OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# HornetQ

HornetQ és un agent de missatges o broker de codi obert emprat per a implementar un sistema de missatges assíncrons d'altes prestacions. HornetQ és un exemple d'estructura MOM (Message-oriented middleware). HornetQ li aplica la llicència Apache v2.0.

## Història i versions

* 2007, creació del programari JBoss Messaging 2.0
* 2009, canvi de nom a HornetQ 1.0
* 2015, donació del codi a la comunitat Apache ActiveMQ

## Característiques

HornetQ té les prestacions rellevants :
* Suporta els protocols STOMP i AMQP 1.0.
* Compatible 100% amb JMS.
* Capacitat de 8.2 Milions de Missatges per segon segons SpecJMS
* Suporta l'arquitectura Master/Slave.
* Suporta discovery group.
* Suporta missatges grans per a permetre enviar fitxers.
* Suporta traducció XA i JTA.
* Connectors Netty NIO sobre TCP, SSL i Servlets.
* Gestió basada en JMX.
* Suport a filtres i caràcters especials.
* Seguretat integrada amb JAAS.
* Configuració XML simple.

## Vegeu també

* Altres brokers: Apache ActiveMQ, RabbitMQ, Mosquitto

## Referències

* ↑ «HornetQ - putting the buzz in messaging - JBoss Community» (en anglès). http://hornetq.jboss.org/.+[Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ «Getting Started with the HornetQ Messaging System - DZone Integration» (en anglès). https://dzone.com.+[Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ «HornetQ User Guide» (en anglès). https://access.redhat.com.+[Consulta: 5 juliol 2017].
# Hipòcrates (general)

Hipòcrates (en llatí Hippocrates, en grec antic Ἱπποκράτης) fill d'Arifró, era un militar atenenc elegit estrateg juntament amb Demòstenes en el vuitè any de la guerra del Peloponès, el 424 aC.
Una revolució a Mègara, propiciada pels exiliats atenencs i recolzada pel partit democràtic de la ciutat va aconseguir posar en difícil situació al govern local. Demòstenes i Hipòcrates immediatament van anar a Mègara i van aconseguir apoderar-se de les muralles llargues que unien Mègara amb el seu port, Nisea, però no van aconseguir entrar a la ciutat. Van atacar Nisea on hi havia una guarnició espartana que va haver de capitular.
Poc després va arribar el general espartà Bràsides amb un exèrcit i va assegurar el predomini del partit favorable a Esparta a la ciutat de Mègara però no va poder fer res contra Nisea i com que els atenencs no van acceptar combat en camp obert es va haver de retirar a Corint, segons diu Tucídides.
Hipòcrates i Demòstenes van concertar la invasió de Beòcia per tres punts diferents. Demòstenes va atacar per mar el port de Sifes (Siphae) al golf de Corint, i Hipòcrates es va apoderar de la fortalesa de Dèlion, prop de la frontera amb Àtica. Un malentès va provocar que Hipòcrates ocupés Dèlion quan ja Demòstenes s'havia retirat de Sifes. Hipòcrates va establir una fortificació a Dèlion i va retornar amb l'exèrcit a Atenes, i llavors va arribar l'exèrcit beoci i es va lliurar batalla a un lloc entre Dèlion i Oropos, a la frontera amb Àtica, on Hipòcrates va ser derrotat i va morir junt a un miler de soldats. Els beocis es van negar a entregar els cossos dels caiguts fins que Dèlion fos evacuada, però quan finalment la fortalesa es va rendir al cap de 17 dies, van retornar els cossos.

## Referències

* ↑ 5.Hippocrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 481
# Casa Surroca

Casa Surroca és un habitatge del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La parcel·la on està edificada aquesta casa ja estava construïda al segle xix. En el moment de projectar la construcció es va definir la voluntat de marcar una diferència amb l'anterior, emprant material propi i autòcton, com la llosa de pedra de Cadaqués, alternada amb el formigó armat.
Les façanes són molt complexes, els volums plens i buits es compenetren, fruit d'un llenguatge constructiu modern. La composició, basada sobre l'exaltació dels elements estructurals importants, posa èmfasi en les pilastres. Aquestes, en el segon nivell, es fonen amb la paret continua que fa aparèixer més pesada la planta, aquest aspecte destaca, ja que hauria de ser, per lògica, la més lleugera. Les obertures són contingudes dins dels mòduls rectangulars de l'estructura o són amagades en les parets de fons dels volums buits.
Tot l'edifici té parets i elements arquitectònics de pedra típica de Cadaqués vista. Estructura de la coberta en formigó armat.

