OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sia La

Sia La és un pas de muntanya que es troba a 5.589 msnm, a les muntanyes Saltoro, al Ladakh, Índia, uns 60 quilòmetres al nord-nord-oest del punt del mapa NJ9842 que va definir el final de la línia de control de 1972 entre l'Índia i el Pakistan com a part de l'Acord de Simla. El Sia La es troba a prop de la frontera xinesa i immediatament al nord-oest de la part alta de la gran glacera de Siachen, connectant aquesta glacera amb la glacera de Kondus, controlada pel Pakistan, i la vall a l'oest. El pas és controlat per l'Índia, però reclamat pel Pakistan.

## Problemes geopolítics

Sia La, així com els propers passos de Bilafond La i Gyong La, van ser part del conflicte militar que començà el 1984 durant l'Operació Meghdoot, la primera acció militar del Conflicte de Siachen, a la vegada part d'un conflicte més gran, el Conflicte del Caixmir. Actualment, l'Índia controla els tres passos, però tanmateix el Pakistan controla un pas just a l'oest del Sia La. Aquest pas és anomenat Conway Saddle & Leghari OP.

## Referències

* ↑ The fight for Siachen
* ↑ L'Índia té el control d'aquesta part del Caixmir; la reivindicació índia és disputada pel Pakistan. Veure, per exemple, The Future of Kashmir al web de la BBC.
* ↑ Barua, Pradeep P. The State at War in South Asia (Studies in War, Society, and the Military). University of Nebraska Press, 30 June 2005, p. 253–255. ISBN 978-0-8032-1344-9.
# Flatpak

Flatpak, anteriorment conegut com a xdg-app, és una aplicació per al desplegament de programari i la gestió de paquets per a Linux. Independent de la distribució, elimina les dependències en incloure en els paquets totes les llibreries necessàries per a fer funcionar l'aplicació. Projecte de codi obert, impulsat per RedHat i liderat per Alexander Larsson.
Flatpak disposa de FlatHub com el seu dipòsit de programari més gran i de referència. En línia permet als desenvolupadors carregar les seves aplicacions per posar-les a disposició dels usuaris.

## Referències

* ↑ Das, Ankush. «What is Flatpak? Everything Important You Need to Know About This Universal Packaging System». It's Foss, 18-10-2020. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Medina, Eduardo. «Descubre los fundamentos de Flatpak - MuyLinux» (en castellà), 25-09-2018. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Medina, Eduardo. «Flatpak es anunciado oficialmente. ¿Ha empezado la competencia con Snap? -». MuyLinux, 22-06-2016. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Brown, Korbin. «Flatpak vs FlatHub: A Comparison of Linux App Installers». Linux Config, 13-02-2023. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Sant Gaietà d'Aitona

Sant Gaietà d'Aitona és una capella del municipi d'Aitona (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella d'una nau central i dues naus laterals més petites entre pilastres. A cada costat del presbiteri hi ha una sagristia. Les voltes són de quatre punts amb llunetes cegues i, sobre el creuer, hi ha una cúpula semiesfèrica. L'estructura del cor segueix per sobre de les capelles laterals. La teulada, a dues vessants, té al creuer un cimbori coronat per un llanternó. A la façana hi ha un portal d'arc de mig punt, una obertura circular al seu damunt i una semicircular a la seva dreta i, com a coronament, un campanar d'espadanya d'una obertura.

## Referències

* ↑ «Capella de Sant Gaietà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Gaietà d'Aitona». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 20 març 2013].
# Titelles Babi

Titelles Babi és una formació titellaire creada l’any 1959 per Llibert Albiol i Carme Calvet. Inicialment s'anomenava Baby. Representaren, en bona part, un paper d’enllaç entre la vella escola i els nous plantejaments, esdevenint la tradició tolerada dins el moviment.

