OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel Corte-Real

Miguel Corte-Real (pronúncia portuguesa: [miˈɣɛl ˈkoɾtɨ ʁiˈal] ; c. 1448 – 1502?) va ser un explorador portuguès que va fer mapes d'unes 600 milles de la costa del Labrador. El 1502, va desaparèixer mentre estava en una expedició i es creu que es va perdre en el mar.

## Primers anys de vida

Miguel Corte-Real era fill de João Vaz Corte-Real i germà de l'explorador Gaspar Corte-Real, membres de la família Corte-Real.

## Exploració

L'any 1500, el germà de Miguel, Gaspar, va arribar a Groenlàndia, creient que era Àsia, però no va poder desembarcar. L'any següent, Gaspar va navegar de nou cap a l'oest, aquesta vegada tocant terra al que es creu que va ser Terranova. Només dos dels tres vaixells de l'expedició de 1501 van tornar a Portugal; el tercer vaixell, que portava Gaspar, es va perdre. Miguel va invertir importants sumes de diners en aquestes dues expedicions i, a canvi, Gaspar li va prometre una part de les noves terres que reclamés.
El maig de 1502, Miguel va sortir de Lisboa amb tres vaixells en una expedició per buscar el seu germà. Aparentment, l'expedició va arribar al lloc on havia desembarcat el grup de Gaspar, moment en què els tres vaixells van trencar en diferents direccions per buscar. Més tard, el vaixell que transportava Miguel no es va presentar a una cita designada el 20 d'agost. Els altres dos vaixells van fer el viatge de tornada a Portugal, mentre que Miguel i el seu vaixell no es van tornar a veure mai més.
L'any 1503, l'últim germà supervivent, Vasco Añes Corte-Real, va planejar una altra expedició de rescat per als seus dos germans. El rei Manuel I va proporcionar dos vaixells, però no va permetre que el mateix Vasco navegués amb ells. L'expedició va tornar a la tardor sense haver trobat cap rastre de cap dels dos germans.

## El mite de Dighton Rock

El 1912 i el 1928 Edmund B. Delabarre va escriure que les marques a la roca de Dighton a Massachusetts suggereixen que Miguel Corte-Real va arribar a Nova Anglaterra. Delabarre va afirmar que les marques eren abreujades en llatí, i el missatge, traduït a l'anglès, deia el següent: I, Miguel Cortereal, 1511. En aquest lloc, per voluntat de Déu, em vaig convertir en cap dels indis . Samuel Eliot Morison va rebutjar aquesta evidència al seu llibre de 1971 The European Discovery of America: The Northern Voyages . Un estudi més recent de Douglas Hunter ha desmentit definitivament el mite de l'origen Corte-Real.

## Referències

* ↑ Hunter, Douglas. Place of Stone. University of North Carolina Press, 2017-10-02. ISBN 978-1-4696-3440-1.

## Bibliografia

* EB Delabarre, Dighton rock (Nova York, 1928).
* D. Hunter, The Place of Stone: Dighton Rock i l'esborrat del passat indígena d'Amèrica
* FF Lopes, Els germans Corte Real, tr. F. de Andrade (Lisboa, 1957).
* GS Marques, Pedra de Dighton (Nova York, 1930).
# Tarim (ciutat)

Tarim és una ciutat de l'Hadramaut al Iemen, a 40 km de Shibam i 25 km de Seiyun que queden a l'oest o nord-oest. Es troba al lloc on acaba el Wadi Hadramaut i comença el Wadi al-Masila. Es considera que és la ciutat amb més descendents del Profeta de tot el món. El nom està testimoniat a inscripcions per-islamiques com trm o trym. La vila fou notable pels seus erudits. Fou el lloc d'origen dels Al Ba Alawi. La mesquita és del segle x.

