OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Epigonus cavaticus

Epigonus cavaticus és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids. El mascle pot arribar a fer 7 cm de llargària màxima i la femella 6,68.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu fins als 200 m de fondària. És possible que sigui un peix d'aigües més profundes i que migri a nivells més superficials per reproduir-se o alimentar-se.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Palau.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ida, H., M. Okamoto, M. & J. Sakaue, J., 2007. Epigonus cavaticus (Teleostei: Perciformes), a new epigonid fish from Palau, western central Pacific. Ichthyological Research, 54: 131-136.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Ida, H., M. Okamoto, M. & J. Sakaue, J., 2007.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Erik van Zuylen

Erik van Zuylen (Utrecht, 1943) és un director de cinema i guionista neerlandès.
Van Zuylen va assistir a la Nederlandse Filmacademie, però va abandonar els estudis després de vuit mesos, dient que estava "massa impacient".
Va debutar el 1964 amb Bach Erik, una pel·lícula d'animació amb música de Johann Sebastian Bach. El 1965 va seguir el documental Siebe Wiemer Glastra, zondagsschilder. Van Zuylen va realitzar posteriorment diversos documentals, entre ells sobre els escriptors Julio Cortázar, Maarten 't Hart, Willem Frederik Hermans, J. van Oudshoorn i Stefan Themerson. Va diririgir la història de Hermans De elektriseermachine van Wimshurst (guardonat amb el Premi Springhaver pel curtmetratge holandès), i va fer De Taal is gansch het volk (1979), un documental sobre el Woordenboek der Nederlandsche Taal (Diccionari de la Llengua Neerlandesa).
La seva pel·lícula Opname (1979), que va dirigir juntament amb Marja Kok, va ser la candidatura holandesa a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1980. Zjoek (1987) es basa en dues col·leccions d'informes de casos del neuropsicòleg rus Aleksandr Lúria. Per a aquesta pel·lícula, a Van Zuylen li atorgaren el Premi L.J. Jordaan el 1987.
Via W.F. Hermans, Van Zuylen es va interessar per l'escriptor polonès-britànic Stefan Themerson, la novel·la del qual The mysterie of the sardine va llegir a finals dels anys vuitanta. Va decidir filmar el llibre i va passar uns quinze anys intentant aconseguir finançament per a una coproducció internacional. Mentrestant treballava principalment com a director de teatre. Finalment, Van Zuylen va abandonar els seus intents, i després va fer la pel·lícula en neerlandès Het mysterie van de sardine (2005).
Està casat amb la periodista Joyce Roodnat.

## Filmografia

* Siebe Wiemer Glastra, zondagsschilder (1965) (documental)
* Stefan Themerson en de taal (1967) (documental)
* De laatste trein (1975)
* De elektriseermachine van Wimshurst (1978) (telefilm)
* Opname (1979), amb Marja Kok
* De Anna (1983)
* Zjoek (1987)
* Alissa in Concert (1990)
* Het mysterie van de sardine (2005)

## Referències

* ↑ Het mysterie van de sardine, De Filmkrant nummer 265, april 2005
* ↑ "Beeldspraak" over doolhof der zinnen, Leeuwarder Courant, 24 april 1981
* ↑ Prijs voor Erik van Zuylen, De Telegraaf, 13 oktober 1978
* ↑ De Taal is gansch het volk, website Nederlands Filmfestival
* ↑ 'Opname' en 'Spetters' naar Hollywood, Nieuwsblad van het Noorden, 21 november 1980
* ↑ Zjoek: de kunst van het vergeten, filmtotaal.nl

## Enllaços externs

* Siebe Hansma en de onmogelijke stapeling…..?, d'Erik van Zuylen, a Nieuwsblad van het Noorden , 26 maig 1978
# Estatmopòdids

Els estatmopòdids (Stathmopodidae) són una família de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels gelequioïdeus (Gelechioidea) que inclou 408 espècies. Algunes classificacions la consideren una subfamília de la família Oecophoridae.