## Història

El 1959 van debutar a Manresa, a través de l’empresa de representació Organizaciones GIB (Guasch, Irony y Bruguera), al festival de la casa de pneumàtics Pirelli. Situats inicialment en l’òrbita dels titellaires de postguerra (Putxinel·lis Anglès, Titelles Vergés), durant els anys seixanta van aprofundir i desplegar la línia d’actualització del teatre de titelles tradicional iniciada per Ezequiel Vigués «Didó», tot trencant amb convencions com ara l’ús de la pirotècnia o la utilització de la llengüeta, i vetllant per la renovació de personatges i d’arguments tradicionals en consonància amb la cultura de masses i amb la nova sensibilitat pedagògica. Ja a la dècada dels setanta, els trobem enquadrats en el moviment renovador dels titellaires independents (Putxinel·lis Claca, Titelles Garibaldis), amb el qual s’identificaren plenament i del qual foren un dels grups més insignes.
El 1977 van estrenar, conjuntament amb Ara Va de Bo, Cançons i ninotades al IV Festival Internacional de Titelles de Barcelona. És també a partir d’aleshores que el tàndem Albiol-Calvet, que havia iniciat la seva carrera en un temps en què els titelles eren bàsicament espectacles per a la mainada, va arraconar definitivament el titella de guant tradicional per centrar-se en la creació d’espectacles amb titelles de tipus marota o de tija. Aquest canvi va coincidir amb la incorporació, l’any 1980, de Ferran Albiol a la direcció, fet que va suposar un punt d’inflexió per a la companyia, ja que va canviar el castellet de titelles de sempre per una taula rodona dins de la qual, al mig, el titellaire manipulava. A més, va iniciar una etapa durant la qual va experimentar amb diverses tècniques teatrals.
Paral·lelament, el grup va començar a col·laborar assíduament en els programes de TVE i, sobretot, de TV3: des de Fes flash, El bosc de Gari-Gori i Cinc i acció fins al Tomàtic del Club Super3, per citar alguns exemples, o el més recent Mic. Entre la seva extensa producció destaquen títols com Papers, paperets i paperines (1980), Xerrameca de xerrac (1982), El granger de Ham (1984), Contes d’ahir i d’avui (1988), Patuleia blus (1990), La balena Helena (1992, Premi Rialles al millor espectacle), L’ocell meravellós (1996); El planeta siusplau (2000) i Les aventures d’un bigoti (2000).

## Referències

* 1 2 3 4 5 Auseller i Roquet, Jordi. «Titelles Babi». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).

## Bibliografia complementària

* Martín, Josep A. El teatre de titelles a Catalunya: aproximació i diccionari històric. Barcelona: Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 1998.
# VCV Rack

VCV Rack és un sintetitzador modular de programari multiplataforma lliure i de codi obert.
VCV Rack és un sintetitzador modular virtual de codi obert gratuït: es poden connectar diversos mòduls per sintetitzar un so. Per defecte, el programari conté diversos VCO, LFO, mescladors i altres mòduls de sintetitzador estàndard, però es poden afegir més com a connectors a través del lloc web VCV Rack.
La versió 1.0.0 va afegir una API estable, un motor multithreading i suport per a senyals polifònics.
A més de les funcions anteriors, el rack VCV també es pot connectar a un altre maquinari i programari mitjançant la producció de senyals CV/gate analògics i USB o MIDI digitals. El programari també es pot connectar a altres connectors VST mitjançant el mòdul "host"; la possibilitat d'utilitzar el rack VCV com a complement VST era una característica que ha quedat obsoleta, però s'espera que torni poc després del llançament de Rack v2.

## Referències

* ↑ «A guide to VCV Rack, a software Eurorack modular you can use for free». CDM. Ted Pallas, 07-12-2017.
* ↑ «VCV Rack - Open-source modular synthesiser». residentadvisor.net. Mark Strauss, 06-03-2018.
* ↑ «Rack/CHANGELOG.md». VCV Rack on Github.
* ↑ «VCV Rack hits 1.0; why you need this free modular now». cdm.link. Peter Kirn, 19-06-2019.
* ↑ «Is VCV Rack available as a VST/AU/AAX plugin for DAWs?». VCVrack.com, 26-07-2019.

