OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Engente

Engente és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 45 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Engente era de 45 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 8 eren parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 18 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 23 habitatges eren cases. Dels 18 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Engente el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 25 eren actives i 7 eren inactives. De les 25 persones actives 24 estaven ocupades (12 homes i 12 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 7 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.
L'any 2000 a Engente hi havia 11 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Engente a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Engente a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eleccions federals alemanyes de 1987

Les eleccions federals alemanyes de 1987 se celebraren el 6 de març de 1987 per a elegir els membres del Bundestag de la República Federal d'Alemanya. La coalició del bloc CDU/CSU i el FDP torna a guanyar i Helmut Kohl continua com a Canceller.
Eleccions de 1983 Eleccions federals alemanyes, 6 de març de 1987 Eleccions de 1990 :
| Partit | Vots | Percentatge de vots | Diferència vers 1983 | Total d'escons | Diferència vers 1983 | Percentatge d'escons |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | 13.045.745 | 34,4% | -3,7% | 174 | -17 | 35,0% |
| Partit Socialdemòcrata (SPD) | 14.025.763 | 37,0% | -1,2% | 186 | -7 | 37,4% |
| Unió Social Cristiana (CSU) | 3.715.827 | 9,8% | -0,8% | 49 | -4 | 9,9% |
| Partit Democràtic Lliure (FDP) | 3.440.911 | 9,1% | +2,2% | 46 | +12 | 9,3% |
| Els Verds | 3.126.256 | 8,3% | +2,7% | 42 | +15 | 8,5% |
| Altres | 512.817 | 1,3% | | 0 | | 0,0% |
| Totals | 37.867.319 | 100,0% | | 497 | -1 | 100,0% |
# Eleccions federals alemanyes de 1976

Les eleccions federals alemanyes de 1976 se celebraren el 3 d'octubre de 1976 per a elegir els membres del Bundestag de la República Federal d'Alemanya.
← Eleccions federals alemanyes, 3 d'octubre de 1976 → :
| Partit | Vots | Percentatge de vots | Diferència vers 1972 | Total d'escons | Diferència vers 1972 | Percentatge d' Escons |
| Partit Socialdemòcrata (SPD) | 16.099.019 | 42,6% | -3,2% | 214 | -16 | 43,1% |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | 14.367.302 | 38,0% | +2,8% | 190 | +13 | 38,3% |
| Unió Social Cristiana (CSU) | 4.027.499 | 10,6% | +1,0% | 53 | +5 | 10,7% |
| Partit Democràtic Lliure (FDP) | 2.995.085 | 7,9% | -0,5% | 39 | -2 | 7,9% |
| Altres | 333.595 | 0,9% | | 0 | | 0,0% |
| Totals | 37.822.500 | 100,0% | | 496 | +0 | 100,0% |

## Post-elecció

El SPD en coalició amb el FPD manté Helmut Schmidt com a Canceller d'Alemanya
# Enneapterygius melanospilus

Enneapterygius melanospilus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja picnogònids, ostracodes, copèpodes i isòpedes.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 3-9 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oman.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Randall, J.E., 1995. A review of the triplefin fishes (Perciformes: Blennioidei:Tripterygiidae) of Oman, with descriptions of two new species of Enneapterygius. Rev. Fr. Aquariol. 22(1-2):27-34.
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Enneapterygius kermadecensis

Enneapterygius kermadecensis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu fins als 2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Kermadec.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Francis, M.P., 1993. Checklist of the coastal fishes of Lord Howe, Norfolk, and Kermadec Islands, Southwest Pacific Ocean. Pac. Sci. 47(2):136-170.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Entrín Bajo

Entrín Bajo és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Enriqueta Seller Roca de Togores

María Enriqueta Seller Roca de Togores (Elx, 2 de març de 1962) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats en la VI, VII, VIII i IX legislatures.
Ha treballat com a procuradora en Tribunals. De 1986 a 1990 fou presidenta de Nuevas Generaciones i de 1994 a 2004 fou secretària d'Igualtat d'Oportunitats a l'executiva regional del PP. A les eleccions municipals espanyoles de 1995 fou escollida regidora de l'ajuntament d'Elx i diputada provincial d'Alacant. No es presentà a la reelecció en 1999.
Fou elegida diputada pel PP per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1996, 2000 i 2004. Ha estat portaveu adjunta de la Comissió Mixta per a l'Estudi del Problema de les Drogues (2000-2004) i Secretària Segona de la Comissió de Treball i Afers Socials. En octubre de 2008 va substituir en el seu escó Mercedes Alonso García, escollida diputada a les eleccions generals espanyoles de 2008. Ha estat portaveu adjunta de la Comissió d'Administracions Públiques (2009) i de la Comissió de Política (2009-2011).

