OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de poblacions monosíl·labes de Catalunya

Aquesta llista agrupa les entitats de població de Catalunya el nom de les quals és un monosíl·lab. Es concentren sobretot al nord del país.
| Nom | Comarca |
| Sort | Pallars Sobirà |
| Tost | Pallars Sobirà |
| Llesp | Alta Ribagorça |
| Cercs | Berguedà |
| Vic | Osona |
| Salt | Gironès |
| Quart | Gironès |
| Llers | Alt Empordà |
| Pals | Baix Empordà |
| Far | Alt Empordà |
| Ponts | Noguera |
| Pas | Noguera |
| Alp | Baixa Cerdanya |
| Das | Baixa Cerdanya |
| Ger | Baixa Cerdanya |
| Guils | Baixa Cerdanya |
| Prats | Baixa Cerdanya |
| Bot | Terra Alta |
| Gurb | Osona |
| Les | Vall d'Aran |
| Pau | Alt Empordà |
| Sils | Selva |
| Tremp | Pallars Jussà |
| Valls | Alt Camp |
| Er | Alta Cerdanya |
| Llo | Alta Cerdanya |
| Ars | Alt Urgell |
| Gra | Segarra |
| Sants | Barcelonès |
| Prat | Barcelonès |
| Corts | Barcelonès |
| Flix | Ribera d'Ebre |
| Pacs | Penedès |
| Reus | Baix Camp |
| Bor | Baixa Cerdanya |
| Prat | Bages |
| Cerc | Alt Urgell |
| Ges | Alt Urgell |
| Jóc | Conflent |
| Lles | Baixa Cerdanya |
| Nyer | Conflent |
| Oms | Rosselló |
| Os | Noguera |
| Pi | Baixa Cerdanya |
| Prat | Bages |
| Riu | Baixa Cerdanya |
| Su | Solsonès |
| Tec | Vallespir |
| Tor | Pallars Sobirà |
| Tor | Baix Empordà |
| Tor | Alta Cerdanya |
| Ur | Alta Cerdanya |
| Grus | Baixa Cerdanya |
| Urtx | Baixa Cerdanya |

## Referències

* 1 2 Contijoch, Josep M. «Pobles monosíl·labs de Catalunya». Nova Conca, 08-07-2022. [Consulta: 22 abril 2023].
# Llanxa de desembarcament Classe Daihatsu

La llanxa de desembarcament Classe Daihatsu de 14 m (大発 abreviatura de 大型発動機艇 que significa "bot gran motoritzat") era un tipus de barca utilitzada per l'Exèrcit Imperial japonès als anys 1937 a 1945, en la Segona Guerra Mundial i la Guerra Xino-japonesa. Tenia una rampa a proa que s'abaixava per desembarcar soldats i material en platges. Després de veure fotos d'una llanxa Daihatsu, el dissenyador americà Andrew Higgins va adoptar el disseny en el desenvolupament d'una llanxa de desembarcament de personal, gran, (acrònim de l'anglès: LCP(L) i posteriorment de desembarcament de vehicles i personal amb rampa, (acrònim de l'anglès: LCVP). El resultat era que la llanxa Daihatsu original era més marinera que la LCVP a causa del disseny del casc. Va ser construïda amb un casc de metall i amb propulsió d'un motor de dièsel.
La llanxa podia ser modificada per portar armes de fins a 37 mm (1,46 de polzada) de calibre i podia ser segura en contra de foc enemic de 40 mm.

## Referències

* ↑ Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter; Mickel, Peter. Warships of the Imperial Japanese Navy 1869-1945 (en anglès). Naval Institute Press, 1977. ISBN 0-87021-893-X.
* ↑ Morrison, Samuel Eliot. History of United States Naval Operations in World War II, Volume VI (en anglès). Boston, EUA: Little, Brown and Company, 1950. ISBN 978-1591145523.

