OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vicente Calabuig Carrá

Vicente Calabuig Carrá (Bocairent, 15 de febrer de 1852 - † València, 18 de febrer de 1915) fou un advocat i polític valencià, diputat i senador a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Membre d'una família de terratinents, es llicencià en dret i en filosofia i lletres a la Universitat de València, on hi fou deixeble d'Eduardo Pérez Pujol. Es casà amb Elena Trénor y Palavicino, germana de Francisco Trénor Palavicino i de Leopold Trénor i Palavicino.
El 1880 fou catedràtic de dret civil a la Universitat d'Oviedo, el 1881 catedràtic de dret romà a la Universitat de València i el 1882 catedràtic de dret civil a aquesta universitat. Alhora, milità al Partit Conservador i fou elegit diputat pel districte d'Enguera a les eleccions generals espanyoles de 1891. El 1893 fou escollit regidor a l'ajuntament de València i novament diputat pel districte de València a les eleccions generals espanyoles de 1898 amb el sector del partit defensor de Francisco Silvela, escó que revalidarà pel districte d'Alzira a les eleccions de 1899 i 1903, i pel de Gandia a les de 1907. També fou senador per València el 1905-1907 i el 1914-1915.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.109. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Senat
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* genealogia dels Trénor Arxivat 2016-10-19 a Wayback Machine.
# Viuça

Viuça (en francès Vieussan) és un poble occità del Llenguadoc, situat a la part septentrional del departament de l'Erau a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Waalre

Waalre és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 16.529 habitants repartits sobre una superfície de 22,71 km² (dels quals 0,28 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Eindhoven, a l'oest amb Veldhoven, a l'est amb Heeze-Leende i al sud amb Bergeijk i Valkenswaard.

## Centres de població

Aalst, Achtereind, De Heuvel, Heikant, Loon, Timmereind i Waalre.

## Ajuntament

* PvdA 4 regidors
* VVD 4 regidors
* CDA 3 regidors
* Aalst-Waalre Belang 2 regidors
* Gemeentebelangen 2 regidors
* GroenLinks 1 regidor
* D66 1 regidor

## Enllaços externs

* www.waalre.nl
# Cacic muntanyenc septentrional

El cacic muntanyenc septentrional (Cacicus leucoramphus) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial als Andes de Colòmbia, sud-oest de Veneçuela, est de l'Equador i el centre del Perú.

## Referències

* ↑ «Cacic muntanyenc septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Vecht

El Vecht (en baix saxó neerlandès, Vechte) és un riu que es troba als Països Baixos i a Alemanya. Neix a Darfeld en Alemanya i desemboca en el riu Zwarte Water, al nord de Zwolle. La regió Vechtdal deu el seu nom a aquest riu i es troba al costat de la ciutat de Zwolle.

## Referències

* ↑ «De oorsprong van de Vecht» (en neerlandès). Vechtdal Overijssel. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Historie van de Vecht» (en neerlandès). Waterschap Vechtstromen. [Consulta: 8 gener 2023].
# Fabra

«Fabra» té aquests significats:
* Biografies:
** Albert Fabra i Foignet (Buenos Aires, 1920 - Perpinyà, 2011), pintor
** Alberto Fabra Part, arquitecte i polític valencià
** Andrea Fabra Fernández, política valenciana
** Antoni Fabra Ribas, polític català
** Belén Fabra, actriu catalana.
** Carlos Fabra Andrés, advocat i polític valencià.
** Carlos Fabra Carreras, empresari i polític valencià
** Carlos Fabra Marín, militar republicà valencià.
** Juan Manuel Fabra Vallés, advocat i polític català
** Nil Maria Fabra i Deas, periodista català
** Pompeu Fabra i Poch, filòleg català
** Victorino Fabra Gil, polític valencià
* Infraestructures: Estació de Sant Andreu Arenal / Fabra i Puig, intercanviador de rodalia-metro al Districte de Sant Andreu de Barcelona
* Organitzacions:
** Agència Fabra, agència de notícies.
** Fabra i Coats, indústria fabril de Barcelona.
** Observatori Fabra, observatori astronòmic de Barcelona.
** Universitat Pompeu Fabra, universitat pública amb seu a Barcelona
** IDEC-Universitat Pompeu Fabra, nom comercial de la Fundació Privada Institut d'Educació Continua
Viccionari
# Sistema Buchholz

