OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glicèrid

Els glicèrids, o més correctament coneguts com a acilglicerols, són èsters formats per glicerol i àcids grassos mitjançant una reacció de condensació anomenada esterificació.
El glicerol té tres grups funcionals hidroxil, els quals es poden estirificar amb un, dos, o tres àcids grassos formant monoacilglicèrids, diacilglicèrids, i triacilglicèrids respectivament,
Són majoritàriament presents al teixit adipós (90%). Formen part dels lípids.
Les cadenes carbonades dels àcids que reaccionen amb el glicerol, poden ser saturades o insaturades. Si són saturades, no hi ha cap enllaç carboni-carboni, i es diu que está "saturada" perquè la cadena té tots els àtoms d'hidrogen que pot arribar a encabir.

## Característiques químiques

La hidròlisi àcida (en presència d'àcid clorhídric) o enzimàtica en presència de lipasa condueix a dues fraccions: :
* Una hidrosoluble : el glicerol ;
* L'altra no soluble en aigua : l'àcid gras.
Els olis vegetals i el greix animal contenen principalment triacilglicerols, però són degradats pels enzims lipases a mono i diglicèrids i àcids grassos lliures.
La saponificació, que és una reacció que permet calcular l'índex de saponificació. produeix el sabó el qual està format per la reacció de glicèrids amb sosa (hidròxid de sodi). El producte de la reacció és glicerol i àcids grassos. Els àcids grassos del sabó emulsionen el greixos de la brutícia permetent que l'aigua tregui la brutícia

## Tipus d'acilglicèrids

Segons el nombre d'àcids grassos que s'uneixen a la molècula de glicerina, hi ha tres tipus d'acilglicerols:
* Monoacilglicèrids. Només existeix un àcid gras unit a la molècula de glicerina. Són els precursors dels següents.
* Diacilglicèrids. La molècula de glicerina s'uneix a dos àcids grassos. Són els precursors dels triacilglicerols.
* Triacilglicèrids. També reben el nom de triacilglicerols, ja que la glicerina està unida a tres àcids grassos.
La fórmula semidesenvolupada del triacilglicerols és :
${\begin{array}{lr}{\rm {{\color {Green}CH_{2}-O}-CO-{\color {Orange}R_{1}}}}\\{\color {Green}|}\\{\rm {{\color {Green}CH-O}-CO-{\color {Orange}R_{2}}}}\\{\color {Green}|}\\{\rm {{\color {Green}CH_{2}-O}-CO-{\color {Orange}R_{3}}}}\\\end{array}}$
amb R$_1$, R₂ i R₃ tres cadenes acils.
* Els fosfoacilglicerols són els èsters d'àcid gras, defosfat i de diacilglicerol. També es diuen fosfoglicèrids
* Els glicèrids pàrcials són èsters de glicerol amb àcids grassos, on no tots els grups hidroxil estan esterificats. Com que alguns dels grups hidroxils estan lliuresla molècula és polar.
Els glicèrids parcials de cadena curta estan més altament polaritzats, i tenen propietats de solvent molt bones per a solubilitzar medicaments amb dificultat de solubilitzar-se.

## Referències

* ↑ «Sasol Olefins & Surfactants - Excipients for Pharmaceuticals. Partial glycerides (page 10)». Arxivat de l'original el 2009-02-05. [Consulta: 14 febrer 2012].

## Vegeu també

* Monoglicèrid
* Diglicèrid
* Triacilglicerol
* Àcid gras
* Lípid
* Glicerol
# Gens Valèria

Principals gens romanes :
* Gens Emília
* Gens Clàudia
* Gens Cornèlia
* Gens Fàbia
* Gens Júlia
* Gens Mànlia
* Gens Postúmia
* Gens Servília
* Gens Sulpícia
* Gens Valèria
La Gens Valèria (en llatí Valeria) era una gens romana patrícia i més tard plebea. Va ser una de les gens més antigues de Roma i el seu floriment va durar un període extraordinàriament llarg. Els Valeri eren, suposadament, d'origen sabí i tenien com a ancestre Volesus o Volusus, que s'hauria establert a Roma amb Titus Taci (Titus Tatius). Un descendent de Volesus, de nom Publi Valeri, va ser un dels primers cònsols de la República.
El nom Valeri es repeteix sovint als Fasti durant la república i l'Imperi, durant quasi mil anys. El nom el portaven alguns emperadors, com ara Maximí Daia, Maximià, Maxenci, Dioclecià, Constanci Clor i Constantí el Gran. La seva casa pairal era a Roma, a la Vèlia, i era l'única les portes de la qual obrien directament al carrer. Tenien un lloc especial al circ, amb un petit tron, cosa única entre els romans. Els seus membres podien ser enterrats dins les muralles de Roma, privilegi que només tenien algunes de les gens.
Els seus cognomens van ser: Corv (o Corb), Corví, Faltó, Flac, Leví, Màxim, Messal·la, Potit, Publícola, Tapó, Triari i Volús. A les monedes apareixen els cognoms Acíscul, Catul, Flac i Barbat. Els seus lliberts i clients també van agafar el nom de Valeri.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1215-1216.
# Globba