## Bibliografia

* Parrillo, Mark P. The Japanese Merchant Marine in World War II (en anglès). Naval Institute Press, 1993. ISBN 1-55750-677-9.
# Llengües tolateques

Les llengües tolateques o llengües tequistlateca-jicaques formen una família lingüística indígena d'Amèrica parlada al sud de Mèxic (estat d'Oaxaca) i Hondures (Departament de Francisco Morazán), per unes 4.500 persones en total.

## Classificació

Tradicionalment s'havia considerat a les llengües jicaque-tol com a part de les hoka sobre una evidència d'unes poques desenes de paraules. No obstant això, Campbell (1974) amb una col·lecció de dades de major qualitat i més extensa pel jicaque va demostrar convicentment el parentiu de les llengües jicaque amb les llengües tequistlateques. Com indicidentalment el tequistlateca havia estat relacionat amb les llengües hoka, això suggereix un vincle de la llengües tequistlateco-*icaques amb el hokaencara que això no ha estat provat de manera convincent.

### Llengües de la família

Les llengües agrupades dins d'aquesta família són:
* Les llengües tequistlateques que inclouen:
** El Tequistlateca, pròpiament dit, que està probablement extint.
** El Chontal d'Oaxaca de les terres baixes o huamelulteca.
** El Chontal d'Oaxaca de les terres altes.
* Les llengües jicaque-tol que inclouen:
** El jicaque oriental, tol o tolupán.
** El jicaque occidental.

### Relació amb altres llengües

Com s'ha assenyalat molts lingüistes consideren possible que les llengües tequistlateca-jicaque estiguin relacionades amb la controvertida família hoka. Oltragge (1977) ha tractat de relacionar el jicaque amb el tlapaneca-subtiaba però l'evidència en favor és feble i no concloent.

## Descripció lingüística
### Comparació lèxica

La següent llesta mostra alguns cognats entre el proto-jicaque i el tequistlateca:
| GLOSSA | Proto-jicaque | Tequistlateca |
| cendra | *(p)ɨpʰɨh | -abi |
| barba | ʦʼɨk | -šigo |
| molts | *pɨlɨk | aš-pelaʔ |
| sang | *kʼaʦ | -hwáʦʼ |
| blau | *ʦʼuh | -šuih |
| os | *kʰele | -gaɬ |
| cremar | *-pe | -biʔ |
| ou | *pehy | -biʔe |
| greix | *pɨneh | ifuŋgi |
| marit | kewan | -guweʔ |
| iguana | *hepWe | -weboʔ |
| terra | *amah | -amáʦʼ |
| llavor | setel | -giʦalaʔ |
| pell | polok | -biɬʼ |
| parlar | *wele | -balay- |
| esquirol | *(ʦʼ)ɨʦʼɨh | ʦʼeʦʼeʔ |
| pedra | *pe | -bik |
| coatí | peyom | -š-piyami |
| llengua | *pelam | -báɬ |
| rentar | *-paʔ | -ba- |
| blanc | *pHe | -fuh- |
| cap | *-hwak | fha (< *Wak) |
| (Plural) | -Vk | -kʼ |
Aquesta taula inclou les correspondèncias fonètiques /l/-/l/, /p/-/b/, /p/-/f/, /ʦ(ʼ)/-/š/, /k/-/g/, /m/-/m/ i /hw/ - /W/.

## Referències

* ↑ Greenberg i Swadesh, 1953

## Bibliografia

* Oltrogge, David F. (1977). "Proto Jicaque-Subtiaba-Tequistlateco", Two Studies in Middle American Comparative Linguistics, ed. Calvin R. Rensch, pp. 1–52. Dallas: Summer Institute of Linguistics and the University of Texas at Arlington.
* Campbell, Lyle. (1979). "Middle American languages" In L. Campbell & M. Mithun (Eds.), The languages of native America: Historical and comparative assessment (pp. 902-1000). Austin: University of Texas Press. ISBN 0-292-74624-5.
# Llengües tequiraca–canichana

Les llengües tequiraca–canichana és una possible família lingüística proposada per Terrence Kaufman (1994) que uneix dues fins aleshores llengües aïllades,el canichana de Bolívia i el tequiraca del Perú, totes dues extingides o gairebé. La proposta no està inclosa a Campbell (2012).

