OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# An-Nuwayrí

Xihab-ad-Din Àhmad ibn Abd-al-Wahhab ibn Muhàmmad an-Nuwayrí (àrab: شهاب الدين أحمد بن عبد الوهّاب بن محمد النويري, Xihāb ad-Dīn Aḥmad b. ʿAbd al-Wahhāb b. Muḥammad an-Nuwayrī), més conegut simplement com a Xihab-ad-Din an-Nuwairí o com a an-Nuwayrí (Akhmim, 5 d'abril de 1279-el Caire, 5 de juny de 1333) fou un historiador i jurisconsult egipci. La seva família era originària de la vila d'an-Nuwayra a l'Alt Egipte.
Va escriure una enciclopèdia (una de les quatre principals del seu temps) titulada Nihàyat al-àrab fi-funun al-àdab («L'extrem de l'objectiu en les classes del saber»), dividida en cinc parts de cinc llibres cadascuna. També va escriure una crònica de Síria i una història dels almohades de l'Àndalus i el Màgrib i de la conquesta de Marràqueix.

## Bibliografia

* Marie-Nicolas Bouillet i Alexis Chassang (dir.), Dictionnaire universel d'histoire et de géographie, 1878, s.v. «Nowaïri».

## Referències

* ↑ També és conegut per altres nisbes (al-Bakrí at-Tamimí al-Quraixí aix-Xafií), així com la seva nisba "principal" és transcrita d'altres maneres: al-Nowaïri, al-Nuwayri o Ennouairi.
# Festival Internacional de Música Francesc Viñas

El Festival Internacional de Música Francesc Viñas és un festival de música que té lloc cada estiu, des del 1983, a la vila de Moià i que porta el nom de l'insigne tenor moianès Francesc Viñas i Dordal. És conegut amb el subtítol de Festival de la Catalunya Central.

## Referències

* ↑ Programa del XXXII Festival a moia.cat
* ↑ Programa del XXXIII Festival a joventutsmusicals.cat
* ↑ El 33è Festival Internacional de Música Francesc Viñas arriba a Moià aquest dissabte, naciodigital.cat, 19 de juliol de 2016
# Guacamai de Cuba

El guacamai de Cuba (Ara tricolor) és una espècie extinta d'ocell de la família dels psitàcids. Vivia a l'illa de Cuba i, probablement, l'illa de la Juventud. Els seus hàbitats naturals eren els boscos i els biomes oberts amb arbres dispersos. Se suposa que es nodria principalment de llavors de palmera, fruita i brots. S'extingí a la segona meitat del segle xix. El seu nom específic, tricolor, té el mateix significat en llatí que en català.

## Referències

* ↑ «guacamai de Cuba». Diccionari dels ocells del món. Fundació Barcelona Zoo, Institut Català d'Ornitologia i TERMCAT, 2023. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ BirdLife International. «Ara tricolor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2021-3.RLTS.T22724513A194916284.en. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ Greenway, J. C.. Extinct and Vanishing Birds of the World (en anglès). American Committee for International Wild Life Protection, 1967, p. 314–320. ISBN 978-0-486-21869-4.
* ↑ Jobling, 2010, «tricolor».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Cantus firmus

En música, el cantus firmus (en llatí, "cant fix") és una melodia prèvia que serveix de base d'una composició polifònica, i que a vegades s'escriu a part.

## Història

Les composicions polifòniques més antigues presentaven un cantus firmus provinent d'un cant pla, com el cant gregorià, si bé el terme no s'usa fins al segle xiv. Les composicions polifòniques més antigues que es conserven, com la Musica Enchiriadis (del segle ix), contenien el cantus firmus a la veu superior, i la part afegida pel compositor a la veu inferior, però pels volts del segle xii el cantus firmus comença a aparèixer a la part inferior. Més tard el cantus firmus apareixerà al tenor (del llatí 'tenere', sostenir).
Compondre a partir d'un cantus firmus continua sent la norma durant el segle xiii i XIV. La missa cíclica del segle XV usava la tècnica del cantus firmus com a principi organitzatiu. En un principi el cantus firmus es perfilava com un cant pla, però els compositors d'Itàlia, França o els Països Baixos l'utilitzaren com a paròdia i paràfrasi, mentre els creadors d'Espanya, Portugal i Alemanya continuaren usant el mètode del cantus firmus segons la seva particularitat nacional.
El conjunt d'obres profanes més extens en el que s'utilitzà el cantus firmus fou L'homme armé.
Els compositors alemanys del Barroc, especialment Johann Sebastian Bach, van fer servir corals com a cantus firmi.