El Sistema Buchholz (o també Buchholtz) és un sistema de puntuació o classificació d'escacs creat per Bruno Buchholz (mort el 1958) el 1932, pels torneigs amb el sistema suís (Hooper & Whyld 1992). Originàriament va ser creat per ser una puntuació secundària, però recentment es fa servir com a sistema de desempat. Probablement es va fer servir per primer cop en el torneig Bitterfeld el 1932. Va ser dissenyat per substituir la puntació Neustadtl (Hooper & Whyld 1992).
El mètode dona un punt per cada oponent amb partida guanyada i mig punt per fer taules. Quan es fa servir com a sistema de puntuació alternatiu, cada puntuació Buchholz d'un jugador és calculat sumant la puntuació de cada oponent i multiplicant-ho a la puntuació que hagi obtingut el jugador (Hooper & Whyld 1992). Quan es fa servir com a sistema de desempat entre els jugadors amb la mateixa puntuació, no es multiplica res i només se suma la puntuació dels jugadors oponents per trencar el desempat (Golombek 1977). Així, quan es fa servir com a sistema de desempat, és equivalent al sistema Solkoff.
La major problemàtica d'aquest sistema és que la puntuació de desempat pot ser distorsionat pel conjunt dels oponents que cada jugador hi hagi jugat (especialment en les primeres rondes). Per a solucionar aquest problema, a vegades es fa servir una versió de Buchholz, el Sistema Median-Buchholz, on la millor i la pitjor puntuació dels oponents en són descartats, i es sumen la resta de les puntuacions.

## Vegeu també

* Desempats en els torneigs pel sistema suís
* Puntuació Sonneborn-Berger

## Referències

* Golombek's Encyclopedia of Chess. Batsford, 1977. ISBN 0-517-53146-1. «Buchholtz system»
* Hooper, David; Whyld, Kenneth. The Oxford Companion to Chess. 2a edició. Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-280049-3. «Buchholz score»

## Enllaços externs

* Desempats en els torneigs suisos Arxivat 2015-01-22 a Wayback Machine.
* Annex ala Reglamentació de Torneigs de la FIDE apartat de desempats
# Marc Cañellas i Reixach

Marc Cañellas i Reixach (Santa Maria de Palautordera, setembre 1995) és un jugador d'handbol català, que ocupa la posició de central
Germà petit del també jugador d'handbol Joan Cañellas, es va formar al Club Handbol Palautordera per posteriorment anar a les categories inferiors del BM Granollers. Va debutar amb el primer equip el 2014, convertint-se en una peça clau per l'equip vallesà. El 2018 va fitxar per l'IFK Kristianstad suec i l'any següent va marxar al C' Chartres MHB de la lliga francesa.
Amb la selecció espanyola absoluta va debutar el 2017. El 2018 va participar en els Jocs Mediterranis de Tarragona on va guanyar una medalla de bronze.

## Referències

* ↑ Barroso, Víctor «Marc Cañellas: “He après a viure amb la pressió que comporta el cognom Cañellas”». el9nou.cat, 21-04-2018 [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Romero, Gonzalo «L’adeu al “líder des de l’ombra”». ara.cat, 22-05-2018 [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «Marc Cañellas deixa el Fraikin Granollers i fitxa pel Kristianstad suec». ccma.cat, 21-05-2018 [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «Marc Cañellas fitxa pel Chartres.». lesportiudecatalunya.cat, 27-11-2019 [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «Sis catalans, als Jocs del Mediterrani.». lesportiudecatalunya.cat, 17-05-2018 [Consulta: 14 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina de Marc Cañellas a eurohandball.com
# Ana Briones Alonso

Ana María Briones Alonso (Madrid, 1972) és una científica espanyola especialitzada en el camp de la medicina, en concret investiga les causes i mecanismes implicats en les malalties cardiovasculars i hipertensió arterial.