Globba és un gènere de plantes de flors pertanyent a la família Zingiberaceae. Comprèn 138 espècies.

## Espècies acceptades

| Globba acehensisGlobba adhaerensGlobba albifloraGlobba albobracteataGlobba amnicolaGlobba amplectensGlobba andersoniiGlobba angcorensisGlobba annamensisGlobba aranyaniaeGlobba argyrocycnosGlobba arracanensisGlobba atrosanguineaGlobba aurantiacaGlobba aureaGlobba bicolorGlobba bokorensisGlobba brachyantheraGlobba bracteolataGlobba brevifoliaGlobba cambodgensisGlobba campsophyllaGlobba candidaGlobba cataractarumGlobba cernua Globba chekiangensisGlobba chrysanthaGlobba chrysochilaGlobba clarkeiGlobba colpicolaGlobba confertaGlobba corneriGlobba curtisiiGlobba dasycarpaGlobba decoraGlobba depingianaGlobba emeiensisGlobba expansaGlobba fecundaGlobba flagellariGlobba flavibracteataGlobba fragilisGlobba francisciGlobba garrettiiGlobba geoffrayiGlobba glandulosa | Globba globuliferaGlobba gracilisGlobba grandisGlobba hasseltiiGlobba hilarisGlobba holttumiiGlobba imparGlobba insectiferaGlobba integraGlobba × intermediaGlobba janaeGlobba kanchigandhiiGlobba keithiiGlobba laetaGlobba lancangensisGlobba larseniiGlobba latifoliaGlobba leucanthaGlobba lilacinaGlobba lithophilaGlobba longiligulataGlobba luteolaGlobba macrocarpaGlobba macrochilaGlobba macrocladaGlobba maculataGlobba magnibracteataGlobba marantinaGlobba menglianensisGlobba mogokensisGlobba mollisGlobba multifloraGlobba multifoliaGlobba muluensisGlobba nawawiiGlobba newmaniiGlobba nisbetianaGlobba nitensGlobba nitidaGlobba obscuraGlobba orixensisGlobba paniculataGlobba parvaGlobba parvifloraGlobba patensGlobba pauciflora | Globba pelecantheraGlobba pendulaGlobba philippinensisGlobba platystachyaGlobba poomaeGlobba praecoxGlobba praetermissaGlobba propinquaGlobba pumilaGlobba purpurascensGlobba pycnostachysGlobba pyramidataGlobba pyrrhopoikilaGlobba racemosaGlobba radicalisGlobba rahmaniiGlobba ranongensisGlobba reflexaGlobba roseaGlobba ruiliensisGlobba rupestrisGlobba salarkhaniiGlobba schomburgkiiGlobba securiferGlobba sessilifloraGlobba sherwoodianaGlobba siamensisGlobba sirirugsaeGlobba spathulataGlobba subscaposaGlobba substrigosaGlobba talangensisGlobba tembatensisGlobba thoreliiGlobba tricolorGlobba unifoliaGlobba urophyllaGlobba ustulataGlobba variabilisGlobba verecundaGlobba virgineaGlobba wardiiGlobba wengeriGlobba williamsianaGlobba winitiiGlobba xantholeuca |

## Referències

* ↑ «Globba | International Plant Names Index». [Consulta: 22 maig 2024].
* ↑ «WFO Plant List | World Flora Online». [Consulta: 22 maig 2024].
* ↑ «Globba L. | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 22 maig 2024].
# Gneu Aureli Orestes

Gneu Aureli Orestes (en llatí: Gnaeus Aurelius Orestes) va ser pretor urbà l'any 77 aC. Formava part de la gens Aurèlia.
No es coneix res de la seva vida, i de la seva activitat de pretor (i concretament de praetor urbanus). Només consta que una de les seves decisions va ser revocada quan hi va haver una apel·lació davant del cònsol Mamerc Emili Lèpid Livià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 43.
# Gneu

Gneu (en llatí Gnaeus o potser Cneius, en grec Γναῖος), va ser un gravador de pedres precioses contemporani de Dioscòrides, del temps d'August. S'han trobat diverses joies marcades amb el seu nom que es conserven al Museu de Florència.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/288?rgn=full+text;view=image;q1=GnaeusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 278. ]
# Gorni (Ozinki)

* Per a altres significats, vegeu «Gorni».
Gorni (en rus: Горный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 169 habitants. Pertany al districte municipal d'Ozinki.