## Enllaços externs

* Lloc web de VCV Rack
# Roc de Torrent Pregon

El Roc de Torrent Pregon és un cim de 1.106,2 metres d'altitud que es troba en el terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, del Pallars Jussà. És a prop i al sud-oest del poble d'Hortoneda i al sud-est del de Claverol.
# Blohm & Voss Ha 140

El Blohm & Voss Ha 140 va ser un hidroavió polivalent alemany que va volar per primer cop el 1937. Estava previst el seu ús com a torpediner i com a avió de reconeixement de llarg abast.

## Disseny i desenvolupament

El Ha 140 va ser desenvolupat per satisfer un requisit del RLM per a un torpediner o avío de reconeixement bimotor. Tenia una estructura totalment metàl·lica de disseny monoplà, amb flotadors instal·lats en pilars sota els seus motors muntats a l'ala. L'ala, situada en una posició d'ala alta, tenia una secció central recta i un lleuger diedre a les seccions exteriors. La tripulació estava formada per un pilot i un operador de ràdio, amb un tirador en una torreta giratòria al morro o en una segona posició de tir a la part posterior. El torpede o la càrrega de bombes se situava dins la badia de bombes interna. Es van crear tres prototips i el disseny va superar al del el Heinkel He 115 durant la licitació. Tot i això, B&V no tenia prou capacitat de fabricació per a la producció de sèries i va declinar la comanda, que va passar a Heinkel.
El 1940 es va modificar el tercer prototip per provar el disseny de la cua i el mecanisme d'ala d'incidència variable usat en l'avió de passatgers BV 144.

## Referències

* ↑ Amtmann, Hans «Blohm & Voss Remembered». Aeroplane Monthly, 01-02-1988.
* ↑ Green, William. Aircraft of the Third Reich (en anglès). Londres: Aerospace Publishing Limited, 2010. ISBN 978 1 900732 06 2.
# Hélder Miguel do Rosário

Hélder Miguel do Rosário, conegut futbolísticament com a Hélder Rosário (nascut el 9 de març de 1980 a Lisboa), és un futbolista portuguès que juga actualment a laPonferradina.
# Siadres d'Esparta

Siadres d'Esparta (en llatí Syadras, en grec antic Συάδρας "Syádras") fou un escultor d'Esparta.
Va ser un dels mestres d'Èuquir de Corint, juntament amb Cartes d'Esparta. Va viure a la meitat del segle VI aC i fou possiblement un dels dos autors, l'altre va ser Cartes d'Esparta, del crater ornat amb figures de bronze enviat pels espartans a Cresos de Lídia, segons Heròdot.

## Referències

* ↑ Chartas and Syadras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 691
# Salangana dels volcans

La salangana dels volcans (Aerodramus vulcanorum) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita zones obertes rocalloses i muntanyenques i forestals de Java. Cria en coves.
# Héliogabale (pel·lícula)

Héliogabale, l'orgie romaine (comercialitzada en anglès com A Roman Orgy) és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 24 de novembre de 1911. Fou produïda per Société des Etablissements L. Gaumont. Hi ha una còpia a l'Eye Filmmuseum dels Països Baixos.

## Sinopsi

L'emperador Elagàbal viu en el luxe de la seva cort, envoltat de cortesanes que intenten cridar la seva atenció fent gala de les seves belleses. Però la seva crueltat es manifesta amb cada petit contratemps: un nen esclau que cuida els seus peus és condemnat a ser menjat pels lleons perquè, sense voler, li va causar un lleuger dolor. Mentre la cort continua en les seves bacanals, els lleons envaeixen la sala; en l'estampida general, Elagabal és abandonat per tothom. Apareixen els pretorians i, malgrat les seves súpliques, el maten sense pietat i després li tallen el cap que es posa en una pica.

