OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Psychoda simplex

Psychoda simplex és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Satchell, G. H., 1954. Keys to the Described Species of New Zealand Psychodidae with Descriptions of Eight New Species. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 105: 475–491.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Flectonotus ohausi

Flectonotus ohausi és una espècie de granota que viu al Brasil. Habita els boscos tropicals o subtropicales secs i a baixa altitud, els boscos montans tropicals o subtropicals secs, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* Potsch de Carvalho-e-Silva, S. & Telles, A.M. 2004. Flectonotus ohausi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 29 d'abril del 2008.
# Molleric calçat (desambiguació)

«Molleric calçat» té aquests significats:
En Micologia hi ha diferents espècies de bolets que contenen els mots molleric calçat en el seu nom comú. Es refereix a espècies del gènere Suillus que es caracteritzen per un anell membranós, una calça, poc visible quan els bolets són madurs. L’anell tendeix a adherir a la superfície de la cama i a perdre la textura, pel que sol desaparèixer deixant tan sols una marca esvaïda. Cal analitzar exemplars en fases juvenils per assegurar la seva presència.
Les espècies de mollerics calçats més corrents són:
* Molleric calçat (Suillus luteus)
* Molleric calçat groguenc (Suillus flavidus)
* Molleric calçat llenegós (Suillus viscidus)
* Molleric calçat de làrix (Suillus grevillei)

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. I. El Papiol: Editorial Efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona..
# Cal Gabriel Pujol

Cal Gabriel Pujol és un edifici modernista a la Riera de Miró, 41 de Reus construït segons projecte de l'arquitecte Pere Caselles l'any 1913. És un edifici una mica apartat del centre, fet construir per Gabriel Pujol Borràs. El fet d'escollir l'estil modernista ve a significar l'interès d'aquest tipus d'arquitectura entre la societat contemporània, que va fer que qualsevol construcció amb una certa pretensió estètica adoptés aquest llenguatge.
És un edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. Hi ha tres obertures per planta situades de forma simètrica. A planta baixa l'entrada de la dreta és la de l'escala d'habitatges i les altres són d'un comerç. La façana està arrebossada imitant l'encoixinat. Els pisos superiors tenen tres entrades, totes elles balcons amb barana de ferro forjat que tenen el bombat característic de les baranes modernistes reusenques. Les llindes dels balcons estan decorades amb esgrafiats amb motius animals i vegetals. Al damunt del balcó central del segon pis hi ha un medalló oval amb motius florals. La façana està coronada per una cornisa mixtilínia ondulada, que ens recorda altres edificis de Caselles, com la del número 5 del carrer d'Aleus o la del 38 del raval de Jesús, la Casa Buqueras. La porta de fusta de l'entrada és una còpia moderna que reprodueix un disseny de l'arquitecte barceloní Enric Sagnier.

## Referències

* 1 2 March i Barbarà, Jordi; Bergadà, Jordi; Arnavat, Albert. Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003, p. 138-139. ISBN 84-933151-2-5. OCLC 865210803.
# Conraua beccarii

Conraua beccarii és una espècie de granota que viu a Eritrea i Etiòpia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Largen, M. 2004. Conraua beccarii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 20 d'abril del 2008.
# Pristella maxillaris

Pristella maxillaris és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de llargària total.

## Reproducció

És fàcil en captivitat: arriba a pondre 300-400 ous en el moment de la fresa.

## Alimentació

Menja cucs, crustacis petits i insectes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical a entre 24 °C i 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius costaners de les Guaianes.

## Observacions

És un peix popular en aquariofília a causa de la seua robustesa, caràcter pacífic i colors delicats.

## Referències

* ↑ «Pristella maxillaris». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Boujard, T., M. Pascal, F.J. Meunier i P.-Y. Le Bail 1997. Poissons de Guyane. Guide écologique de l'Approuague et de la réserve des Nouragues. Institut National de la Recherche Agronomique, París, 219 p.
* ↑ Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
# Folies Bergère

«Folies Bergère» té aquests significats:
* Folies Bergère (París)
* Folies Bergère (Barcelona)
* Folies Bergère (Mèxic)
# Molleric pebrer

* Aquest article tracta sobre l'espècie Chalciporus piperatus, la representativa dels bolets coneguts com a Mollerics pebrers. Per a d'altres espècies que reben aquests nom comú vegeu Molleric pebrer (desambiguació).
El molleric pebrer (Chalciporus piperatus), també anomenat pebrada, pebreta és un molleric sovint solitari o espars que acostuma a créixer propenc, i en pocs dies de diferència, amb la cogomella mosquera, mosquerola o reig bord (Amanita muscaria).

