OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Recta de la Casella

La Recta de la Casella és un tram de la carretera B-124 del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a l'entrada del poble des del sud; es tracta d'una recta de 300 metres entre la fita quilomètrica número 32 de la carretera esmentada i la masia del Solà i el Pont del Solà. Es tracta d'una recta de carretera que recorda les d'abans: conserva la renglera de més de trenta plàtans del costat de llevant (els del de ponent foren talats vers els anys vuitanta del segle xx.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Resolució 2023 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2023 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 5 de desembre de 2011. El Consell, preocupat pel potencial ús del sector minaire d'Eritrea com a font financera per desestabilitzar la regió de la Banya d'Àfrica, va exigir a Eritrea que cessés tots els esforços directes o indirectes per desestabilitzar els Estats de la regió (Somàlia, Etiòpia i Djibouti), i reforçar el règim de sancions contra aquest país. Amb aquesta finalitat va demanar al Comitè de sancions que el Grup de seguiment de Somàlia i Eritrea examinarà les directrius de diligència necessàries per a l'ús facultatiu dels Estats.
També va condemnar Eritrea per l'ús de l' impost de la diàspora per desestabilitzar la regió de la Banya d'Àfrica i violar el règim de sancions, incloent l'adquisició d'armes i material relacionat per a la transferència a grups armats d'oposició. Va reclamar a Eritrea que deixés d'utilitzar l'extorsió, les amenaces de violència, el frau i altres mitjans il·legals per recaptar impostos fora d'Eritrea dels seus nacionals o d'altres persones d'ascendència eritrea.
La Resolució fou adoptada amb 13 vots a favor i cap en contra, i les abstencions de la República Popular de la Xina i Rússia.

## Referències

* ↑ Security Council, by Vote of 13 in Favour, Adopts Resolution Reinforcing Sanctions Regime against Eritrea 'Calibrated' to Halt All Activities Destabilizing Region
* ↑ Eritrea: ‘A form of extortion' – Eritrea’s 2% Diaspora tax., hornaffairs, 18 de novembre de 2011

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sidney (Nebraska)

Sidney és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 6.282 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sidney tenia 6.282 habitants, 2.621 habitatges, i 1.672 famílies. La densitat de població era de 393,1 habitants per km².
Dels 2.621 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.935 $ i la renda mediana per família de 41.050 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.286 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 17.158 $. Aproximadament el 7% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sidney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sidney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Salts als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - Palanca de 10 metres femenina

Salts als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 :
| Trampolí de 3 m. | homes | dones |
| Palanca de 10 m. | homes | dones |
| < 1928 1936 > |||||
El salt de palanca de 10 metres femenina fou una de les quatre proves de salts que es disputà dins el programa dels Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles del 1932. La prova es va disputar el 10 d'agost de 1932. Hi van prendre part 8 saltadors de 6 països diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Dorothy Poynton (USA) | Georgia Coleman (USA) | Marion Roper (USA) |

## Resultats

Les saltadores havien de fer quatre salts, dos d'obligatoris i dos de lliures. En ser sols 7 saltadores es va disputar la final directa.
| Posició | Atleta | País | Salt | Salt | Salt | Salt | Total |
| Posició | Atleta | País | #1 | #2 | #3 | #4 | Total |
| 1 | Dorothy Poynton-Hill | Estats Units | 9,68 | 9,46 | 10,80 | 10,32 | 40,26 |
| 2 | Georgia Coleman | Estats Units | 8,80 | 9,24 | 7,86 | 9,84 | 35,56 |
| 3 | Marion Roper | Estats Units | 8,58 | 7,92 | 9,12 | 9,60 | 35,22 |
| 4. | Ingeborg Sjöqvist | Suècia | 7,92 | 8,36 | 9,60 | 8,64 | 34,52 |
| 5. | Ingrid Larsen | Dinamarca | 7,70 | 7,70 | 7,92 | 8,64 | 31,96 |
| 6. | Etsuko Kamakura | Japó | 7,26 | 6,82 | 7,86 | 9,60 | 31,36 |
| 7. | Magdalene Epply-Staudinger | Àustria | 5,06 | 6,82 | 6,24 | 8,64 | 26,76 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Platform, Women». [Consulta: 26 agost 2024].