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.520. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VII Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VIII Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, IX Legislatura
# Emilio Pérez de Rozas i Arribas

Emilio Pérez de Rozas i Arribas (Barcelona, 8 de juny del 1952) és un fotògraf i periodista català.
Es va llicenciar en Ciències de la informació a la UAB, en la primera promoció de la Facultat. Germà de Carlos Pérez de Rozas i Arribas, fill de Carlos Pérez de Rozas y Sáenz de Tejada, fotoperiodista de La Vanguardia, i membre d'una família de fotoperiodistes. Resideix a Palma, encara que cada setmana passa uns dies a Barcelona.
Va començar professionalment a l'Agència EFE i al departament de fotografia aleshores conegut com a Cifra Gráfica. Va ser secretari de redacció de la desapareguda revista satírica de l'esport Barrabás. Va ser membre, amb Antonio Franco, de l'equip de periodistes que va crear El Periódico de Catalunya el 1978. El 1992 va esdevenir sotsdirector d'esports del diari que va cofundar i, durant un mes, va crear i editar un suplement olímpic diari que va obtenir diversos premis. També ha estat col·laborador de la cadena COPE.
Actualment és redactor sènior d'esports a El Periódico.

## Referències

* 1 2 «Emilio Pérez de Rozas i Arribas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Emilio Pérez de Rozas». El Periódico [Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ «COPE amplía una hora el programa de Carlos Herrera y apuesta por el deporte con 'El partidazo' de Juanma Castaño». La Vanguardia, 01-09-2016 [Consulta: 29 setembre 2016].
# Escorxador

* Per a altres significats, vegeu «capsot d'esquena roja».
Un escorxador o escorxeria (a les terres de l'Ebre) és una instal·lació industrial en la qual se sacrifiquen animals de granja per al seu posterior processament, emmagatzematge i comercialització com carn o una altra classe de productes d'origen animal. La localització, operació i els processos utilitzats varien d'acord amb una sèrie de factors com ara la proximitat del productor, la logística, la salut pública, la demanda del client, i fins preceptes religiosos o morals. Els problemes de contaminació per deixalles també han de ser evitats a través d'un correcte planejament i equipaments adequats.

## Enllaços externs

* Investigación en mataderos de España Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
# Endographis

Endographis és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Endographis acrochlora, que es troba a Borneo.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Església de Sant Antoni (Valls)

Església de Sant Antoni és una església barroca del municipi de Valls (Alt Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta basilical, d'una nau de quatre trams amb capelles laterals. Els suports són pilars. La nau i els braços del creuer es cobreixen amb volta de canó amb llunetes, el creuer amb cúpula sobre petxines i la capella major amb canó i recoltó.
La portada de la façana presenta una obertura rectangular decorada amb motllures. Damunt es troba un nínxol d'arc de mig punt amb la imatge de Sant Antoni i a sobre d'aquest, hi ha dues obertures circulars. L'acabament de la façana se soluciona mitjançant arcs contraposats que formen cornisa.
L'edifici presenta una torre amb quatre cossos situada als peus de la dreta de l'església. L'obra és de maçoneria arrebossada i grans carreus de pedra a la part inferior i a la cantonada.

## Història

A finals del segle xiii l'orde de Sant Antoni Abat tenia l'hospital i l'església en el lloc on actualment està la casa de la Vila. En el segle xviii s'edificà l'actual església de Sant Antoni Abat. Hi ha diferents opinions sobre la data concreta. Segons F. Puigjaner l'església fou beneïda el 9 de desembre de 1726, mentre que Fidel de Moragas dona com a data de la benedicció el 13 de gener de 1753.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Antoni Abat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Església de Sant Antoni (la Pobla de Massaluca)

L'Església de Sant Antoni és un edifici del municipi de la Pobla de Massaluca (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església d'una nau i capelles laterals, construïda amb carreus. Compta amb planta rectangular exteriorment, d'absis recte a l'interior. La capçalera és poligonal de cinc panys. S'estructura amb tres capelles laterals per banda, separades per contraforts que surten a l'exterior per la part alta i entremig dels quals hi ha finestres. Les voltes dels tres trams són de creueria amb tercerols, igual que la de la capçalera, que és poligonal. Les voltes de les capelles laterals són de creueria simple. S'observen nombroses claus esculpides. El conjunt és bàsicament gòtic fins a la imposta que rep els arcs i les voltes. La resta és renaixentista. La façana principal és plana i austera, amb una petita portalada clàssica. El campanar és de planta quadrada i poca alçada. Tot el conjunt és de petites dimensions.