## Repartiment

* Jean Aymé : Héliogabale
* Louise Lagrange
* Luitz-Morat
* Léonce Perret
* Renée Carl
* Edmond Bréon

## Notes

* ↑ Héliogabale, l'orgie romaine, bifi.fr
* 1 2 Icks, Martijn. The Crimes of Elagabalus: The Life and Legacy of Rome's Decadent Boy Emperor. I.B.Tauris, 2011, p. 241. ISBN 978-1-84885-362-1.
* ↑ Cyrino, Monica S. Screening Love and Sex in the Ancient World. Palgrave Macmillan, 6 February 2013, p. 244. ISBN 978-1-137-29960-4.
* ↑ «L'orgie romaine». Silentera.com. [Consulta: 6 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Héliogabale a YouTube
# Seu de l'Escola Politècnica Superior de Girona

La Politècnica de Girona és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici del 1980.

## Descripció

És un edifici de planta allargassat, funcional, amb escala al mig i distribució interior a través d'un passadís que dona a les aules i dependències (aules a la part posterior). La forma del passadís és esglaonat. Exteriorment és un cos longitudinal d'obra vista pintada en blanc, tancant-se els testers per obrir-se les obertures a la façana llarga (finestres longitudinals i amb ràfecs metàl·lics de protecció del sol). La façana lateral dreta va esglaonant-se vers a dalt, formant una cloenda de l'edifici. L'accés es produeix per la façana lateral esquerra i al llarg d'un porxo de pilarets metàl·lics amb ràfec i que recull unes dependències externes. Entre els dos edificis es produeix un petit pati. Al davant un gran aparcament.

## Referències

* 1 2 «Politècnica de Girona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Francisco García del Cid Arias

Francisco García del Cid Arias (Màlaga, 22 de setembre de 1897 - Barcelona, 21 d'octubre de 1965) va ser un científic i professor universitari espanyol.
Després que la família es traslladés aviat a Tarragona, pel treball del pare, i un cop acabats els estudis de secundària, el 1918 es va llicenciar en Ciències Naturals per la Universitat de Barcelona i, posteriorment, el 1922 es va doctorar en Ciències per la Universitat de Madrid, amb una tesi sobre ictiologia. Més endavant, el 1930, es va graduar a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona en Medicina i Cirurgia. Va exercir com a professor de Zoologia a l'Escola Superior d'Agricultura de Barcelona entre els anys 1922 i 1953, i més tard, a la Facultat de Ciències de la Universitat de Barcelona, on fou catedràtic de Zoologia dels Artròpodes el 1942. Es va dedicar a l'ensenyament de Biologia marina. El seu nomenament com a membre del Patronat Alonso de Herrera (CSIC), de ciències naturals i agrícoles, va afavorir una activitat d'àmbit internacional. Els contactes amb la Stazione Zoologica di Napoli, les investigacions portades a terme durant la seva tesi doctoral, l'interès del govern espanyol i la difícil situació política de l'Institut Espanyol d'Oceanografia, van fer que García del Cid s'interessés per les ciències marines. El 1943, es va convertir en el primer director de l'Institut de Biologia Aplicada dependent del Consell Superior d'Investigacions Científiques, i el 1951 de l'Institut d'Investigacions Pesqueres, càrrec, aquest darrer, que García del Cid ocuparia fins a la seva mort ocorreguda per accident l'octubre del 1965, a l'edat de 68 anys.
El primer vaixell oceanogràfic de l'IIP, construït a Tarragona el 1977, duu el seu nom. Va fundar la revista Publicaciones del Instituto de Biología Aplicada. Fou distingit per la seva tasca i mèrits amb la Gran Creu de l'Orde Civil d'Alfons X el Savi (1964).
El 1952 va ingressar com a membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, amb el treball sobre una varietat de tèrmits: La amenaza de los comegenes. Malgrat la diversitat de camps que va tractar, la seva principal preocupació científica va trobar-se en el camp de la ictiologia i la zoologia aplicades.

