernini, d'altra banda, plasma un ideal diferent perquè ressalta el moviment físic i el patetisme del rostre enfront del repòs i la serenitat clàssics. L'enèrgic David de la fona ha d'associar-se a la idea de combat; ha de reflectir el foc de la Contrareforma que Sant Ignasi de Loyola desitjava estendre per l'Europa protestant, és per això que aquesta imatge se situa en el corrent cultural de el Barroc catòlic.

## Vegeu també

* Apol·lo i Dafne
* El rapte de Prosèrpina
# Càncer gastrointestinal

El càncer gastrointestinal es refereix als càncers que afecten parts del tracte gastrointestinal (l'esòfag, l'estómac, l'intestí prim, l'intestí gros, el recte i l'anus). Els símptomes es relacionen amb l'òrgan afectat i poden incloure obstrucció (que condueix a dificultats per empassar o defecar), sagnat anormal o altres problemes associats. El diagnòstic sovint requereix una endoscòpia, seguida d'una biòpsia de teixit sospitós. El tractament depèn de la localització del tumor, així com del tipus de la cèl·lula cancerosa i si s'ha envaït altres teixits o s'ha estès a altres llocs. Aquests factors també determinen el pronòstic.
En general, els càncers gastrointestinals són responsables de més més morts per càncer que qualsevol altre sistema del cos. Hi ha una variació geogràfica important en les taxes de diferents càncers gastrointestinals.

## Tipus

* Càncer d'esòfag
* Càncer d'estómac
* Càncer colorectal
* Càncer d'anus

## Referències

* 1 2 Textbook of gastroenterology. 5th. Chichester, West Sussex: Blackwell Pub., 2009, p. 603, 1028. ISBN 978-1-4051-6911-0. OCLC 404100761.
* ↑ Bjelakovic, G «Antioxidant supplements for preventing gastrointestinal cancers.». The Cochrane Database of Systematic Reviews, 3, Jul 16, 2008, pàg. CD004183. DOI: 10.1002/14651858.CD004183.pub3. PMID: 18677777.
# De grønne slagtere

De grønne slagtere és una pel·lícula danesa dirigida per Anders-Thomas Jensen, estrenada l'any 2003.

## Argument

Svend i Bjarne, exasperats amb el seu empresari, decideixen de posar-se pel seu compte i obrir la seva pròpia carnisseria. Els començaments són, si més no difícils i la clientela més aviat escassa. Però després d'un conjunt de circumstàncies, un electricista mor presoner a la cambra freda. Una personalitat de la ciutat, que ha vingut a burlar-se dels seus començaments difícils, i se'l veurà treure alguns bistecs trets del cadàver, que amb sorpresa general, resulten deliciosos… Fins que la matèria primera comença a faltar.

## Repartiment

* Line Kruse: Astrid
* Nikolaj Lliga Kaas: Bjarne/Eigil
* Mads Mikkelsen: Svend
* Nicolas Bro: Hus Hans
* Aksel Erhardtsen: Reverend Villumsen
* Bodil Jørgensen: Tina
* Ole Thestrup: Holger
* Lily Weiding: Ms Juhl

## Referències

* ↑ «Les Bouchers verts». Allocine.
# Corb marí de Magallanes

El corb marí de Magallanes (Phalacrocorax magellanicus) és un ocell marí de la família dels falacrocoràcids (Phalacrocoracidae) que habita costes rocoses a les illes Malvines i des del centre de Xile i el sud-est de l'Argentina cap al sud fins a Cap d'Hornos.
# Dada (cràter)

Dada és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 59.36 ° de latitud nord i 338.17 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 12 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el quatre de desembre del 2015 i fa referència a Dada, déu nigerià de les verdures.

## Referències

* ↑ "Dada (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Delray Beach International Tennis Championships 2013

El Torneig de Delray Beach 2013, conegut oficialment com a Delray Beach International Tennis Championships 2013 és una competició tennística disputada sobre pista dura que pertany a les sèries 250 del circuit ATP. La 21a edició del torneig es va celebrar entre el 22 de febrer i el 3 de març de 2013 al Delray Beach Tennis Center de Delray Beach, Florida, Estats Units.
El tennista letó Ernests Gulbis va guanyar el segon títol a Delray Beach (2010).