## Taxonomia

* Actinoscelis Meyrick, 1912
* Aeoloscelis Meyrick, 1897
* Arauzona Walker, [1865]
* Atrijuglans Yang, 1977
* Calicotis Meyrick, 1889
* Cuprina Sinev, 1988
* Dolophrosynella T. B. Fletcher, 1940
* Ethirastis Meyrick, 1921
* Eudaemoneura Diakonoff, 1948
* Hieromantis Meyrick, 1897
* Lamprystica Meyrick, 1914
* Minomona Matsumura, 1931
* Molybdurga Meyrick, 1897
* Mylocera Turner, 1898
* Neomariania Mariani, 1943
* Oedematopoda Zeller, 1852
* Pachyrhabda Meyrick, 1897
* Phytophlops Viette, 1958
* Pseudaegeria Walsingham, 1889
* Snellenia Walsingham, 1889
* Stathmopoda Herrich-Schäffer, 1853
* Thylacosceles Meyrick, 1889
* Thylacosceloides Sinev, 1988
* Tinaegeria Walker, 1856
* Tortilia Chrétien, 1908
* Trychnopepla Turner, 1941
* Ursina Sinev, 1988

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ «BioLib - Stathmopodidae» (en anglès). [Consulta: 15 juny 2024].
* Savela, Markku. «Stathmopodidae Meyrick, 1913». Lepidoptera and Some Other Life Forms. [Consulta: 2 abril 2018].
# Estatori

Estatori (en llatí Statorius) era un centurió de l'exèrcit romà que va servir sota Publi Corneli Escipió i Gneu Corneli Escipió a Hispània l'any 213 aC.
Aquestos generals el van enviar com a ambaixador davant el rei Sifax de Numídia a la cort del qual va restar per entrenar als soldats d'infanteria númides en les tàctiques romanes. El seu nom era probablement Luci Estatori, esmentat com la persona que va acompanyar a Gai Leli en la seva ambaixada a Sifax.

## Referències

* ↑ Statorius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 903
# Estació de Centre Miquel Martí i Pol

Mapa TramBaix T1, T2 i T3 :
Centre Miquel Martí i Pol és una estació de la línia T2 de la xarxa del Trambaix situada sobre l'avinguda de Barcelona al barri de Les Planes de Sant Joan Despí i es va inaugurar el 3 d'abril de 2004 amb l'obertura del Trambaix.
S'ubica just davant del centre cultural Miquel Martí i Pol, equipament amb biblioteca, auditori i viver d'empreses. L'estació disposa d'andana central amb vies als laterals.
Trambaix :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Francesc Macià | La Fontsanta | Llevant - les Planes | Llevant - les Planes |
| Metro de Barcelona |||||
| Projectat |||||
| Sant Feliu | Estació de Sant Joan Despí | Hospital Comarcal | Trinitat Vella |

## Vegeu també

* Llista d'estacions de tramvia de la regió metropolitana de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Euríloc d'Esparta

Euríloc (en llatí Eurylochus, en grec antic Εὐρύλοχος) fou un militar espartà. Al sisè any de la guerra del Peloponès (426 aC) va ser enviat amb 3000 hoplites armats a petició dels etolis per lluitar contra els messenis de Naupacte, ciutat on l'atenenc Demòstenes acabat de derrotar, hi restava amb molt pocs homes.
Euríloc va reunir les seves forces a Delfos, va rebre la submissió dels Locris ozolis i va avançar per aquest país cap a Naupacte. La ciutat va ser salvada per l'ajut dels acarnanis que Demòstenes va obtenir a última hora; quan els acarnanis van arribar Euríloc es va retirar.
Llavors es va aliar amb Ambràcia per ocupar Argos Amfíloc i Acarnània. Després d'esperar el temps necessari, va sortir de Prosquium i amb una bona marxa va aconseguir evitar les defenses enemigues, i es va reunir amb els seus aliats a Olpes (Olpae). Aquí al cap de sis dies, va ser atacat per atenencs, messenis i acarnanis dirigits pel general Demòstenes. Euríloc va prendre l'ala dreta oposada a Demòstenes, contra els messenis i alguns atenesos. I quan ja vorejava pel flanc l'exèrcit enemic, va sofrir una emboscada a la seva rereguarda. Demòstenes va derrotar les seves tropes i Euríloc mateix va morir. Tot el seu exèrcit va ser derrotat.

