OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Graus conjunts

S'anomenen graus conjunts, en música a les notes consecutives d'una escala.
L'expressió s'utilitza especialment per referir-se a la forma com estan estructurades les melodies, entenent que poden ser per graus conjunt o bé per salts, la qual cosa els dona, en general -i sense detriment del que hi aporten molts altres factors- una expressivitat molt diferent.
En general els graus conjunt abunden més en la música vocal i també en la música popular i tradicional.
# Gymnothorax angusticeps

Gymnothorax angusticeps és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 51 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Perú.

## Referències

* 1 2 «Gymnothorax angusticeps» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
# Guanajuato

* Guanajuato és el nom d'un estat de Mèxic, i de la seva capital. Aquest article és sobre la capital.
La ciutat de Guanajuanto és la capital de l'estat homònim de Mèxic. Està localitzada a 370 km al nord de la Ciutat de Mèxic, a una elevació de 1.996 metres. La població de la ciutat el 2010 era de 171.709 habitants. És part de la macro regió del Bajío. El nom «Guanajuato» prové de Kuanasï-uato, una paraula purépetxa, una llengua indígena de Mèxic, i significa «contrada de granotes».
Guanajuato va ser fundada el 1554 i va rebre la categoria de ciutat el 1741. Està localitzada en una de les regions de producció de plata més riques de Mèxic, i és coneguda per les magnífiques construccions d'arquitectura colonial, raó per la qual ha estat designada com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. A les catacumbes, a l'oest de la ciutat, hi ha el famós cementeri antic on es troben les mòmies naturals, conservades pel contingut mineral de la terra. L'any 1810 es produí un dels esdeveniments claus al principi de la Guerra d'Independència de Mèxic, la massacre de lleialistes per les tropes de Miguel Hidalgo que s'havien refugiat en l'Alhóndiga de Granaditas.
En cultura i educació, Guanajuato és una ciutat de gran importància a Mèxic: va ser la ciutat natal de Diego Rivera, pintor muralista mexicà; la ciutat és seu del CIMAT, una de les institucions de recerca matemàtica més gran del país; i cada octubre, la ciutat és seu del Festival Internacional Cervantino, un festival d'art i música.

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estadística y Geografía. «Dades estadístiques», 2010. Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ http://www.excelsior.com.mx/nacional/2013/06/02/902058
* ↑ http://t21.com.mx/opinion/bitacora/2013/08/16/bajio-nuevo-milagro-mexicano Arxivat 2019-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ van Young, Eric. Stormy Passage. Mexico from Colony to Republic, 1750–1850 (en anglès). Rowman & Littlefield Publishers, 2022, p. 127. ISBN 9781442209039.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Guanajuato Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Guanajuato Guide Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
# Guillem de Castro (Abat de Sant Quirze)

Guillem de Castro fou abat de Sant Quirze de Colera almenys entre 1359 i 1375. L'11 de desembre de 1370 rebia autorització per part del bisbe de Girona per tal de construir una capella i un altar de Sant Antoni Confessor i les 11 mil verges, se suposa que al mateix monestir (ADG, V61, fol. 6v). També fou convocat l'octubre de 1371 i el gener de l'any següent a Girona, juntament amb els abats de Sant Pere de Rodes, Santa Maria de Roses, Vilabertran, Ullà, Sant Miquel de Cruïlles, Sant Miquel de Fluvià i Lladó per tal de dirimir sobre el subsidi que el comte d'Empúries, Joan I, demanava a l'església del comtat (U65, fol.40).

## Bibliografia

* Joan Badia i Homs, L'arquitectura medieval a l'Empordà, 2a ed., 2 vols., Girona, Diputació Provincial de Girona, 1985, vol. II-B, pp. 156-178, [il.] 182-190 i 600-605.
* Catalunya Romànica, 27 vols., Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1984-1998, vol. 9.
* ADG, versió en línia Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine.
# Guillem de Castro i Bellvís

Guillem de Castro i Bellvís (València, 1569-Madrid, 1631), va ser un dramaturg i poeta valencià en llengua castellana, considerat el més important de l'escola valenciana de finals del segle xvi i un dels seguidors més destacats dels inicis de la comèdia nova de Lope de Vega. Té 26 comèdies publicades, més unes 15 obres dramàtiques més que se li han atribuït. La seva fama és deguda sobretot a Las mocedades del Cid (1615), que va influir en Pierre Corneille.

