OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Esch-sur-Sûre

El Castell d'Esch-sur-Sûre (en francès: Château d'Esch-sur-Sûre) ara en ruïnes, està situat en un esperó a la petita ciutat d'Esch-sur-Sûre al nord-oest de Luxemburg. Està protegit de manera natural per un fort meandre del riu Sauer, que envolta la ciutat i el castell per tres costats.

## Història

L'any 927, un cert Meginaud o Maingaud i la seva esposa Hiletrude van adquirir el lloc d'Esch-sur-Sûre on van construir una torre romànica de vuit metres quadrats, així com edificis de granja. El castell va ser ampliat considerablement en arquitectura gòtica pels dos últims comtes d'Esch durant el segle xiii.
Amb la introducció de la pólvora al segle xv, es va requerir defenses addicionals. El poble sencer es va veure reforçat amb una sòlida muralla que s'estén 450 metres prop del llogaret complet amb dues torres de defensa. La talaia rodona davant de la torre de l'homenatge també va ser construït en el segle xv com la porta d'entrada i les cavallerisses del castell. L'edifici va començar a deteriorar-se a mitjan segle xvi i va ser desmantellat el 1685 per les tropes de Lluís XIV de França. Tanmateix, el mur exterior va quedar intacte com moltes de les cases que van ser adossades a la muralla per les seves parets posteriors. El castell va caure en mans dels plebeus. Quan Victor Hugo va visitar el llogaret el 1871, diverses famílies continuaven vivint allà. El 1902, l'egipci Martin Riano d'Hutzt va comprar les ruïnes a l'Estat per 1.000 francs. Va encarregar a l'arquitecte Charles Arendt els treballs de restauració i la capella el 1906, però després els fons econòmics semblen que es van exhaurir.
Avui solament només romanen ruïnes del castell encara que l'Estat va adquirir l'indret el 2005 i va començar els treballs de restauració l'any següent. El lloc està obert al públic i s'il·lumina per les nits.

## Referències

* 1 2 «Esch-sur-Sûre» (en francès). Association des châteaux luxembourgeois. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Esch-sur-Sûre Castle». Castles in Luxembourg. Arxivat de l'original el 2011-04-01. [Consulta: 8 octubre 2015].
* 1 2 «Le château et l'histoire de ses seigneurs» (PDF) (en francès). Les Amis du château d'Esch-sur-Süre. Arxivat de l'original el 2011-09-11. [Consulta: 8 octubre 2015].

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Synasellus pombalensis

Synasellus pombalensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: Portugal.

## Referències

* ↑ Braga, J. M., 1944. Note sur un genre d'Asellides nouveau du Portugal (Synasellus n. gen.) et description d'une sous-espèce nouvelle de ce genre. Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" 17: 1–11.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Afonso, O., 1987. Contribution pour la connaissance des rapports entre la qualité de l'eau phreatique et les communautes d'asellides (Crustacea, Isopoda, Asellota). Publicações do Instituto de Zoologia "Dr Augusto Nobre" 198: 1-61.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Reboleira, Ana Sofia P.S.; Paulo A.V. Borges; Fernando Gonçalves; Artur R.M. Serrano i Pedro Oromí, 2011. The subterranean fauna of a biodiversity hotspot region - Portugal: an overview and its conservation. International Journal of Speleology, 40 (1): 23-37.

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Discover Life (anglès)
* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Cabra de mar

La cabra o cabra de mar (Maja squinado) o cabrot coneguda a Menorca i a Eivissa com a cranca, és una espècie de crustaci decàpode de l'infraordre dels braquiürs.

## Taxonomia

El nom científic Maja squinado deriva del nom tradicional occità provençal de l'espècie, nom registrat per Guillaume Rondelet ja en l'any 1554.
L'espècie Maja squinado només es troba al Mediterrani. L'espècie Maja brachydactyla es troba al nord-est de l'Atlàntic, des de Guinea fins a Irlanda; fou reconeguda com a espècie separada de Maja squinado el 2008.
La cabra comparteix el gènere Maja amb l'espècie Maja crispata (Risso, 1827) o cabra petita.

## Història natural

La cabra és migratòria: la tardor és l'època de l'any en què solen canviar de lloc. En la Unió Europea està prohibit capturar-ne individus de menys de dotze centímetres de diàmetre. La seva mida màxima se situa al voltant dels vint centímetres.