## Referències

* ↑ Eurylochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 110
# Eurídice d'Atenes

Eurídice (en llatí Eurydice, en grec antic Εὐρυδίκη) fou una dama atenenca descendent del general Milcíades, segons Plutarc, que va viure cap al segle iv aC.
Es va casar per primera vegada amb Ofel·les el conqueridor de Cirene, però després de la seva mort va tornar a Atenes on es va casar amb Demetri Poliorcetes quan aquest va fer la seva primera visita a la ciutat. Hauria tingut amb Demetri un fill de nom Corrhabos.

## Referències

* ↑ 4.Eurydice a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 110
# Eiji Ueda

Eiji Ueda (上田 栄治, 22 de desembre de 1953) és un exfutbolista i entrenador japonès. Va dirigir la selecció femenina de futbol del Japó (2003-2004).

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Engmans Kapell

Engmans Kapell és un grup de música folk-rock suec. El líder del grup és Pär Engman (veu, guitarra, bousoki i mandolina), nascut el 26 d'octubre 1972, a Bergsjö (Hälsingland). Altres membres són Dedde Malmqvist (baix), Joakim Blomgren (guitarra), Gorg Antonsson (violí), Urban Andersson (acordió) i Peppe Lindholm (bateria). El 2000, van editar l'àlbum de debut del grup, Pensionat Liljevahls. A l'octubre de 2009 apareixia En by mellan två berg.

## Discografia

* 2000. Pensionat Liljevahls
* 2009. En by mellan två berg

## Enllaços externs

* Web d'Engmans Kapell Arxivat 2010-08-12 a Wayback Machine.
* Engmans Kapell al Youtube
# Schirgiswalde

Schirgiswalde (alt sòrab: Šěrachow) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba als marges del riu Spree, a 15 kilòmetres de Bautzen. Limita amb Kirschau al nord, Crostau a l'est, Sohland al sud i Steinigtwolmsdorf i Wilthen a l'oest.

## Districtes

* Město Šěrachow (Stadt Schirgiswalde)
* Nowy Šěrachow (Neuschirgiswalde)
* Petersbach
# Eleccions al Consell General d'Aran

Les eleccions al Consell General d'Aran són convocades cada quatre anys, en la mateixa data que les eleccions municipals, per a renovar el Consell General d'Aran, òrgan de govern i d'administració de la Vall d'Aran i que és integrat pel Síndic d'Aran i pels consellers generals.

## Convocatòria

Les eleccions han de convocar-se el mateix dia de les eleccions municipals, el darrer diumenge de maig de cada quadre anys, segons estableix l'article 14.2 de la Llei 16/1991, i és convocada per la Generalitat de Catalunya. Les eleccions es realitzen mitjançant sufragi universal de llistes tancades, segons la fórmula electoral de la regla D'Hondt i amb un llindar electoral del 3% dels vots vàlids per circumscripció.
Les primeres se convocaren el 20 de maig de 1991.

## Circumscripcions electorals

La Vall d'Aran es divideix en sis circumscripcions, corresponents als sis terçons històrics de Pujòlo, Arties e Garòs, Castièro, Marcatosa, Irissa i Quate Lòcs. I el Consell General està integrat per 13 membres, distribuïts per terçons:
* Pujòlo: 2 consellers
* Arties e Garòs: 2 consellers
* Castièro: 4 consellers
* Marcatosa: 1 conseller
* Irissa: 1 conseller
* Quate Lòcs: 3 consellers

## Enllaços externs

* Eleccions al Consell General d'Aran al web de la Generalitat de Catalunya
# Asfaltomylos patagonicus

Asfaltomylos patagonicus és una espècie extinta de mamífer australosfènide que visqué durant el Juràssic en allò que avui en dia és l'Argentina. És l'única espècie coneguda del gènere Asfaltomylos i se n'han trobat restes a la formació de Cañadón Asfalto (Província de Chubut, Patagònia).

