OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de Mont-ral

Sant Pere de Mont-ral és l'església parroquial de Mont-ral (Alt Camp) sota l'advocació de sant Pere ad Vincula. L'edifici d'origen romànic està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església parroquial de Mont-Ral està situada a la part més elevada del nucli. El conjunt actual presenta elements constructius pertanyents a diverses èpoques. S'inicià el segle xii. És d'una sola nau amb volta de canó, absis semicircular i diverses capelles posterior, una de les quals amb volta de creueria gòtica. La coberta és de teula a dues vessants. La porta d'accés, situada a la façana sud, és d'arc de mig punt adovellat, amb tres arquivoltes en degradació. A la façana nord, al costat de l'absis, s'eleva un campanar de dos cossos, el primer quadrat i el segon vuitavat, amb obertures d'arc de mig punt. Té coberta piramidal. Dos grans contraforts consoliden, a la façana sud, l'estructura de l'edifici. L'obra és feta de carreus ben escairats.

## Història

L'origen d'aquesta construcció es pot situar en el segle xii (1194), període del qual es conserven l'absis, la portalada i la base de campanar. Al llarg del temps s'hi han efectuat diverses obres d'ampliació i reforma. La més important es va realitzar durant el segle xviii, període en què es reconstruí la part superior del campanar.
La parròquia inclou l'església de Sant Andreu de Farena. Actualment està agrupada a la parròquia de l'Assumpció d'Alcover, adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp de l'arquebisbat de Tarragona.

## Referències

* 1 2 «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Sant Pere ad Vincula». Cercador de parròquies. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Sant Pere de Montfullà

Sant Pere de Montfullà és un monument del municipi de Bescanó (Gironès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Les primeres notícies referides a la parròquia daten del 882 quan el bisbe Teuter donà diversos delmes d'aquesta església a la Seu de Girona. El 1058 la comtessa Ermessenda de Carcassona la restitueix al bisbe Berenguer. També és citada en l'homenatge prestat per Guillem Castell a favor de Pere de Carcassona, bisbe de Girona. Sembla que la primitiva església romànica a la qual pertanyen algunes parts dels murs de l'actual.
S'accedeix al temple per una llarga escalinata entre dues terrasses que fan de mirador. L'edifici és d'una sola, amb volta seguida d'arestes, que es comunica per arcs de mig punt amb les quatre capelles laterals. La capçalera és carrada i als peus hi ha el cor. El parament emblanquinat ha estat repicat en algunes parts per deixar veure l'aparell de pedres irregulars. La façana és senzilla i té una porta rectangular amb una petita fornícula que conté una imatge i al capdamunt un rosetó. A l'esquerra s'alça el campanar de planta quadrada i arcs lleugerament trilobats.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de Montfullà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 novembre 2012].
# Santa Maria de Lavit

Santa Maria de Lavit és l'església parroquial de Lavit, al municipì de Torrelavit (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una nau rectangular sobrealçada. L'absis ha estat refet i hi ha una porta a la façana sud amb arquivolta i àbac. Té un campanar d'espadanya reforçat.
Annexa, existeix la rectoria amb una interessant galeria de columnes salomòniques.

## Història

És l'actual església parroquial de Lavit, que havia pertangut al Monestir de Sant Cugat del Vallès des de l'any 977.
El desaparegut castell de Lavit (ubicat possiblement al lloc on actualment es troba l'església), la rectoria i el barri antic junt amb l'església, havien estat propietat de Mir Gelabert.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Lavit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Santi Aldama

Santi Aldama és el nom dels següents personatges:
* Santiago Aldama Alesón (n. 1968) jugador espanyol de bàsquet, olímpic a Barcelona'92
* Santiago Aldama Toledo (n. 2001) jugador espanyol de bàsquet, fill de l'anterior
# Santfelius

Santfelius, és una partida en part constituïda per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situada al sud-est d'Erinyà, a la dreta i a prop del Flamisell i més lluny, però també a la dreta, del riu de Serradell. Té al nord-oest la partida de l'Acampador i al sud-oest la de Matavaques. La Pista de Santfelius discorre per l'est i el nord de la partida.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Santha

Santha fou un estat tributari protegit, una thikana feudatària de Jaipur, regida per una branca de la nissaga reial dels rathors, clan Champawat.
Thakur Shambu Singh va rebre el jagir de Gondher el 1863; va morir el 22 de febrer de 1885 i el va succeir el seu fill Mukend Singh que va bescanviar Gondher per Santha el 1902 i va morir el 28 d'octubre de 1918. El va succeir Bhoraj Singh que va morir el 23 de febrer de 1928 sense fills; la successió va passar per adopció al seu nebot Kalyan Singh, fill de Chiman Singh (germà de Mukend Singh) que va governar fins a la seva mort el 1938. Va pujar llavors el seu fill Umaid Singh. Amb l'abolició dels zamindaris, el seu domini va passar a l'estat indi el 1954.