## Gastronomia

Aquest cranc és molt apreciat en la gastronomia catalana; és excel·lent amb arròs perquè dona un gust molt bo al fumet. També es menja gratinat dins de la seva closca.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?DecEntradaText=cabrot&AllInfoMorf=False&OperEntrada=0&OperDef=0&OperEx=0&OperSubEntrada=0&OperAreaTematica=0&InfoMorfType=0&OperCatGram=False&AccentSen=False&CurrentPage=0&refineSearch=0&Actualitzacions=False
* ↑ DIEC
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Maja squinado (Herbst, 1788)». [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «Didier Le Foll, Biologie et exploitation de l'araignée de mer Maja squinado (Herbst) en Manche Ouest, Université de Bretagne Occidentale 1993». Arxivat de l'original el 2009-09-04. [Consulta: 4 maig 2010].

## Enllaços externs

* Cargols amb cabra de mar Arxivat 2010-01-14 a Wayback Machine..
* Recepta: Arròs de cabra de mar.
Viccionari
# Iaríguino

Iaríguino (en rus: Ярыгино) és un poble de l'óblast de Riazan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 18 habitants.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Касимовского муниципального района Рязанской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Akapovo». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»».
# ArcelorMittal

ArcelorMittal és la major companyia siderúrgica mundial, amb una plantilla de més de 310.000 empleats en més de 60 països.
Ha liderat la consolidació del sector siderúrgic internacional, i és considerada avui com l'únic productor d'acer realment global. La societat va ser fundada en 2006 mitjançant la fusió entre Mittal Steel i Arcelor. La seu social del grup està situada a l'antiga seu d'Arcelor de Ciutat de Luxemburg, al sud del Gran Ducat de Luxemburg.

## Organització

Lakshmi N. Mittal (propietari de Mittal Steel) és President i CEO.
La direcció general del grup està composta per 7 membres:
* Lakshmi N. Mittal (President i CEO)
* Aditya Mittal (Director Financer)
* Michel Wurth
* Gonzalo Urquijo
* Sudhir Maheshwari
* Christophe corner
* Davinder Chugh.
El Grup compta també amb un Consell d'Administració, la missió principal de la qual és supervisar la companyia de forma global. La seva composició reflecteix els principis establerts en l'Acord d'Intencions («Memorandum of Understanding») signat el 25 de juny de 2006. Aquest Consell està compost per 11 directors independents provinents de totes parts del món, el que li confereix un caràcter realment internacional.

## Activitat

ArcelorMittal lidera tots els principals mercats mundials, incloent el de l'automòbil, la construcció, els electrodomèstics i els envasos. Disposa d'una destacada posició en R+D i tecnologia, així com de substancials recursos propis de matèries primeres i excel·lents xarxes de distribució. Mitjançant la seva presència industrial a Europa, Àsia, Àfrica i Amèrica, el Grup té accés als principals mercats siderúrgics, tant en economies desenvolupades com en mercats emergents.
En el futur, ArcelorMittal concentrarà els seus esforços en el desenvolupament de la seva posició en els mercats xinès i indi, caracteritzats per un fort nivell de creixement. Els resultats financers d'ArcelorMittal corresponents a 2007 llancen una xifra de negoci de 105.200 milions de dòlars (USD), amb una producció anual de 116 milions de tones d'acer brut, el que representa entorn del 10% de la producció mundial d'acer. Les accions d'ArcelorMittal cotitzen en els mercats borsaris de Nova York (MT), Amsterdam (MT), París (MTP), Brussel·les (MTBL), Luxemburg (MT) i a les borses de Barcelona, Bilbao, Madrid i València (MTS). A 17 de maig de 2008, la capitalització borsària d'ArcelorMittal representava 144.370 milions de dòlars (USD).