## Referències

* ↑ Kaufman, Terrence. (1994). The native languages of South America. In C. Mosley & R. E. Asher (Eds.), Atlas of the world's languages (pp. 46–76). London: Routledge.
* ↑ Campbell, Lyle. «Classification of the indigenous languages of South America». A: The Indigenous Languages of South America. 2. Berlin: De Gruyter Mouton, 2012, p. 59–166. ISBN 9783110255133.
# Llengües bakor

Les llengües bakor són un continu dialectal que pertany a la sub-família de les llengües Ekoi, que formen part de les llengües bantus.
Les llengües que en formen part són l'abanyom, l'efutop, l'ekajuk, l'nde-nsele-nta, l'nkem-nkum i l'nnam.

## Referències

* ↑ llengües bakor a l'ethnologue
# Les Églisottes-et-Chalaures

Les Églisottes-et-Chalaures és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.888 | 1.982 | 1.863 | 1.791 | 1.731 | 1.883 | 2.105 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Serge Cailleau | UMP |
| 2008- | Bernard Nadeau | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 14 gener 2011].
# Limonium majoricum

El limònium de Mallorca, ensopeguera o Limonium majoricum, és una planta endèmica de l'est de la badia d'Alcúdia, al municipi d'Artà, Mallorca, de la família Plumbaginaceae. El seu nom deriva de l'illa on habita.
Es tracta d'un petit camèfit que fou descobert per farmacèutic mallorquí Llorenç Garcias i Font, i identificat el 1955 com una nova espècie pel botànic italià Alessandro Pignatti. És una planta perenne, glabra, amb un cep curt d'uns 2-7 cm, escassa i laxament ramificada. Les fulles estan disposades de forma helicoidal densa o rosetades a l'àpex de les rames, de color verd més o manco fosc, amb el limbe espatulat, obtuses i de vegades dèbilment emarginades, amb 1, 2 o 3 nervis, netament arcades cap avall. Té el pecíol pla o una mica plegat en forma de "V", meitat o menys de la longitud del limbe, amb una amplitud màxima compresa entre 1,9 mm i 3,3 mm.
Té inflorescència amb ramificacions totes fèrtils, desenvolupant-se per damunt del 1r o 2n article basal. Té poques subramificacions, d'1 a 4 a la primera rama amb flors. Espigues (cimes) curtes, la terminal de 10-20 mm, les altres de 7-12 mm, quasi dretes. Espiguetes (címules) de 5,4-6,1 mm, disposades de forma bilateral molt densa, (8-) 9-13 per cm, amb 4-5 flors. Bràctea externa de 2,1-2,4 x 1,9-2,4 mm, triangular-ovada. Bràctea interior, el·líptica, de 5-5,2 x 2,7-3,1 mm, amb l'àpex molt obtús. El calze de (4,2-) 4,5-5 mm, que sobrepassa més de 0,5 mm la bràctea interna; tub més curt que el limbe (de mesura similar quan madur); dents obtuses, més o manco el·líptiques. Pètals de 6,4-6,6 x 2,1-2,3 mm, violacis.
Viu en talussos i replans de substrat argilo-arenós, i en encletxes dels roquissars costaners. L'única població que s'ha descobert es troba just davant la Punta des Molí, a la Colònia de Sant Pere. El 1999 comptava amb 73 exemplars. Està en perill crític d'extinció degut a la pressió urbanística.

## Referències

* ↑ Genestar Serra, R. Flora mediterrània occidental: Estudi taxonòmic amb claus dicotòmiques. Palma: Consell Insular de Mallorca, 1985. ISBN 84-7535-069-0.
* ↑ GENCAT - CATALUNYA. DIRECCIÓ GENERAL DEL MEDI AMBIENT. Espècies protegides: Plantes, animals. 5ena. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Servei de Parcs i Espais Naturals, 1991.
* ↑ Pignatti, S «Studio sulla flora e vegetazione dell' isola di Mallorca (Baleari). II. I Limonium della flora balearica.». Arch. Bot. (Forlì), 31, 1955, pàg. 16-51.
* 1 2 3 Llorens, Ll.; Bibiloni, G.; Vicens, M. Pla de recuperació de Limonium majoricum Pignatti (Plumbaginaceae). Jardí Botànic de Sóller, 1999. Arxivat 2014-06-17 a Wayback Machine.
# Lizartza

Lizartza és un municipi de Guipúscoa, de la comarca del Tolosaldea.