## Com a mètode d'ensenyament

S'utilitza el cantus firmus, i continua utilitzant-se, en l'ensenyament del contrapunt i és la base del, en del Gradus ad Parnassum de Johann Joseph Fux, publicat primer per Girolamo Diruta el 1610.

## Com a coral

Com Cantus Firmus es coneix també a un cor ubicat a la localitat de Centelles, província de Barcelona. Cor que ha participat en concursos internacionals com Certamen Coral Internacional "Vila d'Avilés" i Festival Internacional de Música de Cantonigròs, i ha realitzat gires per Itàlia, Holanda o les illes Balears, entre d'altres. El Cor Cantus Firmus forma part de la centenària Societat Coral La Violeta, de Centelles.

## Referències

* M. Jennifer Bloxam: "Cantus firmus", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed November 7, 2006), (En anglès, accés sota subscripció)Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* Sparks, E. H. Cantus firmus in Mass and Motet, Berkeley, (1963)
* The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. ISBN 0-674-61525-5
* Blanche Gangwere, Music History During the Renaissance Period, 1520–1550. Westport, Connecticut, Praeger Publishers. 2004.

## Notes

* ↑ Harvard Dictionary of Music, p. 135.
* ↑ Gangwere, p. 216.
# Stefán Karl Stefánsson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Stefán Karl Stefánsson (Hafnarfjörður, 10 de juliol de 1975 - Los Angeles, 21 d'agost de 2018) fou un actor de teatre, de cinema i de televisió d'origen islandès, més conegut pel seu paper a Vilamandra (LazyTown).
Morí el 21 d'agost de 2018 a causa d'un càncer de pàncrees del qual patia des de 2016.

## Referències

* ↑ «Muere el actor Stefán Karl Stefánsson, el famoso antagonista de la serie Lazy Town, a los 43 años» (en castellà). ELMUNDO.
# Mojàiskoie

Mojàiskoie - Можайское (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 118 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Bill Sharman

William «Bill» Walton Sharman (Abilene, Texas, 25 de maig de 1926 — Redondo Beach, Califòrnia, 25 d'octubre de 2013) va ser un basquetbolista estatunidenc. És conegut per la seva etapa als Boston Celtics de l'NBA entre els anys 1951 i 1961, en què formà juntament amb Bob Cousy la que alguns consideren com la millor dupla defensiva de la història de la competició. En la seva etapa com a jugador dels Celtics, Sharman aconseguí 4 títols de l'NBA, fou escollit per l'All-Star 8 vegades i pel primer equip All-NBA en 4 ocasions. Immediatament després de retirar-se, Sharman començà a entrenar equips de l'ABL, de l'ABA i de l'NBA, amb els quals aconseguí diversos èxits i presumiblement s'inventà els shootarounds, sessions informals de tir a cistella el dia d'un partit, actualment ubiqüitàries.
Sharman fou el primer esportista nord-americà en conquerir un campionat com a jugador, entrenador i executiu. A més dels quatre anells conquerits amb els Celtics, els Los Angeles Lakers guanyaren una NBA amb ell d'entrenador i cinc més amb ell d'executiu, per un total de 10 campionats de l'NBA. Endemés, Sharman guanyà un títol de l'ABL entrenant els Cleveland Pipers i un de l'ABA entrenant els Utah Stars. Sharman és un dels pocs membres del Basketball Hall of Fame que hi és alhora com a jugador, incorporat el 1976, i com a entrenador, el 2004. El 1996 fou escollit com un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA.

## Referències

* ↑ Gil, Antonio «¿Quién tiene más títulos como jugador y entrenador en la historia de la NBA?». Gigantes del Basket, 09-07-2020 [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Lavietes, Stuart «Bill Sharman, N.B.A. Hall of Fame Player and Coach, Dies at 87». The New York Times, 25-10-2013 [Consulta: 4 abril 2021].
# Habitatge al carrer Sant Francesc, 10 (Vic)

Habitatge al carrer Sant Francesc, 10 és una casa amb elements eclèctics de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos. A la planta hi ha dos portals, un que condueix al garatge i l'altre a l'escala, ambdós amb decoracions de ferro. Els pisos tenen obertures simètriques, balcó i finestra, però la mida disminueix amb l'alçada. Els ampits de les finestres tenen unes motllures de les mateixes característiques que les llosanes dels balcons. El ràfec té un voladís escàs i està protegit per una mena de motllura.
Els marxapeus de les portes són de pedra picada i la resta d'elements, malgrat ser d'aquest material, estan recoberts d'altres materials que impedeixen veure'n el material. L'estat de conservació és bo.