## Bibliografia

* Xth Olympiad Committee of the Games of Los Angeles, U.S.A. 1932, Ltd.. «The Games of the Xth Olympiad Los Angeles 1932 - Official Report» p. 668. Xth Olympiad Committee of the Games of Los Angeles, U.S.A. 1932, Ltd., 1933. [Consulta: 30 December 2006].
# Sant Esteve de Renanué

Sant Esteve de Renanué és una església romànica del segle xii, situada al municipi de Bissaürri, a la comarca de la Ribagorça dins de la Franja de Ponent (província d'Osca, comunitat autònoma d'Aragó) a l'indret conegut com a Renanué.
La seva planta és una nau i absis cilíndric i capelles laterals, amb un campanar quadrat sobre el mur de ponent aprofitant l'antiga espadanya. La portalada és dovellada de mig punt.
El seu estat és descuidat.

## Referències

* ↑ «Fitxa al Portal románico aragonés». Arxivat de l'original el 2009-02-11. [Consulta: 24 agost 2009].
# Sant Fost

«Sant Fost» té aquests significats:
* Sant Fost o Fost d'Alguaire, sant llegendari, que segons la tradició va néixer i morir a Alguaire (Segrià), on és venerat com a patró dels pagesos
* Sant Fost o església de Sant Fost de Campsentelles, temple parroquial catòlic al municipi de Sant Fost de Campsentelles (Vallès Oriental)
* Sant Fost o església vella de Sant Fost de Campsentelles, església a Sant Fost de Campsentelles (Vallès Oriental)
* Sant Fost de Campsentelles, municipi situat a l'extrem sud de la comarca del Vallès Oriental (província de Barcelona)
* Estació de Mollet - Sant Fost, estació de ferrocarril propietat d'adif al sud-est de la població de Mollet del Vallès (Vallès Oriental)
# Sainte-Baume

La Sainte-Baume (en provençal:Massís de la Santa Bauma segons l'ortografia clàssica i La Santo Baumo segons l'ortografia mistraliana) és un massís muntanyós que s'estén entre els departaments de Bouches-du-Rhône i Var al sud de França. La seva cimera és de 1.147 metres d'alt.

## Tradició de Maria Magdalena

La tradició francesa de Sant Llàtzer de Betània és que Maria Magdalena, el seu germà Llàtzer, i Maximinus, un dels Setanta Deixebles i alguns companys, expulsats per persecucions a la Terra Sagrada, va travessar el Mediterrani en un fràgil vaixell sense ni timó ni pal i va arribar al lloc anomenat Les Santes Maries de la Mar prop d'Arle. Maria Magdalena va anar a Marsella i va convertir la totalitat de la Provença. La llegenda diu que Magdalena es va retirar a una cova en un turó de Marsella, La Sainte-Baume ("Cova Sagrada"), on es va donar a una vida de penitència durant trenta anys. La cova és actualment un lloc de pelegrinatge cristià.

## Vegeu també

* Sant Maissemin de la Santa Bauma

## Enllaços externs

* l'Hôtellerie de la Sainte Baume
* Lloc sobre el massís
* Associació Découverte-Sainte-Baume
* Pèlerinage de Marie-Madeleine Arxivat 2013-04-04 at the Library of Congress
# Sant Salvador d'Almenara

Sant Salvador d'Almenara és una església de l'Almenara Alta, al municipi d'Agramunt (Urgell) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església de reduïdes dimensions inserida entre murs de cases a banda i a banda. És un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, amb una capçalera plana i una volta de canó a l'interior. Per l'exterior presenta un parament a base de grans carreus regulars disposats en filades horitzontals i lligats en morter. Al centre de la façana de l'església (únic element visible a l'exterior) s'hi obre una porta allindanada reforçada amb estructures de pedra que li fan d'emmarcament. Just a sobre d'aquesta porta d'ingrés a l'església parroquial s'hi observa una petita fornícula semicircular, amb una decoració en forma de venera, on hi ha inserida una imatge en pedra identificada com una Puríssima. A més al voltant d'aquesta fornícula hi ha gravada la data de construcció de l'església: 1693.
Aquesta façana es completa amb el rosetó que hi ha just a sobre de la fornícula anteriorment descrita. És un rosetó d'època moderna, circular, formant amb totxanes i dos bares de ferro que s'entrecreuen en el seu interior. Aquest element ajuda a donar llum a la petita esglesiola. La façana acabada amb un frontó triangular on al centre del qual s'hi aixeca un petit campanar d'espadanya, també d'estructura triangular, amb un sol ull el qual aixopluga una petita campaneta.