## Etimologia

El nom significa etimològicament lloc amb abundants freixes, del basc lizar (freixe) i -tza o -za' un sufix que indica abundància. Lizartza no s'ha de confondre amb Lizarra, que és el nom basc de la localitat navarresa d'Estella. Els seus habitants reben el nom de lizartzarres.

## Geografia

Lizarza està situat al centre-est de Guipúscoa. El seu terme municipal és travessat de sud a nord pel riu Araxes, afluent del riu Oria. La localitat de Lizarza se situa en el fons de la vall de l'Araxes. La zona est del terme municipal és més muntanyenca i culmina en el munti Otsabio de gairebé 800 metres d'altitud.

### Barris

Basaizaldea, Ermitalde, Elizondo, Elbarren, Iturralde, Larzabal i Leizialdea.

### Localitats limítrofes

Limita al nord amb els municipis de Leaburu i Gaztelu. A l'est amb Gaztelu i Orexa. Al sud limita amb la vall navarrès d'Araiz, un petit enclavament de Gaztelu i l'enclavament de Bedaio pertanyent a Tolosa. Per l'oest limita amb el municipi de Altzo. Lizartza posseïx tres petits exclavaments del seu terme municipal:
* Anakar està situat lleugerament a l'oest de la part principal del terme municipal i limita a nord i sud respectivament amb Gaztelu i Orexa.
* Orunbe limita amb Araiz (Navarra), Orella i amb els enclavaments d'Uli de Gaztelu i Zotzune d'Orexa.
* Uli limita amb el municipi navarrès d'Areso, amb Berastegi i amb l'enclavament d'Uli-Gaztelu.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2005 |
| 607 | 606 | 634 | 608 | 622 | 710 | 862 | 908 | 806 | 697 | 581 | 614 |

## Administració

Alcaldes de Lizartza des de 1979 :
| 2011 | Aitor Agirre (Bildu) |
| 2007 | Regina Otaola Muguerza (PP) |
| 2003 | Joseba Egibar Artola (PNB-EA) |
| 1999 | José Antonio Mintegi (EH) |
| 1995 | José Antonio Mintegi (HB) |
| 1991 | ?? - (HB) |
| 1987 | ?? - (HB) |
| 1983 | Julián Zubeldia (HB) |
| 1979 | Julián Zubeldia (indep.) |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Lizartza
* Article de Gara sobre el reportatge de la revista Time Arxivat 2011-12-04 a Wayback Machine.
# Lleó Al·laci

Lleó Al·laci (grec antic: Λέων ᾿Αλλάτιος; llatí: Leo Allatius) (Quios, c. 1586 - Roma, 19 de gemer de 1669) va ser un erudit i teòleg catòlic d'origen grec que va escriure en italià i va ser custodi de la Biblioteca del Vaticà.