## Història

L'edifici segurament és anterior al segle xviii, però com indica la dada constructiva, 1923, fou reformat a principis de segle per un contractista d'obra que va fer diverses obres per aquesta zona, Josep Cumeras.
Està situat a l'antic raval de Sant Francesc que comunicava la ciutat amb el camí de Barcelona i que el segle xiii Jaume I va manar variar l'itinerari per fer-lo passar pel c/ Sant Pere.
L'extrem del carrer fou clausura del morbo al segle xvi i al XVII fou baluard defensiu. Al segle xix es construí l'església del Roser. L'any 1863 hi hagué un gran aiguat a la ciutat que devastà molts edificis d'aquest carrer.
A mitjans del segle xx, amb la construcció d'un nou pont damunt el Meder, aquesta zona prengué un nou impuls i començà a créixer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Habitatge al carrer Sant Francesc, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Aledo

Aledo és un municipi de la Regió de Múrcia. Limita al nord amb Totana i a l'est amb Llorca.
# Font Lledó

La Font Lledó és una font del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, en territori del poble de Siall, de l'antic municipi d'Isona.
Està situada a 1.318 m d'altitud, en els contraforts del nord-oest de l'Estadella, quasi a l'extrem nord-est del municipi. És a la capçalera del barranc de Fontlledó. Té molt a prop les fonts dels Barrons (sud-oest), dels Bullidors i de Caps (nord-est).

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Günter Perleberg

Günter Perleberg (Brandenburg an der Havel, 17 de març de 1935 - Garbsen, 1 d'agost de 2019) fou un piragüista alemany que va competir durant les dècades de 1950 i 1960. Fins al 1963 competí sota bandera de la República Democràtica Alemanya, però aquell any desertà a la República Federal Alemanya.
Com a membre de l'equip unificat alemany, el 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla d'or en la prova del K-1 4x500 metres del programa de piragüisme. Formà equip amb Dieter Krause, Paul Lange i Friedhelm Wentzke. Quatre anys més tard als Jocs de Tòquio, guanyà la medalla de plata en la prova del K-4 1.000 metres, formant equip amb Friedhelm Wentzke, Bernhard Schulze, Holger Zander.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de bronze al Campionat del Món en aigües tranquil·les de 1963 i dues d'or i una de bronze al Campionat d'Europa de 1959 i 1961; totes com a membre de l'equip de l'Alemanya de l'Est. El 1957, 1959, 1960 i 1962 va guanyar els títols nacionals d'Alemanya de l'Est en K2 500.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Günter Perleberg». [Consulta: 28 agost 2022].
* ↑ Kluge, Volker. Das große Lexikon der DDR-Sportler: Die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge, Medaillen und Biographien. (en alemany). 2. Berlin: Schwarzkopf & Schwarzkopf Verlag, 2004, p. 426f. ISBN 3-89602-538-4.
# Can Josep Guell

Can Josep Guell és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de morfologia irregular situat entre mitgeres i cobert amb una teulada desigual. Pel que al seu emplaçament, aquest el trobem situat al costat esquerre del Passeig del Firal.
A simple vista podem observar que l'edifici actual és fruit de diferents etapes constructives fins al punt que es diferencien clarament dos cossos formals.
Per una banda tenim el cos de la dreta de format vertical, de tres plantes i cobert amb una teulada d'una sola aigua de vessant a laterals. La planta baixa consta d'una obertura rectangular que ha perdut la llinda monolítica i que només conserva part dels muntants de pedra.
En el primer pis trobem una obertura rectangular amb llinda monolítica i que només conserva part dels muntants i que es projectada com a balconada amb la seva pertinent barana de ferro forjat.
En el segon pis tenim una gran obertura quadrangular i un ampit de ferro forjat que tanca la part davantera.
Això per una banda, mentre que per l'altra tenim un cos de planta rectangular de dos pisos i cobert amb una teulada d'una sola aigua de vessant a laterals. La planta baixa consta de dues obertures, com són el portal rectangular del garatge i la finestra rectangular equipada amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat.
En el primer pis trobem dues obertures, com són una finestra irrellevant, ja que no ha rebut cap treball singular i una gran obertura quadrangular projectada com a balconada i equipada amb la seva barana de ferro forjat.
Pel que fa al treball de la forja aplicat a les baranes aquest és molt auster i fred, ja que cap de les tres baranes està ornada amb elements decoratius, sinó que estan completament despullades de qualsevol tipus de gràcia compositiva.
Remarcar a mode d'apunt que la pedra té molt poc acta de presència en la façana, fins al punt que la trobem concentrada en zones molt específiques i aïllades com ara en la planta baixa en els muntants del portal i en la llinda i muntants de la finestra. Mentre que en el primer pis, en la llinda i muntants de la balconada. En tots els casos es tracta de pedra sorrenca.