## Biografia

De família il·lustre, que hom deia descendent de Laín Calvo per part de pare, i del rei Joan I d'Aragó per part materna, va ingressar molt jove en la valenciana Acadèmia dels Nocturns. Va treballar defensant de corsaris les costes valencianes amb residència en El Grau. L'any 1595 va contraure un poc afortunat matrimoni, segons es dedueix de les al·lusions que contenen les seues comèdies; fins llavors el seu teatre havia estat influït pel grup d'autors valencians format per Andreu Rei d'Artieda i Cristòfol de Virués, entre d'altres, quan entre aquest any i 1597 degué relacionar-se amb Lope de Vega, que vivia llavors a València, amb la qual cosa el teatre d'ambdós enginys va progressar notablement, en especial el de Guillem de Castro, suggestionat per Lope. L'any 1606 va anar a Itàlia designat pel Virrei de Nàpols, Comte de Benavente, com a governador de Scigliano, i va tornar cap al 1609 a València, per a instal·lar-se poc després a Madrid, a les ordres del primogènit del Duc d'Osuna; ací va participar en els certàmens poètics convocats per a la beatificació i canonització de Sant Isidre.

## Obra

Va compondre gran varietat d'obres teatrals, que va editar a València en dues parts (1618 i 1625). Va ser nomenat cavaller de Santiago l'any 1623 i els seus últims anys van ser amargs per la pobresa, la malaltia i un segon matrimoni amb una dona trenta-dos anys més jove que ell. El seu drama més cèlebre és Las mocedades del Cid, que més tard adaptaria Corneille en El Cid. També va ser molt famós per la seua descripció de caràcters El Narciso según su opininó. Un parell de peces seues s'inspiren en obres de Miguel de Cervantes, com són El curioso impertinente i Don Quijote de la Mancha. En la resta de la seua producció destaquen també drames històrics com El más impropio verdugo i Las hazañas del Cid, obres de capa i espasa, com Los malcasados de Valencia, i peces mitològiques, com Progne y Filomena i Los amores de Dido y Eneas. D'entre les seues comèdies cal destacar El perfecto caballero.

## Homenatge

València li ha dedicat el Carrer de Guillem de Castro.

## Referències

* ↑ García, Hortensia. «Guillem de Castro será un bulevar de la cultura con un único carril para coches» (en castellà). Levante-EMV, 23-06-2021.

## Bibliografia

* Diccionario Bompiani de Autores Literarios. Barcelona: Editorial Planeta-Agostini, 1997

## Enllaços externs

* Obres digitalitzades a la Biblioteca Virtual Cervantes
# Guillem de Champeaux

Guillem de Champeaux (c. 1070 - 18 de gener de 1121, Châlons-en-Champagne) fou un teòleg i filòsof francès.
Estudià a París i a Compiègne. Ensenyà a París, a l'Escola catedralícia. Envers el 1108, assetjat pels atacs de Pere Abelard, abandonà l'ensenyament i fundà l'escola de sant Víctor a París, d'on sortí per ocupar el 1113 la seu episcopal de Châlons-en-Champagne, lloc on morí finalment el 1121.
Escrigué De Eucharistia, tal vegada també el De origine animae, i fou un dels primers que comentaren les Sentències de Pere Llombard, si bé d'una manera poc sistemàtica i pobre d'elements especulatius.

## Pensament

Sostingué dues teories diferents (també classificades en tres) i successives quant al problema dels universals:
* Teoria de la identitat física: volent-se oposar al verbalisme de Roscelin de Compiègne, cau en l'extrem oposat del realisme exagerat: l'essència universal és una i idèntica a tots els individus, els quals només són modificacions accidentals de l'espècie, de la mateixa manera que aquesta és modificació accidental del gènere. Abelard atacà durament aquesta teoria, car d'ella caldria deduir-ne una espècie d'ubiqüitat de tots els individus en tots els llocs, a més que conduïa al panteisme. Vist això, Champeaux exposà la seva segona tesi.
* Teoria de la indiferència: cada individu es distingeix dels altres pels accidents i per la mateixa essència, però tenen uns caràcters comuns indiferents per estar en un subjecte o en un altre, com la racionalitat, etc. En aquesta, tot i que s'abandona el realisme exagerat, es continua cercant l'universal en la realitat i no en el concepte que l'abstrau.
* Hi ha estudiosos que distingeixen una tercera teoria que és pràcticament igual a la segona: la indiferència en què participen tots els individus és substituïda per la semblança, però continua cercant l'universal en la mateixa penetració realitat, tot i que en modera el primitiu realisme extrem.
# Hamura

Hamura (羽村市, Hamura-shi) és una ciutat i municipi de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó. Hamura forma part de l'àrea metropolitana de Tòquio o gran Tòquio i és, principalment, una ciutat dormitori tot i que també té indústria, destacant les plantes de Toyota i Hino al municipi.

