OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Jaumà i Musté

Josep Maria Jaumà i Musté (Reus, 1938) és un professor, doctor en filologia anglesa i traductor. Ha estat professor d'institut i ha impartit classes de literatura a la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha publicat obres de caràcter pedagògic i una obra, Els meus instituts, per la qual el 1980 li fou concedit el premi d'educació Josep Pallach. Va traduir al castellà la novel·la La caída del Museo Británico, de David Lodge, i Romeo y Julieta, de Shakespeare, si bé el gruix de la seva obra de traducció és de l'anglès al català, especialment de poetes en llengua anglesa moderns, com Philip Larkin (la poesia del qual fou el tema de la seva tesi doctoral), Robert Graves, Gwendolyn Brooks, Roy Fuller, Malcolm Lowry, Sir John Betjeman, Isaac Rosenberg, Thomas Hardy, Robert Frost, W. B. Yeats i T. S. Eliot. L'any 2016 va rebre el Premi de la Crítica Serra d'Or de Traducció Poètica per la seva antologia de l'obra de Yeats, titulada Irlanda indòmita.

## Obra traduïda (selecció)

* Philip Larkin. Aquí. Trenta poemes. Barcelona: Edicions del Mall, 1986.
* Robert Graves. D'amor. Trenta poemes. Barcelona: Edicions 62, 1991.
* Vladimir Nabokov. Foc pàl·lid. Barcelona: Edicions 62, 1992. [Amb Assumpta Camps]
* Thomas Hardy. Arbre talat. Trenta poemes. Barcelona: Edicions 62, 1995.
* Robert Frost. Gebre i sol. Barcelona: Quaderns Crema, 2003.
* Robert Graves. El país que he escollit. Antologia poètica. Pollença: Edicions del Salobre, 2009.
* William Butler Yeats. Irlanda indòmita. 150 poemes de W.B. Yeats. Barcelona: Edicions de 1984, 2015.
* T. S. Eliot. Poesia completa. Barcelona: Edicions de 1984, 2021.

## Referències

* 1 2 3 Godayol, Pilar; Bacardí, Montserrat. Diccionari de la traducció catalana. Eumo Editorial, setembre 2011. ISBN 978-84-9766-396-0 [Consulta: 9 octubre 2016].
* ↑ Eliot, T. S.; Jaumà, Josep M. (traductor). Poesia completa. Barcelona: Edicions de 1984, octubre de 2021, p. 732 (1984poesia). ISBN 9788416987993.
# Westinghouse

«Westinghouse» té aquests significats:
* Westinghouse Electric, empresa dels EUA fundada per George Westinghouse a 1886
* George Westinghouse (Central Bridge, Nova York, 1846 - 1914), inventor estatunidenc
# Geochelone

Geochelone és un gènere de tortugues de la família Testudinidae constituït per les espècies gegants oceàniques de les illes Galápagos, d'Aldabra i altres illes de Seychelles, de l'illa Rodrigues i les extintes de Madagascar, així com per altres de Madagascar i de les illes Mascarenyes, i tres espècies terrestres d'Amèrica del Sud, tres d'Àfrica, i quatre del sud-est d'Àsia.
Els estudis genètics han establert que la tortuga gegant d'Aldabra procedeix de les espècies de Madagascar. Mentre que la més gran, la tortuga gegant de les Galápagos, es relaciona amb la més petita del gènere, la tortuga terrestre argentina. Tenen una capacitat genètica d'adaptar-se a les illes de l'oceà augmentant de mida o a la terra ferma reduint-lo.