## Biografia

Amb nou anys va anar a Messina amb el seu oncle patern, el jesuïta Miquel Nauridis. Allà va viure dos anys i després un altre a Nàpols. Va marxar cap a Roma, on va començar a estudiar amb tretze anys al Col·legi Grec de Sant Atanasi. Encara que era de família ortodoxa grega, molt aviat va adoptar la fe catòlica i es va graduar al Col·legi de Sant Atanasi als 24 anys amb una tesi sobre filosofia i teologia. Va tornar breument a Quios on es va veure implicat en les disputes internes dels catòlics de l'illa, va tornat a Roma on va estudiar medicina, una professió que no va exercir mai. L'any 1618 va començar a treballar a la Biblioteca Vaticana ordenant i catalogant la col·lecció de còdex grecs. Treballador infatigable, amant dels manuscrits i dotat d'una gran memòria, es va mostrar molt competent en el lloc que ocupava.
El 1622, després de la conquesta d'Heidelberg pel general mercenari de la Lliga catòlica Joan t'Serclaes de Tilly, Maximilià I de Baviera, va donar com a present al papa Gregori XV la Biblioteca Palatina, fins llavors propietat de Frederic V del Palatinat. Aquesta biblioteca es va traslladar a Roma el 196 caixes que contenien uns 3.500 manuscrits. Al·laci va supervisar el trasllat que es va fer en una caravana de 200 mules amb les que va creuar els Alps. Els manuscrits es van incorporar a la Biblioteca Vaticana, on encara hi són, exceptuant 39 que van ser enviats a París el 1797 i retornats a Heidelberg pel Tractat de París de 1814. Uns altres 852 manuscrits van ser regalats al Papa Pius VII l'any 1816. El papa Alexandre VII el va nomenar l'any 1661 custodi de la Biblioteca Vaticana, càrrec que va conservar fins a la seva mort el 1669.

## Obres

* De Graecorum hodie quorundam opinationibus, Colonia 1645 (on es fa menció dels vampirs i altres creences populars)
* De ecclesiae occidentalis atque orientalis perpetua consensione, Colonia 1648
* Concordia nationum orientalium christianarum in fidei catholicae dogmate, Colonia 1655.
* Drammaturgia, Roma, Mascardi, 1666.
* Grecia Orthodoxa, 1652.
* Apes Urbanae (1633) (on fa una llista de tots els homes de lletres de Roma entre el 1630 i el 1632).

## Referències

* ↑ Gradi, Stefano. Leonis Allatii vita, 1853, p. 14 i seg..
* ↑ «Allacci, Leone». CCUC. [Consulta: 10-XII-2018].
# Lonecreekita

La lonecreekita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser nomenada per J.E.J. Martini el 1983 en honor de la localitat tipus del mineral: la cova de Lone Creek Falls, a Sud-àfrica.

## Característiques

La lonecreekita és un sulfat de fórmula química (NH₄)Fe$^{3+}$(SO₄)₂·12H₂O. Cristal·litza en el sistema cúbic. Els cristalls són xenomorfs, de fins a 0,1 mm, agregats en crostes suculentes i eflorescències. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lonecreekita pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, niquelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, niquelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Formació i jaciments

La lonecreekita va ser descoberta a la cova de Lone Creek Falls (Província de Mpumalanga, Sud-àfrica) com a mineral secundari rar probablement format per alteració de pirita i la reacció, a pH<1, amb vapors d'amoníac produïts com a resultat de la decadència de matèria orgànica (excrements d'Hyrax). També ha estat descrita a un indret d'incineració de shale al riu Huron (Ohio, EUA) i al comtat de Humbolt (Nevada, EUA); Pécs-Vasas, a Pécs (Baranya, Hongria); coves de Veneçuela i la província de Copiapó (Regió d'Atacama, Xile).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: clairita, sabieïta i tschermigita.

## Referències

* 1 2 3 «Lonecreekite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 juliol 2017].
* 1 2 «Lonecreekite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 23 juliol 2017].
# Lomonóssov (cràter marcià)

Lomonóssov és un colossal cràter d'impacte del planeta Mart situat al nord del cràter Kunowsky i al sud-est d'Inuvik, a 64.9° nord i 9.2° oest. L'impacte va causar una depressió de 153 quilòmetres de diàmetre. El nom va ser aprovat en 1988 per la Unió Astronòmica Internacional, en honor de l'escriptor i geògraf rus Mikhaïl Lomonóssov (1711-1765).

## Referències

* ↑ "Lomonóssov (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Shinshinotsu

Shinshinotsu (新篠津村, Shinshinotsu-mura) és un poble i municipi de la subprefectura d'Ishikari, a Hokkaido, Japó. Shinshinotsu és el municipi més petit i menys poblat de la subprefectura així com l'únic d'aquesta que té la consideració de "poble". Shinshinotsu forma part de l'àrea metropolitana de Sapporo.