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | J. Isner | 6 | 7 | |
| | G. Soeda | 6² | 2 | | 1 | J. Isner | 6 | 7 | |
| | Y-h. Lu | 4 | 6 | 3 | 6 | K. Anderson | 2 | 6¹ | |
| 6 | K. Anderson | 6 | 3 | 6 | | | | | | 1 | J. Isner | 4 | 6 | 4 |
| | I. Karlović | 4 | 5 | | | | | | | | É. Roger-Vasselin | 6 | 4 | 6 |
| | É. Roger-Vasselin | 6 | 7 | | | É. Roger-Vasselin | 6 | 6 | | | | | | |
| WC | J. Sock | 6 | 4 | 1 | LL | R. Berankis | 4 | 3 | | | | | | |
| LL | R. Berankis | 3 | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | É. Roger-Vasselin | 6$^3$ | 3 |
| 8 | X. Malisse | 6$^3$ | 6 | 3 | | | | | | | | | | | Q | E. Gulbis | 7 | 6 |
| Q | Muñoz de la Nava | 7 | 3 | 6 | Q | Muñoz de la Nava | 1 | 4 | | | | | | |
| Q | E. Gulbis | 6 | 4 | 7 | Q | E. Gulbis | 6 | 6 | | | | | | |
| 3/WC | S. Querrey | 4 | 6 | 6$^4$ | | | | | | Q | E. Gulbis | 6 | 4 | 7 |
| | I. Dodig | 6 | 7 | | | | | | | 2 | T. Haas | 3 | 6 | 6² |
| | I. Donskoi | 3 | 5 | | | I. Dodig | 6⁶ | 6 | 1 | | | | | |
| | D. Istomin | 4 | 1 | | 2 | T. Haas | 7 | 2 | 6 |
| 2 | T. Haas | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Maks Mirni Horia Tecău | 6 | 6 | |
| | Xavier Malisse Frank Moser | 0 | 4 | | 1 | Maks Mirni Horia Tecău | 7 | 6 |
| 4 | Johan Brunström Raven Klaasen | 7 | 6 | | 4 | Johan Brunström Raven Klaasen | 6$^4$ | 3 |
| PR | Jaroslav Levinský Lu Yen-hsun | 5 | 1 | | | | | | 1 | Maks Mirni Horia Tecău | 4 | 4 |
| Alt | Ričardas Berankis Ievgueni Donskoi | 2 | 1 | | | | | | WC | James Blake Jack Sock | 6 | 6 |
| WC | James Blake Jack Sock | 6 | 6 | | WC | James Blake Jack Sock | 6 | 7 |
| | Andre Begemann Martin Emmrich | 4 | 6 | [5] | | Dustin Brown Christopher Kas | 2 | 5 |
| | Dustin Brown Christopher Kas | 6 | 3 | [10] | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Delray Beach :
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2013
< 2012
2014 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Dead Babies

Dead Babies (Mood Swingers en la seva estrena estatunidenca) és una pel·lícula britànica del 2000 dirigida per William Marsh. Es basa en la novel·la homònima de 1975 de Martin Amis.

## Argument

Quan un grup de joves amics anglesos, que viuen junts en una casa estranya als afores de Londres, conviden tres estatunidencs a passar un cap de setmana alimentat amb drogues, les coses comencen realment a enredar-se.
A mesura que les dues cultures xoquen i les substàncies químiques prenen el control, aviat es fa evident que un dels convidats del cap de setmana és membre d'un grup terrorista basat en xarxa recentment format, The Conceptualists, el principi subjacent del qual és la violència extrema per ell mateix. També es fa evident que els convidats reunits són les properes víctimes previstes per al lloc web del Grup.

## Repartiment

* Paul Bettany com Quentin
* Katy Carmichael com a Lucy Littlejohn
* Hayley Carr com a Roxanne
* Charlie Condou com a Giles
* Alexandra Gilbreath com a Cecilia
* William Marsh com a Marvel
* Kris Marshall com a Skip
* Andy Nyman com a Keith
* Cristian Solimeno com a Andy
* Olivia Williams com a Diana

## Recepció

La pel·lícula, que va tenir una mala acollida, va ser ressenyada al diari britànic The Guardian que la va descriure com "avorrida, vergonyosa, desagradable i estúpida, i no de la bona manera".