## La filosofia ArcelorMittal

ArcelorMittal ha triat el lema "transforming tomorrow" (transformant el futur), reforçat pels tres valors principals de la companyia: la sostenibilitat, la qualitat i el lideratge.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Annual Report 2008». ArcelorMittal. [Consulta: 28 març 2009].
# Hot Space

Hot Space és el desè àlbum d'estudi de la banda de rock britànica Queen. Va ser llançat el 21 de maig de 1982 per EMI Records al Regne Unit i per Elektra Records als EUA. Marcant un canvi notable d'orientació a partir del seu treball anterior, van adquirir molts elements de la música disco, el funk, el rhythm and blues, la dansa i la música pop.
Això va fer que l'àlbum fos menys popular entre els fans que preferien l'estil tradicional de rock que havien arribat a associar amb la banda.
La decisió de Queen d'enregistrar un àlbum orientat al ball va germinar amb l'èxit massiu obtingut als Estats Units del tema de 1980 "Another One Bites the Dust" (i, en menor mesura, l'èxit de la cançó al Regne Unit).
El single "Under Pressure", la col·laboració de Queen amb David Bowie, va sortir a la venda el 1981 i es va convertir en el segon primer número 1 del grup al Regne Unit.
Encara que inclòs a Hot Space, la cançó era un projecte independent i es va gravar abans de l'àlbum, abans de la controvèrsia sobre el nou so rock de Queen amb influència en un disc. El segon senzill de l'àlbum, "Body Language", va assolir el seu lloc al número 11 de les Llistes nord-americanes. Les vendes estimades de l'àlbum són actualment de 3,5 milions de còpies.
Al juliol de 2004, la revista Q va enumerar Hot Space com un dels quinze àlbums principals "on els grans actes de rock van perdre la trama".

## Referències

* ↑ GoinToSleepBIATCH. «Queen - Hot Space - 01 - Staying Power», 24-10-2009. [Consulta: 8 maig 2019].
# Casa de l'Abat Sa Font

Casa de l'Abat Safont és un edifici del municipi de Besalú (Garrotxa). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest enorme edifici crida principalment l'atenció per tenir una superba galeria sostinguda per tres voltes de pedra d'un gran efecte decoratiu. Per la seva construcció es van utilitzar, com era corrent en construccions d'edificis privats, pedres rierenques més o menys polides amb les quals es formaven les parets de les cases, ja que els carreus tallats es reservaven per als temples i algunes cases senyorials.

## Història

La casa dels Safont és una de les de l'antiga pairalia de Besalú, tots els seus hereus gaudien del privilegi de cavallers des de l'any 1650. Hi va néixer Joan de Safont i de Ferrer, que fou monjo benedictí i més tard abat del monestir de Sant Pau del Camp de Barcelona i acadèmic de Bones Lletres i ciències de Barcelona. Fou també autor d'una esfera copernicana que va estar col·locada a l'Aula Magna del Seminari de Girona des del 1835 al 1936, any en què va ser destruïda. Actualment els baixos són ocupats per un local comercial i els pisos estan habitats per particulars.

## Referències

* 1 2 «Casa de l'Abat Sa Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2014].
# Gazaka

Gazaka o Gazaca o Ganzak fou una ciutat del de la Mèdia, que fou la capital del regne d'Atropatene. A les primeres traduccions d'Estrabó es va llegir com a Gaza però Groskurd es va adonar que era un error i va proposar llegir Gazaka, proposta que fou adoptada per Kramer i després per altres erudits. El nom és probablement derivat del persa Ghaz (Lloc del tresor) o del mede Gazn (Tresor) i s'assembla a Ghazna a l'Afganistan i a Gaziura a la Capadòcia pòntica (ambdós volen dir Ciutat del tresor o quelcom similar).
Sota el perses aquemènides fou probablement la residència del sàtrapa de la Matiana i més tard la capital d'Atròpat i els seus descendents. A un turó proper de la ciutat es va establir el foc sagrat dels zoroastrians, foc que va quedar associat a la ciutat i al llac Urmia, no llunyà, i va esdevenir una ruta de pelegrinatge que va portar riquesa i fama a la ciutat. Atropatene va esdevenir vassalla dels parts i Gazaka és esmentada per Estrabó al segle i aC quan parla de l'atac de Marc Antoni a Pàrtia el 36 aC. A la "Geografia" de Ptolemeu és esmentada com Gazaca (inicialment es va traduir Zazaca). Plini esmenta la ciutat de Gazae a l'Atropatene, que probablement és la mateixa Gazaka; Amià Marcel·lí esmenta Gazaca com una de les tres principals ciutats de la Mèdia. El foc sagrat fou traslladat el segle V a Takot-e-Sulayman. La ciutat va començar a ser anomenada Ganzak (i fins i tot Ganza). A un text persa sassànida apareix com una de les dues principals ciutats de l'Azerbaijan (l'altra se suposa que era Ardabil). El 590 Khosrow II de Pèrsia va derrotar a Bahram a una batalla prop de la ciutat; el 628 la ciutat fou ocupada temporalment pels romans d'Orient dirigits per l'emperador Heracli (que la descriu com una gran ciutat amb 3.000 cases, el que voldria dir uns 20.000 habitants). Encara existia quan van arribar els àrabs, però més tard, en època incerta, fou destruïda en circumstàncies no conegudes.