## Geografia

El municipi de Shinshinotsu es troba l'est de la subprefectura d'Ishikari, limitant dins d'aquesta amb els municipis d'Ebetsu i Tōbetsu. També limita amb els municipis d'Iwamizawa i Tsukigata, a la subprefectura de Sorachi. Per la part est del terme municipal de Shinshinotsu passa el riu Ishikari.

## Història
### Cronologia

* 1895: El poble de Shinshinotsu s'escindeix del municipi de Shinotsu, també poble i actualment dins d'Ebetsu.
* 1915: La vila de Shinshinotsu es declarada poble de segona classe.

## Agermanaments

* Yūbetsu, subprefectura d'Okhotsk, Hokkaido, Japó.

## Referències

* ↑ History of Shinshinotsu
* ↑ Links
# Ayodelé Ikuesan

Ayodelé Ikuesan (París, França, 15 de maig de 1985) és una atleta francesa, especialista en la prova de 4x100 m en la qual va arribar a ser subcampiona europea el 2014.

## Carrera esportiva

Al Campionat Europeu d'Atletisme de 2014 va guanyar la medalla de plata en els relleus 4x100 metres, amb un temps de 42,45 segons, arribant a meta després de Regne Unit (or) i per davant de Rússia (plata), sent les seves companyes d'equip: Céline Distel-Bonnet, Stella Akakpo i Myriam Soumaré.

## Referències

* ↑ «Ayodelé Ikuesan». International Olympic Committee (IOC). [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Ayodelé Ikuesan». IAAF. [Consulta: 28 desembre 2017].
# Ayné

Ayné és el nom dels següents personatges:
* Ignasi Ayné i Vila (? - 1840), compositor i organista català
* Joan Ayné (Tarragona, segles XIX-XX), fabricant d'instruments i editor de música
* Joaquim Ayné i Rabell (Barcelona, 1867 - ?, 1936), comediògraf, poeta i periodista
* Antonio Ayné Esbert (Barcelona, 1920 - Mataró, 1980) autor de còmics
# Basmani

Basmani (en rus: Басманы) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 105. Pertany al districte d'Arbaj.

## Referències

* ↑ Plantilla:Книга
* ↑ Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Машкина И. Радуга над храмом газета «Вятский край», № 190 (4799) от 30.10.2010
* ↑ Репортаж об Освящении Храма в пгт Арбаж на телеканале Союз 14.09.2010 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Barbus mawambi

Barbus mawambi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Ituri (República Democràtica del Congo, Àfrica).

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# BMD

BMD té els següents significats:
* Bloc Electoral Moldàvia Democràtica (del seu nom en romanès Blocul Moldova Democrată), coalició electoral històrica de Moldàvia
* BMD-1 (del seu nom en rus Боевая Машина Десантная, transliterat Boievaia Maixina Desantnaia), vehicle de combat d'infanteria desenvolupat a la Unió Soviètica
* Densitat mineral òssia (del seu nom en anglès Bone Mineral Density), mesura mèdica de la quantitat de matèria mineral present als ossos
* BMD també és el codi ISO 4217 del dòlar de les Bermudes, moneda oficial de les Bermudes
* BMD també és el codi de l'UCI del BMC Development Team, equip ciclista amateur dels Estats Units
# Peugeot 308

El Peugeot 308 és un cotxe familiar petit produït pel manufacturador francès Peugeot. Va ser presentat el 5 de juny del 2007 i llança el setembre del 2007. El seu malnom en el moment del desenvolupament era "Project T7", i és el primer cotxe de la generació X08 dels models Peugeot. El 308 compta amb una gamma d'opcions de motors de gasolina i dièsel. En març de 2011, el 308 rebut una rentada de cara i es va estrenar al Geneva Motor Show. Una segona generació es va donar a conèixer el 2013.

## Referències

* ↑ «308: dynamic, stylish contours and materials». Peugeot. [Consulta: 5 maig 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Peugeot 308 (anglès)
* Pàgina oficial del 308 al Regne Unit Arxivat 2011-02-03 a Wayback Machine. (anglès)