## Referències

* Martin, T.; Rauhut, O. W. M. 2005. Mandible and dentition of Asfaltomylos patagonicus (Australosphenida, Mammalia) and the evolution of tribosphenic teeth. Journal of Vertebrate Paleontology 25 (2): 414–425. (anglès)
* Rauhut, O. W. M.; Martin, T.; Ortiz-Jaureguizar, E.; Puerta, P. 2002. A Jurassic mammal from South America. Nature 416: 165–168. (anglès)
# Condicions de Sàkharov

Les condicions de Sàkharov és el nom donat a unes condicions que podrien permetre la bariogènesi, és a dir un fenomen que permetria passar d'un estat on la matèria i l'antimatèria es troben en quantitats exactament idèntiques dins l'univers primordial, a un estat en el que existeix un lleuger excés de matèria sobre l'antimatèria. Aquestes condicions han estat anomenades d'aquesta manera en honor del físic rus Andrei Sàkharov, que les formulà l'any 1967.

## Les tres condicions de Sàkharov

Perquè la bariogènesi pugui tenir lloc, cal:
* Que la matèria i l'antimatèria obeeixin lleis físiques diferents. Això es tradueix en una violació de la simetria C i de la simetria CP.
* Que existeixi un procés que violi la conservació del nombre bariònic. En efecte, el nombre bariònic és igual a la diferència entre el nombre de partícules de matèria (més precisament del nombre de barions i el nombre de partícules d'antimatèria (antibarions). Aquest nombre se suposa nul a l'inici, però no nul al final de la bariogènesi, perquè aquest procés electrofeble genera un excés de barions.
* Que hi hagi una ruptura de l'equilibri tèrmic. En efecte, en equilibri tèrmic, les quantitats relatives de reaccions que produeixen barions són iguals a les que produeixen els antibarions. Cal que es trenqui l'equilibri tèrmic per què un dels tipus de reaccions pugui tenir lloc més vegades que l'altra. (s'ha de fer notar que, òbviament, si hi ha una ruptura de l'equilibri tèrmic s'ha de donar la primera condició necessàriament, si la matèria i l'antimatèria segueixen les mateixes lleis no sembla possible que es pugui trencar l'equilibri tèrmic de les dues classes de reaccions).
Les condicions de Sàkharov són, un cert sentit, relativament trivials: són condicions necessàries perquè la bariogènesi es pugui produir. A la pràctica, enfocar un escenari de física de partícules que permeti que es donin aquestes condicions és molt difícil.

## Notes i referències

* ↑ Andrei Sàkharov, Violation Of Cp Invariance, C Asymmetry, And Baryon Asymmetry Of The Universe, JETP Letters, 5, 24-27 (1967).

## Bibliografia complementària

* (anglès) Alexander D. Dolgov, Baryogenesis, 30 Years after, hep-ph/9707419 (1997) a Internet Arxivat 2019-02-19 a Wayback Machine..
# Coop57

Coop57 és una cooperativa de serveis financers destinada a fer operacions de préstec a les entitats i cooperatives que en són sòcies. Aquestes operacions s'engloben en el que es coneix per banca ètica o economia social.
La cooperativa es va fundar a Barcelona l'any 1995, i actualment està implantada a diferents indrets: Aragó (des del 2005), Castella (des del 2006), Galícia (des del 2007) i Andalusia (des del 2008). L'any 2009 tenia la seu social al carrer de Méndez Núñez, 1, pral. 2a; i tenia un total de 270 entitats sòcies (179 a Catalunya) i 767 persones sòcies col·laboradores (465 a Catalunya). Els comptes corrents estan ubicats a l'Aragó i al País Basc. Anualment es fa una Assemblea General on es decideixen qüestions d'interès per a les persones associades.
Els fons financers de Coop57 provenen dels seus socis, que per la seva naturalesa es poden classificar en:
* Persones jurídiques: entitats, fundacions, organitzacions, col·lectius i cooperatives d'economia social.
* Persones físiques.
Els fons recaptats s'utilitzen per a fer diferents tipus de préstecs a les persones jurídiques. A diferència de les cooperatives de crèdit, les persones físiques no poden ser destinatàries de préstecs i només poden dipositar-hi els seus estalvis.