## Referències

* ↑ «История административно- территориального деления Саратовской губернии 1917 - 1928 годы. Справочник. Дергачевский, Новоузенский и Покровский уезды.». Arxivat de l'original el 2017-12-21.
# Gerrhonotus

Gerrhonotus és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos de la família Anguidae que, a diferència de la majoria dels ànguids, manté les potes funcionals.

## Taxonomia

* Gerrhonotus infernalis Baird, 1859
* Gerrhonotus liocephalus Wiegmann, 1828
* Gerrhonotus lugoi McCoy, 1970
* Gerrhonotus parvus Knight & Scudday, 1985

## Referències

* Gerrhonotus (TSN 174099) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. [Consultat el 19 02 del 2014]. (anglès)
# Gerres subfasciatus

Gerres subfasciatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels gerrèids.

## Descripció

* Fa 20 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 3-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
* ↑ Blaber, S.J.M., J.W. Young i M.C. Dunning, 1985. Community structure and zoogeographic affinities of the coastal fishes of the Dampier region of north-western Australia. Aust. J. Mar. Freshwat. Res. 36: 247-266.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Iwatsuki, Y., S. Kimura i T. Yoshino, 2007. A review of the Gerres subfasciatus complex from the Indo-west Pacific, with three new species (Perciformes: Gerridae). Ichthyol. Res. 54(2):168-185.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.
* ↑ Mazumder, D., N. Saintilan i R.J. Williams, 2006. Fish assemblages in three tidal saltmarsh and mangrove flats in temperate NSW, Australia: a comparison based on species diversity and abundance Wetlands Ecology and Management 14:201-209.
* ↑ Neira, F.J., A.G. Miskiewicz i T. Trnski, 1998. Larvae of temperate Australian fishes: laboratory guide for larval fish identification. University of Western Australia Press. 474 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gran nu drapejat (Pablo Picasso)

Gran nu drapejat (Grand nu à la draperie) és un oli sobre tela de 160 × 95 cm pintat per Pablo Picasso els anys 1921-1923 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Aquest nu colossal, com el de la Gran Banyista, pertany a l'època neoclàssica de Picasso, que es correspon amb el moviment de "retorn a l'ordre". D'ençà de l'acabament de la Primera Guerra Mundial, la principal preocupació del món de l'art francès, conreada fins a l'obsessió, és la idea d'un renaixement clàssic i francès: ordre, tradició i recerca de la forma. Però, les obres "clàssiques" de Picasso són ambigües:
| « | "Igual com jugava, l'any 1907, amb les màscares negres, Picasso juga en aquesta època amb l'antiguitat, el món de les estàtues, de les columnes, de les draperies, que de vegades tracta com vulgars camises de dormir, perquè la manera com explora la tradició no és desproveïda d'humor ni d'intencions paròdiques." | » |
Paul Guillaume va adquirir aquesta pintura el 1927.

## Descripció

Massives i poderosament modelades, les característiques sòlides de les figures escultòriques d'aquest període foren descrites per Cocteau com Junos amb grans ulls de vaca i enormes mans quadrades que sostenen un full de pedra. En aquest quadre, les proporcions de la geganta són encara més monumentals que les de la Gran Banyista, i el seu caràcter escultural més afirmat. Asseguda, s'eixuga l'espatlla dreta amb la roba que sosté amb la mà esquerra, una mà immensa. Té el cap inclinat cap a terra, les parpelles mig closes, en una actitud de recolliment. Si bé els contorns del cos encara estan nítidament dibuixats, els modelats són rudimentaris, més arcaics. Grisos i roses dominen aquesta composició com en moltes altres obres del retorn a l'ordre de Picasso, mentre que els tocs de blanc del drapejat atorguen una resplendor força sorprenent.
A més de la influència de l'antiguitat, hi ha indicis que Picasso va mirar cap a la pintura renaixentista a la recerca d'inspiració, ja que la composició evoca La Fornarina de Raffaello Sanzio dipositat al Palau Barberini de Roma. No obstant això, hom pensa que altres artistes com Ingres i Renoir també van tenir un paper decisiu en el seu disseny.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 242-243.
* ↑ André Fermigier, Picasso, París, Le Livre de Poche, 1969, pàg. 159.
* 1 2 3 4 5 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
# Gran pesta de 1738