## Carrera professional

Ana Briones desenvolupa la seva recerca en el departament de Farmacologia i Terapèutica de la facultada de Medicina de la Universitat Autònoma de Madrid, on realitza també anàlisi dels medicaments que actualment s'usen en tractament per poder valorar la seva eficiència, al mateix temps que experimenta amb altres possibles fàrmacs que puguin ser d'ús comú més endavant.
Forma part del grup de recerca dirigit per la doctora Mercedes Salaices, catedràtica del Departament de Farmacologia de la Universitat Autònoma de Madrid i directora del Grup de Recerca “Fisiologia i Farmacologia Vascular” del IdiPAZ, així com Acadèmica Corresponent de la Reial Acadèmia Nacional de Farmàcia (RANF), constituït per investigadors situats en la Facultat de Medicina de la Universitat Autònoma de Madrid, a l'Hospital Universitari La Pau i en la Facultat de Ciències de la Salut de la Universitat Rei Juan Carlos, així com per col·laboradors de la Xarxa de Recerca Cardiovascular (RIC) i d'altres centres de recerca tan nacionals com a estrangers. El grup investiga fonamentalment:
* Estrès oxidatiu, productes derivats de la COIX i la seva interrelació en l'estudi de la funció i remodelat vasculars. Canvis en patologies cardiovasculars
* Teixit adipós i alteracions vasculars en patologies cardiovasculars.
Al novembre del 2010 va ser guardonada, al costat de quatre científiques més (Isabel Lastres Becker, Elena Ramírez Parra, Mercedes Vila i Maria Antonia Herrero), amb el Premi L'oreal – UNESCO “Per les dones en la Ciència”, amb una dotació de 15000 € amb la qual es vol premiar la labor de recerca que realitzen dones de menys de 40 anys per donar suport al paper de la dona en la ciència, reconèixer-ho i ajudar a la conciliació de la vida laboral i familiar.

## Referències

* 1 2 «La ciencia en femenino» (en castellà). Woman.es. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2018. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ «Comisiones Comisión de Extensión Universitaria» (en castellà). Universidad Autónoma de Madrid. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ «FISIOLOGIA Y FARMACOLOGIA VASCULAR. Grupo Excelente. Composición» (en castellà). IdiPaz. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ «FACULTAD DE MEDICINA. UNIVERSIDAD AUTÓNOMA DE MADRID. Descripción del Grupo» (en castellà). Red Carediovascular. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ López, Silvia «Científicas españolas ¡Las mejores!». Glamour, 01-03-2011, pàg. 340-342, 344.
* ↑ «La investigación “se viste de Prada”» (en castellà). Cultura Biotec, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 2018-09-29. [Consulta: 24 setembre 2016].
* ↑ «Cinco científicas de la vida españolas reciben las becas L'Oréal-Unesco» (en castellà). EL PAÍS, 18-11-2010. [Consulta: 24 setembre 2016].
# Wattevil·lita

La wattevil·lita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom en honor de Oscar-Amédée de Watteville du Grabe (1824-1901), de París, director de la Divisió de Ciències i Lletres del Ministeri d'Educació i membre de la Comissió de Missions Científiques.