## Geografia

La ciutat de Hamura es troba aproximadament al centre-oest de Tòquio i, en concret, a la regió del Tòquio Occidental o Nishi Tama. Geogràficament, Hamura es troba a l'altiplà de Musashino i flanquejat durant 50 quilòmetres pel riu Tama. El terme municipal de Hamura limita amb els d'Ōme al nord i a l'oest, Fussa i Akiruno al sud i amb Mizuho a l'est.

### Clima

Hamura té, segons la classificació climàtica de Köppen, un clima subtropical humit, caracteritzat pels estius càlids i els hiverns freds, amb lleugeres o inexistents nevades. La temperatura mitjana anual a Hamura és de 13,4 graus. La mitjana anual de precipitacions és de 1.998 mil·límetres, sent setembre el mes amb més humitat. La temperatura mitjana més alta és a l'agost amb vora 25,0 graus i la més baixa és al gener amb 1,7 graus.

## Història

L'àrea on actualment es troba la moderna ciutat de Hamura ha estat habitada des del paleolític japonès ençà, a més d'haver-se trobat nombroses troballes dels períodes Jomon, Yayoi i Kofun. Des del període Nara fins a l'era Meiji, el territori va formar part de l'antiga província de Musashi. El Tamagawa Jôsui, un sistema de canalització inaugurat en 1653 i que duia aigua del riu Tama fins a Edo, té el seu inici a l'àrea que actualment forma part del municipi modern de Hamura.
Després de la reforma administrativa de l'era Meiji, a l'1 d'abril de 1889 alguns pobles, entre els quals els trobava un anomenat Hane-mura, es van unir per constituir el poble de Nishitama al districte de Nishitama, aleshores part de la prefectura de Kanagawa. L'1 d'abril de 1893 el districte sencer va ser transferit a l'antiga prefectura de Tòquio. El 1956 el poble de Nishitama passa a ser la vila de Hamura. L'1 de novembre de 1991 Hamura va ser ascendida a l'estatus de ciutat.

## Administració
### Alcaldes

* Tokutarō Inoue (1991-2001)
* Shin Namiki (2001-2021)
* Hirotaka Hashimoto (2021-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 5.113 | 5.800 | 5.878 | 8.373 | 11.003 | 22.783 | 42.017 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 52.103 | 56.013 | 57.046 | 53.970 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Hamura - Ozaku

### Carretera

* Autopista Ken-Ō (Autopista Central Metropolitana)
* Nacional 16

## Agermanaments

* Hokuto, prefectura de Yamanashi, Japó. (1996)

## Ciutadans il·lustres

* Shinji Jojo, futboliste.

## Referències

* ↑ https://pregamestraining.tokyo2020.jp/en/module/search/result/?prefecture=13&municipality=227 Arxivat 2020-06-22 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Hamura climate data
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Hamza Ali al-khateeb

Hamza Ali Al-Khateeb (حمزة علي الخطيب àrab) (24 de octubre de 1997 - 25 maig de 2011) va ser un nen de tretze anys, de nacionalitat siriana, que va morir quan estava sota la custòdia de les autoritats sirianes a Daraa durant les Protestes a Síria de 2011. El dia 25 de maig de 2011 el seu cos va ser lliurat al seu familiars. El nen es trobava en una manifestació contra el govern sirià el passat 29 d'abril quan va desaparèixer durant un mes, presumptament segrestat per membres de shabbiha (en àrab: الشبيحة, de la paraula shabah, شبح, lit. "fantasma"), la temible Força Aèria d'Intel·ligència de Síria. Després, es va retornar el cos als seus pares que, segons afirmen, tenia clars signes de tortura. Les imatges de la seva cara es van convertir en símbol de la lluita en les xarxes socials com Facebook.
El règim va negar ser responsable de la mort de Hamza. El president Bashar al-Assad es va reunir personalment amb el pare de Hamza i la seva mare i els va oferir el seu condol.