## Història

Tipus d'arquitectura vinculada al corrent "brutalista" que deixa veure els elements estructurals a l'exterior, especialment el formigó armat. El Brutalisme és un estil arquitectònic que va néixer del Moviment Modern. La seva època de màxima expressió fou entre les dècades de 1950 i 1970. El terme té el seu origen en el mot francès béton brut u (formigó cru). El crític d'arquitectura britànic Reyner Banham el va adaptar i el va denominar com a brutalisme (brutalism).
Els edificis d'aquests estil estan formats normalment per geometries angulars que es repeteixen. No tots els edificis brutalistes estan fets de formigó, sinó que l'important és que els seus materials estructurals s'apreciïn exteriorment. Els materials de construcció poden ser: totxanes, vidre, acer, pedra, etc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Surroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Francisca de Nebrija

Francisca de Nebrija (o Lebrija) va ser una humanista espanyola del segle xvi.
Era filla del famós humanista Antonio de Nebrija, autor de la primera gramàtica castellana, i d'Isabel Montesinos de Solís. Es coneixen pocs detalls de la seva vida però sí se sap que va arribar a substituir al seu pare en la càtedra de retòrica que aquest ocupava a la Universitat d'Alcalá. Això la converteix, (juntament amb Luisa de Medrano a la Universitat de Salamanca) en una de les primeres dones que va impartir classe en una universitat a Espanya. A més algunes fonts apunten que ella havia ajudat al seu pare amb la seva recerca i escrits. Cap dels seus treballs personals ha sobreviscut.
Francisca va viure en una època en què era molt rar que les dones erudites fessin classes en una universitat. Espanya va ser un dels pocs llocs on les dones van poder fer-ho. Això va ser per l'exemple de la reina Isabel la Catòlica que fomentava "l'amor per l'estudi". A més, les dones com Francisca tenien èxit perquè els seus pares els obrien moltes portes.

## Referències

* ↑ Pérez, Janet. The Feminist Encyclopedia of Spanish Literature: N-Z. Greenwood Publishing Group, 2002, p. 438. ISBN 0-313-32445-X.
* ↑ Horst, Robert Ter «Aspects of Love and Learning in El amor médico». Revista Canadiense de Estudios Hispánicos, 10, 2, 1986, pàg. 296. JSTOR: 27762432.
* ↑ Cannon, Mary Agnes. The education of women during the renaissance. Washington, D.C.: National capital press, inc., 1916, p. 88.
# Nicetes II

Nicetes II Muntanes (en grec medieval Νικήτας Β΄ Μουντάνης) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1186 al 1189. Va succeir al deposat patriarca Basili II de Constantinoble.
Va ser nomenat patriarca per l'emperador Isaac II Àngel. Era ja molt ancià i va dimitir del seu càrrec l'any 1189.

## Referències

* ↑ Grumel, V. Traité d'Etudes Byzantines. I. La chronologie. París: P.U.F., 1958, p. 436.
# Surrey (Dakota del Nord)

Surrey és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 917 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Surrey tenia 917 habitants, 307 habitatges, i 260 famílies. La densitat de població era de 365 hab./km².
Dels 307 habitatges en un 53,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,4% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 15% no eren unitats familiars. En el 12,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,99 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,5% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 34,5% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.403 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.688 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 14.679 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Surrey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Surrey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Antonio Veiga Suárez

Antonio Veiga Suárez (Pumarabule, concejo de Siero, Astúries, 1952) és un empresari i dirigent esportiu asturià. És el president del Real Sporting de Gijón.

## Biografia

Va ser un dels principals accionistes del Real Sporting de Gijón quan va esdevenir societat anònima esportiva el 1992, tot i que no va ser nomenat conseller de l'entitat fins a l'etapa d'Ángel García Flórez com a president, la temporada 1997/98. No obstant això, va dimitir poc després juntament amb Juan Fernández-Nespral.
Va tornar al consell d'administració al juliol de 1999, aquesta vegada amb Juan Manuel Pérez Arango en la presidència, i va passar a ser vicepresident quan Manuel Vega-Arango va substituir Pérez Arango l'any 2002. El 21 de juny de 2013 va assumir la presidència en funcions de l'Sporting després de dimitir Manuel Vega-Arango i va ser ratificat en el càrrec en la Junta General d'Accionistes celebrada el 10 de desembre de 2013.