## Història

El nom deriva segons la tradició de Tarim ibm al-Sukun ibn al-Ashras ibn Kinda o del primer habitant, Tarim ibn Hadramawt ibn Saba al-Asghar. Al segle xii fou governada per la família dels Banu Kahtan que van dominar la major part de l'Hadramaut amb centre a Tarim. Van seguir uns segles de dinasties locals i els emirs de la dinastia Banu l-Yamani (Al Yamani) van governar a Tarim des de 1224. El 1274 Tarim va passar als mahra. Vers el 1400 els kathiri es van establir a Shibam i Seiyun (i aquesta sempre va restar en les seves mans). El 1538/1539 el sultà dels Banu Kahtir (kahtiri), Badr Bu Tuwayrik, van ocupar Hadramaut, incloent Tarim. Del 1880 al 1945 un sultanat khatiri separat del de Seiyun es va establir a Tarim per una branca de la família, amb forta influència de la família local de sayyids, els Al Kaf.

## Sultans khatiri de Tarim i els governants kafites

* 1880 - 1920 Muhsin ibn Ghalib
          Sayyid Abu Bakr ibn Shaykh al-Kaf (governant de facto)
* 1920 - 1935 Muhammad ibn Muhsin
          192? - 194? Sayyid Ali al-Kaf (governant de facto)
* 1935 - 1945 Abd Allah ibn Ghalib i Muhammad ibn Ghalib
          194? - 1945 Abd Allah ibn Said (governant de facto)

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, diversos articles i l'específic de la ciutat a X, 326
# Can Batlle-Torrent

Can Batlle-Torrent és una obra del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat de planta baixa i pis, amb coberta a dues vessants. Té l'estructura de la façana simètrica, però està desequilibrada per un cos afegit posteriorment al costat dret. El portal d'entrada de mig punt dovellat té 13 dovelles. Hi ha un portal més petit, a la dreta, d'arc escarser. A l'esquerra hi ha una finestra rectangular. A la planta pis hi ha tres finestres d'arc lobulat amb dibuixos de mènsules, toscament treballats. El material emprat per als portals i les finestres són carreus de granit. L'interior està compartimentat en pisos de lloguer. Té un pou al costat de la casa.

## Història

Diu en Tomàs Balvey que el mas Batlle-Torrent posseïa a l'edat mitjana terres que s'estenien per gran part del terme. Era una de les famílies que posseïen escut de noblesa i estaven obligades a prestar servei al cap d'Estat. Al llarg del temps el mas va perdre propietats i noblesa. En el plànol de 1777 hi surt dibuixada com una gran casa, fora del poble, en el camí de Mataró. Sembla que van reedificar la casa l'any 1795. A la fi del segle xix va ser rodejada d'edificacions degut a l'expansió del nucli urbà, i actualment és una casa de carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Batlle-Torrent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Campionat d'Espanya de motocròs 1994

La temporada de 1994 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 36a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Moisés Bernárdez | Kawasaki | ? |
| 2 | Josep Alonso | Honda | ? |
| 3 | Óscar Lanza | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Josep Alonso | Honda | ? |
| 2 | F. J. Fenández | ? | ? |
| 3 | David Avilés | ? | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | Javier García Vico | Honda | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Categories inferiors

Font:
| Campionat | Guanyador | Motocicleta |
| Júnior 250cc | Julio Vila | Kawasaki |
| Trofeu Júnior 125cc | Aarón Bernárdez | Kawasaki |
| Cadet 80cc | Edgar Torronteras | Kawasaki |
| Juvenil 80cc | Antonio Paricio | Yamaha |
| Trofeu Alevins 60cc | Francisco A. Suárez | Kawasaki |

## Referències

* ↑ «RFME Campeonatos de España de Motocross / Supercross / Freestyle» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 10-11-2022. [Consulta: 12 desembre 2022].
* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Ludovico Scarfiotti

Ludovico Scarfiotti va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 18 d'octubre del 1933 a Torí, Itàlia i va morir en un accident a una cursa prop de Berchtesgaden, Alemanya el 8 de juny del 1968.