## Característiques

La wattevil·lita és un sulfat de fórmula química Na₂Ca(SO₄)₂·4H₂O (?). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, i es troba en forma de diminuts cristalls blancs aciculars. Va ser publicada per primera vegada l'any 1879 i, tot i ser una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, actualment es considera una espècie qüestionable.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wattevil·lita pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, niquelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, niquelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita i konyaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Einigkeit, a Bauersberg, a Bavària (Alemanya). També ha estat descrita en altres dos indrets: la mina Andrássy I., a Rudabánya, a la província de Borsod-Abaúj-Zemplén (Hongria), i al Fossil Canyon, al comtat de San Bernardino, a Califòrnia (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Wattevilleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ Riba i Arderiu, O. Vocabulari de mineralogia: segons les normes de la International Mineralogical Association: amb equivalències angleses. Barcelona: Servei de Llengua Catalana, Universitat de Barcelona, 2000. ISBN 84-931001-0-2.
# Villaherreros

Villaherreros és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Comprèn el terme de Fuente Andrino.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 339 | 304 | 248 | 252 |
# Vincenzo Cerulli

Vincenzo Cerulli (Teramo, 20 d'abril de 1859 - Merate, 30 de maig de 1927) va ser un astrònom i matemàtic italià, propietari d'un observatori privat en Teramo, la ciutat on va néixer, i des d'on va descobrir el 2 d'octubre de 1910 (2-10-1910) l'asteroide (704) Interàmnia. El Minor Planet Center acredita el seu descobriment com V. Cerulli.
Va completar els seus estudis al Liceu Ginnasio de Teramo. Posteriorment es va matricular a la Universitat de Roma La Sapienza, graduant-se en física l'any 1881. Després va viatjar a Alemanya per un període per especialitzar-se.
Va ser un dels compiladors d'un catàleg d'estels junt Elia Millosevich. Va ser autor de nombroses observacions fetes al planeta Mart, així com un dels primers seguidors de la teoria que els famosos canals de Mart, observats per Giovanni Schiaparelli, no eren reals sinó meres il·lusions òptiques. El 2 d'octubre de 1910 va descobrir a l'enorme asteroide (704) Interàmnia de 350 km de diàmetre.
Va morir el 30 de maig de 1927 a la petita localitat de Merate (Llombardia). Anys més tard, el 1973, la Unió Astronòmica Internacional va acordar posar el seu cognom a un cràter del planeta Mart, anomenat Cerulli.

## Vegeu també

* Llista d'astrònoms

## Bibliografia

* Raffaele Aurini, Cerulli Vincenzo, al Dizionario bibliografico della gente d'Abruzzo, vol. III, Teramo, Ars et Labor, 1958; i a Nova edició, Colledara, Teramo, Andromeda editrice, 2002, vol. II;
# Walter Meissner

Fritz Walter Meißner (Berlín, 16 de desembre de 1882 - Múnic, 16 de novembre de 1974) va ser un físic alemany.
Meissner va estudiar construcció de màquines i física a la Universitat Tècnica de Berlín, sent alumne de Max Planck. Després d'aquests estudis va començar a treballar a l'institut de metrologia Physikalisch-Technische Bundesanstalt (PTB), també a Berlín. Des de 1922 a 1925 va construir el tercer liquafactor d'heli més gran del món. L'any 1933 va descobrir l'efecte Meissner, la desaparició de tot camp magnètic a l'interior d'un superconductor. Un any més tard va ser nomenat director del departament de física tècnica a la Universitat Tècnica de Múnic.
Després de la segona guerra mundial va ser elegit president de l'Acadèmia de Ciències de Baviera. El 1946 es va convertir en el primer director de la comissió de recerca de l'Acadèmia en física de baixes temperatures. Els laboratoris en els quals treballava es trobaven a la ciutat de Herrsching am Ammersee fins al 1965, data en la qual van ser desplaçats a Garching. Walter Meissner va morir a Múnic el 1974.