## Bibliografia

* Mary Boyce, "Ganzak" a Encyclopaedia Iranica
# Nogay

«Nogay o Nogai» té aquests significats:
* Nogai, llengua
* Nogais, poble
* Nogai Noyan, verdader governant de l'Horda d'Or
# Synasellus tirsensis

Synasellus tirsensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: Portugal.

## Referències

* ↑ Braga, J. M., 1944. Note sur un genre d'Asellides nouveau du Portugal (Synasellus n. gen.) et description d'une sous-espèce nouvelle de ce genre. Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" 17: 1–11.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Afonso, O., 1987. Contribution pour la connaissance des rapports entre la qualité de l'eau phreatique et les communautes d'asellides (Crustacea, Isopoda, Asellota). Publicações do Instituto de Zoologia "Dr Augusto Nobre" 198: 1-61.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Biodiversidade em Portugal (portuguès)
* ↑ Reboleira, Ana Sofia P.S.; Paulo A.V. Borges; Fernando Gonçalves; Artur R.M. Serrano i Pedro Oromí, 2011. The subterranean fauna of a biodiversity hotspot region - Portugal: an overview and its conservation. International Journal of Speleology, 40 (1): 23-37.

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Discover Life (anglès)
* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Calcutta (Ohio)

Calcutta és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.491 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Calcutta tenia 3.491 habitants, 1.417 habitatges, i 1.025 famílies. La densitat de població era de 114,7 habitants/km².
Dels 1.417 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 22,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.194 $ i la renda mediana per família de 45.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.077 $ mentre que les dones 21.352 $. La renda per capita de la població era de 19.536 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Calcutta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Calcutta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Hélène-Frédérique de Faye-Jozin

Hélène-Frédérique de Faye-Jozin (Saint-Brieuc, 22 de febrer de 1871 - 30 de gener de 1942) fou una compositora, pianista i poeta francesa. El seu nom s'abrevia sovint com a Fréd. de Faye-Jozin.

## Biografia

Hélène Frédérique Jozin va néixer a Saint Brieuc. Es va traslladar a estudiar a París, al Conservatori. A la capital francesa es va casar l'any 1891 amb el metge odontòleg d'origen escocès Clement de Faye (1867-*). En aquella època treballava com a professora de piano, solfeig i harmonia. L'any 1904 va entrar a formar part de la Societat de Compositors de Música de França.
Va escriure les lletres d'algunes de les seves cançons.
Va morir a Côtes-d'Armor.

## Obres

Les obres seleccionades inclouen:
* 1906 Cantilène, Opus 30, duo
* 1922 Suite Sylvestre, suite
* 1925 Mirage, duo
* 1931 Solo de Concert, concert per violoncel
* 1934 Contre une vielle, canon
* 1936 Cyprès, Fontaines et Lauriers, duo

## Referències

* ↑ «Les concerts par T.S.F. - Tour Eiffel». L'Homme libre: journal quotidien du matin, 19-11-1923, pàg. 3.
* ↑ «Aux amis des Arts - Madame Fred de Faye-Jozin». Le Petit Courrier, 01-01-1910, pàg. 3.
* ↑ «Cours et leçons». Le Progrès artistique [París], 12-03-1892, pàg. 7.
* ↑ Schnapper, Laure Société des compositeurs de musique. Liste des membres (1862-1911), 2008.
* ↑ «Mme de Faye-Jozin». La Revue moderne illustrée des idées, des faits, des hommes et des oeuvres, 10-07-1908, pàg. 13.
* ↑ Le Guide musical. Vol. 54, 1908.
* ↑ «Fred de Faye Jozin (18..?-1942)» (en francès). Biblioteca Nacional de França (BNF). [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Hélène-Frédérique De Faye-Jozin». [Consulta: 8 desembre 2010].
* ↑ Lambooij, Henk. A cellist's companion: a comprehensive catalogue of cello literature (en anglès), 1999.
# Apogon fleurieu

Apogon fleurieu és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig, Golf Pèrsic, Golf d'Oman, Àfrica oriental, les Seychelles, l'Índia, Sri Lanka, Malàisia, Indonèsia i Hong Kong.