## Referències

* 1 2 Xarxa d'Economia Solidària. Hi ha una economia que és solidària. Xarxa d'Economia Solidària, 2009, pàgs. 34-35 (col. Experiències d'Economia Solidària). ISBN 978-84-936823-2-3.
* ↑ «La banca ètica, una altra manera de fer banca». VilaWeb, 09-07-2009. [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ Soler, Albert. «"El negoci dels bancs és prestar diners a qui més en té, és la lògica de la desigualtat"». DiarideGirona.cat. [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ Entrevista a Coop57:Galícia - Xornal de Galicia Arxivat 2009-12-28 a Wayback Machine. (gallec)
* ↑ Coop57: estalvi ètic a Galícia - Empresa y Trabajo Arxivat 2009-10-19 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Coop57 - Lloc web oficial
# Cryptocentroides insignis

Cryptocentroides insignis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,6 cm de longitud total.
* Les femelles tenen nombroses taques de color vermell i els mascles de color blau.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des de Java fins a Salomó, les Illes Yaeyama i Pohnpei (la Micronèsia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Popta C. M. L., 1922. Vierte und letzte fortsetzung der Beschreibung von neuen Fischarten der Sunda-Expedition. Zool. Meded. (Leiden) v. 7. 27-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Cryptocentroides insignis». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Cryptocentroides insignis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Seale, A., 1910. Descriptions of four new species of fishes from Bantayan Island, Philippine archipelago. Philipp. J. Sci. 5(2):115-119.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Eudòcia de Frígia

Eudòcia (en grec antic Εὐδοκία, en llatí Eudocia) és el nom d'una ciutat de l'Àsia Menor, a Frígia, al districte de Frígia Pacatiana, que menciona Hièrocles al Synecdemus.

## Referències

* ↑ «Dictionary of Greek and Roman Geography (1854), EUDO´CIA». [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Parthey, Gustav. Hieroclis Synecdemus et Notitiae Graecae Episcopatuum, 1866, p. 23.
# Església de Sant Llorenç

«Església de Sant Llorenç» té aquests significats:
* Sant Llorenç de Cerdans (església), església parroquial de la vila i del terme del mateix nom, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
* Catalunya:
** Església de Sant Llorenç de les Arenes, de les Arenes de Foixà (Baix Empordà)
** Sant Llorenç de Maçanet, al municipi de Maçanet de la Selva
** Església de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà)
** Sant Llorenç de Sous de Sous (Alt Empordà)
** Església de Sant Llorenç de Lleida
** Sant Llorenç de Saraís, a la Vall de Boí (Alta Ribagorça)
** Església de Sant Llorenç (Llorenç del Penedès)
** Església de Sant Llorenç (Tarragona)
** Església de Sant Llorenç de Bescanó (Gironès)
** Església de Sant Llorenç d'Argençola (Anoia)
** Església de Sant Llorenç d'Adri
* País Valencià: Església de Sant Llorenç de Càlig
* Regió de Múrcia: Església de Sant Llorenç (Múrcia)
# Factor d'eficiència d'Oswald

El factor d'eficiència d'Oswald és un factor de correcció que representa el canvi en l'arrossegament amb la sustentació d'una ala o d'un avió tridimensional, en comparació amb una ala ideal amb el mateix allargament i una distribució de sustentació el·líptica.

