OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mutatis mutandis

Mutatis mutandis (llatí) o en català canviades les coses que s'han de canviar és una locució llatina que significa que un text anterior queda vàlid en un altre lloc o un altre moment i que només cal canviar uns detalls accessoris.
És un ablatiu absolut al neutre plural del participi passat mutatus (canviat) i del gerundi llati mutandus (el que ha de canviar). Segons el llibre d'estil de la Universitat Pompeu Fabra, és un llatinisme que no està adaptat al català i que cal escriure en cursiva. Al context jurídic, s'utilitza l'expressió quan hom pren un altre acord entre altres partits, i que hom signa mutatis mutandis sense passar per una negociació extensiva del text. Escòcia podria, per exemple, signar amb la Unió Europea, mutatis mutandis, el mateix conveni que el Regne Unit va signar.
L'expressió corol·lària és ceteris paribus: hom indica només el que canvia i afirma que tota la resta queda igual al text o a les condicions originals.

## Uns exemples

* «Els 65.000 milions d'euros que sumen la pujada de l'IVA i les retallades als funcionaris i als aturats són, mutatis mutandis, l'equivalent a les ajudes que el FROB injectarà al sistema financer a partir del crèdit que ha decidit atorgar la Unió Europea al Regne d'Espanya.» (Jaume Reixach)
* «…tot el que s'afirma del nacionalisme espanyol es pot aplicar, fins i tot reforçat mutatis mutandis, a la política del nacionalisme francès.» (Joan Mari Torreladai)

## Referències

* ↑ «Mutatis mutandis». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mutatis mutandis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mutatis mutandis» Arxivat 2012-09-25 a Wayback Machine. in Oxford Dictionaries
* ↑ «Ús d'estrangerismes» Arxivat 2013-03-01 a Wayback Machine., al Llibre d'estil de la Universitat de Pompeu Fabra, Barcelona, Universitat Pompeu Fabra, 15 de febrer de 2005
* ↑ El Parlament Britànic contradiu Espanya: la UE no pot vetar Catalunya Arxivat 2015-04-13 a Wayback Machine., a: Fundació Catalunya Estat, 24 de setembre de 2012
* ↑ Exemples al dret cívil alemany
* ↑ «Regles generals per a la interpretació de la nomenclatura combinada» Arxivat 2013-05-08 a Wayback Machine. exemple a la legislació duanera d'Andorra
* ↑ Jaume Reixach, «Els 'cuyongs' de Mas» Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., El Triangle, 16 de juliol de 2012
* ↑ Joan Mari Torreladai, El libro negro del euskera (castellà), Donostia (Sant Sebastià), Ttarttalo, 1998, citat a: Josep Puig i Pla, Ressenya de El libro negro del euskera a la Revista de Llengua i Dret Núm. 33, Setembre 2000, pàgina 358
Viccionari
# Mute Records