## Referències

* 1 2 «Apogon fleurieu» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Lacepède, B. G. E. 1802. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 4: i-xliv + 1-728, Pl. 1-16.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Hornopirén

Hornopirén (anteriorment anomenada Riu Negre-Hornopirén) és una localitat xilena, capital de la comuna de Hualaihué, situada a la Regió dels Lagos, a 100 quilòmetres de Puerto Montt.
Aquesta localitat és considerada "la porta nord de la Carretera Austral". Les principals activitats econòmiques de la localitat són el turisme, els serveis i el cultiu d'espècies marines.
Des d'aquest port salpen durant tot l'any transbordadors fins a Caleta Leptepu localitat situada al sud de Fiord Comau per continuar viatge per la Carretera Austral fins a Chaitén. El trajecte fins a Leptepu dura tres hores i mitja de navegació.

## Toponímia

El volcà rep el seu nom del mapudungun pirén, "Forn de neu". Antigament era anomenat Quechucaví ("cinc districtes" o "cinc juntes"). Hornopirén és una de les poques capitals comunals del país que no té el mateix nom que la seva comuna, descomptant casos com a Cisnes/Puerto Cisnes o Mostazal/San Francisco de Mostazal.

## Atractius

* Parc Nacional Hornopirén, administrat per la CONAF. Posseeix una superfície de 48.232 hectàrees.
* Volcà Hornopirén
* Termes de Llancahué
* Cascades de Riu Negre
* Llac Cabrera
* Parc Natural El Coure
Una alternativa d'excursió és fer el camí que va per localitats com Chaqueihua situada a 6 quilòmetres al nord-est de Hornopirén al costat del Riu Negre i seguir cap al sud fins a arribar al riu Blanco, un lloc molt recomanat per a la pesca esportiva, 5 quilòmetres més endavant, el camí voreja el Canal Cholgo passant per uns penya-segats amb excel·lents vistes a l'Illa dels Cérvols. Després de travessar la costa El Farellón, el camí arriba a Caleta Cholgo situat a 28 quilòmetres de Hornopirén, aquí es troba el Riu Cholgo, molt adequat per a la pesca esportiva i on existeixen a més cultius de basses gàbies i cases modernes dels salmoners, continuant 7 quilòmetres més al sud es pot arribar fins a Caleta Pichanco on antigament existia servei de transbordador a Caleta Leptepu. Aquest trajecte no és recomanable després de pluges per les condicions del camí.

## Comunicacions

* Radio Hualaihué: 89.7 FM
* Radio Frutillar: 97.1 FM

## Referències

* ↑ «Hornopirén en la comuna de Hualaihué». Arxivat de l'original el 2007-02-04. [Consulta: 16 febrer 2018].
* ↑ Pérez-Carmona, Daniel. Diccionario mapuche. Antiyal, 1993.
* ↑ Otros casos son: General Lagos - Visviri; Camarones - Cuya; Illa de Pasqua - Hanga Roa; Juan Fernández - San Juan Bautista; Quinchao - Achao; Timaukel - Villa Cameron.
* ↑ Copec. Chiletur Copec 2015: Una guía para conocer Chile. RR Donnelley, 2015. ISBN 978-956-355-132-7.

## Enllaços externs

* Municipalitat de Hualaihué
* Parc Nacional Hornopirén Arxivat 2009-04-29 a Wayback Machine.
# Carme Simon i Adroher

Carme Simon i Adroher (Olot, 13 de setembre de 1953) és una activista cultural i va ser directora de la Biblioteca Marià Vayreda fins al 2019.
Va fundar l'editorial "Llibres de Batet" conjuntament amb Teresa Planagumà, filòloga i activista cultural.
Fou guardonada amb les Ales de la Cultura, el premi que concedeix cada any l'Institut de Cultura d'Olot a una persona o entitat que ha destacat per la seva tasca feta en l'àmbit de la cultura.

## Referències

* ↑ «Llibres de Batet - Editorial quilòmetre zero de la Garrotxa». Arxivat de l'original el 2021-01-17. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Simon, Ales a la Cultura». Jordi Casas, 10-04-2019. [Consulta: 19 gener 2021].