## Taxonomia

* Tortuga d'esperons africana (Geochelone sulcata)
* Tortuga lleopard (Geochelone pardalis)
* Tortuga rogenca (Geochelone carbonaria)
* Tortuga terrestre argentina (Geochelone chilensis)
* Tortuga terrestre de potes grogues (Geochelone denticulata)
* Tortuga estrellada de l'Índia (Geochelone elegans)
* Tortuga estrellada de Birmània (Geochelone platynota)
* Tortuga gegant d'Aldabra (Geochelone gigantea)
* Tortuga gegant de les Galápagos (Geochelone nigra)
* Tortuga radiada (Geochelone radiata)
* Tortuga angonoka (Geochelone yniphora)
Van existir dues espècies extingides a les Illes Canàries:
* Tortuga gegant de Tenerife (Geochelone burchardi),
* Tortuga gegant de Gran Canària (Geochelone vulcanica),
I una espècie extinta a les Illes Balears:
* Tortuga gegant de Menorca (Geochelone gymnesica),
Diversos experts discuteixen si algunes de les espècies agrupades en aquest gènere han de ser separades en diferents gèneres:
* Dipsochelys per agrupar les tortugues gegants de les Seychelles, Rodrigues i Madagascar (D. gigantea o D. dussumieri i D. vosmaeri).
* Astrochelys per a les espècies illenques de Madagascar i de les Mascarenyes (A. yniphora, A. radiata, A. peltastas).
* Centrochelys per a les espècies africanes (G. pardalis, G. sulcata), del qual alguns separen Stigmochelys (S. pardalis separada de C. sulcata).
* Indotestudo per a les espècies asiàtiques (I. elongata, I. platynota, I. Travancore i I. forstenii).
* Manouria per a les tortugues marrons asiàtiques M. emys i M. impressa.
* Gopherus, les tortugues nord-americanes (G.agassizii, G. berlandieri, G. flavomarginatus i G. polyphemus).
Altres experts consideren en canvi que Dipsochelys, Astrochelys, Centrochelys, Stigmochelys i fins i tot Indotestudo, són subgèneres de Geochelone.

## Referències

* Geochelone Report in Integrated Taxonomic Information System. Retrieved January 12, 2008.

## Enllaços externs

* «Sulcata Care Sheet». Arxivat de l'original el 2013-08-07. [Consulta: 9 febrer 2011].
# Aino Puronen

Aino Puronen o Aino Andréievna Púronen (en rus: Айно Андреевна Пуронен) (Tosno, óblast de Leningrad, 20 de gener de 1936) va ser una ciclista soviètica d'origen ingrià. Va competir tant en carretera com en pista aconseguint medalles en ambdós campionats mundials.

## Referències

* 1 2 «Aino Puronen». [Consulta: 13 març 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a velorider.ru
# Cantó de Saint-Genis-de-Saintonge

El cantó de Saint-Genis-de-Saintonge és un cantó francès del departament del Charente Marítim, situat al districte de Jonzac. Té 16 municipis i el cap és Saint-Genis-de-Saintonge.

## Municipis

* Bois
* Champagnolles
* Clam
* Clion
* Givrezac
* Lorignac
* Mosnac
* Plassac
* Saint-Dizant-du-Gua
* Saint-Fort-sur-Gironde
* Saint-Genis-de-Saintonge
* Saint-Georges-Antignac
* Saint-Germain-du-Seudre
* Saint-Grégoire-d'Ardennes
* Saint-Palais-de-Phiolin
* Saint-Sigismond-de-Clermont
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Baudet | radical |
| 19..-1964 | Edgard Moulineau | radical |
| 1964-2004 | Jacques Rapp | radical, després MRG, després divers droite |
| 2004- | Jacky Quesson | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 8.062 | 7.611 | 7.159 | 7.007 | 6.969 | 6.863 | 7.697 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# José García Hidalgo

José García Hidalgo (Villena, 1645 - Madrid, 1717) va ser un pintor valencià.
Va estudiar a Múrcia, Roma i València durant setze anys i va assistir regularment a l'acadèmia de pintura i dibuix que funcionava en aquesta última localitat en el convent de Santo Domingo, en la qual es donava ensenyament teòric i pràctica per a artistes, nobles i eclesiàstics i el director dels quals o acadèmic major era Vicent Salvador i Gómez.
Després de la seua estada en la cort sota l'apadrinament del pintor de cambra de Carles II des de 1674, l'any 1697 torna a València on resideix fins a 1706. El 1703 seria nomenat pintor de cambra honorari de Felip V. Entre les seues obres es troba un estudi sobre pintura Principios para estudiar el Nobilísimo y Real Arte de la Pintura de José García Hidalgo obra publicada a Madrid el 1691.