La Gran pesta de 1738 va ser un brot de la pesta bubònica entre 1738-1740 que va afectar zones de les modernes nacions de Romania, Hongria, Ucraïna, Sèrbia, Croàcia i Àustria. Tot i que no hi ha una xifra exacta disponible de l'afectació, es calcula que l'epidèmia probablement va matar més de 50.000 persones.
El febrer de 1738, la plaga va colpejar la regió del Banat, havent estat propagada per l'exèrcit imperial.
Segons el registre de població hongarès de 1740, la Gran Pesta es va cobrar 36.000 vides.
El sud-est de Transsilvània va ser la zona més afectada. Durant els vuit anys següents, la pesta va matar una sisena part de la població de Timişoara. El monument a Timişoara de la Santíssima Trinitat a la plaça Unirii està dedicat a les víctimes de la pesta. La pesta tornaria a colpejar la ciutat entre 1762 i 1763.
Altres ciutats de la regió també van ser afectades. Entre octubre de 1737 i abril de 1738, es van notificar 111 morts a Zărneşti, i 70 a Codlea. Més del 10% de la població de Cluj-Napoca va perdre la vida per la pandèmia.
La malaltia es va estendre a l'Adriàtic. Es dirigia cap a l'illa de Brač a la moderna Croàcia.
A l'estiu, la regió sèrbia de Grad Zrenjanin també fou afectada.

## Referències

* ↑ «history XVIII». [Consulta: 9 setembre 2016].
* 1 2 Demographic Changes
* ↑ «thekonst.net :: propaganda. weekly notes by konst :: the cradle of Romanian Revol..». Arxivat de l'original el 29 de gener 2016. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «CLUJ-NAPOCA, The Treasure City of Transylvania, Romania - History». [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «www.croatians.com». [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ History
# Gobio rivuloides

Gobio rivuloides és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Mendel, J., Lusk, S., Vasil'eva, E.D., Vasil'ev, V.P., Lusková, V., Ekmekci, F.G., Erk'akan, F., Ruchin, A., Košco, J., Vetešník, L., Halacka, K., Šanda, R., Pashkov, A.N. & Reshetnikov, S.I. 2008. Molecular phylogeny of the genus Gobio Cuvier, 1816 (Teleostei: Cyprinidae) and its contribution to taxonomy. Molecular Phylogenetics and Evolution, 47: 1061–1075.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
# Gorja de l'Aar

La gorja de l'Aar (Aareschlucht en alemany) és una gorja formada pel riu Aar vora Meiringen, Suïssa.
La gorja fa uns 1.400 m de llarg; en alguns punts les parets fan 180 m d'alt, l'aigua de l'Aar hi passa a uns 12 km/h. A la base, la gorja fa pocs metres d'ample, i en alguns punts més estrets fa menys d'un metre. Des de 1889, està habilitada per poder-se visitar amb passarel·les clavades a les parets. Està obert com a atracció turística entre abril i octubre. Als dos extrems de la gorja, hi ha estacions de tren: Aareschlucht West i Aareschlucht Ost.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Gorja de l'Aar
* Web oficial de la gorja (alemany) (anglès) (francès).
# Gorjal

El gorjal és la peça de l'armadura antiga que s'ajustava al coll i que servia per a la seva defensa. Aquesta peça de l'armadura de plata va substituir la gola de malla, que al final es feia ja de peces de ferro articulades i, per tant, no degué aparèixer fins a mitjans del segle xv. El gorjal era la primera peça que es vestia. A sobre hi anava la cuirassa i els guardabraços, que se li enllaçaven després mitjançant una sivella i una corretja. Consistia en un coll de ferro dividit en dues peces articulades per tal de poder-lo ajustar; portava una faldilla o avanç semicircular o poligonal que cobria la part superior del pit, i un altre que cobria les espatlles, unint-se ambdós sobre les espatlles.
El gorjal es va utilitzar molt amb l'elmet perquè aquest casc, com la celada d'encaix, necessitava un coll que el detingués i subjectés per deixar lliure el moviment del cap dins del casc. L'ús del gorjal continuà durant tot el segle xvi. A finals del mateix s'empraven en Anglaterra uns gorjals als quals anaven units els guardabraços o muscleres que estaven compostos de làmines articulades. A Espanya es va usar molt el gorjal durant el segle xvi. Per la seva importància històrica s'ha de citar el gorjal de Felip II que es guardava a la Reial Armeria de Madrid, en què es podien apreciar diversos relleus de plata representant un exèrcit en el tràngol de prendre la plaça de Sant Quintí. També s'ha de citar un altre gorjal semblant, damasquinat i cisellat, que va pertànyer a l'armadura de Francesc I de França, obra del renaixement italià.

