OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La meva noia atrevida

La meva noia atrevida (en anglés: My Sassy Girl; en coreà 엽기적인 그녀, Yeopgijeogin geunyeo, literalment "Aquesta noia estranya") és una comèdia sud-coreana dirigida per Kwak Jae-yong el 2001. El guió es basa en una història de Kim Ho-sik presentada com a verídica, que va fer aparèixer en un bloc d'Internet i de la que més tard en va fer una novel·la. A la seva estrena, la pel·lícula va tenir molt èxit, arribant a ser la comèdia més taquillera de tots els temps de Corea del Sud i convertint-se també en un superèxit per tota la regió de l'Àsia oriental (especialment al Japó, la Xina, Taiwan i Hong Kong). Fou doblada al català.

## Argument

Gyun-woo és un jove estudiant solter i més aviat mandrós. Una nit, en una estació de metro, es topa amb una noia completament beguda; sota la mirada ofesa dels altres passatgers, que creuen que es tracta de la seva xicota, aconsegueix acompanyar-la fins a un hotel perquè hi passi la nit. Quan Gyun-woo la torna a veure en millors circumstàncies, descobreix una jove desvergonyida i impertinent que no té pèls a la llengua. A poc a poc, però, Gyun-woo se sent atret per ella malgrat les dolenteries que li fa patir.

## Repartiment

* Cha Tae-hyun, Gyun-woo
* Jun Ji-hyun, la noia
* Kim In-Mun, pare de Gyun-woo
* Song Ok-suk, mare de Gyun-woo
* Han Jin-hie, pare de la noia
* Yang Geum-seok, tieta de Gyun-woo

## Premis

* 2001: Blue Dragon Awards, premi al millor actor
* 2002: Grand Bell Awards, millor actriu (Jun Ji-hyun) i millor guió adaptat
* 2003: Hong Kong Film Awards, millor pel·lícula asiàtica
* 2003: Hochi Film Awards, millor pel·lícula estrangera
* 2003: Fant-Asia Film Festival, pel·lícula de més èxit

## Referències

* 1 2 «La meua noia atrevida». ésAdir. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Brian Thomas. VideoHound's dragon: Asian action & cult flicks. Visible Ink Press, juny 2003, p. 439. ISBN 9781578591411 [Consulta: 30 abril 2011].
* ↑ «2001». Koreanfilm.org. [Consulta: 12 maig 2008].
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0293715/awards

## Enllaços externs

* Fulletó original publicat a internet, per Kim Ho-sik Arxivat 2004-11-16 a Wayback Machine. (coreà)
# Østlandet

Østlandet o Austlandet és una de les cinc grans regions geogràfiques (Landsdel) de Noruega. Correspon aproximadament a l'est del país, i comprèn els comtats (fylke) de Telemark, Vestfold, Østfold, Akershus, Oslo, Buskerud, Oppland i Hedmark.
És la regió més poblada de Noruega.
# Lorenzo de Orella y Ugalde

Lorenzo de Orella y Ugalde (San Sebastian (Guipúscoa), finals segle XVI- Illa de Joló (Filipines), 1645), fou un militar de l'Imperi espanyol.
Va passar de capità a les Filipines, al primer terç del segle xvii. Quan el benemèrit governador d'aquelles illes Sebastián Hurtado de Corcuera va decidir, el 1637, abatre el poder del sultà de Mindanao, enemic enverinat de la dominació espanyola i flagell cruent dels filipins pacífics, va marxar a aquesta illa emportant-se un bon cop de tropa, una de les columnes del qual, va posar sota la conducta del ja ben reputat capità Orella Ugalde. Va ser aquest, en efecte, un dels que més i amb més intrepidesa van barallar, aconseguint no pocs èxits, en un dels quals va estar a punt de morir, a causa dels dos trets rebuts en lluita amb la morisma.
Ascendit més tard a sergent major i nomenat governador de Joló, allà es trobava, amb només un grapat de soldats, quan va ser atacat, a mitjan 1645, per les forces de dos navilis holandesos en combinació amb més de 2.000 joloans que manava Salicala, príncep hereu de Joló. Tres dies va durar el combat, durant els quals el governador i els seus, que eren molt pocs, es van comportar amb tal heroïcitat, que després de posar en dispersió als holandesos, l'almirall dels quals van matar, obligant-los a reembarcar i llevar àncores, van derrotar completament a les forces de Salicala.
Va ser aquest un dels fets d'armes més brillants que registra la història filipina. Dies després, Orella Ugalde, inspeccionant les defenses del fort on la seva petita guarnició es refugiava, va caure de la muralla i va morir a resultes del desgraciat accident.