## Morfologia

Bolet de solitari a gregari; de fins a 8-10 cm de diàmetre. Barret viscós en temps humit; de superfície bru vermellosa a bru groguenca. Cutícula completament separable, excedent. Tubs curts; de bru a bru rovell; immutables al frec. Porus angulosos; de color bru a bru rovell; immutables al frec. Cama aprimada; del color del barret, groga al peu; peu cobert per miceli groc crom. Carn ferma en el jove, blana en l’adult; cremosa, groga a la cama, vermellosa sota la cutícula i sobre els tubs; de gust de pebre, més evident a la cama.

## Hàbitat

El podem trobar des de principis d’estiu a finals de tardor; en tota mena de terrenys; des de l’estatge subalpí a la muntanya mitjana; en boscos de coníferes però també vora planifolis, des dels boscos de pi negre i avetoses, sovint vora bedoll, fins als boscos de faig, roures, castanyers, avellaners o pollancres; també entre bruguerola o nabius.

## Comestibilitat

No comestible, la coïssor de la carn el fa no adequat pel consum; la coïssor desapareix en assecar el bolet.

## Comentaris

Amb porus de color rosa podem trobar Chalciporus amarellus i Chalciporus pierruguesii; en el primer cas, la carn és amarga, en el segon dolça.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ «pebrada». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 Llimona, X. et al., 1991. Fongs i líquens. Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 528 pp. ISBN 8485194527
* 1 2 3 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* 1 2 «Molleric pebrer (Chalciporus piperatus) micopedia.cat». [Consulta: 10 agost 2023].
# Daniel Vidart

Daniel Darío Vidart Bartzabal (Paysandú, 7 d'octubre de 1920–Fortí de Santa Rosa, 14 de maig de 2019) va ser un antropòleg i escriptor uruguaià.

## Biografia

Va estudiar Dret a la Universitat de la República entre el 1940 i el 1945 i va escriure la seva dissertaciäo a la Universitat Nacional de Colòmbia, de la qual es va graduar el 1984.
Entre el 1952 i 1958 va ser vicepresident del SODRE.
Des del 1962 va ser director del Centre d'Estudis Antropològics Dr. Paul Rivet, a més d'expert de la UNESCO en Recerca Sociocultural i Conseller Regional d'Educació Ambiental per a l'Amèrica Llatina i el Carib.
El 1972 i el 1973 va ser professor d'Antropologia cultural a la Universitat de Xile.
El 2009 va esdevenir membre numerari de l'Acadèmia Nacional de Lletres de l'Uruguai.
Entre el 2013 i el 2014 es van iniciar converses perquè la seva biblioteca personal fos donada en herència a la Intendència de Canelones, amb l'objectiu de crear la Biblioteca Daniel Vidart, a Fortí de Santa Rosa, al Departament de Canelones. Malgrat tot, va morir abans que es poguessin concretar tots els detalls de la donació, per la qual cosa l'espai mai es va realitzar.
Actualment, el Centre de Documentació Daniel Vidart, a la ciutat de Paysandú, acull una part considerable de la biblioteca i altres elements personals de la seva trajectòria professional.

## Premis i reconeixements

* 1996, Premi Morosoli
* 1996, Premi Bartolomé Hidalgo
* 2000, Premi Morosoli d'Or.
* 2007, Vidart i el seu col·lega i amic Renzo Pi Hugarte són declarats Ciutadans Il·lustres de Montevideo.
* 2013, Vidart rep un doctorat honoris causa de la Universitat de la República.
* 2015, Correu Uruguaià emet un segell amb l'efígie de Vidart.
* 2018, Gran Premi Nacional a la Labor Intel·lectual.