Mute Records és un segell discogràfic format el 1978 per Daniel Miller. La seva intenció era allotjar artistes de música electrònica, de la qual Miller n'és un gran aficionat.
El primer llançament de Mute Records fou el senzill "T.V.O.D."/"Warm Leatherette", dos temes del mateix Miller, publicat sota el pseudònim de The Normal. Totes dues cançons són mostres de synthpop auster i minimalista; uns anys després Grace Jones va versionar "Warm Leaherette".
Després de l'edició del senzill de The Normal, Mute Records edità "Music for Parties", un disc del grup imaginari de joves Sillicon Teens, que es dedicava a fer versions en clau electrònica (i sota el control creatiu de Daniel Miller) d'èxits clàssics de la música pop. Posteriorment edità el segon treball del grup Deutsch-Amerikanische Freundschaft i el primer LP de Fad Gadget (sobrenom de Frank Tovey), en ambdós casos l'any 1980. Miller també arribà a col·laborar amb Soft Cell en la producció del senzill "Memorabilia".
Des de bon principi, Miller insistí que els grups de la seva companyia havien de tenir un so propi i original, que els distingís de la resta; amb aquesta finalitat, Miller intervingué (especialment durant els primers anys de la discogràfica) de manera bastant directa en la producció dels discos d'aquestes bandes (especialment en els casos de Depeche Mode i Yazoo). Una altra peculiaritat de Mute Records és que, sovint, no redactava contractes formals amb els seus grups, sinó que es limitava a acords verbals segellats simbòlicament amb una encaixada.
Mute publicà al llarg dels anys discos influents d'artistes essencials en el cap de la música electrònica, com Depeche Mode, Nitzer Ebb, Yazoo i Erasure. Més endavant, Mute es va redefinir un altre cop i donà espai al rock alternatiu amb bandes com Nick Cave and the Bad Seeds i Sonic Youth, allotjats a la seva subsidiària Blast First. A més, el segell va llançar el 1992 una nova subsidiària, Novamute Records, principalment dedicada a la distribució de música electrònica experimental.
El 1997, Mute Records va obrir la seva pàgina d'Internet, anomenada Mute Liberation Technologies amb l'adreça http://www.mutelibtech.com Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine..
Mute Records és conegut per ser la llar de Depeche Mode, Erasure, Moby, Nick Cave i de representants de la música industrial com Einstürzende Neubauten, Throbbing Gristle, Cabaret Voltaire, SPK o Laibach; els treballs d'aquests grups es publiquen a la branca anomenada The Grey Area.
El 10 de maig de 2002, EMI adquireix la companyia, estenent la llicència de distribució que Mute tenia amb Virgin Records (també part d'EMI) durant més de 15 anys.

## Enllaços externs

* web oficial
* Myspace
# Mutayr

Els Mutayr (àrab: مطير, Muṭayr) són una de les principals tribus beduïnes d'Aràbia avui a l'Aràbia Saudita i a Kuwait. Estant dividits en occidentals (Banu Abdillah) i orientals (Ilwa), dominats aquestos darrers pel clan dels Dushan (singular Duwish). És una tribu classificada com a noble, dedicada tradicionalment a la criança de camells. Originalment eren una tribu de la regió entre la Meca i Medina i són esmentats per primer cop el 1669. Al segle xviii amb el suport dels Ghatan o Kahtan van arrabassar als Aniza o Anaza les pastures del Nedjd central, on es van establir expulsant als Anaza cap al nord. Tenien relacions de clientela amb la principal tribu, els Utayba. Van derrotar els Banu Khalid amb ajut dels ajmans el 1823 a la plana d'Amra. El 1827 però es van aliar als Banu Khalid contra Turki Ibn Saud. Es van oposar als saudites a vegades aliats als Al Rashid de Shammar i a vegades als egipcis. A la segona meitat del segle xix portaven les seves pastures cap al-Ahsa i Kuwait després de l'eclipsi dels Banu Khalid. A l'inici del segle xx van fer aliança amb els saudites unint-se als al-Ikhwan i sent la punta de llança dels atacs al Hijaz, a Shammar i a Kuwait amb un paper destacat en el moviment dels Ikhwan, i després en la rebel·lió d'aquestos contra Ibn Saud, sota la direcció de Faysal al-Duwish, que va dirigir diverses incursions contra els britànics a l'Iraq, fins que el 1930 es va haver de rendir als anglesos a Djahra, i fou entregat als saudites, morint presoner d'aquestos.

## Bibliografia

* J. Philby, Saudi Arabia, Beirut 1955.
* A. Musil, Nothern Negd, Nova York, 1928
# Oftedalita

L'oftedalita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor d'Ivar Werner Oftedal (1894-1976), professor de mineralogia a l'Institut de Geologia de la Universitat d'Oslo, qui va contribuir extensament a la geoquímica de l'escandi i va escriure els primers papers sobre la mineralogia de les pegmatites de Tørdal (Noruega).