## Referències

* ↑ Dead Babies a Time Out
* ↑ Dead Babies a Variety
* ↑ "Dead Babies" The Guardian

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Dea Loher

Dea Loher (Traunstein, 20 d'abril de 1964) és una escriptora i dramaturga alemanya.
Va estudiar filologia alemanya i filosofia a la Universitat de Múnic. Va viure un temps a Brasil i posteriorment va estudiar escriptura escènica amb professors com Heiner Müller o Yaak Karsunke. Les seves obres tenen un caire tragicòmic i mesclen elements realistes amb recursos formals trencadors, que busquen la transgressió de la posada en escena. Les seves obres han estat traduïdes i representades en una trentena de països a Europa i Llatinoamèrica. A la seva producció artística cal sumar-li una intensa activitat dirigint cursos i fent conferències a nivell internacional.
Ha guanyat diversos premis, entre ells el Royal Court Theatre Playwrights Award, el Premi Bertolt Brecht o el Mülheimer Dramatikerpreis. Des del 2013 és membre de l'Acadèmia Alemanya de Llengua i Poesia.

## Obres destacades

* Tätowierung (‘Tatuatge’, 1996)
* Manhattan Medea (1999)
* Klaras Verhältnisse (‘Les relacions de Clara’, 2000)
* Unschuld (‘Innocència’, 2003)
* Das Leben auf der Praça Roosevelt (‘La vida a la Plaça Roosevelt’, 2004)
* Diebe (Lladres, 2010).

## Referències

* 1 2 3 «Dea Loher». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nuevas obras alemanas - Autores - Loher, Dea - Goethe-Institut». [Consulta: 30 setembre 2019].
# Damià

Damià és el nom dels següents personatges:
* Damià d'Efes, retòric grec
* Sant Damià, sant i màrtir cristià, metge de professió
* Damià (paracemomen), alt funcionari de la cort romana d'Orient al segle ix
* Damià Abella, futbolista.
# Damià Adrover Picornell

Damià Adrover Picornell (Palma, 1874 - ídem, 21 de febrer de 1942) va tenir un destacat paper en el mon del futbol com a president del Balears FC (actual Club Esportiu Atlètic Balears) durant els anys 30.
Comerciant de professió, Adrover va entrar a la junta directiva del club blanc-i-blau com a vicesecretari (1924-25) i després com a vocal (1928), sense tenir un paper rellevant.
No obstant això, el 7 de gener de 1933 fou escollit president del club i des de llavors fou reescollit anualment. El seu mandat fou el més prolongat del club fins al moment: almenys tres anys i mig, mentre els seus antecessors mai no havien arribat a superar els dos anys. En algun moment durant la Guerra Civil fou destituït com a president (el 1938 ja no exercia). L'any 1940 figurava com a vicepresident primer.
Els fets més destacats del seu mandat foren, entre d'altres, l'aprovació d'uns nous estatuts (1933) que varen substituir els vigents des de la fundació de l'entitat, i la creació de la figura de la presidència d'honor del club (1935). Per aquest càrrec fou designada una dona: Lita Soler, Miss Balears 1935, un fet insòlit en aquella època, en un món futbolístic totalment masculí. A més va funcionar la secció de beisbol, activa intermitentment entre 1933 i 1935, que no va arribar a despegar davant la manca de rivals i d'una afició massiva.
A nivell esportiu, l'equip blanc-i-blau va quedar subcampió del Campionat de Mallorca quatre temporades consecutives (1933-34, 1934-35, 1935-36 i 1936-37) i es va adjudicar la Copa President de la República en dues ocasions (1934-35 i 1935-36), així com el trofeu en propietat.
En el primer partit del Balears FC després de la seva mort, jugat a Son Canals el 22 de febrer de 1942 contra la Juventud Deportiva Llosetense, l'equip va dur braçalets negres en senyal de dol.

## Bibliografia

* García Gargallo, Manuel. L'Atlètic Balears (1920-1942). Els primers anys d'una entitat centenària. Palma: Documenta Balear, 2020. ISBN 978-84-18441-08-0.