## Bibliografia

* Palomino, Antonio. El museo pictórico y escala óptica III, El Parnaso español pintoresco laureado, p. 557 (en castellà). Madrid : Aguilar, 1988. ISBN 84-03-88005-7.
* Pérez Sánchez, Alfonso E. Pintura barroca en España 1600-1750, pp. 324-325 (en castellà). Madrid: Ediciones Cátedra S.A, 1992. ISBN 84-376-0994-1.
# Giulianova

Giulianova és un municipi italià, situat a la regió dels Abruços i a la província de Teramo. Fou fundada en 1471 per Giulio Antonio Acquaviva. L'any 2004 tenia 21.806 habitants.

## Fills il·lustres

* Gaetano Braga (1829-1907) compositor musical.
* Gabriele Tarquini (1962) pilot de Fórmula 1.

## Galeria

* Santuari de Maria Santíssima de l'Esplendor
* Palau Kursaal

## Referències

* ↑ Lavarra, Caterina. Territorio e feudalità nel Mezzogiorno rinascimentale: il ruolo degli Acquaviva tra XV e XVI secolo (en italià). Congedo, 1996, p. 234.
# Al-Maqrizí

Taqi-d-Din Abu-l-Abbàs Àhmad ibn Alí ibn Abd-al-Qàdir ibn Muhàmmad al-Maqrizí aix-Xafií al-Atharí (àrab: تقي الدين أبو العباس أحمد بن علي بن عبد القادر بن مُحمَّد المقريزي الشافعي الأثري, Taqī d-Dīn Abū l-ʿAbbās Aḥmad b. ʿAlī b. ʿAbd al-Qādir b. Muḥammad al-Maqrīzī ax-Xāfiʿī al-Aṯarī), més conegut senzillament com a Àhmad al-Maqrizí o al-Maqrizí, va ser un historiador egipci nascut el vers 1364 al Caire i mort el 1442 a la mateixa ciutat. És considerat com un dels autors més importants de la historiografia egípcia. La seva obra munyida de la història egípcia des de la conquesta àrab al segle vii fins al període mameluc, del qual va ser contemporani.

## Biografia

El sobrenom de Maqrizí, sota el que és més conegut, era comú a la seva família, i se li havia donat perquè residia en un raval de Baalbek anomenat Maqriz. Taqi-d-Din era també anomenat Ibn al-Maqrizí, és a dir fill de Maqrizí. Va néixer al Caire entre l'any 1358 i 1368. La seva família pretenia descendir d'Alí ibn Abi Tàlib, per la branca que va donar el califes fatimites. Va fer els seus estudis al Caire, i va seguir en principi les opinions de l'escola hanafita. Però llavors les va abandonar i seguí les opinions de l'escola xafiïta, a la qual va quedar constantment adherit.
Al-Maqrizí es va dedicar fervorosament a l'estudi, i va rebre de bona hora grans coneixements, agafant un gust molt viu per una vida retirada; es va ocupar així fins al final de la seva vida, a escriure i a compondre obres nombroses gairebé totes històriques.
Tanmateix, va ser, diverses vegades, encarregat de les funcions de muhtasib o comissari de policia del Caire, i va exercir diversos altres càrrecs relatius a la religió. Se li va oferir la plaça de cadi de Damasc però la va refusar.
Al-Maqrizí va viure gairebé vuitanta anys i va morir al mes de gener de 1442.