## Història

L'immoble actual ofereix un bon aspecte de conservació degut a les obres de manteniment i acondicionament, dutes a terme entre finals del segle passat i principis d'aquest, aproximadament. Tanmateix el context d'aquestes obres es van produir canvis dràstics en la façana degut a la introducció de nous elements estructurals. Podem observar que la gran balconada que hi ha sobre el garatge no hi era i que per tant va ser construïda durant les obres posteriors. Cal destacar que antigament el garatge ja no conserva l'enorme llinda monolítica de pedra, com els muntant de pedra ben tallats i escairats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Josep Guell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Stegastes albifasciatus

Stegastes albifasciatus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Seychelles i Reunió fins a les Illes de la Línia, les Tuamotu, les Illes Ryukyu i Nova Caledònia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schlegel, H. & S. Müller. 1839. Overzigt den uit de Sunda en Moluksche zeeën bekende visschen, van de geslachten Amphiprion, Premnas, Pomacentrus, Glyphisodon, Dascyllus en Heliases. Verh. Natuur. Gesch. Leiden 1839-44: 17-26, Pls. 4-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gran Premi de l'Écho d'Alger

El Gran Premi de l'Écho d'Alger (en francès Grand Prix de l'Écho d'Alger) és una antiga cursa ciclista que es disputà a l'Algèria, en aquells any territori francès. La cursa era organitzada pel diari L'Écho d'Alger.
Entre 1929 i 1936 la cursa es disputa sota el format de cursa per etapes.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1928 | Paul Filliat | J. Saurin | P. Heilles |
| 1929 | Léon Fichot | Paul Filliat | J.B. Cassan |
| 1930 | Ernest Neuhard | Julien Moineau | Antonin Magne |
| 1931 | Albert Büchi | Léon Fichot | André Djillali |
| 1932 | Pierre Magne | Marcel Colleu | Antonin Magne |
| 1933 | Roger Lapébie | André Godinat | Georges Vey |
| 1934 | Luciano Montero | Lucien Weiss | Marcel Blanchon |
| 1935 | Maurice Archambaud | André Vanderdonckt | André Deforge |
| 1936 | Georges Speicher | Raymond Louviot | Demetrio Vicente |
| 1937 | Demetrio Vicente | Lucien Lauk | Amédée Fournier |
| 1938 | Jules Rossi | Raoul Lesueur | Julián Berrendero |
| 1939 | Fabien Galateau | Paul Maye | Raymond Louviot |
| 1947 | Maurice de Muer | Robert Chapatte | A. o J. Orosco |
| 1948 | Roger Queugnet | Édouard Fachleitner | Victor Pernac |
| 1949 | José Beyaert | Roger Lambrecht | Camille Danguillaume |
| 1950 | Louison Bobet | André Mahé | Ange Le Strat |
| 1951 | André Mahé | André Darrigade | Maurice Diot |
| 1952 | Bernard Gauthier | Maurice Diot | Attilio Redolfi |
| 1953 | Pierre Michel | Jacques Dupont | Antonin Rolland |
| 1954 | Raoul Rémy | Bernard Gauthier | Louison Bobet |
| 1955 | André Darrigade | Jean Forestier | Antonin Rolland |
| 1956 | Seamus Elliott | André Darrigade | Bernard Gauthier |

## Referències

* Grand Prix de l'Écho d'Alger a memoire-du-cyclisme.eu
# Alejandro Berenguer Remiro

Alejandro 'Álex' Berenguer Remiro (Pamplona, Navarra, 4 de juliol de 1995) és un futbolista professional navarrès que juga com a migcampista per l'Athletic Club.