## Referències

* ↑ «Falleció el profesor y antropólogo Daniel Vidart a los 98 años» (en castellà). El País, 14-05-2019. [Consulta: 14 maig 2019].
* 1 2 3 «Biografía del Prof. Daniel Vidart» (en castellà). Arxivat de l'original el 31 de octubre de 2013. [Consulta: 16 agost 2012].
* 1 2 «Morosoli de Oro para Daniel Vidart» (en castellà). Fundación Lolita Rubial. [Consulta: 16 agost 2012].
* ↑ «Proyecto Biblioteca Daniel Vidart | Intendencia de Canelones» (en castellà). www.imcanelones.gub.uy. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Inauguró en Paysandú Centro de documentación e investigación Daniel Vidart» (en castellà). www.museos.gub.uy. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Ciudadanos ilustres» (en castellà). Junta Departamental de Montevideo. Arxivat de l'original el 4 de marzo de 2016. [Consulta: 16 agost 2012].
* ↑ Doctorat Honoris Causa a Vidart (web de l'enllaç en castellà)
* ↑ Segell d'homenatge a Daniel Vidart (web de l'enllaç en castellà)
* ↑ «Ministerio de Educación y Cultura» (en castellà). Arxivat de l'original el 11 de septiembre de 2018. [Consulta: 11 setembre 2018].
* ↑ «Daniel Vidart recibirá el Gran Premio Nacional a la Labor Intelectual 2018» (en castellà).
# Cadarache

Cadarache és un centre d'estudis nuclears creat el 1959 per la CEA (Commissariat à l'Énergie Atomique), a la localitat occitana de Sant Pau de Durènça a Bouches-du-Rhône (França) sobre un terreny de 1625 hectàrees.
El 2005 va ser escollit per servir d'emplaçament a la construcció de l'ITER (International Thermonuclear Experimental Reactor, en català Reactor Experimental Termonuclear Internacional).

## Referències

* ↑ Défis du CEA n° 145 de novembre 2009

## Vegeu també

* Recerca i innovació a la Unió Europea
# Creu de terme (Sant Mori)

La creu de terme situada dins del nucli urbà de la població de Sant Mori (Alt Empordà), en el límit entre el nucli antic i el barri del Puig, a l'encreuament format pels carrers de la Marquesa de Sant Mori, Bonaire, Figueres i Pujada de la Creu, és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una creu de pedra construïda damunt d'un basament circular, format per quatre cercles en gradació. La columna de suport de la creu presenta la base quadrada, amb el fust i el capitell octogonals. Al damunt hi ha la creu, amb els braços decorats amb el motiu de la flor de lis i a les dues cares, les imatges de la Verge amb l'infant damunt d'una peanya i Crist crucificat. A la part inferior de la peça hi ha una inscripció: "[·]ORNES".

## Història

És una creu de terme gòtico-renaixentista cronològicament emmarcada en el segle xvi. Antigament era situada a la Travessia de la Creu, a l'entrada de Sant Mori pel camí medieval de Girona a Castelló d'Empúries i Roses. Després de la Guerra Civil (1936-39) va ser col·locada a l'actual emplaçament, reconstruint per a l'ocasió, els elements de suport.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Figuerols

Figuerols és una partida en part formada per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Toralla.
Està situada a la dreta de la llau de Sant Salvador, al sud de la partida d'Arguilers i a ponent de la de Seix Curt, al nord-est d'Estornegalls.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Borko Ristovski

Borko Ristovski és un porter d'handbol macedoni que juga al FC Barcelona i a la selecció d'handbol de Macedònia del Nord. Va fitxar pel conjunt blaugrana després de fer una gran temporada al Rhein-Neckar Lowen, on va guanyar la Bundesliga.

## Clubs

* RK Makedonija (1999-2000)
* RK Jug (2000-2001)
* RK Vardar (2001-2003)
* RK Metalurg Skopje (2003-2006)
* SD Teucro (2006-2007)
* Algeciras BM (2007)
* RK Metalurg Skopje (2007-2010)
* RK Vardar (2010-2012)
* VfL Gummersbach (2012-2014)
* Al Ahly SC (2014)
* US Créteil HB (2014-2015)
* Rhein-Neckar Lowen (2015-2016)
* FC Barcelona (2016-)

## Referències

* ↑ «Borko Ristovski». Arxivat de l'original el 2016-11-07. [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Borko Ristovski ficha por el Barcelona».
# Molleric pebrer de carn dolça

El molleric pebrer de carn dolça (Chalciporus pseudorubinus), és un molleric del grup dels mollerics pebrers, molt rar.

## Morfologia

Bolet de barret menut, de 1-2.5 cm de diàmetre; d’hemisfèric a convex; superfície de groc ocraci, amb zones de colors ataronjat a bru olivaci; superfície llisa, viscosa en temps humit, separable; marge excedent; carn subcuticular groguenca.
Tubs de 6-12 mm ; color gerd a carmí ; separats de la cama ; porus vermell viu, amples, de 0,4 à 2,8 mm de diàmetre, irregulars, angulosos, de bru ataronjat a bru gerd.
Cama del color del barret; de llisa a fibril·losa; groc, tacat de vermellós vora l’esponja.
Carn consistent; groguenca, vinosa sobre l’esponja i a la part superior de la cama, groga al peu; dolça al tast, no amargueja ni a la cama ni al barret; olor fruitada.