## Característiques

L'oftedalita és un silicat aprovat com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004, i publicat dos anys després, amb fórmula química KSc₂◻₂Be₃Si₁₂O₃₀. Aquesta fórmula va ser fedefinida l'any 2024, passant a ser: K(ScCa)◻₂Be₃Si₁₂O₃₀. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de cristalls prismàtics curts de fins a 100 μm de diàmetre, o bé com a producte de reposició juntament amb altres minerals d'escandi. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oftedalita pertany a «09.CM - Ciclosilicats, amb dobles enllaços de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Doppelringe)» juntament amb els següents minerals: armenita, brannockita, chayesita, darapiosita, eifelita, merrihueïta, milarita, osumilita-(Mg), osumilita, poudretteïta, roedderita, sogdianita, sugilita, yagiïta, berezanskita, dusmatovita, shibkovita, almarudita, trattnerita i faizievita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita de Heftetjern, a la localitat de Tørdal, a Drangedal (Telemark, Noruega). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Oftedalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: November 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 78». European Journal of Mineralogy, 36, 2, 05-04-2024, pàg. 361–367. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-361-2024 [Consulta: 6 abril 2024].
# Oftalmòmetre

El oftalmòmetre, o queratòmetre, és un instrument de diagnòstic utilitzat per a mesurar els eventuals errors de refracció de l'ull, mitjançant el mesurament de la curvatura de la superfície exterior de la còrnia. L'instrument és especialment útil per a mesurar la magnitud dels defectes de refracció, tals com l'astigmatisme, però també s'utilitza per a la correcció de defectes de refracció detectats amb els procediments de cirurgia refractiva, o en contactologia.

## Història

L'instrument va ser inventat en 1880 pel fisiòleg alemany Hermann von Helmholtz.
De fet, el model d'un instrument d'aquest tipus ja havia estat desenvolupat en 1796,per Jesse Ramsden i Everard Home.
Encara que, els francesos reivindiquen que el descobriment i el perfeccionament de l'instrument van ser obra de Emile Javal (1839-1907).

## Principi de funcionament i tipus d'instrument

L'instrument utilitza un | relació entre la grandària de l'objecte (O), la grandària de la seva imatge (I), la distància entre la superfície reflectora i el "objecte (d), i el radi de curvatura de la superfície reflectora (R). Si tres d'aquestes variables són conegudes (en el cas de l'instrument són fixes), la quarta variable pot calcular-se fàcilment usant la fórmula:
       $R=2d\cdot {\frac {I}{O}}$

### Tipus d'equips

Hi ha dos tipus diferents d'aparells per a determinar R: d'"una posició" i de "dues posicions"
* Els instruments del tipus Javal-Schiotz, que tenen una imatge (I) de grandària predeterminada i normalment són del tipus de "dues posicions"
* Els instruments del tipus Bausch-Lomb, que tenen un objecte (O) de grandària predeterminada i són del tipus d'"una posició".

### Topografia corneal

També hi ha alguns models que són capaços de mesurar la curvatura en cada punt de la superfície corneal, incloent les zones perifèriques, permetent una exploració topogràfica, el resultat de la qual es pot imprimir, una vegada desenvolupat.

## Vegeu també

* Refractometria
* Esferòmetre
* Frontofocòmetre

## Referències

* ↑ oftalmòmetre a Optimot
* ↑ Nicola Delle Noci.
* ↑ Gutmark R, Guyton DL.
* ↑ Nover A. 100 years of ophthalmology.
* ↑ Grom E. A look at the historical development of ophthalmology.
* ↑ Émile Javal Présentation faite au Congrès ophtalmologique international de Milan, le 1er septembre 1880.
* ↑ Javal L-E. Mémoires d'ophtalmométrie.

## Enllaços externs

* keratometer
# Navas de Jorquera

Navas de Jorquera és un municipi situat al nord de la província d'Albacete, dins la comarca de La Manchuela.