## Obres

Les seves obres són nombroses i testifiquen la varietat dels seus coneixements i el seu gust per a les investigacions d'antiguitats. La majoria i les més importants fan referència a la història d'Egipte, com ara la seva descripció històrica i topogràfica d'Egipte. També va escriure un tractat de les monedes musulmanes, un llibre sobre els sultans aiúbides i mamelucs i un tractat dels pesos i de les mesures legals dels musulmans.

## Bibliografia

* Biographie universelle, ancienne et moderne; o, Histoire, par ordre alphabétique: de la vie publique et privée de tous les hommes qui se sont fait remarquer par leurs écrits, leurs actions, leurs talents, leurs vertus ou leurs crimes (Biografia universal, antiga i moderna; o Història, per ordre alfabètic: de la vida pública i privada de tots els homes que s'han fet notoris pels seus escrits, les seves accions, els seus talents, les seves virtuts o els seus crims), Volum 26, Louis Gabriel Michaud, Michaud frères, 1820, pàgines 313-314, en línia a l'enllaç

## Referències

* ↑ Es pot llegir en línia: volum 1 i volum 2
# Al-Mansur ibn Bulugguín

Al-Mansur ibn Bulugguín (àrab: المنصور بن بلقين, al-Manṣūr b. Buluqqīn (o Buluggīn)) fou fill de Bulugguín ibn Ziri, al que va succeir com a governador d'Ifríqiya i emir d'Ashir a la seva mort el 25 de maig del 984.
Només tenir el poder, i essent lluny el califa fatimita, va actuar de manera independent i va declarar als notables de Kairuan que ell no era dels que podien ser destituïts amb un cop de ploma, ja que el seu poder l'havia heretat del seu pare i dels seus avantpassats. Va fer la guerra als amazics kutama en contra de les ordes que li havia donat el califa fatimita.
Va governar durant dotze anys i al morir el 996 el va succeir el seu fill Nàssir-ad-Dawla Badis ibn al-Mansur.

## Notes

* ↑ Bulugguín és un nom amazic amb un so [g] inexistent en àrab, que en aquesta llengua habitualment es representa amb la lletra qaf ([q]) —o amb una lletra derivada d'aquesta, ڤ, usada per transcriure el so [g]—, raó per la qual és també habitual la transcripció Buluqqín, més fidel a l'arabització del nom. És també habitual la transcripció Buluggín, però és desaconsellable perquè per a una catalanòfon les «g» serien llegides amb el so [ʒ] en lloc de [g]
# Al-Maqqarí

Al-Maqqarí, de nom complet Xihab-ad-Din Abu-l-Abbàs Àhmad ibn Muhàmmad ibn Àhmad ibn Yahya al-Khuraixí va ésser un historiador àrab nascut a Tlemcen cap al 1577 i mort al Caire el 1632.
El 1600 va anar al Marroc on va trobar a diversos savis i fou deixeble d'Ahmad Baba. Anys després fou imam i mufti a Fes on va escriure l'Azhar al-riyad, una monografia del cadi Iyad (1083-1149). El 1617 o 1618 va abandonar Fes i va fer el pelegrinatge i el 1618 era al Caire on es va casar. El 1629 va visitar Jerusalem, visita que va repetir algunes vegades, retornant després al Caire. Va estar a la Meca, Medina i Damasc. Va retornar finalment al Caire on va caure malalt i va morir.
La seva documentació sobre l'Àndalus la va recollir a Marraqueix a la biblioteca dels sultans sadites (avui dia en gran part al Monestir de l'Escorial) però l'obra mestre sobre el tema la va escriure al Caire el 1629. El títol és Nafh al-tib min ghusn al-Andalus al-ratib wa-dhikr waziriha Lisan al-Din ibn al-Khatib (abreujadament Nafh al-tib) compilació geogràfica, històrica, arquitectònica, biogràfica, literària i poètica sobre l'Àndalus.
Va escriure altres obres, algunes de les quals es conserven.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'islam, VI, 170-172
# Agulla de lava