## Hàbitat

Des de principis d’estiu a finals de tardor; en tota mena de terrenys; des de l’estatge subalpí a la muntanya mitjana; en pinedes de pi roig i pinassa.

## Comestibilitat

Comestible; per la seva raresa caldria no recol·lectar ni consumir.

## Comentaris

Per a diversos autors, el molleric nan de carn dolça (Chalciporus pseudorubinus) i el molleric nan de plana (C. pierrhugesii) caldria considerar-los sinònims del molleric nan de muntanya (C. amarellus). Aquest darrer té els porus de color ataronjat a rosat i la carn amargant.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 «Molleric nan de carn dolça (Chalciporus pseudorubinus) micopedia.cat». [Consulta: 10 agost 2023].
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
# Daniel Viglietti

Daniel Alberto Viglietti Indart (Montevideo, 24 de juliol de 1939 — Montevideo, 30 d'octubre de 2017) fou un cantautor uruguaià.
La seva obra musical es caracteritza per una particular barreja d'elements de música clàssica per a guitarra i del folklore uruguaià i llatinoamericà. Des d'Hombres de nuestra tierra, el seu segon disc a dues veus amb Juan Capagorry, va iniciar un treball compartit amb escriptors, posant música després a poemes de Líber Falco, César Vallejo, Circe Maia, Rafael Alberti, Federico García Lorca, i Nicolás Guillén.
Es va exiliar durant la dictadura militar uruguaiana (1973-1984). Viglietti és considerat un dels símbols de resistència al règim militar i totalitari. Va escriure una cançó en homenatge a la presa de Pando dels anys 1960.

## Referències

* ↑ «Décès du chanteur et compositeur uruguayen Daniel Viglietti». ladepeche.fr. [Consulta: 31 octubre 2017].
* ↑ Entrevista a Daniel Viglietti Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Figueroa Cornejo, A. Entrevista a Daniel Viglietti: "Espero que haya continuidad para el gobierno progresista en Uruguay, pero desde un apoyo crítico" (castellà)

## Enllaços externs

* Che, Guía y Ejemplo Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine., cançons de Daniel Viglietti dedicades al Che Guevara. (castellà)
* Texts, imatges i audi sobre Daniel Viglietti i la seva darrera visita a Montreal (maig de 2007) Arxivat 2007-11-02 a Wayback Machine. • Québec Notícies (castellà)
* Daniel Viglietti canta, "la lluita segueix". De la revista mexicana Proceso Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Hiperequi (militar)

Hiperequi (en llatí Hyperechius, en grec Ὑπερέχιος) fou un oficial romà d'origen grec que va dirigir un cos de forces enviat per Procopi, revoltat i proclamat emperador el 366, per oposar-se a Valent.
En parla Ammià Marcel·lí que diu que anteriorment havia estat apparitor castrensis (servidor militar), o com alguns han proposat, apparitor gastrensis (servidor del ventre), o sigui minister ventris vel gulae (ministre del ventre i de la gola). El general de Valent, Arinteu, que el menyspreava tant que no volia enfrontar-s'hi a camp obert,, va subornar als soldats d'aquest per fer-lo presoner. Henri Valois pensa que és el mateix personatge a qui Libani elogia pel seu talent, i diu que era fill de Màxim i praeses d'una província no esmentada, però això no concorda amb el menyspreu que se li tenia.

## Referències

* ↑ 1.Hyperechius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 538
# Creu de terme (Sant Martí Sarroca)

La Creu de terme de Sant Martí Sarroca és una creu de terme del municipi de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de planxa de ferro que resta encastada dins una base de pedra. La creu, pròpiament dita, és molt senzilla, del tipus llatí, amb els braços rectes acabats en punta de fletxa i els angles de la creuera remarcats amb expansions punxegudes que configuren un quadrat central. La superfície de la planxa és llisa. El braç inferior, a través d'un eix vertical cilíndric, s'encasta dins la base de suport la qual descansa damunt una socalada, de pedra, de tres graons. La base de suport és un volum profusament decorat treballat amb relleus de cargolades fulles d'acant que surten de la part inferior i s'enfilen per la superfície per acabar en un tram estriat remat per un coronament de sanefa de formes vegetals esquemàtiques. Els acants s'agrupen de dos en dos i, entre cada parella, es disposen rostres grotescs de personatges masculins, adults, amb els ulls i la boca oberts.T MARTÍ.

