OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Desaliñada

Desaliñada és una pel·lícula espanyola de curtmetratge de ficció dirigida el 2001 per l'actor Gustavo Salmerón, en el que va ser el seu debut com a director.

## Sinopsi

Una amanida i un peix es coneixen en la cambra frigorífica d'un restaurant, que per ells suposa el moment previ a la mort. En aquestes circumstàncies, decideixen formar un únic plat que els condueixi a un amor etern.

## Repartiment

* Candela Peña ... María Francisca
* Ernesto Alterio... Lucio
* Guillermo Toledo... Acelgo
* Santiago Chávarri 'Aco' ... Dr. Broccoli
* Secun de la Rosa... Canc
* Malena Alterio ... Ensalada mixta
* Roberto Álamo... Musclo
* Paula Soldevila ... Ensalada de pollastre amb poma
* Raúl Fraire... Psicoanalista
* Francisco Maestre ... Don Rafael
* Ana Gracia... Clienta

## Premis
### XVII Premis Goya

* Goya al millor curtmetratge de ficció (guanyador)

### Festival de Curtmetratge Europeu de Brest

    Premi Canal Plus

## Referències

* ↑ Gustavo Salmerón: "Es bonito tener la opción de grabar a tu madre", El Mundo, 15 de desembre de 2017
* ↑ Desaliñada al web dels Premis Goya
* ↑ Desaliñada Arxivat 2020-02-01 a Wayback Machine. al web del Ministeri d Cultura

## Enllaços externs

* Desaliñada a Vimeo
# Posta Fibreno

Posta Fibreno és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 100 km a l'est de Roma i a uns 30 km a l'est de Frosinone.
Posta Fibreno limita amb els municipis d'Alvito, Broccostella, Campoli Appennino, Fontechiari i Vicalvi.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.104 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Israel Discount Bank

L'Israel Discount Bank —בנק דיסקונט לישראל (hebreu)— és un dels tres majors bancs d'Israel, amb 260 sucursals i un actiu de 171 mil milions de xéquels (35 mil milions d'euros). Va ser fundat a Tel-Aviv com Eretz Yisrael Discount Bank l'any 1935 per Leon Recanati, immigrant jueu procedent de Grècia, que havia estat líder de la comunitat jueva de Tessalònica. Va ser el primer banc que operava a Palestina, d'entre la dotzena que existien, que treballava amb persones físiques com a clients per a dipòsits bancaris i operacions de crèdit restringides a l'àmbit privat, en comptes d'empreses o comerciants. La primera sucursal es va obrir el 1949 a Haifa i es va estendre fora d'Israel l'any 1962, obrint una oficina a Nova York. Després de la crisi financera de 1983, el Govern d'Israel va passar a ser el seu propietari.

## Enllaços externs

* https://www.discountbank.co.il/DB/private
* http://www.idbbank.com Arxivat 2019-12-16 a Wayback Machine.
# Jurbanita

La jurbanita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom per Joseph John Urban (1915–1997), col·leccionista de minerals nord-americà que es va observar per primera vegada el material.

## Característiques

La jurbanita és un sulfat de fórmula química Al(SO₄)(OH)·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1974. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls prismàtics curts, dominat per {110} i {011}, de fins 0,3 mil·límetres; comunament en forma d'estalactita o de crostes. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És una espècie dimorfa de la rostita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jurbanita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, rostita, minasragrita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari rar que es troba en els túnels humits en parts oxidades de dipòsits de sulfurs en roques aluminoses; aparentment dipositada directament a l'aigua de la mina a aproximadament 27◦C i un 100% d'humitat. Sol trobar-se associada a altres minerals com: epsomita, hexahidrita, pickeringita, starkeyita, rostita, guix, metavoltina, ferrinatrita, sideronatrita, tamarugita o uklonskovita. Va ser descoberta l'any 1974 a la mina San Manuel, a San Manuel (Arizona, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Jurbanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2016].
* 1 2 «Jurbanite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 juliol 2016].
# Didi Julià