## Bibliografia

* Francisco Combés, Historia de las islas de Mindanao, Joló y sus adyacentes. ((Madrid, viuda de M. Minvesa de los Ríos, 1897).)
* Vicente Barrantes Moreno, Guerras piráticas de Filipinas: contra mindanaos y joloanos Madrid, 1878 (Imp. de Manuel G. Hernandez). Reimprès en 2004.
# La forja de un rebelde (novel·la)

La forja de un rebelde és una obra autobiogràfica novelada, de l'escriptor espanyol Arturo Barea, publicada a l'exili entre 1940 i 1945 a Anglaterra. La compon una trilogia dividida per l'autor en tres volums:

## La forja (1941)

A La forja (la redacció del qual va ser conclosa a França en 1939, segons recorda l'autor), es desenvolupa la història de formació com a persona de l'autor, ja que el relat parteix des de la seva infància en Madrid on el protagonista estudia a les Escuelas Pías de San Fernando del barri de Lavapiés al començament del segle xx, en l'època en la qual la seva mare era bugadera de roba militar en el riu Manzanares. La novel·la reflecteix la trajectòria personal del protagonista al llarg de diversos treballs, des de passar per aprenent en diversos comerços i treballar de missatger sense sou en un banc, una oficina de patents, i altres oficis. Descriu amb llenguatge directe les crues diferències de classe en la societat madrilenya.

## La ruta (1943)

En La ruta es narra l'experiència de l'autor en la Guerra del Rif durant el protectorat espanyol del Marroc, donant anècdotes sobre personatges militars com Francisco Franco o Millán Astray. També testifica massacres sofertes en tots dos bàndols, per la incompetència i la corrupció dels comandaments militars espanyols en el conflicte, i descriu els efectes que produeix el desastre d'Annual en el seu estat d'ànim.

## La llama (1946)

En l'última part, Barea narra la seva experiència de la guerra civil espanyola viscuda al llarg de la batalla de Madrid. El protagonista, que treballa d'enllaç a les instal·lacions republicanes de la Telefónica, acaba exiliant-se a Anglaterra l'any 1938.

## Estil i versions

En el conjunt d'aquesta obra poden diferenciar-se, a més de la trama narrativa comuna a la novel·la espanyola de postguerra, dos gèneres subsidiaris: el gènere bèl·lic (amb el relat de la participació espanyola en la guerra contra el Marroc) i el gènere polític, amb el cop d'estat de Primo de Rivera i els successius atacs i negociacions que es van produir.
El director de cinema Mario Camus, va realitzar una sèrie televisiva de 6 capítols basada en l'obra, titulada com la mateixa novel·la i produïda per TVE l'any 1990.

## Referències

* ↑ William Chislet, Recuperando a Arturo Barea El País, 22 de desembre de 2012
* ↑ José Ignacio Gracia, Vuelta de Arturo Barea Arxivat 2014-12-13 a Wayback Machine. "Revista de Libros", diciembre del 2014
* ↑ Sèrie de televisió completa en la pàgina d'RTVE A la Carta
# Larimus argenteus

Larimus argenteus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment crustacis planctònics.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des del sud de la Baixa Califòrnia (Mèxic) i el Golf de Califòrnia fins al Perú.

## Ús comercial

És comú als mercats locals.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes A., 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-xxviii + 1-499 + 4 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Gill, T. N., 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 15: 162-174.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* 1 2 Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Sánchez, A.C., 1997. Listado taxonómico de las especies marinas identificadas en los océanos Pacífico y Atlántico (Caribe) de Nicaragua. Ministerio de Economía y Desarrollo. MEDE PESCA. Managua. 28 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1994. Atlas pesquero de México. Instituto Nacional de la Pesca. 234 p.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Laurel (Montana)

Laurel és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 6.255 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laurel tenia 6.255 habitants, 2.529 habitatges, i 1.739 famílies. La densitat de població era de 1.284,6 habitants per km².
Dels 2.529 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.679 $ i la renda mediana per família de 40.068 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.370 $ mentre que les dones 17.201 $. La renda per capita de la població era de 16.953 $. Aproximadament el 7,9% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laurel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laurel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Left Lane Cruiser

Left Lane Cruiser és un grup de música de blues i rock dels Estats Units originari de Fort Wayne, Indiana. Estan influenciats pel blues dels músics del nord del Mississipi, molts dels quals gravaren per al segell discogràfic Fat Possum Records. Left Lane Cruiser està liderat pel vocalista i guitarrista Fredrick "Joe" Evans IV i pel bateria Pete Dio.