## Enllaços externs

* Web oficial de Navas de Jorquera Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine.
# Noël Van Clooster

Noël Van Clooster o Vanclooster (Torhout, 2 de desembre de 1943) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1965 i 1975. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 1965
** Campió de Bèlgica en ruta d'independents
** 1r a la Volta a Bèlgica d'amateurs i vencedor de 4 etapes
** 1r a la Kattekoers
** Vencedor d'una etapa del Tour del Nord
* 1966
** Campió de Bèlgica en derny
** 1r al Circuit de les Ardenes flamenques
* 1967
** 1r a la Fletxa costanera
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
* 1968
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 1969
** 1r al Circuit de Houtland
* 1970
** 1r al Campionat de Flandes
* 1971
** 1r a la Brussel·les-Ingooigem
* 1972
** 1r a la Fletxa costanera

### Resultats al Tour de França

* 1967. 16è de la classificació general
* 1969. Abandona
* 1972. 77è de la classificació general
* 1974. 70è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1974. 23è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1970. Abandona
* 1971. 54è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Nikonova

Nikonova (en rus: Никонова) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 62 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Nikone

Diego García Andanuche, conegut amb el nom artístic de Nikone, (Carabanchel, Madrid, 1993) és un cantant de música urbana, poeta i compositor madrileny. El seu estil característic mescla gèneres musicals com rap, reggae, pop i certs tons de flamenc. L'any 2013 va treure el primer àlbum-debut en solitari "Pa qué", l'any següent tragué "Patato" que dedicà al seu pare i continuà el 2015 amb "Birbibae". L'últim treball "Serendipia" fou amb el que es guanyà un públic més ampli i també feu una gira per tot Espanya. El 2017 va treure el seu primer àlbum en format físic "Onirikone". El cantant compta amb més de 200 milions de visualitzacions als seus vídeos penjats a la plataforma Youtube i té centenars de milers de subscriptors en les xarxes socials.

## Referències

* ↑ «Nikone y Magic Magno, platos fuertes para la Semana de la Juventud» (en castellà). Noticias de Alcalá de Henares e información multimedia 24 horas al día, 24-06-2016.
* ↑ «Café con... Nikone, cantante y compositor» (en castellà). 12tv.es, 28-06-2017.
* ↑ «Antena 3 Noticias y Fundación Mutua Madrileña lanzan un videoclip para concienciar contra la violencia de género». La Vanguardia.
* ↑ «Nikone presenta Serendepia en Estudio 54» (en castellà). Leonoticias.com, 06-04-2016.
* ↑ Álvarez, Beatriz «Jarabe de Palo, Rosana, Nikone, Loquillo y Los40 World Dance Music en San Antolín» (en castellà). Cadena SER, 30-06-2017. Arxivat de l'original el 2018-02-10 [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ eldiariocantabria.es. «Nikone y Beret llevan su rap a Escenario Santander» (en castellà). eldiariocantabria.es. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Nikone, la nueva sensación de la música urbana, aterriza este viernes en La Red» (en castellà). Ultima Hora, 17-02-2017.
* ↑ Hoy, Alcalá «El rapero Nikone rompió moldes en la Plaza de Cervantes este domingo | Alcalá Hoy» (en castellà). Alcalá Hoy, 27-06-2016.
* ↑ «Nikone, un rapero diferente» (en castellà). ELMUNDO.
* ↑ castillomr. «Beret + Nikone — Ajuntament de Vic». Arxivat de l'original el 2018-12-30. [Consulta: 30 desembre 2018].

## Enllaços externs

* 20minutos.es. «Mejores raperos españoles». (castellà)
# No me gusta conducir

No me gusta conducir és una minisèrie de televisió espanyola de comèdia creada per Borja Cobeaga per a la cadena TNT. És protagonitzada per Juan Diego Botto, Lucía Caraballo, Leonor Watling, David Lorente, Carlos Areces, Enrique Villén, Marta Larralde i Javier Cámara.

## Argument

La sèrie explica la història de Pablo (Juan Diego Botto), un professor d'universitat de 40 anys sabut, una mica abstret i rondinaire, obligat a treure's el carnet de conduir. En apuntar-se a l'autoescola descobreix que encara li queda molt per aprendre, tant de conduir com de la vida en general.