## Personalitat

Tenia fama de ser generós amb els pobres. "Sovint li demanava diners als seus pares per donar-lo als pobres del carrer. Recordo que una vegada va voler donar a algú 100 lliures sirianes ($ 2), i la seva família va dir que era massa. Però Hamza va dir:" Tinc un llit i menjar. mentre que aquest tipus no té res '. I així va persuadir als seus pares perquè li donessin al captaire 100, "li va dir el seu cosí a la cadena local Al Jazeera.

## Referències

* ↑ «Apparent torture of boy reinvigorates Syria's protest movement». Washingtonpost.com. [Consulta: 2 juny 2011].
* ↑ «Torturat and assasinat: Hamza al-Khateeb, edat 13» (en anglès).
# Hamza

La hamza (en àrab, همزة), o ء, és un grafema auxiliar de l'alfabet àrab que representa l'oclusió glotal [ʔ] o tall de veu. En altres paraules, la hamza serveix per a marcar un tall sobtat de l'articulació de la veu, una característica de les llengües semítiques. En la romanització de l'àrab, se sol representar amb el símbol ʾ (anomenat 'semicercle superior dreta'), o en defecte d'això s'usa com a substitut un simple apòstrof ('). La hamza no es considera una de les 28 lletres de l'alifat, i deriva de la lletra gutural ع, la qual es transcriu amb un ʿ ('semicercle superior esquerra').
En alguns casos, com per exemple a l'aplicació Duolingo, es transcriu per mitjà d'un número 2.

## Història

La hamza no és una de les 28 lletres autèntiques que componen l'alfabet o alifat, i deu la seva existència a les inconsistències ortogràfiques històriques dels primers temps de l'Islam. Als alfabets fenici i arameu, dels qual procedeix l'àrab, l'oclusió glotal era expressada per l'àlef i en l'àrab per l'àlif. Tanmateix, la lletra àlif s'emprava tant per a representar l'oclusió glotal com una vocal a llarga. Per indicar que es volia representar una oclusió glotal i no només una vocal, s'afegí la hamza com un signe diacrític sobre l'àlif:

## Ús ortogràfic

La hamza es pot escriure sola o amb una lletra, i en aquest cas es converteix en un signe diacrític.
* Sola (ء): La hamza s'escriu sense suport quan és últim grafema de paraula i va precedida de consonant o vocal llarga, o dins de paraula si va precedida de /a:/ i en la seqüència /o:ʾat/. Ex.: بَدْء, badʾ, «inici»; شَاءَا, šāʾā, «tots dos van voler»; مَقْرُوءَة, maqrūʾatu, «llegida».
* Combinada amb una lletra:
** Sobre o sota álif (أ i إ): Sempre quan la hamza, que sovint s'omet, és el primer grafema de la paraula. Ex.: أَب, ʾab, «pare»; إِن, ʾin, «si»; أُمّ, ʾumm, «mare». El suport és també álif quan en l'entorn vocàlic hi ha només /a/. Ex.: رَأْس, raʾs, «cap»; مَسْأَلة, masʾala, «qüestió».
** Sobre wāw (ؤ): Quan en l'entorn vocàlic sol hi ha /o/ i /a/. Ex.: رَؤُوف, raʾūf, «compassiu»; رُؤَسَاء, ruʾasāʾ, «presidents».
** Sobre jāʾ (ئ): Quan la hamza va precedida o seguida de /i/ o precedida de /j/. Ex.: بِئَر, biʾar, «pou»; أَفْئِدة, ʾafʾida, «cors»; سُئِل, suʾil, «va ser preguntat»; مِئُون, miʾūn, «centenars»; رَئِس, raʾis, «president».
* Segons l'IEC, les normes de transcripció són:
** Inicial. No es transcriu.
** Inicial. Pot trascriure's quan convé distingir-la de la alif wasla.
** Altres posicions <'>
** Amb àlif, ja o waw, no es transcriu.

## Vegeu també

* Grafemes auxiliars de l'àrab

## Referències

* 1 2 3 4 5 Corriente, Federico. «Lección 3.ª: Grafonomía». A: Gramática árabe. Madrid: Instituto hispano-árabe de cultura. Ministerio de Cultura, 1980, p. 41-51. ISBN 84-7472-017-6.
* ↑ «IEC: «Proposició sobre els sistemes de transliteració i transcripció dels mots àrabs al català»». Institut d'Estudis Catalans, 27-10-2023. [Consulta: 27 octubre 2023].