Didi Julià (nascut potser el 133 o el 137 i mort l'any 193) va ser emperador durant dos mesos el 193. Inicialment es deia Marc Didi Salvi Julià (Marcus Didius Salvius Julianus), i més tard se'l va conèixer amb el nom de Marc Didi Sever Julià (Marcus Didius Severus Julianus i Marc Didi Còmmode Sever Julià (Marcus Didius Commodus Severus Julianus). Era d'origen milanès, fill de Petroni Didi Sever i de Clara Emília, i net (o besnet) de Salvi Julià el cèlebre jurista del temps d'Hadrià.
El va educar Domícia Lucil·la la mare de Marc Aureli. Va seguir la carrera de les magistratures des de molt jove i va ser qüestor, edil curul i pretor. Va tenir el comandament d'una legió a Germània i després el govern de la Gàl·lia Belga on va reprimir una revolta dels caucs (chauci) mèrit pel qual va ser nomenat cònsol l'any 175.
Després es va distingir a les campanyes contra els cats, i nomenat governador de Dalmàcia i de la Germània Inferior, va dirigir després un comissariat a Itàlia. Acusat d'haver conspirat contra Còmmode, el van jutjar i en va sortir absolt. Llavors va ser nomenat governador de Bitínia i cònsol per segona vegada el 179 junt amb Pertinax, al qual va succeir com a procònsol d'Àfrica. D'aquesta província l'emperador el va cridar a Roma i el va nomenar praefectus vigilum.
Mort Pertinax, els pretorians van treure a subhasta l'imperi. Tit Flavi Sulpicià (Titus Flavius Sulpicianus), prefecte de la ciutat i sogre de Pertinax, que estava amb les tropes, va oferir una gran quantitat de diners pel càrrec. L'oferta final de Sulpicià era de vint mil sestercis per cap, però Didi que era a les portes del campament, en va prometre vint-i-cinc mil i els pretorians li van donar la corona. El senat romà el va haver de ratificar el 28 de març del 193. El poble el va acollir amb insults, i cops de pedra. La seva dona Mànlia Escantil·la, i la filla Dídia Clara, van rebre el títol d'Augustes.
Pescenni Níger a Síria, Septimi Sever a Pannònia i Clodi Albí a Britànnia, cadascun amb tres legions, van acabar revoltats. Didi es va concentrar en la lluita contra Sever, el més proper, però aquest es va aliar amb Albí (al que va reconèixer com a Cèsar) i va avançar cap a Ravenna que va ocupar i es va apoderar de la flota. Llavors va derrotar Tul·li Crispí, el prefecte pretorià i va obtenir el suport d'antics partidaris de Didi.
Mancat de suports, Didi va oferir a Septimi compartir el tron però aquest no va acceptar l'oferta. Els mateixos pretorians per mitjà del cònsol Sili Messalla, van negociar el reconeixement de Septimi Sever pel senat l'1 de juny del 193 i la condemna a mort de Didi Julià.
Didi, abandonat per tots menys pels prefectes i pel seu gendre Repentí, va morir assassinat (decapitat) a palau per un soldat ras. Tenia 61 anys.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Didius Salvius Julianus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 setembre 2023].
# Kamerlingh Onnes (cràter)

Kamerlingh Onnes és un cràter d'impacte de la cara oculta de la Lluna, situat a un diàmetre al nord-oest del cràter Kolhörster. Al nord de Kamerlingh Onnes es troba Shternberg i al nord-oest apareix Weyl.
Es tracta d'un cràter desgastat i erosionat, lleugerament allargat en l'adreça est-oest i amb una forma una mica ovalada. Una sèrie de petits cràters es troben el seu brocal, particularment en el costat nord. El sòl interior està marcat només per uns petits cràters, i pels traços del sistema de marques radials del cràter Ohm, situat al nord-est.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Kamerlingh Onnes (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Kamerlingh Onnes» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
# David Rodríguez

David Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* David Rodríguez i González (Oliana, 1967), alcalde de Solsona des del 2010
* David Rodríguez Lombán (Avilés, 1987), futbolista asturià
* David Rodríguez Trueba (Madrid, 1969), periodista, escriptor, director de cinema i col·laborador de premsa espanyol
# Khenthap

Khenthap, també escrit Khenet-Hapi, (ḫnt-Ḥp, "música de Hapi")va ser suposadament una reina de l'Antic Egipte. Es diu que va viure durant la I Dinastia. La seva figura històrica és molt fosca, ja que no hi ha fonts contemporànies on aparegui el seu nom; només apareix un cop en una inscripció molt posterior.