## Història

Aquesta església fou construïda a causa de l'enderrocament i destrucció de l'antiga església de Sant Vicenç d'Almenara, situada encara avui, en ruïnes, en el cim de la serra d'Almenara, juntament amb Pilar també d'Almenara.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Salvador d'Almenara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Sant Pau de Montmany

L'església de Sant Pau de Montmany és una antiga església d'estil gòtic tardà, actualment en estat ruïnós, del terme municipal del Figueró, dins de l'antic poble rural de Montmany de Puiggraciós, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Església adossada a un edifici. Té planta de creu llatina (la nau fa 11,28 metres de longitud per 5,12 d'amplada i una alçada de 6,5. Els braços laterals de les capelles fan 3,2 metres de llargària i 3 d'amplada). Nau única que es cobria amb volta de canó i les capelles del creuer i de l'absis amb voltes de nervis. Té absis poligonal. La portada està mig tapiada i la façana té una gran escletxa pel mig. La portada està coronada per un frontó de tipus renaixentista, amb tríglifs i mètopes. El campanar d'espadanya és de dos buits. Els angles estan emmarcats per carreus.

## Història

La primera notícia documental de la parròquia és de l'any 1139. A partir del segle xiii es pot resseguir la seva història. El segle xvii (1600-1607) es va construir l'església actual. En una visita del 30 de setembre de 1600 el bisbe considera incorrectes les obres de l'església fetes pel mestre de cases Jaume Salvador de Cardedeu. Se succeeixen altres mestres de cases fins al 1607, quan s'acaba l'obra.
La construcció del nou temple de Sant Pau de Montmany, que va substituir l'església romànica consagrada a finals del segle xii, s'emmarca en la renovació material de les esglésies dutes a terme durant la Contrareforma.
Es va abandonar l'any 1910, quan es traslladà el culte religiós al Santuari de Puiggraciós i actualment es troba en un estat ruïnós, la façana és pràcticament dividida en dues parts per una gran esquerda. Els portals s'han tapiat.
Aquesta església és l'escenari on es desenvolupa bona part de la novel·la modernista Els sots feréstecs, de Raimon Casellas.

## Referències

* 1 2 «Sant Pau de Montmany». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 3 «Sant Pau de Montmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2013].
* ↑ «Sant Pau de Montmany». Endrets. Geografia literària dels Països Catalans. [Consulta: 26 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Sant Pau de Montmany - Informació Arxivat 2010-08-22 a Wayback Machine.
# Sant Pau de Narbona

«Sant Pau de Narbona» té aquests significats:
* Sant Pau de Narbona (Itàlia?, segle iii - Narbona, Aude, segona meitat del segle III), primer bisbe de Narbona, venerat com a sant per diverses confessions cristianes
* Sant Pau de Narbona de Pomar
* Sant Pau de Narbona o Església Nova de Pomar
* Monestir de Sant Pau de Narbona
# Sarcòfag dogmàtic