## A la F1

Ludovico Scarfiotti va debutar a la tercera cursa de la temporada 1963 (la catorzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 23 de juny del 1963 el GP dels Països Baixos al circuit de Zandvoort.
Va participar en un total de dotze proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en sis temporades consecutives (1963-1968) assolí una victòria al Gran Premi d'Itàlia del 1966 i sumant un total de disset punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Posició | Punts |
| 1963 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | MON | BEL | HOL 6 | FRA NVS | GBR | ALE | ITA | USA | MEX | SUD | | | 16è | 1 |
| 1964 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA 9 | USA | MEX | | | - | 0 |
| 1965 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUD | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX NVS | | - | 0 |
| 1966 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | MON | BEL | FRA | GBR | HOL | ALE Ret | | | | | | | 10è | 9 |
| 1966 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | | | | | | | ITA 1 | USA | MEX | | | | 10è | 9 |
| 1967 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUD | MON | HOL 6 | BEL Ret | FRA | GBR | ALE | CAN | | | | | 21è | 1 |
| 1967 | Anglo American Racers | Eagle | Weslake | | | | | | | | | ITA Ret | USA | MEX | | 21è | 1 |
| 1968 | Cooper Car Company | Cooper | Maserati | SUD Ret | | | | | | | | | | | | 16è | 6 |
| 1968 | Cooper Car Company | Cooper | BRM | | ESP 4 | MON 4 | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | CAN | USA | MEX | 16è | 6 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 12 | 1 | 1 | 0 | 1 | 17 |
# Piràmide de Khaba

La piràmide de Khaba és una piràmide esglaonada a l'oest de Zawyet al-Aryan, entre Guiza i Abusir. També es coneix com la piràmide estratificada o la piràmide de capes de Zawyet al-Aryan.
Els egipcis l'anomenen piràmide rodona o Haram al-Meduwara. Es pensa que no va ser acabada i que en queden restes de rampes de construcció, que Petrie atribuïa al fet que la piràmide fou coberta de rajoles. L'entrada és al nord-est, i un corredor baixa cap a l'oest i acaba a l'eix nord-oest; a la base, hi ha un corredor que té fins a 32 magatzems annexos. Un altre corredor duu a la cambra d'enterrament, que és just sota l'eix vertical de la piràmide, però el corredor és tan estret que sembla que un sarcòfag no hi podia passar. No s'hi va trobar cap sarcòfag. L'estil de construcció és típica de la dinastia III; originalment, hauria tingut uns 42/45 metres, però avui dia només en mesura una vintena. No hi ha cap inscripció que determini quin faraó la va construir, però en quatre i potser cinc llocs i vuit objectes d'alabastre descoberts en una mastaba propera (Z-500) al nord de la piràmide s'han trobat mencions del nom del faraó Khaba o inscripcions amb el seu serekh i, per això, li va ser atribuïda. Nabib Swelim, però, l'atribueix a Neferka, un altre faraó de la mateixa dinastia.
Fou explorada per Perring el 1839 i la van visitar Lepsius, Maspero i Morgan; el darrer va trobar un pas descendent el 1896. No es va excavar fins al 1900, quan ho va fer Barsanti, i més tard Reisner i Fisher, però mai es va acabar i els informes entre els diversos arqueòlegs són de vegades contradictoris. Actualment, no pot ser excavada perquè és en zona militar. És possible que, a la part oriental, hi hagués un temple que seria el primer orientat de l'est a l'oest. A l'est, també es creu que hi va haver el temple mortuori. Es va fer pel sistema de capes amb 14 en total, i probablement tenia entre 5 i 7 esglaons, però no es pot saber pel grau de deteriorament actual.

## Referències

* ↑ «piràmide». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ The Pyramid of Khaba -The Layer Pyramid (anglès)
* ↑ Dunn, Jimmy «Khaba, a Shadowy King of Egypt's Late, 3rd Dynasty». Tour Egypt, sine data.
* ↑ Müller-Römer, Frank. Der Bau der Pyramiden im Alten Ägypten (en alemany). Munic: Herbert Utz Verlag, 2011, p. 149. ISBN 978-3-8316-4069-0.