Les agulles d'extrusió, agulles de lava o agulles volcàniques són masses punxegudes de grans dimensions compostes de lava viscosa o solidificada formades en contextos volcànics. Aquestes agulles solen esquerdar-se formant grans fragments. Solen ser formacions geomorfològiques efímeres, ja que durant la seva formació és normal que s'esfondrin. Alguns autors les consideren un subtipus de doms ígnis. Un exemple conegut és el del Mont Pelée (Martinica) que va arribar als 400 metre d'altura l'any 1902; durant el febrer de 1983 durant un episodi d'activitat ígnia al Mont Saint Helens, va generar-se una agulla de 30 metres d'altura que col·lapsà dues setmanes més tard.

## Referències

* ↑ Vocabulari de geologia : català-castellà-anglès. [Barcelona]: Universitat de Barcelona. Servei de Llengua Catalana, DL 2001. ISBN 8493100196.
* 1 2 «Agulla volcànica». Diccionari de Geologia - IEC.
* ↑ «Agulla d'extrusió». Enciclopèdia.cat.
* ↑ Sigurdsson, Haraldur; Houghton, Bruce; Rymer, Hazel; Stix, John; McNutt, Steve. Encyclopedia of Volcanoes (en anglès). Academic Press, 1999-10-23. ISBN 9780080547985.
* ↑ «Mount St. Helens Eruptive History - Page 3». [Consulta: 18 juny 2019].
# Alain Traoré

Alain Traoré (Bobo-Dioulasso, 1 de gener de 1988) és un exfutbolista de Burkina Faso de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Burkina Faso.
Pel que fa a clubs, destacà a AJ Auxerre.

## Referències

* ↑ «2012 Africa Cup of Nations – Group B rosters». CAF Online. Confederation of African Football. Arxivat de l'original el 22 maig 2012. [Consulta: 26 gener 2013].
* ↑ «Illay Shomer». Foot Mercato. [Consulta: 26 gener 2013].
* ↑ Alain Traoré a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Alain Traoré». Soccerway. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ Alain Traoré Lorient profile
# Almodóvar del Río

Almodóvar del Río és un municipi de la província de Còrdova a la comunitat autònoma d'Andalusia, a la comarca de Valle Medio del Guadalquivir.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 7.237 | 7.155 | 7.144 | 7.013 | 6.978 | 7.079 | 7.123 | 7.324 | 7.420 | 7.487 |

## Personatges il·lustres

* Manuel Alba Blanes, president fundador de l'Ateneu Popular d'Almodóvar del Río el 1925 i últim alcalde republicà
* Paco Morán, actor.
* Rafael Campanero Guzmán, president del Córdoba C.F.

## Vegeu també

* Ducat d'Almodóvar del Río
* Duquessa d'Almodóvar

## Referències

* ↑ https://www.almodovardelrio.es/

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Almodóvar del Río
* Almodóvar del Río - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Formulari de Dades Econòmiques Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* www.castillodealmodovar.com
# Almodóvar del Pinar

Almodóvar del Pinar és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb els municipis de Gabaldón, Solera de Gabaldón, Monteagudo de las Salinas, Paracuellos i Campillo de Altobuey.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Anastasio Martínez Pardo | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Beatriz Mora Zamora | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Alumbramiento

Alumbramiento és una pel·lícula de drama hispanoromanesa del 2024 dirigida per Pau Teixidor i escrita pel mateix Teixidor i per Lorena Iglesias. És protagonitzada per Sofía Milán al costat de María Vázquez.
La pel·lícula es va presentar al 8è BCN Film Fest el 24 d'abril de 2024. Distribuïda per Filmax, es va estrenar als cinemes el 19 de juny de 2024.

## Sinopsi

La trama està ambientada l'any 1982 a Espanya, amb el teló de fons del suposat canvi polític i social del país. La Lucía, embarassada, és portada per la seva mare Marisa a un reformatori catòlic per a dones embarassades adolescents a Peñagrande, on desenvolupa una forta amistat amb altres dones joves, alhora que es converteix en l'objectiu d'una xarxa de robatoris de nadons centrada al reformatori.