## Producció

La sèrie està inspirada en les experiències de Cobeaga a l'autoescola quan es va treure el carnet de conduir als 42 anys. El rodatge de la sèrie va començar a l'estiu de 2022.
El 29 de setembre de 2022, TNT va presentar el tràiler de la sèrie i va anunciar que s'estrenaria el 25 de novembre de 2022. Abans de la seva estrena per al gran públic es va projectar a l'edició del Serielizados Fest de Barcelona el 19 d'octubre de 2022, amb un col·loqui posterior amb Borja Cobeaga, Juan Diego Botto i Lucía Caraballo, així com a l'edició a Madrid del festival el 25 d'octubre del 2022.

## Referències

* 1 2 3 «El viernes 25 de noviembre se estrena la nueva serie original de TNT ‘No me gusta conducir’». TNT, 29-09-2022. Arxivat de l'original el 2022-12-04. [Consulta: 5 octubre 2022].
* 1 2 «TNT anuncia 'No me gusta conducir', su nueva serie original con Borja Cobeaga y Juan Diego Botto». Vertele, 10-05-2022. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «Leonor Watling y Carlos Areces fichan por 'No me gusta conducir', la nueva comedia de Borja Cobeaga para TNT». Vertele, 13-06-2022. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «Borja Cobeaga: "Sacarme el carnet de conducir me costó muchísimo"» (en castellà). EiTB, 06-11-2022. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «TNT revela el tráiler y fecha de 'No me gusta conducir', la nueva comedia de Borja Cobeaga con Juan Diego Botto». Vertele, 29-09-2022. [Consulta: 5 octubre 2022].
# Onofre Parés

Onofre Parés (Manresa, 27 d'octubre de 1891 - Vilafranca del Penedès, 26 d'octubre de 1976) fou un escriptor català, conegut per haver escrit una de les primeres novel·les futuristes o utòpiques en llengua catalana: L'illa del gran experiment. Reportatges de l'any 2000, publicada per Llibreria Catalonia el 1927.
Nascut a Manresa, va estudiar als Jesuïtes de la ciutat. Posteriorment va fer estudis humanístics, que va completar amb estudis de física superior. Quan va acabar els estudis, a 22 anys, va marxar a viure de rellogat en un pis de Barcelona, compartint pis amb un matrimoni i treballant com a corrector. No se li coneix parella i es creu que va viure tota la vida sol. Només s'ha trobat una documentació gràfica seva de quan va anar a la comunió d'un nebot seu a Manresa el 1967.
Junt amb Homes Artificials (1912) de Frederic Pujulà i Vallès i L'estrella amb cua, d'Eduard Girbal i Jaume, l'obra L'illa del gran experiment. Reportatges de l'any 2000 (Llibreria Catalònia, 1927) d'Onofre Parés va ser un dels primers intents novel·lístics de fer ciència-ficció en català. L'obra és de caràcter futurista i està ambientada a Austràlia en l'any 2000, tot i que el relat comença als anys 50 del segle xx. Amb l'arribada del franquisme la ciència-ficció en català va gairebé desaparèixer, i no fou fins a Manuel de Pedrolo i el seu Mecanoscrit del Segon Origen de 1974 i amb l'arribada de la transició democràtica que el gènere es va anar normalitzant progressivament. El 1999 es va reeditar l'obra de Parés, en una edició gestionada per Pau Riba i Antoni Munné-Jordà.
Alguns autors consideren l'obra de Parés com una revisió de New Atlantis de Francis Bacon, en referència al concepte de l'allargament de la vida com a exemple de la revolució idealista adaptada al positivisme científic de principis del segle xx. D'altres, com Jordi Solé i Camardons, apunten que Onofre Parés potser podria ser un pseudònim d'un autor col·lectiu, integrat, entre d'altres, per Frederic Pujulà i Vallès.