## Bibliografia

* Miroslav Verner Die Pyramiden. Edició revisada per l'autor. Rowohlt, Reinbek bei Hamburg 1998, ISBN 3-498-07062-2, Pàg. 174 (Cap. Die Layer Pyramid des Chaba (?)).
# Mabel's Married Life

Mabel's Married Life és una pel·lícula muda de la Keystone dirigida per Charles Chaplin i protagonitzada per ell mateix i Mabel Normand. Es va estrenar el 20 de juny de 1914.

## Argument

Charlie seu en el parc amb Mabel, la seva esposa, però la deixa un moment per anar al bar ja que és un alcohòlic. Mentrestant és fora, un home alt i gros amb una raqueta la molesta i l'arrossega fins a la vora del llac. En tornar, malgrat donar-li cops de peu o colpejar-lo amb el bastó, l'home no s'immuta i continua cortejant Mabel. En aquell moment apareix la dona d'aquell home i els quatre discuteixen. Mabel vol colpejar la dona però acaba colpejant Charlie mentre la parella se'n va rient.
Mabel torna a casa humiliada i pel camí compra un maniquí de boxa que quan es colpeja retorna a la seva posició vertical per a què Charlie aprengui a defensar-la. Mentrestant Charlie va al bar a emborratxar-se on un home li fa befa de la seva manera de vestir. Aleshores apareix també l'home de la raqueta per ridiculitzar-lo. Charlie retorna a casa on Mabel ja és al llit i ha deixat el maniquí a l'entrada. Charlie, en el seu estat, el confon amb l'home amb qui s'ha enfrontat i el colpeja diverses vegades però en recuperar el maniquí la seva posició el fa caure cada cop. En aquell moment apareix Mabel i li fa veure que s'està barallant amb un maniquí i els dos riuen de la situació i es reconcilien.

## Repartiment

* Charles Chaplin (Charlie, marit de Mabel)
* Mabel Normand (Mabel)
* Mack Swain (Wellington, l'home de la raqueta)
* Eva Nelson (esposa de Wellington)
* Hank Mann (provocador del bar)
* Al St. John (recader de la botiga)
* Wallace MacDonald (recader de la botiga)
* Alice Davenport (veïna)
* Charles Murray (home en el bar)
* Harry McCoy (home en el bar)

## Referències

* ↑ «Mabel's Married Life» (en anglès). Musée de l'Elysée. [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ Okuda, Ted; Maska, David. Charlie Chaplin at Keystone and Essanay: Dawn of the Tramp (en anglès). iUniverse, 2005-08, p. 48. ISBN 978-0-595-36598-2.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa colorejada a YouTube
# Campionat del Món de billar de carambola lliure

El Campionat del Món de billar de carambola lliure fou un torneig de billar, que es va celebrar entre el 1928 i el 1969. Va ser organitzat per primera vegada per la UIFAB i, a partir del 1965, per l'UMB (Union Mondiale de Billard).