## Referències

* 1 2 3 Flos i Bassols, Jordi «Francisco García del Cid Arias». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 6 desembre 2018].
* 1 2 3 Bas i Peired, Carles «Francisco Garcia del Cid Arias (Màlaga, 1897 - Barcelona, 1965)». Treballs de la Societat Catalana de Biologia, Vol. 65, 2014, pàg. 75. ISSN: 2013-9802 [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ Bas i Peired, Carlos «Francisco García del Cid Arias». Scientia Marina, Vol. 75, Núm. 4, 2011, pàg. 823-826. ISSN: 0214-8358 [Consulta: 6 desembre 2018].
* 1 2 «Sr. Francisco García del Cid Arias». Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB). Arxivat de l'original el 6 de març 2016. [Consulta: 6 desembre 2018].
# Salangana de les Moluques

La salangana de les Moluques (Aerodramus infuscatus) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) endèmic de l'Arxipèlag d'Indonèsia.

## Descripció

* Petita falcia que fa uns 10 cm de llarg.
* De color bru molt fosc per sobre, amb el carpó lleugerament més pàl·lid. Marró clar per sota. Cua una mica bifurcada.

## Hàbitat i distribució

Vola sobre zones boscoses i camp obert de Halmahera, a les Moluques. Cria en coves.

## Taxonomia

Ha estat considerat al gènere Collocalia. Més tard va ser ubicat a Aerodramus i classificat en tres subespècies:
* A. i. infuscatus (Salvadori, 1880). De Halmahera.
* A. i. sororum (Stresemann, 1931). De Sulawesi.
* A. i. ceramensis (van Oort, 1911). De Buru i Seram.
El IOC (versió 4.1, 2014), arran els treballs de Rheindt et Hutchinson (2007) les considera tres espècies diferents

## Referències

* ↑ P. Chantler (2017). Swifts (Apodidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona
* ↑ F.E. Rheindt i R.O. Hutchinson (2007). A photoshot odyssey through the confused avian taxonomy of Seram and Buru (southern Moluccas). BirdingASIA 7. (18-38)
# Blohm & Voss BV 144

El Blohm & Voss BV 144 va ser un avió de passatgers dissenyat per Blohm & Voss durant la Segona Guerra Mundial amb la intenció que fos operatiu després de la guerra. El curs de la guerra va fer que s'abandonés el projecte. Només es van construir dos prototips per Breguet a França.

## Antecedents

El 1940, la companyia aèria Deutsche Luft Hansa va demanar a Blohm & Voss que dissenyés i construís un avió bimotor de passatgers per a introduir-lo després de la guerra en substitució del Junkers Ju 52/3m. Blohm & Voss van desenvolupar el BV 144. En aquell moment, la guerra anava a favor d'Alemanya i la planificació dels serveis de postguerra era raonable.
B&V no tenia capacitat de producció per a projectes civils destinats a un futur temps de pau, per la qual cosa Ernst Udet va suggerir que pogués ser construït per l'empresa francesa Breguet, amb seu a Bordeus, que en aquell moment no tenia treballs assignats pels ocupants alemanys.
Es van completar dos avions prop del final de la guerra, però aleshores Alemanya estava en retirada i abandonant precipitadament els prototips i els avions a mig construir. Almenys un dels prototips va rebre les insígnies de la Força Aèria Francesa. Es diu que durant un temps el president Charles de Gaulle el va utilitzar com a avió privat.

## Disseny

El BV 144 era un monoplà totalment metàl·lic de disseny convencional amb ales altes i amb cues bessones. Tenia una tripulació de tres i estava destinada a transportar de 18 a 23 passatgers.
Una característica única del BV 144 era l'ala d'incidència variable. El mecanisme de l'ala ja s'havia provat en l'hidroavió Blohm & Voss Ha 140. Un dispositiu electromecànic podia inclinar l'ala fins a 9 º al voltant de l'eix transversal. Això permetia mantenir l'avió recte durant l'enlairament i l'aterratge; un avantatge en la comoditat dels passatgers. A més, es va utilitzar un tren d'aterratge curt i retràctil en posició de tricicle, amb el qual l'aparell tenia relativament poca distància a terra que beneficiava l'embarcament dels passatgers.
El BV 144 estava alimentat per dos motors radials BMW 801 MA muntats a l'ala.