### Notes

* ↑ Aquesta jāʾ, que perd els seus dos puntos, s'anomena també jāʾ hamza.
# Hamza Ben Driss Ottmani

Hamza Ben Driss Ottmani (Essaouira, 10 de maig de 1940 - Rabat, 30 de maig de 2012) va ser un economista i escriptor marroquí.

## Biografia

Hamza va estudiar enginyeria aeroespacial a l'École nationale de l'aviation civile i va ser economista llicenciat per l'ENSAE ParisTech.
És conegut com a escriptor. El seu treball se centra en la seva ciutat natal, Essaouira. El seu primer llibre, "Une cité sous les alizés" ("una ciutat sota els vents alisis"), és un estudi històric de Mogador-Essaouira des de la prehistòria fins a la Segona Guerra Mundial. Després es va dedicar a la ficció però va mantenir una sòlida base històrica.
A "Si Mogador m'était contée" ("Si Mogador pogués parlar"), la vella narradora, Lalla Aïcha, reviu vint històries del passat ignorat de la ciutat. "Le Soldat qui venait de Mogador" ("El soldat que venia de Mogador") narra la història del viatge a la Meca de Si Taieb El Ech Chiadmi Maskali, l'any 1912.
"Le Fils du Soleil" ("El fill del sol") és una novel·la històrica que explica la sorprenent història de Mustapha Zemmouri, més conegut amb el nom d'Estevanico, que era un marroquí de la regió d'Azemmour, va ser segrestat per un home espanyol com a un esclau i portat a Amèrica on esdevingué un dels primers descobridors d'Arizona i Nou Mèxic.

## Referències

* ↑ Hamza Ben Driss Ottmani
* ↑ Disparition de Hamza Ben Driss Ottmani
* ↑ Décès de l'écrivain Hamza Ben Driss Ottmani
# Guerau II d'Armanyac

Guerau II, comte d'Armanyac de 1063 a 1095, fou fill de Bernat II Tumapaler, comte d'Armanyac, i d'Ermengarda.
El seu pare va abdicar al seu favor el 1063 (a vegades 1061) després de ser derrotat. Guerau va intentar sostenir-se però fou derrotat i es va haver de sotmetre al duc d'Aquitània Guillem VIII el 1063.
Sembla que el seu germà Arnau Bernat va ser associat a la direcció del comtat de 1072 a 1080. El 1073, els dos germans van combatre contra Cèntul V el Jove, vescomte de Lescar (de Bearn).
Es va casar amb Avisel·la de Lomanha, filla d'Odó II, vescomte de Lomanha i vídua de Guerau I, senyor d'Aubeissan. Va tenir:
* Bernat III († 1110), comte d'Armanyac
* Guerau
* Guillem

## Fonts

* ↑ Robert Favreau a Histoire du Poitou et des Pays charentais, pàg. 141
# Haláčovce

Haláčovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1407.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
# Hahhu

Hahhu o Hakhkhu era una ciutat estat del nord de Síria que va ser atacada pel rei hitita Hattusilis I cap a la meitat del segle xvii aC dins de la campanya del sisè any del seu regnat.
El rei hitita la va conquerir després de tres intents d'assalt contra les portes de la ciutat, fins que va aconseguir entrar i la va ocupar. Els va prendre totes les seves riqueses que es va emportar a Hattusa. El botí estava format per una gran quantitat de plata, i també va emportar-se amb ell els déus de la ciutat. Va alliberar els esclaus i va eximir d'impostos als serfs de la ciutat. Va lliurar els tresors a la deessa solar d'Arinna.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 106. ISBN 8446011239.
# Grandval (Puèi Domat)

Grandval és un municipi francès situat al departament del Puèi Domat i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Grandval era de 105 persones. Hi havia 50 famílies de les quals 15 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 11 dones vivint soles), 23 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 110 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 50 eren segones residències i 11 estaven desocupats. 109 eren cases i 1 era un apartament. Dels 49 habitatges principals, 47 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 41 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Grandval el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 71 persones, 41 eren actives i 30 eren inactives. De les 41 persones actives 36 estaven ocupades (17 homes i 19 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 30 persones inactives 22 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Grandval hi havia 12 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 315 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Grandval a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Grandval a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.