L'anomenat sarcòfag dogmàtic és un sarcòfag romà del s. IV de conservat als Museus Vaticans. Fou trobat durant els treballs de reconstrucció de la basílica de Sant Pau Extramurs del s. XIX. Representa un dels més important exemples, juntament amb el sarcòfag de Juni Anni Bas, d'escultures amb temàtica cristiana de l'època constantiniana.
Deu el seu nom a les referències evidents als dogmes del concili de Nicea (325).
La part frontal es divideix en dues bandes, segons el costum de l'època, amb històries de l'Antic i del Nou Testament i un clipeu central amb forma de petxina, dins del qual hi ha el retrat de dos difunts abraçats que duen vestits matrimonials, típics del s. IV (túnica, dalmàtica i toga contabulata per a ell, que duu a la mà un rètol; i túnica i pal·li per a ella, que duu trenes). Els caps només estan esbossats i testifiquen així com no hi hagué temps o voluntat de personalitzar el sarcòfag.
A la banda superior s'han representat cinc episodis: dos del Gènesi i tres miracles de Crist.
A la banda inferior hi ha sis episodis, un de relacionat amb el naixement de Crist, dos de bíblics i tres referits a sant Pere.
Gràcies als vestits i al pentinat masculí (a part dels de Crist i Pere) es pot datar el sarcòfag entre el 330 i el 340. També l'estil ens condueix a aquell període, amb figures rabassudes, desquadrades i encara privades de detalls decoratius cal·ligràfics. Els caps tenen una sòlida volumetria desquadrada. Es noten ressons d'aquella factura «plebea» de l'art oficial, fins a tal punt que s'ha conjecturat que el sarcòfag podria ser obra del mateix taller que realitzà els relleus de l'Arc de Constantí, tot i que ací es troben ja els signes d'aquell classicisme propi de la classe dirigent que es va manifestar després.

## Bibliografia

* RANUCCIO BIANCHI BANDINELLI – MARIO TORELLI, L'arte dell'antichità classica, Etruria-Roma, UTET, Turín 1976
# Salt de la Nòvia

El salt de la Nòvia es troba a la localitat de Navaixes (Navajas), a l'Alt Palància, en la província de Castelló. Es troba quasi a un quilòmetre al sud-est de la població i està format per la cascada del Brazal, un impressionant salt d'aigua de 30 metres.
Està situat en un lloc emblemàtic, ja que està a vora del riu Palància i és un lloc turístic visitat per milers de persones que s'acosten, sobretot a l'estiu, ja que l'ajuntament hi organitza orquestres i la gent s'acosta a menjar i beure en la gespa del costat de la cascada. A més, com Navaixes no té mar, hi ha persones que van a prendre el bany i, fins i tot, a refrescar-se a sota de la cascada. Aquest salt es va formar fa milions d'anys, igual que les parets calcàries, per l'erosió del terreny i el pas dels anys. A més, als voltants de la cascada hi ha moltes coves.

## Llegenda

La llegenda local conta que, quan les parelles anaven a casar-se, les núvies havien de saltar el riu en aquest punt per demostrar que l'amor a la parella era vertader, i si ho assolien, el matrimoni seria feliç. Però, una vegada, una no ho va assolir, i fou atrapada juntament amb el seu nuvi, que es va llançar a rescatar-la per un remolí del riu, on tots dos van morir.
# Sant Jordi de Sant Llorenç de la Muga

Sant Jordi de Sant Llorenç de la Muga és una església romànica de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'ermita de Sant Jordi es troba al nord est de Sant Llorenç, a dalt d'un turonet. És una ermita d'una nau amb absis semicircular. Al frontis hi ha la porta d'arc de punt rodó, adovellada, i una finestra d'un sol vessant, rectangular. Al cim un campanar de cadireta de dues pilastres, sense arc. Als mus laterals de la nau no hi ha obertures. A l'absishi ha una finestra rectangular d'obertura a l'interior, ara tapiada, que no és situada al centre sinó a la meitat meridional. La coberta és de lloses i la volta de la nau és apuntada.

## Referències

* ↑ «Sant Jordi de Sant Llorenç de la Muga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Santaquin

Santaquin és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 4.834 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Santaquin tenia 4.834 habitants, 1.304 habitatges, i 1.155 famílies. La densitat de població era de 715,1 habitants per km².
Dels 1.304 habitatges en un 61,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77,8% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 11,4% no eren unitats familiars. En el 9,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,3% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 12,4% de 45 a 60 i un 4,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.531 $ i la renda mediana per família de 45.323 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.076 $ mentre que les dones 20.581 $. La renda per capita de la població era de 13.725 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Santaquin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Santaquin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Plantilla:Comtat de Utah
# Scinax ruber