## Referències

* Genealogia Arxivat 2009-04-15 a Wayback Machine.
# Salara

Salara (en vènet Sałara) és un municipi italià, situat a la regió de Vèneto i a la província de Rovigo. L'any 2010 tenia 1.223 habitants. Limita amb els municipis de Bagnolo di Po, Calto, Ceneselli, Felonica (MN), Ficarolo i Trecenta.
El país és travessat al sud pel riu Po. El marge esquerre del riu és argilosa i durant l'estiu es talla la circulació per a poder transitar amb bicicleta en dies festius i vigílies. El patró és sant Valentí. Al maig és important la Festa de la Maduixa, amb degustació de vi i menjar.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2009- | Andrea Prandini | Llista Cívica |

## Història

No hi ha gaires restes al municipi de l'època romana, ja que la vila va créixer i prosperar a mitjans del segle xviii a l'ombra del gran monestir de Santa Croce. Es creu que el seu nom, Salara, prové dels jaciments de sal que hi havia a l'antic riu Pestrina. El monestir fou construït a finals del segle xi pels agustins, va passar a mans dels benedictins en el segle xv. Va romandre així fins al segle xviii, amb la població dividida per una agra disputa legal que es va perllongar uns 200 anys. Amb el temps el complex religiós fou remodelat i el que queda dats de mitjans del segle xvii (oratoris de San Francesco i Sant'Antonio. L'església parroquial del segle xviii dedicada a Sant Valentí es troba sobre les ruïnes dels edificis anteriors i té altars de marbre i fusta tallada de bona qualitat. També hi ha pintures de l'escola de Ferrara, el Crist crucificat amb Sant Valentí i Sant Carles Borromeu pintat per Ercole Sarti.

## Bibliografia

* "Polesine Terra tra due fiumi, portale del turismo della provincia di rovigo"
* «Polesine Terra tra due Fiumi».
* "Rovigo e la sua provincia - guida turistica e culturale" editrice italia turistica 2003
# Sarcòfag de Seti I

El Sarcòfag de Seti I és un sarcòfag d'alabastre de grandària natural d'aquest faraó de la Dinastia XIX egípcia, que fou trobat al 1817 per l'explorador italià Giovanni Battista Belzoni en la Tomba KV17 de la Vall dels Reis. Té gravats i pintats de blau textos jeroglífics del Llibre de les Portes. Sembla que Seti I va morir al 1279 abans de la nostra era i que aquest sarcòfag n'hauria albergat el taüt interior i la mòmia.
El va comprar l'arquitecte John Soane al 1824 per 2.000 lliures després que el Museu Britànic en declinàs la compra citant l'elevat preu de Belzoni. A hores d'ara es mostra en la secció de la cripta anomenada Cambra Sepulcral del Museu Sir John Soane de Londres. Amb més de 3.000 anys d'antiguitat, el sarcòfag és un dels objectes més antics de museu del Regne Unit en una col·lecció pública.

## Bibliografia

* Darley, Gillian. John Soane: An Accidental Romantic. Yale University Press, 1999. ISBN 978-0-300-08165-7.

## Referències

* ↑ Rothstein. «Obsessive Visions on Display», 23-10-2014.
* ↑ «Sir John Soane's museum recreates architect's vision of pharaoh's tomb». the Guardian, 05-11-2017.
* ↑ Darley 1999, p. 274.
* ↑ «7 of the oldest objects you'll find in London museums». Evening Standard, 14-08-2018.
# Salt de Llòbrega

El Salt de Llòbrega, o Salt de Vallderrós, és un salt d'aigua del terme municipal de Bigues i Riells, dins del territori del poble de Riells del Fai, al Vallès Oriental. Tanmateix, la part superior del salt és dins del terme de Sant Quirze Safaja, al Moianès.
Està situat a l'extrem nord del terme, a la part central. Queda al fons de tot de la vall del torrent de Llòbrega, enlairat respecte de la major part de la vall d'aquest torrent, al nord del Turó de les Onze Hores i a llevant del Turó de l'Ullar. El forma el torrent del Traver en saltar la cinglera superior dels Cingles de Bertí, i en atènyer el fons de la vall forma el Gorg de les Donzelles.
Una llegenda popular relaciona el gorg i el salt d'aigua amb la presència de dames d'aigua, personatge de l'imaginari popular català que poden ser benèfiques o malèfiques, segons com se les tracti.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santarcangelo di Romagna

Santarcangelo di Romagna és un municipi italià, situat a la regió d'Emília-Romanya i a la província de Rimini. L'any 2005 tenia 20.207 habitants.