## Referències

* 1 2 «Pau Teixidor retrata en 'Alumbramiento' un internado de chicas embarazadas en los ochenta». Infobae, 24-04-2024.
* ↑ «RTVE.es estrena el tráiler de 'Alumbramiento', la memoria de los centros para jóvenes embarazadas y los robos de bebés». rtve.es, 29-04-2024.
* ↑ Pando, Juan. «Crítica de 'Alumbramiento', realidad sin sensacionalismos en una nueva mirada sobre el tráfico de bebés». Fotogramas, 20-06-2024.
* ↑ Don, Eli. «Pau Teixidor sobre 'Alumbramiento': "És una pel·lícula amb temes que interpel·len l'espectador d'avui"». Regió7. Prensa Ibérica, 24-04-2024.
* ↑ De Pablos, Emiliano. «Filmax Snags Pau Teixidor Feature ‘Birth,’ From ‘Life and Nothing More’ Producer Aquí y Allí Films (Exclusive)». Variety, 04-03-2024.
* ↑ Rebolledo, Matías G. «Pau Teixidor: “Las víctimas de los bebés robados no han recibido ninguna disculpa formal”». La Razón, 21-06-2024.
# Algorisme BKM

L'algorisme BKM és un algorisme shift-and-add per a la computació de funcions elementals, publicat per primera vegada el 1994 per J.C. Bajard, S. Kla, i J.M. Muller. BKM es basa en el càlcul d'algoritmes complex i exponencials utilitzant un mètode similar a l'algoritme CORDIC de Henry Briggs utilitzat per calcular logaritmes. Mitjançant l'ús d'una taula precalculada de logaritmes de les potències negatives de dos, l'algorisme BKM calcula utilitzant només funcions elementals per a enters, suma, desplaçament i comparació.
BKM és similar a CORDIC, però utilitza una taula de logaritmes en lloc d'una taula d'arctangents. A cada iteració, es fa una elecció de coeficient a partir d'un conjunt de nou nombres complexos, 1, 0, -1, i,-i, 1 + i, 1-i, -1 + i,-1-i, en lloc de només -1 o +1, com s'usa per CORDIC. BKM proporciona un mètode senzill de calcular algunes funcions elementals, a diferència de CORDIC, BKM no necessita aplicar un factor d'escala al resultat. La taxa de convergència de BKM és d'aproximadament un bit per iteració, com CORDIC, però BKM requereix més elements a la taula precalculada per aconseguir la mateixa precisió logaritmes d'operands complexos.
Igual que amb altres algoritmes a la classe de desplaçament i suma, BKM és particularment adequat per a la implementació en maquinari més que en programari. El rendiment relatiu en programari de l'algorisme BKM en comparació amb altres mètodes, com ara s aproximacions basades en polinomis o funcions racionals depèn de la disponibilitat de registres per a efectuar manipulacions bit a bit (és a dir, un desplaçador) o maquinari amb aritmètica de coma flotant.

## Referències

* J.C. Bajard, S. Kla, and J.M. Muller. BKM: A new hardware algorithm for complex elementary functions. IEEE Transactions on Computers, 43(8): 955-963, August 1994, (anglès)
* J.M. Muller, Elementary Functions: Algorithms and Implementation, 2nd Ed. Birkhauser 2006, (anglès)
# Anacroneuria regleta

Anacroneuria regleta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Les ales anteriors del mascle fan 19 mm de llargària.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Stark & Rojas, 1999. A: Stark, Zúñiga, Rojas & Baena. Colombian Anacroneuria: descriptions of new and old species (Insecta, Plecoptera, Perlidae). Spixiana 22(1):36.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):169.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacroneuria rossi

Anacroneuria rossi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 2004. Spixiana 27(1):74.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):170.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 19 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)