### Publicacions

* L'illa del Gran Experiment (Llibreria Catalònia, 1927)

## Referències

* 1 2 3 Dolç Gastado, Mavi. «La ciència i la tecnologia al servei de la utopia. La confiança històrica d'Onofr e Parés a L'illa del gran experiment». Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 6 abril 2016].
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 7, p. Pàg. 266.
* ↑ Salvat Català. Volum 2, p. Pàg 816.
* ↑ TRAVERSO, E. (1999): Els intel·lectuals i l'antifeixisme. Per una historització crítica, L'espill, 1, 72-83
* ↑ Solér i Camardons, Jordi. «La literatura catalana de ciència -ficció vista des de l'aire». Escola Catalana. Òmnium Cultural, 1999. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2016. [Consulta: 6 abril 2016].

## Enllaços externs

* P. Riba i A. Munné presenten el llibre d'Onofre Parés, 'L'Illa del gran experiment' (vídeo)
# Omar Sampedro Bernardo

Omar Sampedro Bernardo (Avilés, 5 de juny de 1985) és un futbolista asturià, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Després de passar per les categories inferiors del Real Oviedo i de l'Sporting de Gijón. Amb el juvenil sportinguista guanya, a la temporada 03/04, la Copa de Campions de la categoria. A l'any següent passa a l'Sporting de Gijón B, on marca 15 gols en 25 partits, i debuta amb el primer equip, que militava a la categoria d'argent.
Després d'una cessió al Zamora CF, a partir del 2006 es consolida a l'Sporting de Gijón, tot i que no assoleix fer-se un lloc fix com a titular. En el període 06/08, que culmina amb l'ascens dels asturians a Primera, el davanter disputa 60 partits (40 des de la suplència) i marca dos gols.
A la campanya 08/09 debuta a la màxima categoria, però tan sols apareix en dos ocasions. Acaba la temporada a les files del CE Castelló, on tampoc és titular.
L'estiu del 2009 recala a la SD Ponferradina, que milita a la Segona B.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Nójkino

Nójkino (en rus: Ножкино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 441 habitants. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Nucli històric de Vallecas

El nucli històric de Vallecas (també conegut com a Vallecas Pueblo) és un barri de Madrid integrat en el districte de Villa de Vallecas. Té una superfície de 4.935,51 hectàrees (el 90% de la superfície del districte) i una població de 53.797 habitants (2009).
Limita al nord amb el nucli històric de Vicàlvaro, Santa Eugenia, Palomeras Sureste i Entrevías (Puente de Vallecas), a l'oest amb Butarque i Los Rosales (Villaverde), a l'est amb Rivas-Vaciamadrid i al sud amb Getafe. Està delimitat al nord per l'Avinguda del Mediterráneo, pel carrer Real de Arganda i el ferrocarril Madrid-Barcelona.

## Transports

Hi ha sis estacions de Metro (toes de la línia 1) al barri: Sierra de Guadalupe, Villa de Vallecas, Congosto, La Gavia, Las Suertes i Valdecarros (les tres últimes situades a l'Eixample de Vallecas), i una de rodalia, anomenada Vallecas.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Villa de Vallecas
* Ortofoto de Villa de Vallecas i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2013-12-20 a Wayback Machine.
# Nucli històric de Vicálvaro

El nucli històric de Vicálvaro és un barri de Madrid integrat en el districte de Vicálvaro. Té una superfície de 3.282,23 hectàrees (el 90% de la superfície del districte) i una població de 49.157 habitants (2009).
Limita al nord amb Ambroz, Rosas (San Blas-Canillejas), Coslada i San Fernando de Henares a l'est amb Rivas-Vaciamadrid, al sud amb Santa Eugenia, nucli històric de Vallecas (Villa de Vallecas) i Palomeras Sureste (Puente de Vallecas) i a l'oest amb Pavones (Moratalaz)
Està delimitat a l'oest per la M-40, al nord per la carretera de Vicálvaro a Coslada i al sud per l'Avinguda del Mediterráneo.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Vicálvaro
* Ortofoto de Vicálvaro i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine.
# OEK

OEK té els següents significats:
* Govern de la Llei (Armènia) (del seu nom en armeni Օրինաց երկիր, transliterat Orinats Erkir), partit polític d'Armènia
* Parlament de Palau (del seu nom en palauès Olbiil Era Kelulau), parlament de la República de Palau