## Vegeu també

* Efecte Meissner

## Enllaços externs

* Institut Walter Meissner (anglès)
# William Rivers

William Halse Rivers "W.H.R." Rivers FRS (Chatham, Kent, 12 de març de 1864 - Cambridge, 4 de juny de 1922) és un científic anglès en diversos àmbits de les ciències humanes (antropologia, antropologia mèdica, etnologia, neurologia, psiquiatria, psicologia). És conegut sobretot pels seus treballs sobre el trastorn per estrès posttraumàtic dels soldats de la Primera Guerra Mundial, però també per la seva expedició a l'estret de Torres el 1898 on va fer un estudi extens i important sobre les poblacions de la Melanèsia. El pacient més famós de Rivers va ser Siegfried Sassoon, el poeta de guerra anglès. També és reconegut el seu treball de recerca sobre el tema del parentiu.

## Traduccions al català

* Medicina, màgia i religió. Tarragona: Publicacions URV, 2010 (Antropologia Mèdica; 3). ISBN 9788469376621.

## Referències

* ↑ Slobodin, Richard. W.H.R. Rivers: Pioneer Anthropologist, Psychiatrist of The Ghost Road (en anglès). Sutton, 1997. ISBN 978-0-7509-1490-1.
* ↑ Myres, J. L. «W. H. R. Rivers». The Journal of the Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland, 53, 1923, pàg. 14–17. DOI: 10.2307/2843748. ISSN: 0307-3114.
* ↑ Bartlett, F.C. «William Halse Rivers 1864 - 1922» (en anglès). American Journal of Psychology. 449-453, 36, 1925 [Consulta: 11 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Enllaç a la descàrrega de la versió electrònica del llibre Medicina, màgia i religió
# William Roberts (metge)

Sir William Roberts FRS (Bodedern, 1830 - 1899) va ser un metge a Manchester, Anglaterra.
Roberts va néixer el 18 de març de 1830 a Bodedern a l'Illa d'Anglesey va ser educat a la Mill Hill School i a la University College London. Va ser membre del Royal College of Surgeons (cirurgians).

## Contribució al descobriment de la penicil·lina

Entre 1870 i 1874, Roberts estudià la dissolució dels bacteris en cultius contaminats per un fong floridura. Estudià l'impacte de Penicillium glaucum, estretament emparentat amb el Penicillium notatum.

## Creació del terme "enzyme"

Roberts encunà el terme "enzyme" (enzim) el 1881, basat en la paraula grega, amb Wilhelm Kuehne usat el 1876. La versió anglisizada va esdevenir popular entre els investigadors cap a la dècada de 1890.

## Dietètica i Dispèpsia

El 1884, publicà "Dietetics and Dyspepsia" on descriu "high feeding" and "low feeding": les dietes de la classe social alta i la classe baixa. Especulà que la dieta era la raó de la capacitat aristocràtica per l'intelectualisme.

## Royal Commission on Opium

Quan la pressió política, entre 1893 i 1895, es va posar en contra de la implicació del govern britànic en el comerç de l'opi de la Xina i l'Índia es va crear la Reial Comissió de l'Opi Royal Commission on Opium per investigar aquesta droga i Sir William Roberts va ser l'expert mèdic de la commissió.

## Enllaços externs

* The wonder drug Arxivat 2006-04-23 a Wayback Machine.
# Vecinos (pel·lícula de 1981)

Vecinos és una pel·lícula espanyola del gènere comèdia dirigida el 1981 per Alberto Bermejo Rodríguez, la primera pel·lícula del seu realitzador amb guió fet per ell mateix, que intenta descriure en clau de comèdia les relacions sentimentals de parella en una gran ciutat.

## Sinopsi

Luis i Aurora són una parella que fa una vida tranquila a les rodalies de Madrid. L'arribada d'un nou veí, Antonio, sacseja les seves vides. Mentre que Luis el considera un corcó que posa la música alta, no saluda i apareix en moments inoportuns per demanar alguna cosa, Aurora el considera amable i servicial i aviat entaula una relació amistosa.