## Història

Especialitzats en un estil punk-blues de Hillbilly brut que esclata com una serra de modes modulants, Left Lane Cruiser és una banda de dues peces formada originalment per Frederick "Joe" Evans IV en la guitarra i Brenn Beck a la bateria. La parella va sortir de Fort Wayne, Indiana, però el seu so va tenir la sensació pantanosa del blues de les muntanyes del nord de Mississipi on hi habitaven Junior Kimbrough i R.L Burnside, amb una bona dosi de punk del garatge que van saber mesclar perfectament. Un disc autoeditat, Gettin 'Down on It, va ser llançat en el propi grup Hillgrass Bluebilly Records en 2006, i l'any següent van signar a Alive Records. Bring Yo 'Ass to the Table va aparèixer el 2008, seguit de All You Can Eat en 2009 i Junkyard Speed Ball en 2011.
A l'equip s'afegiren esporàdicament James Leg, teclista dels Black Diamond Heavies, i la banda va publicar Painkillers el 2012, en el qual va aparèixer dos músics convidats: el baixista Jim Diamond i l'arpista de blues Harmonica Shah. Rock Them Back to Hell! va sorgir un any després, el 2013. El llançament Dirty Spliff Blues en l'any 2015 va veure com el bateria original de Left Lanne Cruiser, Brenn Beck, va deixar el grup. Pete Dio seria el seu substitut. A més, el grup va afegir el baixista Joe Bent, per conformar un trio.
El 2016, la banda va llançar la col·lecció Beck in Black, que va comptar amb les vuit cançons més famoses, juntament amb sis tracks inèdits. El 2017, Left Lane Cruiser va continuar com a duo entre Evans i Dio quan van llançar l'àlbum Claw Machine Wizard, que també va comptar amb el teclista convidat Jason Davis.

## Discografia

* Gettin' Down On It (2006)
* Bring Yo' Ass To The Table (2008)
* All You Can Eat (2009)
* Junkyard Speed Ball (2011)
* Painkillers (2012)
* Rock Them Back To Hell! (2013)
* Slingshot (2014)
* Dirty Spliff Blues (2015)
* Beck In Black (2016)
* Claw Machine Wizard (2017)
* Shake and Bake (2019)

## Referències

* ↑ «Naixement de "Left Lane Cruiser"». [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Entrevista a Left Lane Cruiser». [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Left Lane Cruiser | Alive Naturalsound Records». Alive-totalenergy.com. Arxivat de l'original el 2014-01-16. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ «Featured Content on Myspace». Myspace.com. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ «A propòsit de l'àlbum "Dirty Spliff Blues"». [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Nova etapa de Left Lane Cruiser». Arxivat de l'original el 2 de juny 2018. [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Left Lane Cruiser: el trio». [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Opinions sobre l'àlbum "Beck in black"». [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Ressenya àlbum "Claw Machine Wizard"». Arxivat de l'original el 26 de febrer 2018. [Consulta: 3 juny 2018].
* ↑ «Biografia Left Lane Cruiser». [Consulta: 18 maig 2018].
# Les West

Les West (Hanley, 11 de novembre de 1943) Leslie "Les" West va ser un ciclista anglès, que fou professional entre 1969 i 1978. Va guanyar la Milk Race dues vegades, així com una medalla de plata al Campionat del món amateur en ruta de 1966 i quart al campionat mundial professional.

## Palmarès

Palmarès.
* 1965
** Campió del Regne Unit amateur en ruta
** 1r a la Milk Race
** 1r a l'Archer Grand Prix
* 1967
** Campió del Regne Unit amateur en ruta
** 1r a la Milk Race
* 1968
** Vencedor d'una etapa a la Milk Race
* 1970
** Campió del Regne Unit en ruta
* 1975
** Campió del Regne Unit en ruta

## Referències

* ↑ Cycling Weekly, UK, 12 October 1992
* ↑ Fitxa als Jocs OlímpicsArxivat 2012-12-15 a Wayback Machine.
* ↑ Fitxa a museociclismo.it
# Lihen Jonas

Lihen Jonas (Estats Federats de Micronèsia, 22 d'octubre de 1998) és una atleta micronèsia. Va competir en l'esdeveniment de 100 metres llisos femení en el Campionat del Món d'Atletisme de 2015 a Pequín, Xina.