## Història

Pertany al tipus d'esglésies on les voltes són gòtiques i la resta del renaixement i del barroc, bastides des de principis del segle xvii fins al XVIII. La tipologia és comuna a la de Vilalba dels Arcs i a la de Fatarella, encara que aquí l'escala és més petita i no té una portalada tan gran com les anteriors.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Antoni». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església de Sant Iscle de Vallalta

L'església de Sant Iscle de Vallalta és una obra del segle xviii del municipi de Sant Iscle de Vallalta (Maresme).

## Església

És l'església parroquial de sant Iscle, advocació que comparteix amb santa Victòria, Sant Pere i Sant Feliu. Aquesta església es troba aturada i és un edifici de construcció relativament moderna, simple i auster. Té un campanar de torre quadrat, amb unes campanes a l'interior i altres a l'exterior sustentades per una estructura a base de ferros. A la façana principal hi ha la porta d'entrada amb arc de mig punt, una finestreta sobre i un ull de bou que fa de rosetó. El coronament és una línia que commemora la resistència que el sometent oferí a les tropes franceses durant la guerra contra Napoleó (1808-1809) i que salvà la població del saqueig.

## Antiga rectoria

Edifici amb planta baixa i pis. La llinda de la porta d'entrada és de fusta. Les finestres estan adovellades. Té la coberta a dues aigües. Hi ha un cos afegit amb finestres amb arc de mig punt. Aquest adossat, també té planta baixa i pis, i la coberta com el cos principal.

## Referències

* ↑ «Església parroquial de Sant Iscle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ «Antiga rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Església de Sant Jaume

«Església de Sant Jaume» té aquests significats:
# Ermita de Sant Joan Baptista (Calp)

Ermita de Sant Joan Baptista és una ermita a Cases de Torrat, una partida de la Cometa a Calp. Situada en el Tosal de La Cometa, es tracta d'un conjunt d'interès històric-religiós, format per edificacions d'una antiga masia fortificada construïda a la fi del S. XVII o principis del S. XVIII.
S'estima que l'ermita, construïda sota la advocación de Sant Joan Baptista va ser l'oratori particular de les fortificacions de la zona rural de La Cometa. Davant de l'ermita, hi ha dos riuraus i existeixen encara tres pous, un dels quals va conservar la seva coberta cònica, un aljub i un sistema per a la recollida de pluvials.
No tenim cap notícia alguna sobre la història d'aquesta petita ermita. Està enclavada en la partida rural de la caseria de les Cases de Torrat. Està adossada a dues grans cases que des de 1747, formen la masia fortificada de La Cometa, i que en l'actualitat ofereixen encara un aspecte de vella fortalesa. En aquest any, en renovar-se la masia, la van privar d'aquest caràcter defensiu que tenia i van fer dos habitatges, tal com avui la veiem. La façana d'aquesta ermita, el mateix que la seva petita espadanya, són de pedra tosca de Calp. El seu titular, Sant Joan Baptista, era una preciosa escultura de blanc i finíssim marbre, de tal duresa, que en ser assaltada l'ermita el 1936, va costar gran treball trencar-la.
El 1943, José Cabrera, de Benissa, va regalar la senzilla imatge que actualment té. Els veïns de La Cometa i de Cases de Torrat celebren tots els anys la festa de Sant Joan, el dia 24 de juny.

## Referències

* ↑ «L'ermita de Sant Joan i Les Cases de Torrat celebren el seu tercer centenari amb una jornada divulgativa». Calp Noticies. Ajuntament de Calp, 13-06-2017. Arxivat de l'original el 2018-07-13. [Consulta: 13 juliol 2018].
* ↑ «Ermita de Sant Joan de la Cometa». Ajuntament de Calp. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 13 juliol 2018].
* ↑ LLopis Bertomeu, Vicente. Calpe (en castellà). Alacant: Diputació d'Alacant, 1975, p. 156-157.

## Enllaços externs

* «L'ermita de Sant Joan». Morosicristians de Calp. Arxivat de l'original el 2013-05-23. [Consulta: 21 desembre 2016].
# Estadi Bollaert-Delelis

L'Estadi Bollaert-Delelis (o Stade Bollaert-Delelis) és un estadi de futbol de la ciutat de Lens, a França. Anteriorment s'anomenà Stade des Mines (1933-1936) i Stade Félix Bollaert (1936-2012).
Aquest estadi és d'estil anglès, únic a França, i duu del nom d'un director comercial de la companyia minera de Lens, qui va voler afavorir el desenvolupament dels clubs esportius de la ciutat. Fou inaugurat l'any 1933.
És la seu habitual del Racing Club de Lens. En aquest estadi es van jugar sis partits de la Copa del Món de Futbol 1998: Aràbia Saudita - Dinamarca, Espanya - Bulgària, Alemanya - Iugoslàvia, Colòmbia - Anglaterra, Jamaica - Croàcia i França – Paraguai, aquest últim de vuitens de final. Val a dir que la seva capacitat (41.809) és superior a la població de la ciutat de Lens (36.823 habitants).