## Carrera de club

Format al planter del CA Osasuna, va debutar com a sènior al CA Osasuna B la temporada 2013–14 a la Tercera Divisió.
El 10 de setembre de 2014 Berenguer va debutar com a professional substituint Kenan Kodro al minut 81 en una derrota per 0–2 a fora contra el Deportivo Alavés, a la Copa del Rei. Va debutar a Segona Divisió el 10 de gener de l'any següent, altre cop sortint des de la banqueta en un empat 1–1 a fora contra el Recreativo de Huelva.
Berenguer va marcar el seu primer gol com a professional el 30 d'agost de 2015, l'únic del partit en una victòria a casa contra el CD Mirandés. El següent 29 de gener va ampliar el seu contracte fins al 2020, i va acabar la temporada amb tres gols en 39 partits jugats, en què l'equip va assolir l'ascens a La Liga.
Berenguer va debutar a primera divisió el 22 de setembre de 2016, com a titular en una derrota a casa per 1–2 contra el RCD Espanyol. Va marcar el seu primer gol a primera el següent 5 d'abril, l'únic del partit en una victòria a fora contra el Deportivo Alavés.
El 17 de juliol de 2017, Berenguer fou venut al club italià Torino FC per 5.5 milions d'euros (més un milió addicional en bonus). Es va afegir una clàusula addicional d'1.5 milions més pel cas que fos venut posteriorment a l'Athletic Club.
El 2 d'octubre de 2020, l'Athletic va arribar a un acord amb el Torino pel traspàs de Berenguer, qui signà contracte per quatre anys.

## Palmarès
### Athletic Club

* 1 Copa del Rei: 2024
* 1 Supercopa d'Espanya: 2021

## Referències

* ↑ «Álex Berenguer debutó con el Promesas» (en castellà). Diario de Navarra, 17-02-2014.
* ↑ El Alavés sentencia a Osasuna en la prórroga (Alavés dooms Osasuna in the extra time); Marca, 10 setembre 2014 (castellà)
* ↑ Recre y Osasuna cambian a medias sus dinámicas (Recre and Osasuna change a half of their dynamics); Marca, 10 gener 2015 (castellà)
* ↑ «Berenguer rompe el equilibrio» (en castellà). Marca, 30-08-2015. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «Álex Berenguer renueva su contrato hasta junio de 2020 publisher=El Español» (en castellà), 29-01-2016. Arxivat de l'original el 18 de gener 2017. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «El Espanyol respira a costa de Osasuna» (en castellà). Marca, 22-09-2016. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «Osasuna recuerda esa dulce sensación» (en castellà). Marca, 05-04-2017. [Consulta: 7 juliol 2017].
* ↑ «El Club Atlético Osasuna alcanza un acuerdo con el Torino Football Club para el traspaso de Álex Berenguer» (en castellà). CA Osasuna, 17-07-2017. Arxivat de l'original el 1 d'agost 2017. [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ «Agreement in principle reached with Torino FC for Alex Berenguer». Athletic Club, 02-10-2020. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «L'Athletic Club guanya la Copa als penals contra el Mallorca (1-1)». CCMA, 07-04-2024. [Consulta: 7 abril 2024].

## Enllaços externs

* Álex Berenguer a BDFutbol
* Álex Berenguer, Fitxa a Soccerway
# Font de la Mina Cristal·lina

La Font de la Mina Cristal·lina és una obra del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font amb decoració de templet, panell de ceràmica figurat i pica de pedra. La font està situada entre dos habitatges i a sobre hi ha un dipòsit de la mateixa amplada i d'uns vuit metres d'alt que l'abasteix. La decoració ceràmica conté una llegenda en català amb el nom de la font, dos coloms i dos dofins en disposició simètrica respectivament, sota els quals hi ha l'aixeta reguladora i el mar, representat a la ceràmica pintada. La pica és de pedra i, a la part inferior, conté també decoració ceràmica, en forma d'algues i herbes marines. Pel que fa al templet que emmarca la ceràmica, té dos muntants i un frontó tot de rajol.

## Història

Entre el dipòsit i l'estructura decorada de la font hi ha una llegenda en castellà on diu "Fuente de la Cristalina 1860".

## Referències

* 1 2 «Font de la Mina Cristal·lina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

## Enllaços externs

* «Font de la Mina Cristal·lina». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Grand Rapids Drive

Els Grand Rapids Drive és un equip de bàsquet nord-americà que juga en l'NBA Development League, amb seu en Grand Rapids (Michigan). Entre 2006 i 2009 se'ls va conèixer com a Anaheim Arsenal, i de 2009 a 2014, Springfield Armor. Els Drive juguen els seus partits en el DeltaPlex Arena

## Afiliacions

* New York Knicks (2009–2011)
* Philadelphia 76ers (2009–2011)
* Brooklyn Nets (2009–2014)
* Detroit Pistons (2014-present)

## Referències

* ↑ mlive.com Fans get first taste of Grand Rapids Drive atmosphere at DeltaPlex Arena, consultat en juliol de 2014