## Historial

Font:
| Num. | Any | Seu | Campió | P. | Finalista | P. | Tercer | P. |
| 01 | 1928 | Basilea | Edmond Soussa | 30,48 | Rudolphe Agassiz | 17,81 | Emile Sicard | 11,71 |
| 02 | 1929 | El Caire | Edmond Soussa | 29,76 | Théo Moons | 22,61 | Raimon Vives | 19,55 |
| 03 | 1930 | Barcelona | Edmond Soussa | 33,44 | Théo Moons | 30,47 | Alfredo Ferraz | 23,66 |
| 04 | 1931 | Vichèi | Théo Moons | 41,17 | Edmond Soussa | 61,74 | René Gabriëls | 32,46 |
| 05 | 1932 | Espinho | Juan Butrón | 40,44 | Edmond Soussa | 41,34 | Jacques Davin | 27,36 |
| 06 | 1933 | Lilla | Walter Joachim | 40,64 | Alfredo Ferraz | 48,46 | Jean Albert | 44,06 |
| 07 | 1934 | Viena | Jean Albert | 54,68 | Ernst Reicher | 56,90 | Juan Butrón | 54,46 |
| 08 | 1935 | Bordeus | Jean Albert | 61,28 | Joaquim Domingo | 49,60 | Juan Butrón | 44,28 |
| 09 | 1936 | Mülhausen | Juan Butrón | 57,77 | Joaquim Domingo | 35,22 | Cornelius van Vliet | 33,69 |
| 10 | 1937 | Berna | Juan Butrón | 77,07 | Ernst Reicher | 47,08 | Constant Côte | 37,43 |
| 11 | 1938 | Marsella | Jean Albert | 33,98 | Alfredo Ferraz | 32,59 | Constant Côte | 29,91 |
| 12 | 1939 | Lausana | Alfredo Ferraz | 106,36 | Jean Galmiche | 62,13 | Juan Butrón | 46,72 |
| 13 | 1949 | Madrid | Clement van Hassel | 62,60 | Joaquim Domingo | 37,36 | Piet van de Pol | 37,15 |
| 14 | 1950 | Madrid | Pedro Leopoldo Carrera | 65,57 | Joaquim Domingo | 81,17 | Rafael García | 43,07 |
| 15 | 1953 | Vigo | Pedro Leopoldo Carrera | 72,72 | Joaquim Domingo | 77,26 | Clement van Hassel | 51,22 |
| 16 | 1964 | Vigo | José Gálvez | 156,76 | Jorge Pinto | 92,40 | Joseph Vervest | 92,73 |
| 17 | 1969 | Linz | Raymond Ceulemans | 178,42 | Jean Marty | 136,72 | José Gálvez | 118,74 |

## Referències

* ↑ Dieter Haase, Heinrich Weingartner: Enzyklopädie des Billardsports. 1. Auflage. Band 1. Verlag Heinrich Weingartner, Wien 2009, ISBN 978-3-200-01489-3, S. 11–21.
* ↑ «Billard - Weltmeisterschaften (Freie Partie)». sport-komplett.de. [Consulta: 9 setembre 2020].
# Minervina

Minervina, en llatí Minervina, fou la primera muller de Constantí el Gran, si bé Víctor i Zòsim només la consideren la seva concubina, cosa confirmada per Zonaràs. El testimoni és molt clar, però si això és així, no se sap perquè Constantí va nomenar cèsar i hereu a un fill bastard, ja que va ser la mare de Flavi Juli Crisp. Minervina va morir abans de l'any 306.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Minervina». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1090.
# Can Palomas

Can Palomas és una obra del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia edificada sobre una d'anterior que s'ensorrà. Formada per dos cossos: un de planta rectangular amb planta baixa i pis i una gran torre adossada de planta quadrada i emmerletada. El conjunt queda tancat per un pati amb porta d'arc de mig punt adovellat. Les obertures mostrem diferents estils i formes: la situada damunt la Porta d'entrada a la casa té una llinda amb un arc conopial i brancals esculpits, altres tenen llinda de pedra i altres són de maó. a la torre hi ha dues obertures amb arcs gòtics de guardapols de pedra. Possiblement no són originaris de la casa. La porta d'entrada a la casa és d'arc de mig punt amb dovelles.

## Història

A principis del s.XIX una antiga masia s'ensorrà i en el seu lloc s'hi edificà de nou aquesta.