## Referències

* ↑ Rosety, Manuel. ««No hay nada peor que no tener un buen clima social»». El Comercio, 24-12-2013. Arxivat de l'original el 2014-01-02. [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ «La historia que se repite: El Sportinguismo contra el Consejo y Fernández», 09-05-2013. Arxivat de l'original el 2014-01-02. [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ Rosety, Manuel. «Antonio Veiga acepta la presidencia». El Comercio, 09-12-2013. Arxivat de l'original el 2014-01-02. [Consulta: 2 gener 2014].
# Hoplophryne rogersi

Hoplophryne rogersi és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Howell, K., Loader, S., Vonesh, J. & Menegon, M. 2004. Hoplophryne rogersi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Casa de Lusignan

La Casa de Lusignan fou una família senyorial originada a la senyoria homònima del Regne de França, localitzada al Poitou, que també governaren als comtats de la Marca i Angulema, i foren reis de Jerusalem, Xipre i el Regne Armeni de Cilícia. Es creu que els senyors de Lusignan tenien origen al Llemosí; estan documentats al segle x. La llegenda els fa descendir de la fada Melusina i el seu marit Ramonet. A part de la branca de Xipre, l'acció del comte Alfons de Poitiers va provocar al segle xiii l'esclat dels dominis de Lusignan en diverses branques:
* Lusignan-Lezay
* Lusignan-Vouvant
* Lusignan-Cognac
* Lusignan-Jarnac (comtes d'Eu)
* La branca principal que va conservar Lusignan i el comtat de la Marca.

## Llista dels senyors de Lusignan

* Primera meitat del segle X : Hug I el Vell o el Caçador, senyor de Lusignan
* ? -967: Hug II (mort el 967), senyor de Lusignan, fill
* 967- ? : Hug III, senyor de Lusignan, fill, casat vers 967 amb Arsenda
* ?-? : Hug IV, senyor de Lusignan, fill, casat amb Aldiarda de Thouars
* ?-1060: Hug V el Devot (mort el 1060), senyor de Lusignan, fill, casat amb Almodis de la Marca
* 1060 - 1102: Hug VI el Diable, senyor de Lusignan, comte de la Marca, fill, casat vers 1065 amb Ildegarda de Thouars
* 1102 -1151: Hug VII l'Ós, senyor de Lusignan, comte de la Marca, fill casat amb Sarrasina de Lezay
* 1151- 1172: Hug VIII el Vell, senyor de Lusignan, comte de la Marca, fill, casat amb Borgonya de Rançon
* 1172- 1219: Hug IX l'Ós (mort el 1219 a Damiata), senyor de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, net, casat en primeres noces amb Àgata de Preuilly (anul·lació el 1189), casat en segones noces el 1189 amb Matilde d'Angulema
* 1219- 1249: Hug X (mort el 1249), senyor de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, fill casat en 1220 amb Isabel d'Angulema, vídua de Joan sense Terra
* 1249- 1250: Hug XI (mort el 1250), senyor de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, fill casat amb Iolanda de Bretanya
* 1250- 1282: Hug XII (mort el 1282), senyor de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, fill casat amb Joana, hereva de Fougères
* 1282- 1303: Hug XIII (mort el 1303), senyor de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, fill, casat amb Beatriu de Borgonya (1260-1328)
* 1303- 1307: Guiu (mort el 1307), senyor de Lusignan, comte de la Marca i d'Angulema, germà
* 1307- 1309: Iolanda de Lusignan (mort el 1314), germana i hereva, va vendre Lusignan, la Marca, Porhoët i Fougères al rei Felip el Bell el 1309.

## Genealogia
### Segona casa de Lusignan

Aquesta nissaga que va donar reis a Xipre i a la Petita Armènia va sorgir dels prínceps de Poitiers-Antioquia, i en línia femenina dels Lusignan. El fundador fou Enric de Poitiers-Antioquia, que va agafar el nom de Lusignan.
# Surra

Surra o Zurra (Zu-ra-ra) fou una ciutat estat i regne entre el Tigris i el triangle del Khabur, esmentat per les tauletes de Mari al segle xviii aC. El seu rei era Zimriya. Surra fou atacada i assetjada per Ishme-Dagan I d'Ekallatum i Hammu-Rabi de Kurda. El rei Zimriya va demanar ajut a Zimrilim de Mari; es van fer operacions combinades de Zimriya amb Yasim-El, el delegat de Mari a Andarig.