## Enllaços externs

* Damasquinat artesanal a Toledo, Espanya
# Giuseppe D'Altrui

Giuseppe D'Altrui (Nàpols, 7 d'abril de 1934 - Pescara, 26 de febrer de 2024) va ser un waterpolista italià que va competir durant les dècades del 1950 i 1960. És el pare del també waterpolista Marco D'Altrui.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. Als Jocs de 1956 i de 1964 fou quart, mentre el 1960, a Roma, va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de waterpolo de 1954, una medalla de bronze a les Universíades de 1959 i dues medalla d'or i una de plata als Jocs del Mediterrani, d'or el 1955 i 1963, i de plata el 1959.
El 2015 fou guardonat amb el Collar d'or al Mèrit Esportiu.

## Referències

* ↑ «Pallanuoto in lutto: è morto Giuseppe 'Geppino' D'Altrui» (en italià), 26-02-2024. [Consulta: 26 febrer 2024].
* 1 2 3 «Olympedia – Giuseppe D'Altrui». [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Consegnati i Collari d'Oro ai campioni del 2015 e della storia. Il Premier Renzi: con voi vince l'Italia», 22-07-2021. Arxivat de l'original el 2021-07-22. [Consulta: 29 novembre 2023].
# Giuseppe Dante

Giuseppe Dante (Piove di Sacco, 14 de març de 1931 - Desio, 21 de novembre de 2018), també conegut com a Peppino Dante fou un ciclista italià, professional entre 1957 i 1965. En el seu palmarès sols destaca una victòria d'etapa a la tercera etapa de la Volta a Catalunya de 1959, quan es presentà en solitari a l'arribada de Lleida.

## Palmarès

* 1956
** 1r a la Coppa Caduti Nervianesi
* 1959
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1959. 38è de la classificació general
* 1961. 62è de la classificació general
* 1962. 28è de la classificació general
* 1963. 41è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1962. 67è de la classificació general
* 1963. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ «El italiano Dante venció destacado en la 4a etapa Tortosa-Lérida de la Vuelta Ciclista a Cataluña» (en castellà). El Mundo Deportivo, 09-09-1959, pàg. 1, 4-6 [Consulta: 23 març 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Greixonera dels darrers dies

La greixonera dels darrers dies o la greixonera de carnaval és un plat mallorquí típic que es menjava tradicionalment al temps de carnestoltes. També n'existeix una versió dolça. El nom prové de la cassola de terra amb la qual es prepara el plat.

## Ingredients

* peus, morro, i orella o careta, i llengua de porc
* tres ous (la quantitat pot variar per estar en equilibri amb la carn)
* un poc de llet
* canyella en pols i en rama
* nou moscada
* pebre bo
* ceba
* llorer
* Clavell d'espècia

## Recepta

Com es pot fer, pas per pas:
* Si la carn és salada s'ha de dessalar, i bullir-la en qualsevol cas. Per bullir la carn s'hi pot posar mitja ceba (si es posa tallada es desfà amb la cocció i es pot afegir quan es posa amb els ous) i dues fulles de llorer, clavell, i canyella en rama, i una mica de nou moscada, i ha de bullir segons si la carn és tendra o més vella. No és convenient triturar totalment la carn, ja que una de les gràcies d'aquest plat és trobar el tendrum quan se'l mengen. Abans de posar ho amb els ous heu de llevar les fulles de llorer i el clavell, i en aquest moment hi podeu afegir una mica més de nou moscada, alls picats, i moraduix, sal i pebre bo. Quan la carn està feta es talla en quadres amb un ganivet. S'ha de mesclar llavors amb els ous batuts, i hi afegirem canyella, sal, pebre bo, nou moscada, i la llet.
* es posa a la “greixonera”, també pot servir una olla, o qualsevol motlle de fang pla.
* es posa al forn fins que pren la consistència suficient, també es pot fer al forn de microones.
* finalment s'ha de dir que se sol menjar fret.

## Enllaços externs

* ↑ «Greixonera dels darrers dies»
* Plana que parla de la greixonera de porc(castellà)
* Plana sobre plats mallorquins(anglès)