## Referències

* ↑ L'inauguration du stade Bollaert est fixée à l'année… 1933 sur lavenirdelartois.fr, 1 octubre 2009.
* ↑ «FOOTBALL (2)». L'Humanité, 13-03-1997.

## Enllaços externs

* Stade Félix Bollaert
# Estadi Municipal d'Arouca

L'Estadi Municipal d'Arouca (en portuguès Estádio Municipal d'Arouca) és un estadi de futbol associatiu situat a Arouca, Portugal, que és utilitzat pel FC Arouca com a seu.
Propietat del municipi local, va ser construït l'any 2006 mentre l'Arouca encara jugava a les lligues regionals d'Aveiro. La renovació i ampliació importants es van completar el juliol de 2013, a temps per al debut de l'Arouca a la Primeira Liga de primer nivell.

## Referències

* ↑ «Arouca presented expanded and renovated stadium» (en portuguès). , 31-07-2013.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'estadi al web del FC Arouca
* Pàgina de l'estadi a Footballzz.com
# Estadi Municipal d'El Plantío

L'Estadi Municipal d'El Plantío és l'estadi de futbol on es disputen els partits del Burgos Club de Fútbol. Se situa a pocs metres del riu Arlanzón juntament amb altres instal·lacions esportives i amb la plaça de toros. Té una capacitat de 12.200 persones, un cop suprimides les localitats de peu. El terreny de joc té unes dimensions de 105 x 70, i les grades arriben a peu de camp. Fou oficialment estrenat el 13 de setembre de 1964 en partit de lliga contra l'Indauchu, amb el resultat de 2-0 pels de Burgos. El 1977 s'hi varen afegir els fons nord i sud, i el 1987 es varen reformar els baixos i els vestidors.

## Referències

* ↑ «Lloc web del Burgos C.F.» (en castellà). Burgos C.F.. Arxivat de l'original el 19 de març 2010. [Consulta: 17 març 2010].
* ↑ «Història del Burgos C.F., inauguració d'El Plantío» (en castellà). Burgos C.F.. Arxivat de l'original el 20 de març 2010. [Consulta: 17 març 2010].
# Estadi Municipal de Barreiro

L'Estadi Municipal de Barreiro és un camp de futbol de la ciutat de Vigo, a la província de Pontevedra. Propietat de l'Ajuntament de la ciutat, té una capacitat de 4.500 espectadors i unes dimensions de 101x65m.
Hi disputen els seus partits com a locals el Celta de Vigo B i el Gran Peña Fútbol Club.

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento de Vigo: Campos de Fútbol Municipales». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 12 maig 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web del Celta de Vigo (gallec) (castellà) (anglès)
# Eudora Welty

Eudora Welty (Jackson, 13 d'abril de 1909 — Jackson, 23 de juliol de 2001) va ser una escriptora estatunidenca, guanyadora del Premi Pulitzer d'Obres de Ficció l'any 1973. Va destacar sobretot per la narració curta en un estil qualificat de Southern Gotic, amb influències de William Faulkner.

## Fotografia

Durant els anys 1930, Welty va treballar com a publicista per a la Works Progress Administration, un treball que la va fer viatjar per tot Mississipi. Welty aprofitava el seu temps per fer fotografies, especialment les que manifestaven els efectes de la Gran Depressió. En aquells dies, va tractar d'exposar les seves fotografies. Es van publicar diverses col·leccions de les seves fotografies, incloent One Time, One Place (1971) i Photographs (1989).

## Obres seleccionades

* The Robber Bridegroom (1942)
* Losing Battles (1970)
* The Optimist's Daughter (1972, premi Pulitzer)
* The Eye of the Story (1978)
* One Writer's Beginnings (1984), una autobiografia

## Referències

* ↑ «Eudora Welty». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Messud, Claire «Obituary: Eudora Welty». The Guardian, 24-07-2001 [Consulta: 25 setembre 2016].
* ↑ Bussé, Xènia «Eudora Welty, l'autora discreta». El Món, 17-08-2016. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2016 [Consulta: 25 setembre 2016]. Arxivat 20 de setembre 2016 a Wayback Machine.
# Eudora

«Eudora» té aquests significats:
* Eudora (Arkansas), població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas
* Eudora (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
* Eudora (nereida), una de les cinquanta nereides, filla de Nereu i de Doris
* (217) Eudora, asteroide del cinturó d'asteroides descobert per Jérôme Coggia el 1880 des de l'observatori de Marsella, a França