## Referències

* ↑ Thoughts of Zimri-Lim
# Bólon

* Per a altres significats, vegeu «Bolon».
Bólon (en rus: Болонь) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 913 habitants.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Ignacio de Lecea y Ledesma

Ignacio de Lecea y Ledesma (1916-Barcelona, 25 de febrer de 2002) fou un magistrat, conegut per haver instruït el cas Banca Catalana.

## Biografia

Va començar la carrera judicial al Jutjat de Balaguer el 1944. Posteriorment seria destinat a El Vendrell, Barcelona, Montblanc, Berga, Vilanova i la Geltrú i Sant Feliu de Llobregat. L'any 1969 aconseguiria una plaça ja com a magistrat de l'Audiència de Barcelona, i el 1984 seria nomenat President de la Sala Segona del Civil de la mateixa audiència. El 10 de juliol de 1984 va rebre l'encàrrec del Ple de l'Audiència de Barcelona d'instruir el Cas Banca Catalana, per investigar presumptes irregularitats comeses per diversos directius de l'entitat. L'octubre de 1984 va prendre declaració durant dues hores i mitja al llavors President de la Generalitat, Jordi Pujol i Soley, a la Casa dels Canonges, en presència dels seus advocats Joan Piqué Vidal i Juan Córdoba Roda i dels fiscals Carlos Jiménez Villarejo i José María Mena. El març de 1985 de Lecea va intentar dimitir com a magistrat d'aquest cas, però l'Audiència no li va acceptar la dimissió. El maig de 1986 donaria per conclosa la investigació (compilada en 3.000 folis en nou volums, que es i uns 65.000 folis de documentació), exculpant a tots els acusats. Lecea es va jubilar el 23 d'octubre del mateix any, en complir els 70 anys, després de 42 anys en la carrera judicial.
El 1988 va acceptar l'oferiment de l'Ajuntament de Barcelona d'esdevenir president del Consell Tributari Municipal, el primer òrgan defensor del contribuent d'àmbit local creat a Espanya, càrrec exerciria fins a la seva defunció el 2002. És enterrat al Cementiri de Montjuïc. Estava casat amb María del Carmen Flores de Lemus Giménez, amb qui tenia nou fills.

## Referències

* 1 2 «Fallece el juez Ignacio de Lecea, instructor del caso Banca Catalana». La Vanguardia.
* ↑ País, Ediciones El «Un sumario de 3.000 folios» (en castellà). El País [Madrid], 27-05-1986. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «El Pleno de la Audiencia de Barcelona no admite la dimisión del juez del 'caso Banca Catalana'» (en castellà). El País [Madrid], 13-03-1985. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «Los magistrados acuerdan decidir en noviembre sobre los procesamientos en el 'caso Banca Catalana'» (en castellà). El País [Madrid], 09-07-1986. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «La accidentada instrucción del 'caso Banca Catalana'» (en castellà). El País [Madrid], 17-03-1985. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «Barcelona constituye el primer Consejo Tributario Municipal» (en castellà). El País [Madrid], 24-05-1988. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, Ediciones El «El Consejo Tributario de Barcelona ha resuelto 17.000 recursos en 10 años» (en castellà). El País [Madrid], 18-05-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «ABC (Madrid) - 26/02/2002, p. 79 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 1r febrer 2018].
# Casa de Lorena

La casa de Lorena és una dinastia nobiliària iniciada per Gerard d'Alsàcia (Gerard I de Lorena, mort el 1070), nomenat duc de Lorena per l'emperador Enric III, seguint al seu germà Adalbert de Lorena. La família va regnar sobre Lorena del 1048 al 1453 i del de 1484 al 1736, i sobre el ducat de Bar de 1484 a 1736.
El duc Francesc III de Lorena es va casar el 1736 Maria Teresa d'Habsburg, hereva de la casa d'Àsutria. El 1737 Francesc III va haver d'abandonar per a ell mateix i pels seus hereus els seus drets al ducat de Lorena i el ducat del Bar i abandonar els títols inherents, i fou escollit emperador com Francesc I del Sacre Imperi Romanogermànic el 1745; la seva dinastia fou anomenada Habsburg-Lorena.
El títol de "duc de Lorena" el porta modernament l'arxiduc Otó d'Habsburg-Lorena (nascut el 1912), fill gran del darrer emperador d'Àustria Carles I, que es fa nomenar duc de Bar. La casa Habsburg-Lorena ha heretat els drets a Lorena i Bar per extinció de la línia ducal, tot i que jurídicament no hi té cap dret.