## Definició

El factor d'Oswald és definit pels casos en què el coeficient global d'arrossegament de l'ala o de l'avió té una dependència quadràtica respecte el coeficient de sustentació de l'aeronau
    $C_{D}=C_{D_{0}}+{\frac {(C_{L})^{2}}{\pi e_{0}AR}}$
on
    $C_{D}\;$ és el coeficient d'arrossegament, $C_{D_{0}}\;$ és el coeficient d'arrossegament per sustentació zero, $C_{L}\;$ és el coeficient de sustentació de l'aeronau, $\pi \;$ és el ratio entre la longitud i el diàmetre d'un cercle, (nombre pi) $e_{0}\;$ és el factor d'eficiència Oswald $AR$ és l'allargament
Per aeronaus amb ales fixes d'allargament moderat, el factor d'eficiència d'Oswald amb els flaps de les desactivats és de l'ordre d'entre 0.7 i 0.85. A velocitats supersòniques, el factor d'Oswald decreix substancialment. Per exemple, a Mach 1.2 el factor d'Oswald pot arribar a ser d'entre 0.3 i 0.5.

## Comparació amb el factor d'eficiència de l'envergadura

S'assumeix sovint que el factor d'eficiència d'Oswald equival al factor d'eficiència d'envergadura que apareix en la teoria de la línia de sustentació (o teoria de línia de sustentació de Lanchester-Prandtl), i de fet el mateix símbol (e) s'utilitza típicament per tots dos. Això implica que el coeficient de resistència (drag) del perfil és independent de $C_{L}$
    $C_{D}=c_{d_{0}}+c_{d_{2}}(C_{L})^{2}+{\frac {(C_{L})^{2}}{\pi eAR}}$
on
    $c_{d_{0}}\;$ és la part constant del coeficient de resistència del perfil, $c_{d_{2}}\;$ és la part quadràtica del coeficient de resistència del perfil, $e\;$ és el factor d'eficiència de l'envergadura per fluids no viscosos,
Equiparant totes dues expressions de
    $C_{D_{0}}=c_{d_{0}}$
    ${\frac {1}{e_{0}}}={\frac {1}{e}}+\pi ARc_{d_{2}}$
Pel cas general $c_{d_{2}}>0$ es té que $e_{0}<e$.

## Referències

* Raymer, Daniel P. (2006). Disseny d'aeronau: Una Aproximació Conceptual, Quarta edició. Sèrie d'Educació de l'AIAA. ISBN 1-56347-829-3
* Anderson, John D. (2008). Introducció a Vol, Sisena edició. McGrawHill. ISBN 0-07-126318-7
* PhD. William Bailey Oswald, {{format ref}} http://calteches.library.caltech.edu/3961/1/obituaries.pdf
# Factor d'elongació

Els factors d'elongació, en anglès: Elongation factors són un conjunt de proteïnes que s'utilitzen en la síntesi proteica en el procés del cicle cel·lular i d'elongació en algunes cèl·lules. En el ribosoma, aquests factors d'elongació faciliten l'elongació translacional, des de la formació del primer enllaç peptídic a la formació del darrer.
L'elongació és l'estadi més ràpid de la translació:
* en els procariotes vaa una taxa de 15 ao 20 aminoàcids afegits per segon (uns 60 nucleòtids per segon)
* en els eucariotes lataxa és d'uns dos aminoàcids per segon.
Els factors d'elongació són un objectiu per a les toxines patògenes. El Corynebacterium diphtheriae produeix la toxina de la diftèria que alera la funció proteica en l'hoste inactivant el fctor d'elongació (EF-2). Això causa faringitis i inflamació pseudomembranosa a la gola.
L'exotoxina A de la Pseudomonas aeruginosa també inhibeix l'EF-2.

## Referències

* Alberts, B. et al. (2002). Molecular Biology of the Cell, 4th ed. New York: Garland Science. ISBN 0-8153-3218-1
* Berg, J. M. et al. (2002). Biochemistry, 5th ed. New York: W.H. Freeman and Company. ISBN 0-7167-3051-0
* Singh, B. D. (2002). Fundamentals of Genetics, New Delhi, India: Kalyani Publishers. ISBN 81-7663-109-4

## Enllaços externs

* «Factor d'elongació» (en anglès). Medical Subject Headings.
* EC 3.6.5.3