## Fills il·lustres

* Tonino Guerra (1920-2012), poeta escriptor i guionista de cinema.
* Andrea Guerra (1961), compositor musical de bandes sonores per al cinema.
# Sarekat Islam

Sarekat Islam (en indonesi Unió islàmica) fou un moviment musulmà de les Índies Orientals Holandeses del 1912 al 1927.
El seu origen fou la Sarekat Dadang Islam (Associació de Comerciants musulmans) creada el 1909. El moviment fou fundat el 1912 i el 1916 el grup de Demarang va esdevenir d'orientació socialista, tendència que va quedar reforçada després de la revolució russa. A la tercera conferència les dues tendències (socialista i antisocialista) es van reconciliar (1918). El maig de 1920 la ISDV (Indische Social-Demokratische Vereniging = Unió Social-Demòcrata de les Índies) creada el 1914, fou rebatejada Perserikan Komunis di India (Unió Comunista de les Índies) i tot seguit Partit Comunista de les Índies (PKI) i el juliol el Komintern va adoptar una política oposada als moviments panislàmics. En aquest temps el Sarekat Islam defensava el califat a Turquia i la fracció socialista del moviment s'hi va oposar; el 1921 es va consumar la divisió. Els nous dirigents van optar per l'aliança amb el PKI i Sarekat Islam fou declarat il·legal (1921). El 1922 Tjokroaminoto va tornar a la direcció i es va distanciar dels comunistes. Després de les revoltes comunistes de 1926 que van fracassar, el 1927 es va fundar la Permufakatan Perhimpunan Politiek Kebangsaan Indonesia o Unió de les Associacions Polítiques Indonèsies (PPPKI), una federació de partits i el Sarekat Islam va canviar el nom (dins de la federació) per Partai Sarekat Islam Indonesia (PSII). Tjokroaminoto va morir el 1934 i després del 1937 diverses escissions van debilitar el partit. El partit fou dissolt pels japonesos el 1942 i el 1943 els ocupants van crear el Madjelis Sjuro Muslimin Indonesia (Consell Islàmic d'Indonèsia o Masjumi), que va existir fins al 1952.

## Referències

* 1 2 Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze): [Fasc. 147-162] (en anglès). Brill, 1998-02-23, p. 51-53. ISBN 978-90-04-10422-8.
# Sayyid

«Sàyyid o Sayyid» té aquests significats:
* Sàyyid, títol respectuós entre els musulmans, inicialment els descendents de Mahoma
* Germans Sayyids, influents personatges del final de l'Imperi Mogol
* Dinastia dels Sayyids, dinastia del Sultanat de Delhi
# Relicte

* No s'ha de confondre amb Relíquia.
El terme relicte remet als romanents supervivents de fenòmens naturals. Cal no confrondre'l amb relíquia, que s'usa per als ginys humans o els seus romanents o totes dues coses alhora.

## Relicte en biologia

Un relicte és un organisme que en altres eres va ser abundant en una gran àrea, i que ara es troba només en petites àrees. La distribució d'un relicte està caracteritzada com a endèmica. El rèptil tuatara i la planta cicadàcia són exemples de relictes. Aquell viu només en poques i petites illes de Nova Zelanda, i aquestes van ser molt corrents durant l'era mesozoica, en especial en el període Juràssic. De fet, aquest període és conegut com l'"edat de les cicadàcies". En l'actualitat, únicament creixen a les zones tropicals i subtropicals. A les Illes Canàries, s'hi pot trobar el cas del drago i el bosc de laurisilva (formació boscosa terciària).
El terme relicte pot referir-se a antigues espècies que sobreviuen mentre les espècies acompanyants són extintes: el Limulus polyphemus (quelicerat, artròpode), és un exemple d'aquest tipus de relicte, estan emparentats amb els euriptèrides, que es van extingir en l'extinció massiva del permatriàsic.

## Relicte en geologia

Relicte són les estructures de minerals d'un material rocós parental que no ha metamorfosat quan les roques veïnes sí que ho feien, o són les roques que sobreviuen a un procés geològic destructiu. Per exemple, els patrons ondulants vistos en el marbre són relictes de deposicions en la calcita original.

## Enllaços externs

* «Relicte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Relicte al DIEC.
# Ukiah (Califòrnia)

Ukiah és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2008 tenia 14.956 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ukiah tenia 15.497 habitants, 5.985 habitatges, i 3.656 famílies. La densitat de població era de 1.265 habitants/km².
Dels 5.985 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,2% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.707 $ i la renda mediana per família de 39.524 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.608 $ mentre que les dones 24.673 $. La renda per capita de la població era de 17.601 $. Entorn del 13,2% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ukiah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ukiah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Eidsbygda

Eidsbygda és un poble situat al municipi de Rauma, comtat de Møre og Romsdal, Noruega. Es troba a 12 quilòmetres al nord-oest de la ciutat d'Åndalsnes, en un istme de terra entre el Fiord de Romsdal i el Rødvenfjorden. L'església d'Eid es troba a la part oriental d'Eidsbygda. El poble de Rødven (i la històrica església de fusta de Rødven) es troben a uns 5 quilòmetres al nord d'Eidsbygda.