## Referències

* ↑ García Gargallo, 2020, p. 190.
* ↑ García Gargallo, 2020, p. 193.
* ↑ García Gargallo, 2020, p. 114.
* ↑ García Gargallo, 2020, p. 209.
* ↑ García Gargallo, 2020, p. 120.
* ↑ García Gargallo, 2020, p. 128.
* ↑ García Gargallo, 2020, p. 113.
* ↑ «El Baleares consigue vencer al Llosetense sólo por la mínima (3-2)» (en castellà). Baleares, 24-02-1942.
# Detector Txerenkov

El detector Txerenkov té com a finalitat registrar la caiguda de raigs còsmics. Es basa en l'anomenat efecte Txerenkov (en honor de Pàvel Txerenkov, premi Nobel de física el 1958, per haver-ho descobert). Aquest es produeix quan una partícula carregada es mou en un medi transparent amb velocitat major que la que tindria la llum en aquest medi. En aquesta situació es produeix una pertorbació electromagnètica que origina una emissió de llum, anàlogament a com un vaixell ràpid crea un deixant en navegar en aigües en repòs. La llum de la partícula és emesa dins dels límits d'una superfície de forma cònica, on el vèrtex és el punt en què la partícula va entrar al detector i la directriu és la direcció del seu moviment. Un tanc d'aigua hermètic i fosc resulta un bon detector del rastre de la partícula si se li addicionen fotomultiplicadors.
L'Observatori Pierre Auger, situat a la ciutat de Malargüe, a la província de Mendoza, Argentina, creat per de detectar les pluges de raigs còsmics, fa ús d'aquest tipus de detectors.
Es construeix en tancs cilíndrics tancats que contenen una bossa també cilíndrica de polietilè, fabricada en el lloc per estudiants locals que segueixen les directrius de la Universitat de Colorado. Aquesta bossa, dita tècnicament sachet o liner, es troba plena de 12.000 litres d'aigua d'extrema puresa i en la qual la partícula deixa el seu rastre. Els sensors envien la informació a una estació central que processa les dades. Els tancs en si mesuren aproximadament 3,5 m de diàmetre i més d'un metre i mig d'alt. Es troben emplaçats a 1,5 km de distància entre ells, formant una xarxa que cobreix uns 3.000 km². Una cel·la unitària conté els detectors, i cada detector conté fotomultiplicadors a la part superior, un panell solar i plaques electròniques d'adquisició de dades i de comunicacions que registren i transmeten la intensitat de la radiació produïda per la pluja en travessar el detector transparent d'aigua pura.
La idea és construir uns 1.600 tancs que treballin al costat de detectors de fluorescència per captar els raigs amb més precisió.

## Referències

* ↑ «Pavel Alekseyevich Cherenkov | Soviet physicist» (en anglès). [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «LHCb, CERN».
# Llinda de porta al carrer de Sant Julià (Garòs)

Llinda de porta al carrer de Sant Julià és una obra de Garòs al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A la façana d'aquesta casa es troba encastada, a sobre de la porta, una llinda que hauria pertangut a una altra porta o finestra gòtica d'arc conopial. Format per un bloc de pedra, té gravada una inscripció que diu: [MOS/SENART/BARRA/BAN1599].
L'espai central de la inscripció, actualment cegat, el devia ocupar un escut o emblema.

## Referències

* 1 2 «Llinda de porta al carrer de Sant Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Raja molaridens

Raja molaridens és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
# Mal·ladrita

* No s'ha de confondre amb el també mineral mal·lardita..
La mal·ladrita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom en honor d'Alessandro Malladra (Torí, 1865 - Roma, 1945), professor del Collegio Mellerio Rosmini-Domodossola i director de l'Observatori Vesuvià (1927–1935).

## Característiques

La mal·ladrita és químicament hexafluorosilicat de sodi de fórmula química Na₂SiF₆. Cristal·litza en el sistema trigonal. Els cristalls són minúsculs i prismàtics acabats amb la base o la piràmide, apareixen en forma de recobriments. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mal·ladrita pertany a «03.CH - Halurs complexos, silicofluorurs» juntament amb els següents minerals: bararita, criptohalita, hieratita, demartinita i knasibfita.

## Formació i jaciments

La mal·ladrita es forma com a sublimat volcànic. Va ser descoberta al Vesuvi, a la Província de Nàpols (Campània, Itàlia) i també ha estat descrita al cràter La Fossa, a Vulcano (Sicília, Itàlia), al volcà Hekla (Suðurland, Islàndia), la mina Marcel, a Radlin (Voivodat de Silèsia, Polònia) i al volcà Tolbàtxik (óblast de Kamtxatka, Rússia).
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: avogadrita, hieratita, ferruccita, sassolita; barberiïta i sassolita.

## Referències

* 1 2 3 «Malladrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].