## Genealogia
### Comtes de Metz

Sense absoluta certessa, Ricard passa per ser el fill de Gerard (mort després del 963),

### Casa de Lorena-Vaudémont
#### Casa de Guisa
##### Casa d'Elbeuf
#### Casa de Mercœur
## Referències

* ↑ ADALHARD a Foundation for Medieval Genealogy
* ↑ Matfried a Foundation for Medieval Genealogy
* ↑ Gerard a Foundation for Medieval Genealogy

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa
* Els comtes de Metz al lloc web de la Foundation for Medieval Genealogy
# Francesco Adorno

Francesco Adorno (Siracusa, Itàlia, 9 d'abril de 1921 - Florència, 19 de setembre de 2010) fou un filòsof i historiador de la filosofia italià.
Graduat en Filosofia per la Universitat de Florència el 1944 i professor en la de Bari, en la de Bolonya i en la de Florència, fou president de l'Accademia Toscana di Scienze e Lettere «La Colombaria», del Museo e Istituto Fiorentino di Preistoria «Paolo Graziosi» i de l'Accademia delle arti del disegno de Florència. Dirigí la publicació del Corpus dei papiri filosofici greci e latini.
Estudià la relació entre l'ensenyament socràtic i la sofística, interessant-se també en Plató, en l'estoïcisme i en l'epicureisme; a més, estudià aspectes de la cultura grecollatina i cristiana entre el segle i aC i el segle VI dC, com també el pensament medieval tardà i humanístic. Adorno utilitzà el mètode filològic per a la descripció dels autors del pensament antic de l'Escola Jònica, de Sòcrates, de Plató, de la primera Acadèmia, de les escoles hel·lenístiques, d'Epicur, de Sèneca, etc.
La seua formació cultural arrelà en els cercles intel·lectuals i polítics florentins dels anys de 1930 a 1945, i particularment rebé la influència de Benedetto Croce en la interpretació de la filosofia com a reflexió teòrica no separada mai de la situació històrica real. En nom d'aquesta concreció antimetafísica i de la necessitat d'una descripció històrica del pensament filosòfic, Adorno s'adherí al mètode marxista i a la filosofia del llenguatge, per a interpretar els textos clàssics des del seu autèntic i concret rerefons polític i cultural.

## Obres

* I sofisti e Socrate, 1961
* La filosofia antica, 1965
* Studi sul pensiero greco, 1966
* Introduzione a Socrate, 1970
* Dialettica e politica in Platone, 1975
* Introduzione a Platone, 1978
* I sofisti e la sofistica nel 5°-4° sec. aC, 1993
* Pensare storicamente, 1996

## Referències

* ↑ «Francesco Adorno» (en italià). Enciclopedia Multimediale delle Scienze Filosofiche. Arxivat de l'original el 2017-10-03. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ «Adórno, Francesco» (en italià). Treccani, enciclopedia on line. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ Oreste, Giuseppe. «Adorno, Francesco» (en italià). Dizionario Biografico degli Italiani, Volum 1. 1960. [Consulta: 3 octubre 2019].

## Bibliografia

* Maria Serena Funghi (ed.). Le vie della ricerca: studi in onore di Francesco Adorno. Florència: Olschki, 1996. ISBN 8822244303.
# Museu d'art modern de Troyes

El museu d'art modern de Troyes (en francès: Musée d'art moderne de Troyes), França, va ser creat l'any 1982 a partir de la donació, en 1976, de nombroses obres a la ciutat de Troyes dels col·leccionistes i mécènes Pierre i Denise Lévy, industrials troyens del tèxtil.
Fou inaugurat l'any 1982 pel president de la República François Mitterrand, i està ubicat a l'antic palau episcopal de Troyes dels segles xvi i xvii. Se situa al sud de la catedral sobre antics edificis gallo-romans, les columnes i murs de sosteniment d'estil romà estan integrats a les seves fundacions. El primer palau episcopal fou del segle xii, la part central amb el seu tauler d'escacs xampany és del segle xvi, modificat fins al segle xix. Està classificat per les seves dues ales i la porta biaise.
* Roger de La Fresnaye
* Roger de La Fresnaye
* Roger de La Fresnaye
* Roger de La Fresnaye
* Georges Seurat
* Georges Seurat

## Referències

* ↑ palais épiscopal, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.

## Enllaços externs

* Museu d'art modern de Troyes - Lloc web oficial
* Fotos