## Referències

* ↑ «Eidsbygda» (en noruec). yr.no. Arxivat de l'original el 2010-08-11. [Consulta: 30 octubre 2010].
# Surround

El so envoltant (surround sound en anglès) és una tècnica l'objectiu de la qual consisteix a enriquir la qualitat de la reproducció sonora d'una font d'àudio amb canals addicionals provinents d'altaveus que envolten l'oient (canals envoltants), aportant so en un radi de 360° en el pla horitzontal (2D), a diferència del que s'obté per mitjà de canals en pantalla (canal central, canal esquerre i canal dret), els quals es troben sols enfront de l'oient.
El so envoltant es caracteritza per tenir una posició particular respecte l'oient, també coneguda com a "punt dolç", en la qual els efectes de l'àudio funcionen de manera òptima i, a més, es presenta una perspectiva fixa del camp sonor a la persona que es troba en aquella posició. Aquesta tècnica incrementa la percepció de l'espai sonor per mitjà de l'explotació de la localització del so; Normalment, això s'aconsegueix per mitjà de l'ús de múltiples canals d'àudio discrets enviats a una sèrie d'altaveus. La distribució més comuna, el 5.1 estàndard de la UIT, consta de 6 altaveus: Central (C) al davant de l'oient, Esquerre (L) i Dret (R) en angles de 60º respecte al central, Surround Esquerre (LS) i Surround Dret (RS) en angles de 100 - 120º, més un subwoofer la posició del qual no és transcendental.
Existeixen diferents formats i tècniques basades en el so envoltant, les quals varien en mètodes de gravació i reproducció, juntament amb el nombre i posicionament dels canals addicionals.

## Referències

* ↑ «Home Theater Glossary of Terms and Terminology» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-01-30. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Judit (Josep Maria de Sagarra)

Judit és un misteri en tres actes i en vers, original de Josep Maria de Sagarra, estrenat al teatre Novetats de Barcelona, la vetlla del 16 d'abril de 1929.

## Repartiment de l'estrena

* Judit: Emília Baró
* Sara: Antònia Baró
* Absolon: Antoni Gimbernat.
* Baltasar: Just Gómez.
* Holofernes: Joaquim Torrents.
* Jonàs: Evelí Galceran.
* Gad: Francesc Ferràndiz
* Jehú: Antoni Martí.
* Sant de Betúlia: Jaume Banyeres.
* Barac: Sr. Soler.
* Esclau: Sr. Duran.
* Quatre soldats: ?
* Direcció escènica de Carles Capdevila

## Referències

* ↑ Publiació de la crítica a La Vanguardia (18 d'abril de 1929)
Viccionari
# Whitewood

Whitewood és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 844 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whitewood tenia 844 habitants, 330 habitatges, i 224 famílies. La densitat de població era de 501,3 habitants per km².
Dels 330 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,9% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.297 $ i la renda mediana per família de 30.859 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.347 $ mentre que les dones 16.597 $. La renda per capita de la població era de 12.247 $. Entorn del 15,6% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whitewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whitewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sayyid Ali al-Mirghani

El sàyyid Alí al-Mirghaní (àrab: علي الميرغني, ʿAlī al-Mīrḡanī) (1873-1968) fou el cap de la tariqa o confraria khatamiyya del Sudan i patró del partit polític Partit Nacional Unionista.
Després de la I Guerra Mundial els britànics van encoratjar la reconstitució de les tariqes religioses. Els anys trenta es va viura la competició entre el sàyyid Ali al-Mirghani, cap de la tariqa khatamiyya, oposat al mahdisme i favorable als britànics, i el sàyyid Abd-ar-Rahman ibn al-Mahdí, cap de la tariqa Mahdiyya o dels Ansar. Ali al-Mirghani va apadrinar el 1953 al Partit Nacional Unionista d'Ismail al-Azhari, que va guanyar les eleccions (novembre de 1953) i va ser nomenat primer ministre (gener de 1954). El 1956 al-Azhari va fer canvis al govern que no van agradar a al-Mirghani i va fer sortir del partit i el parlament els seus addictes (juny) que van formar el Partit Popular Democràtic Sudanès, provocant la caiguda del govern (juliol de 1956). El 1967 aquest partit es va reunificar amb el Partit Nacional Unionista formant el Partit Democràtic Unionista, en una decisió adoptada a la mateixa casa d'al-Mirghani. Va morir a l'any següent i el va succeir el seu fill, el sàyyid Muhàmmad Uthman al-Mirghaní.

## Referències

* Historical discord in the Nile valley per Gabriel R. Warburg