## Repartiment

* Antonio Resines - Luis
* Assumpta Serna - Aurora
* Mario Pardo - Antonio

## Premis

37a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu | Assumpta Serna | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «Estreno de la película "Vecinos" de Alberto Bermejo» (en castellà). El País, 11-07-1981.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1981». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-10-09. [Consulta: 7 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Vecinos a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Vel·loziàcies

Les vel·loziàcies (Velloziaceae) són una família de plantes amb flors.

## Relacions i evolució

En contrast amb altres membres de l'ordre Pandanales aquesta família mostra una morfologia floral estricta, malgrat que l'estructura de la flor és força variable.
Aquesta família de plantes es va originar a l'antic continent de Gondwana entre el peróde Neogen i el Cretaci.
| (Àsia) clade | Acanthochlamys |
| | (Àfrica) clade Xerophyta Talbotia Barbacenia Barbaceniopsis (Amèrica del Sud) clade Vellozia Nanuza |

## Distribució i ecologia

Les espècies de Velloziaceae es troben a l'Antic Món i al Nou Món. Gèneres com Vellozia, Nanuza i Barbacenia es troben a Amèrica del Sud (Brasil, Cerrado). Xerophyta i Talbotia creixen a Àfrica i Barbacenia inclou moltes espècies. Plantes d'aquesta família es troben a Madagascar i al sud de la Península Aràbiga. Només una espècie es troba a àsia (a la Xina, Acanthochlamys bracteata).

## Referències

* ↑ http://www.senckenberg.de/files/content/forschung/abteilung/botanik/phanerogamen1/janssen_janssenbremer_2004_monocotages.pdf

## Enllaços externs

* Velloziaceae Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* links at CSDL, Texas Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.
# Villingadalsfjall

El Villingadalsfjall és una muntanya de les illes Fèroe. Amb 841 metres, és la més alta de l'illa de Viðoy i la tercera de tot l'arxipèlag, després del Slættaratindur (882) i el Gráfelli (856 m).
Es troba al nord de la localitat de Viðareiði, a l'extrem nord de l'illa de Viðoy. El famós penya-segat del cap Enniberg forma part del vessant nord de la muntanya. Des del cim, si fa bon temps, es pot gaudir d'una bona vista de les sis illes que conformen el nord de l'arxipèlag.
Tenint en compte que les dues muntanyes més altes de les Fèroe es troben a l'illa d'Eysturoy, el Villingadalsfjall és la muntanya més alta de les sis illes del nord. La segona muntanya més alta d'aquest grup d'illes i, també, la quarta en altura de les illes Fèroe, és el Kúvingafjall de 830 metres, situada a Kunoy. El Villingadalsfjall és una de les deu muntanyes de les Illes Fèroe que passen dels 800 metres d'altura. És la més septentrional d'aquest grup i l'única que hi ha a l'illa de Viðoy.

## Referències

* ↑ «Fjøll» (en feroès). Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 22 desembre 2018]. «Llista de muntanyes de les Fèroe per alçada.»

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Informació de la muntanya.
# Verwitterte Melodie

Verwitterte Melodie és un curtmetratge d'animació de 1943 dirigit per Hans Fischerkoesen a l'Alemanya Nazi. Malgrat que el guionista principal fóra Hans Fischerkoesen, s'atribueix l'autoria completa a Horst von Möllendorff. Va ser animat per Jiri Brdecka a Praga.
El film mostra una abella que troba un fonògraf abandonat en un prat. El fonògraf conté un disc de jazz, i l'abella i diferents insectes interaccionen o ballen amb la música. Aquesta part s'interpreta com una subtil crítica al nazisme.
La tècnica utilitzada en aquest curtmetratge, especialment la referida a animació i so, era molt avançada, fins i tot més moderna que els dels curts de Walt Disney de l'època.

## Enllaços externs

* Verwitterte Melodie en Youtube

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2005-09-30. [Consulta: 30 març 2010].