## Història

Aquesta creu, moderna, substitueix una altra creu de ferro que estava situada prop el castell i que va ser destruïda durant la guerra civil. La base de suport de pedra motllurada probablement és un element aprofitat procedent d'una altra construcció.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Puig del Castelló

El Puig del Castelló és una muntanya de 1.893 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Matamala, de la comarca del Capcir, i de la Llaguna, de la del Conflent, a la Catalunya del Nord. És a l'extrem nord del terme de la Llaguna i al sud del de Matamala, al nord-est de la Quillana, al nord-est del Coll de la Quillana.

## Referències

* ↑ El Puig del Castelló en els ortofotomapes de l'IGN
# Ferdinand Reich

Ferdinand Reich (19 de febrer de 1799, Bernburg, Saxònia-Anhalt - 27 d'abril de 1882, Freiberg, Saxònia), fou un químic alemany codescobridor de l'element químic indi.

## Biografia

Reich estudià a la Universitat de Leipzig i a l'Escola de Mines de Freiberg, en aquesta darrera amb Abraham-Gottlob Werner. Acabats els estudis fou contractat a les mines de ferro de Freiberg el 1819. Realitzà diversos viatges per a completar els seus estudis: Göttingen (1822) i Paris (1823-24). Quan retornà a Freiberg fou contractat com inspector de l'Escola de Mines i ocupà la càtedra de física a partir del 1827. Després fou assessor de la Direcció de l'empresa metal·lúrgica de Freiberg i Conseller General de Mines el 1860.

## Obra

El major descobriment de Reich fou el d'un nou element químic, l'indi. Reich era daltònic, per la qual cosa no podia realitzar anàlisis espectroscòpics, tasca que duia endavant el seu ajudant Hieronymus Theodor Richter. El 1863, quan investigaven la presència de tal·li en els minerals de zinc mitjançant espectroscòpia observaren l'aparició d'una intensa línia de color indi (morat, entre blau i violat) que era la prova de l'existència d'un element nou desconegut i que batejaren amb el nom d'indi per aquesta característica línia espectral.
D'altres investigacions de Reich foren mesures de temperatures en el fons de grutes de les Muntanyes Metal·líferes, estudis d'emanacions tòxiques de minerals en fusió, estudis de geomagnetisme i la demostració de la rotació de la Terra mitjançant experiments de caiguda lliure.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Reich, Ferdinand». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 341. ISBN 8429270043.
* ↑ Weeks, M.E.. Discovery of the Elements. Kessinger Publishing, 2003, p. 198. ISBN 9780766138728 [Consulta: 4 desembre 2011].
# Ca la Viuda (Sant Martí de Centelles)

Ca la Viuda és un antic mas del municipi de Sant Martí de Centelles, Osona, situat a l'indret conegut com al Racó de la Font, al sector occidental del terme.
És un mas reformat el segle xx, però de amb origen probable el segle xvii, moment en el qual hi ha un auge en les construccions a la zona. Tanmateix no hi ha cap referència arquitectònia ni documental que el mas fos d'aquesta època, i actualment no conserva cap vestigi de l'època moderna. L'edifici, de petites dimensions, està orientat al sud-oest, és de planta rectangular de dos pisos, amb un cos adossat i diversos annexos ramaders. Els murs són de paredat comú, amb carreus de pedra local i a les cantoneres les pedres són sensiblement més grosses. A la planta baixa hi ha la cuina i el rebedor i a l primer pis les dependències i habitacions amb les parets interiors arrebossades. L'estat de conservació de les construccions és bo i actualment el mas té us residencial.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «Mapes de patrimoni Cultural: Ca la Viuda. Sant Martí de Centelles». Diputació de Barcelona. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Monarca daurat

El monarca daurat (Carterornis chrysomela) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les illes Aru, Waigeo, Salawati, Batanta i Misool, a Nova Guinea, Biak, Fergusson, Goodenough i Normanby, a l'arxipèlag d'Entrecasteaux, Nova Irlanda, Nova Hannover, Djaul, Lihir i les Tabar, a l'arxipèlag de Bismarck.

## Referències

* ↑ «Monarca daurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)