## Proves

Khenthap en jeroglífic :
Els egiptòlegs i els historiadors encara debaten sobre qui era exactament Khenthap com a figura històrica. Les impressions de segells registrades arqueològicament de les tombes de la primera dinastia a Abidos mai no l'esmenten. Apareix només en una inscripció a la pedra de Palerm, una estela feta amb esquist negre que enumera els reis des de Narmer (I Dinastia) fins al rei Neferirkare (VI Dinastia). A més, la pedra enumera la mare de cada rei. La inscripció mostra el nom de Khenthap, però no registra cap dels seus títols (excepte el de "mare" (Mw.t (nsw), mut (nesu), "mare").

## Biografia

La inscripció del fragment del Caire descriu Khenthap com la mare del rei Djer. Joyce Tyldesley creu que Khenthap era una esposa del rei Hor-Aha i Djet era el seu net, ja que es creu que Djet era el fill del rei Djer (fill d'Aha). Silke Roth creu que Khenthap era una esposa del rei Teti, un monarca esmentat a la tauleta de Saqqara i al papir de Torí. En aquest últim, se'l descriu com un governant que va ocupar el tron egipci només 1 any i 45 dies.
El nom de Khenthap significa "música de Hapi (déu)", que pot assenyalar que podria haver tingut un paper religiós o de culte durant la seva vida.

## Referències

* ↑ Roth, 2001, p. 378.
* 1 2 Roth, 2001, p. 16-18.
* ↑ Wilkinson, 2000, p. 105.
* ↑ Grajetski, 2005, p. 2.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 48.
* ↑ Tyldesley, 2006, p. 29.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Roth, Silke. Die Königsmütter des Alten Ägypten von der Frühzeit bis zum Ende der 12. Dynastie (en alemany). Otto Harrassowitz Verlag, 2001. ISBN 9783447043687.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
* Wilkinson, Toby. Royal annals of ancient Egypt: the Palermo stone and its associated fragments (en anglès). Londres: Kegan Paul International, 2000. ISBN 0-7103-0667-9.
# Juvenci

Juvenci és el nom dels següents personatges:
* Tit Juvenci, tribú militar el 197 aC
* Tit Juvenci, magistrat romà, llegat i pretor
* Publi Juvenci, pretor el 149 aC
* Gai Juvenci, jurista romà
* Tit Juvenci, advocat romà
# Karlskrona

Karlskrona és una ciutat al comtat suec de Blekinge. Tenia 61.140 habitants l'any 2005 i 21,14 km² de superfície.
Se la coneix com l'única ciutat barroca de Suècia i és seu d'una base naval.
# Jwan Yosef

Jwan Yosef (Síria, 1984) és un pintor suec kurd establert a Londres. Jwan Yosef va néixer a Síria en el si d'una família kurda. La seva família va emigrar a Suècia, on va estudiar pintura a l'Escola de Pintura Pernby d'Estocolm entre 2004 i 2006, i després es va traslladar a la universitat d'art i disseny Konstfack, on es va graduar amb una llicenciatura en belles arts el 2009. Va obtenir un Master of Arts en belles arts pel Central Saint Martins de Londres el 2011.
Yosef ha participat en un gran nombre de fires i exposicions col·lectives. Va dur a terme dues exposicions individuals el 2013 titulades Painting about Sex, Flesh and Violence, lol a la galeria DIVUS de Londres i High Notes a la Galeria Anna Thulin d'Estocolm. El 2013 també va ser guardonat amb el premi Threadneedle i el BEERS Contemporary d'art emergent. El 2015 va exposar a la Galleri Bon amb l'exposició col·lectiva There and Back Again amb el seu company de Konstfack gradua Josef Bull, Petr Davidtxenko i Natasja Loutchko. És un membre fundador i titular d'estudi de la Fundació d'Art The Bomb Factory, amb seu a Archway, al nord de Londres.
És obertament homosexual. L'abril de 2016, durant la gala de la Fundació Americana per la Investigació sobre la Sida a São Paulo, va anunciar públicament la seva relació amb el cantant porto-riqueny Ricky Martin. Martin tenia dos fills, Valentino i Matteo, i havia estat en una relació de quatre anys amb l'empresari Carlos González Abella abans de declarar la seva separació el 2014.