## Referències

* 1 2 «Can Palomas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Pla de la Bassa

El Pla de la Bassa és un jaciment arqueològic d'època epipaleolítica que es localitza al terme municipal del Cogul de la comarca de Les Garrigues, a la província de Lleida. Aquest jaciment es localitza a la Punta de Novelles, concretament en una terrassa localitzada al sud del Cogul, entre la vall del Coma, a l'oest, i la vall de l'Aranyó, a l'est. La troballa d'aquest jaciment va ser efectuada gràcies a les referències orals de Mateu Esquerda i Ribes, del Grup Cultural de Granyena de les Garrigues, a més d'actuacions d'afeccionats i clandestins. A l'indret on se situa aquest jaciment s'hi va realitzar una prospecció superficial i localitzar diverses restes lítiques disperses, entre aquestes diversos micròlits. Actualment aquests materials trobats en superfície d'aquest jaciment es conserven a la Sala d'Arqueologia del Grup Cultural de Granyena de les Garrigues.

## Referències

* 1 2 3 «Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya». [Consulta: 21 abril 2015].

## Bibliografia

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya. https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 21/04/2015).
# Malkara

Malkara (grec: Μάλγαρα, Malgara) és una ciutat i districte de la província de Tekirdağ a la regió de la Màrmara a Turquia. Es troba a 55 km a l'oest de Tekirdağ i 190 km d'Istanbul. El districte cobreix una superfície de 1.225 km², el que el fa el més gran de la província.

## Història

Es diu que en temps de les guerres mèdiques es va donar al lloc el nom de Margaara, que derivava del persa Margaar ("niu de serps"). No obstant una altra tradició diu que la població va agafar el nom per Malgar, un general d'Alexandre el Gran, que hi va construir una fortalesa que va existir fins als temps dels romans d'Orient.
La fortalesa i poble adjunt va passar per primer cop als otomans quan es va produir la conquesta de Vize (turc Bizye) en una data no anterior al setembre del 1357 i no posterior a l'agost de 1358, i de Kypsela (Ipsala). Fou governada durant força temps per udj begis àmpliament autònoms a partir del 1376, sent la família governant els Turakhan-oghullari (després traslladats a Tessàlia). Al segle xvii la va visitar Evliya Çelebi. El 1809 s'hi van revoltar els geníssers. Malkara fou ocupada pels russos durant la guerra del 1828 i altre cop a la guerra de 1877-1878. Al segle xix encara quedaven 150 cases armènies (unes 1000 persones) i 100 cases gregues. Malkara era un kada del sandjak de Gal·lípoli (Gelibolu). A la guerra dels Balcans (1912-1913) fou ocupada pels búlgars durant més de vuit mesos.

## Enllaços externs

* Malkara Belediyesi
* Malkara Tanıtım Arxivat 2010-10-17 a Wayback Machine.
# Monetita

La monetita és la forma mineral de l'hidrogenfosfat de calci, i per tant, pertany a la classe dels minerals fosfats. Va ser descoberta a l'illot Monito, Mayagüez, Puerto Rico i rep el seu nom d'aquest illot.

## Característiques

La monetita és un fosfat de fórmula química Ca(HPO₄). Cristal·litza en el sistema triclínic en cristalls euèdrics de fins a 7 cm, típicament agregats en crostes. És blanca, groga o incolora. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5 i la seva densitat 2,929 g/cm³.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la monetita pertany a «08.AD - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb 29 minerals més, entre els quals es troben: archerita, monazita-(Sm), nahpoïta, xenotima-(Y), xenotima-(Yb) i ximengita.

## Formació i jaciments

La monetita es forma com a revestiments i ciments resultat de la fosfatització de les roques sedimentàries induïda pel guano i també com a revestiment en minerals fosfats de pegmatites granítiques.
Existeixen jaciments de monetita a l'illot Monito, Puerto Rico; Ceru Colorado, Aruba; Watling, Bahames; Los Monjes, Veneçuela; Califòrnia; Àtica, Grècia; Aggtelek, Hongria; Illes Fènix, Kiribati; Usakos, Namíbia; Illa de l'Ascensió; Rio Grande do Norte, Brasil; Cocklebiddy Roadhouse, Austràlia; i Borneo, Malàisia.

## Vegeu també

* Hidrogenfosfat de calci

## Referències

* 1 2 «Monetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 4 «Monetite». Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 28 setembre 2016].