## Referències

* 1 2 Amtmann, Hans H., 1906-. The vanishing paperclips : America's aerospace secret : a personal account. Boylston, Mass.: Monogram Aviation Publications, 1988. ISBN 0-914144-35-9.
* ↑ Wood, Tony, 1940-. Hitler's Luftwaffe : a pictorial history and technical encyclopedia of Hitler's air power in World War II. Londres: Salamander Books, 1977. ISBN 0-86101-005-1.
# Bourseul

Bourseul (en bretó Boursaout, gal·ló Bórsoeut) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 1.092 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 952 | 1006 | 893 | 951 | 947 | 921 | 1092 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Dauly | |
# Borkinó

Borkinó (en rus: Боркино) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 214 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Borla

Una borla és un pom confeccionat amb qualsevol fil com ara de llana, seda, cotó o plàstic. Sol col·locar-se al cap dels cordons per poder agafar-les millor, o de caràcter més aviat decoratiu al centre de barrets, casquets i gorres. És diu de cada un dels cordons terminats en una borla que pengen del pal d'un penó, d'una bandera, etc.També s'emprava en certes èpoques com a adorn del morrió o capell dels militars. Prendre la borla vol dir obtenir el grau de doctorat.

## Com fer una borla?

Per fabricar una borla, cal un tros de cartró, un parell de tisores i un cabdell de fil de la matèria i color desitjada.
* Es comença tallant un anell de cartró en el qual s'ha deixat una distància d'uns dos centímetres entre el forat interior i el diàmetre exterior.
* S'embolica l'anell de cartró amb el fil, passant pel forat central l'extrem del fil
* El fil ha de passar nombroses vegades pel forat. Com més gran quantitat de passades es realitzin major consistència tindrà la borla.
* Un cop s'ha enrotllat prou fil, es talla la llana a nivell del plànol del cèrcol de cartró (com si fos l'equador).
* Després s'emboliquen les fibres contingudes en l'anell amb un tros de fill, i s'ajusta amb força perquè no surtin. Després es talla amb cura l'anell de cartró i s'extreu. Amb els dits es manipulen els fils per tal de donar volum i forma al pompó.
* Per acabar, se larrodoneix i aparellen els extrems retallant els fills amb unes estisores

## Referències

* ↑ «0085494.xml Borla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Rosich, Cosmé Vidal; Grandia, Marian. Diccionari popular de la llengua catalana: Catalunya, Mallorca, Valencia, Andorra, Rosselló, Sardenya, Llenguadoc & contenit totes les paraules compresas en tots los altres diccionaris catalans d'ençá de la publicació del primer, en 1650, pel gramátich en Pere Torra ... (facsímil en línea gratuït). Barcelona: F. Baxaría, 1904, p. 1131-1132.
* ↑ «borla». Diccionari valencià, 2018.

## Enllaços externs

* «Video amb explicacions pas a pas per fabricar una borla» (en castellà).
# Calatorao

Calatorao és un municipi d'Aragó, situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Valdejalón.
Les primeres notícies de Calatorao es remunten a l'època en què les tribus celtes -com els lusons, i més tard bel·les i titos - s'instal·len a la vall de Jalón. En aquesta zona hi havia la important ciutat celtíbera de Nertobriga, la localització exacta encara avui es desconeix. Aquesta ciutat era a la via romana XXV que unia Cesaraugusta (Saragossa) amb Augusta Emerita (Mèrida), el traçat discorria pel riu Jalón. La seva posició a 21 milles de Bílbilis (Calataiud) i 14 de Segontia (La Muela), correspon a un lloc situat entre Calatorao, Ricla i L'Almunia de Donya Godina. Una necròpolis romana amb tégules, apareguda a dos quilòmetres a l'oest de la vila, testifica l'herència romana de la zona.

## Referències

* ↑ Gobierno de Aragón. «Zonas altimétricas por rangos en Aragón y España, y altitud de los municipios de Aragón.». Datos geográficos. Arxivat de l'original el 4 de desembre de 2011. [Consulta: 15 agost 2012].