## Referències

* ↑ http://www.umagmag.com/2015/08/a-conversation-with-artist-jwan-yosef/ Arxivat 2015-09-02 a Wayback Machine.
* ↑ «Vèncer Revista: Jwan Yosef - Retrats d'Absència». Arxivat de l'original el 2016-11-21. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ Kaltblut: Entrevista amb Jwan Yosef
* ↑ «U+Mag: Una conversa amb l'artista Jwan Yosef». Arxivat de l'original el 2015-09-02. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ C Impressió: Hi i Tornada
* ↑ SvD: Spegelvända bilder fångar tystnaden (suec)
* ↑ Kunstkritikk (Noruec)
* ↑ Galleri Bon: Dit och tillbaks igen Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. (suec)
* ↑ "Artistes | Bomba De Fàbrica D'Art De La Fundació" Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine.. bombfactory.org.regne unit
* ↑ ET en Línia: Ricky Martin Fa Glamurós Catifa Vermella Debut Amb Nou Nuvi Jwan Yosef
* ↑ París Partit: Ricky Martin formalitzar avec fill petit ami, Jwan Yosef (francès)
* ↑ Tetu: Ricky Martin de l'onu nouveau petit ami, Jwan Yosef (francès)

## Enllaços externs

* Jwan Yosef - Lloc web oficial
# Kategoria e Dytë

Kategoria e Dytë és el tercer nivell de futbol a Albània. Està dividida geogràficament en dos grups, A i B, amb dotze equips cadascun.

## Equips 2008/09

* KF Adriatiku Mamurrasi
* KS Albpetrol Patos
* KS Butrinti Sarandë
* KF Çlirimi
* KS Delvina
* KF Domosdova Përrenjas
* KS Egnatia Rrogozhinë
* KF Erzeni Shijak
* KF Gramshi
* SK Himarë
* KS Iliria
* KF Këlcyra
* KS Korabi Peshkopi
* KF Luzi 2008
* KF Maliqi
* KF Memaliaj
* KF Olimpik Tirana
* SK Përmeti
* KF Pojani
* KF Poliçani
* KF Përparimi Kukës
* SK Tepelena
* KS Tomori Berat
* KS Veleçiku Koplik
* KF Vlora

## Enllaços externs

* FutbolliShqiptar.net
* Albania Sport
# Karagai

Karagai (en rus: Карагай) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 46 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Jüri Alperten

Jüri Alperten (Tallinn, 16 de juny de 1957 - 26 d'agost de 2020) fou un director d'orquestra estonià.

## Vida i música

Jüri Alperten va néixer en una coneguda família de música estoniana. Va completar els seus estudis de piano al Conservatori estatal de Tallinn el 1979 i direcció al conservatori de Leningrad el 1985. Des de 1985, Jüri Alperten ha estat treballant com a director d'orquestra a l'òpera nacional d'Estònia a Tallinn i va ser el seu director principal de 2002 a 2004. Des de 1994 Alperten ha estat director principal de l'Orquestra Simfònica de l'Acadèmia d'Estònia de música i des de 1998 director en cap de l'orquestra de la ciutat de Pärnu. A més, ha realitzat nombroses orquestres i actuacions operístiques a casa i a l'estranger.
Ha col·laborat amb moltes orquestres destacades, com ara l'orquestra de la ràdio hongaresa, la Sombathely Philharmonic Orchestra, diverses orquestres finlandeses, l'Orquestra Simfònica Nacional de Letònia, l'Orquestra Filharmònica de Leningrad, etc. Ha impartit actuacions de convidat a Rússia, Hongria, Finlàndia, Letònia, Suècia, etc. Ha dirigit òperes, sarsueles i ballets, amb una total de més de 40 representacions diferents. Ha estat director convidat a l'òpera nacional de Letònia, a l'òpera de Göteborg, a Suècia, etc.
A l'òpera nacional d'Estònia Jüri Alpreten ha estat el director musical de nombroses actuacions: els ballets d'Edur/Aints, Catherine I, Ravel, Daphnis et Chloé, Bizet-Shtshedrin Carmen, La Bella Dorment i El Trencanous de Txaikovski, de Serguei Prokófiev, Romeu i Julieta i Cinderella, Anna Karenina de Sxedrín, La Dame Aux camellias de Tiit Härm, Rosalinda de Ronald Hynd; òperes i sarsueles: La vida breve de de Falla, Der Freischütz de Weber, Die Fledermaus de Strauss, Man of La Mancha de Mitch Leigh, Fiddler on the Roof de Jerry Bock, etc.
El 2012 va guanyar el Premi Harjumaa Theatre, en el 2014 Premi Johann Voldemar Jannsen i el Premi d'interpretació del Consell musical estonià.