Scinax ruber és una espècie de granota que es troba a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, Guaiana Francesa, Guyana, Martinica, Panamà, el Perú, Puerto Rico, Saint Lucia, Surinam, Trinitat i Tobago, Veneçuela i, possiblement també, al Paraguai.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax ruber. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Scinax rostratus

Scinax rostratus és una espècie de granota que es troba a Colòmbia, Guyana, Panamà, Surinam, Veneçuela i, possiblement també, el Brasil.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax rostratus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Sant Martí de les Tombetes

Sant Martí de les Tombetes era una església romànica propera al poble de Moror, del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. Pertanyia a un poblat, el despoblat de les Tombetes, desaparegut possiblement a final de l'edat mitjana, del qual, però, es poden observar algunes restes. Es troba al mig d'un jaciment anterior amb necròpolis i fortificacions tardoromanes.
Se'n desconeix el nom, atès que les Tombetes és el nom popular, modern, donat per l'existència de les tombes excavades a la roca. S'ignora també si l'advocació de sant Martí que se li atribueix és l'original. Si ho fos, podria tractar-se d'un poblat d'origen franc.
A ran de cingle, al costat sud, es poden veure els encaixos de la paret perimetral del recinte. A l'altre costat s'ha conservat un tros de mur, d'uns sis metres de llarg, fet amb carreus grossos i ben escairats. Anant cap a llevant es troben restes de construccions, així com un gran clot i una sitja. A continuació, més a llevant, hi ha un grup de nou tombes excavades a la roca i unes filades de pedra permeten veure la planta del que fou l'església. A la punta del serrat, damunt la cinglera, més a llevant de l'església, hi degué haver algunes cases, orientades a migjorn. Des del 1998 el Laboratori d'Arqueologia de la Universitat de Barcelona investiga el jaciment.

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de les Tombetes». Laboratori d'Arqueologia de la Universitat de Barcelona. Arxivat de l'original el 2021-04-19. [Consulta: 7 novembre 2018].

## Bibliografia

* Bolòs i Masclans, Jordi; Fité i Llevot, Francesc. «Despoblat de Sant Martí de les Tombetes». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pagès, M. «Sant Esteve de la Sarga». A: El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. .
# Sayyid Ahmad Brelwi

Sayyid Ahmad Brelwi (Bareilly 28 de novembre de 1786 - Balakot 6 de maig de 1831) fou un reformador religiós i cap guerriller de l'Índia musulmana al Yaghistan. Era fill de Muhammad Irfan i 36è descendent directe d'Hasan ibn Ali, el fill d'Ali ibn Abi-Tàlib.
Va estudiar a Bareilly i a Lucknow i el 1804 va anar a Delhi, on va estudiar amb el teòleg Shah Abd al-Aziz, fill de Shah Wali Allah. El 1807 va tornar a Bareilly on es va casar i el 1810 va anar a Rajputana on va servir durant set anys a l'exèrcit del nawab Amir Khan, que després fou sobirà de Tonk. Llavors va deixar el seu servei i va anar a Delhi on va començar les seves predicacions religioses reformistes, amb una doctrina molt propera a la dels wahhabites d'Aràbia.
El 1821 va fer el pelegrinatge a la Meca i va retornar el 1824 disposat a preparar una gihad contra els sikhs del Panjab; el 1826 va començar la seva expedició amb el suport de partidaris de Kabul i Kandahar i va arribar a Peshawar; va enfrontar-se als sikhs a Akora Khattak (20 de novembre de 1826) però fou derrotat a la batalla de Saydo per la deserció de Yar Muhammad Khan Durrani i els seus germans.
L'any 1830 va poder ocupar temporalment Peshawar però a causa de la deserció dels durranis i altres kans locals, va decidir marxar a Caixmir. Pel camí es va enfrontar als sikhs a Balakot, resultant mort en la lluita i el seu exèrcit dispersat (1831). No obstant l'activitat armada va continuar.

## Bibliografia

* Adamec, Historical Dictionary (2001)
* The Wahhabi movement in India, per Qeyamuddin Ahmad, Nova Delhi, 1994