## Referències

* ↑ Eesti Elulood. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000 (= Eesti Entsüklopeedia 14) ISBN 9985-70-064-3, S. 17
* 1 2 3 «Jüri Alperten» (en anglès). Estonian National Opera. Arxivat de l'original el 26/09/2020. [Consulta: 17 març 2021].
# Kaula

Kaula (en hawaià Kaʻula) és una de les illes de Sotavent de Hawaii. Està situada a 34 km al sud-oest de Niihau. Les seves coordenades són: 21° 39′ N, 160° 32′ O﻿ / ﻿21.650°N,160.533°O﻿ / 21.650; -160.533.
L'illa, amb forma de mitja lluna, és part del cràter d'un volcà antic pràcticament submergit. La superfície total és de 0,64 km² i l'altitud màxima és de 167 m. L'oceà ha erosionat el litoral creant penya-segats i coves, particularment l'anomenada cova del tauró, Kahakauaola.
Kaula és deshabitada però els pescadors la freqüenten. L'illa era recordada en les tradicions orals hawaianes i s'han trobat algunes restes de la seva presència, però no hi ha proves d'assentaments permanents. Ocasionalment s'ha utilitzat com a blanc per a exercicis militars de bombardeig aeri.

## Enllaços externs

* (anglès) Imatge de Kaula Arxivat 2004-09-05 a Wayback Machine.
# Kauhsen

Kauhsen va ser un equip de cotxes de competició alemany que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
L'equip va ser fundat per Willi Kauhsen l'any 1976 i va anar pujant de categoria fins a arribar ja l'any 1979 a la F1.
Va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1979, al GP d'Espanya disputat al circuit de Jarama el 29 d'abril del 1979.
El seu únic pilot va ser el francès Gianfranco Brancatelli.
L'equip va prendre part en dos Grans Premis disputatsen una única temporada, no aconseguint classificar-se per disputar la cursa en cap ocasió i no assolint cap punt pel campionat del món de constructors.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Pilot | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1979 | Gianfranco Brancatelli | ARG | BRA | SUD | O.USA | ESP NVQ | BEL NVQ | MON | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | | - | 0 |

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Pont del Diable (Gironella)

El pont del Diable o pont de Sant Marc de Gironella és un antic pont romànic del qual només queden restes prop de la fàbrica de cal Bassacs, al municipi de Gironella, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Restes de mur del que havia estat un pont de tres ulls. Avui conservem algunes zones on podem veure els carreus de pedra, de dimensions mitjanes, força homogenis, disposats en fileres i units amb morter.
Es poden observar aquestes restes anant pel camí de vora el riu entre el pont de cal Pere Vell i el camp de futbol de Gironella, davant de la fàbrica de cal Bassacs, la construcció de la qual es va fer sobre el camí d'accés al pont pel marge dret del riu.

## Història

L'antic pont del diable de Sant Marc a cal Bassacs segurament és una construcció romànica dels segles XI-XIV. Tot i les poques restes que en queden, antigament havia tingut molta importància, ja que hi passava el "camí de la sal" provinent de Cardona. El pont fou destruït totalment durant la primera carlinada. Amb la construcció de la fàbrica de Cal Bassacs s'enderrocaren les restes del pont, al vessant dret del riu.

## Referències

* ↑ «Pont del diable». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2014].
* ↑ «Pont de sant Marc». Ajuntament de Gironella. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2014. [Consulta: 26 octubre 2014].
* ↑ Serra i Rotés, Rosa «Els orígens de la industrialització tèxtil de Gironella». L'Erol, 118, 2013.

## Enllaços externs

* Imatges a Pont del Diable, Patrimoni Arquitectura de la Generalitat de Catalunya