## Referències

* ↑ «Women's 100 metres heat results» ( PDF) (en anglès). IAAF.
# Le Duel d'Hamlet

Le Duel d'Hamlet és una pel·lícula francesa muda en blanc i negre dirigida per Clément Maurice, estrenada el 1900. Fou exhibida per primer cop a l'Exposició Universal de París (1900).

## Sinopsi

La pel·lícula presenta el duel entre Hamlet i Laertes (Acte V de Hamlet)).

## Producció

Després del rodatge, es va fer un enregistrament d'àudio en un cilindre (enregistrament postsincronització ara perdut) corresponent a l'escena; després es va reproduir en sincronia amb la pel·lícula, durant les representacions.

## Repartiment

* Sarah Bernhardt: Hamlet
* Pierre Magnier: Laërte
* Suzanne Seylor: un page

## Notes i referències

* ↑ Mark Ulano, a "The Movies Are Born a Child of the Phonograph"

## Enllaços externs

* Le Duel d'Hamlet a YouTube
# Le Débarquement du congrès de photographie à Lyon

Le Débarquement du congrès de photographie à Lyon és una pel·lícula de curtmetratge documental muda en blanc i negre francesa del 1895 dirigida i produïda per Louis Lumière i protagonitzada per Pierre Janssen com ell mateix. Es va projectar per primera vegada el 12 de juny de 1895.

## Argument

Una multitud de gent desembarca d'un vaixell de vapor amb un pont fluvial al fons. Homes i dones porten material fotogràfic: un trípode, una manxa i caixes. Tots són fotògrafs. Conscients de ser fotografiats, alguns homes saluden la càmera amb un barret, els altres només miren l'operador (l'objectiu que els filma) en vista de càmera. Un tema de curiositat, el recentment desenvolupat Cinématographe Lumière crida l'atenció: un home que porta una càmera fins i tot intenta fotografiar-lo.
Les persones filmades inclouen Auguste Lumière i Jules Janssen.

## Producció

Aquest curt documental es va rodar a Neuville-sur-Saône, Roine, França. Va ser filmada mitjançant el cinematògraf, una càmera tot en un, que també serveix com a projector i desenvolupador de pel·lícules. aquesta pel·lícula es va fer en un format de 35 mm amb una relació d'aspecte d'1,33: 1.

## Repartiment

* Pierre Janssen com ell mateix

## Estat actual

Donada la seva antiguitat, aquest curtmetratge es pot descarregar gratuïtament des d'Internet. També ha aparegut en diverses col·leccions de pel·lícules, com ara Landmarks of Early Film volume 1.

## Referències

* ↑ «Technical Specifications». Internet Movie Database. [Consulta: 27 març 2007].
* ↑ «DVD». Internet Movie Database. [Consulta: 27 març 2007].

## Enllaços externs

* The Lumiere Institute (requires QuickTime)
* Le Débarquement du congrès de photographie à Lyon a YouTube
# Le Déchargement de bateaux

Le Déchargement de bateaux és una pel·lícula muda francesa de Georges Méliès, estrenada el 1896, produïda per Théâtre Robert-Houdin. Fou rodada al port de Le Havre. Actualment, la pel·lícula es considera perduda.

## Referències

* ↑ Le Déchargement de bateaux a silentera.com
# Llebre (jeroglífic)

Llebre en jeroglífics :
A l'antic Egipte el jeroglífic d'una llebre va ser una representació gràfica de les llebres del desert d'Egipte. Els antics egipcis utilitzaren el nom del sejat per a la llebre.
Als jeroglífics expressa el so biconsonàntic un, de l'ús freqüent a les expressions:
o
Com a jeroglífic del so «un», o «unen» és l'ideograma el verb “ser”, o “existir” i significa “està”, “es”, “era”, etc. També es troba al nom del faraó Unis, als seus famosos Textos de les Piràmides, on utilitza aquest jeroglífic.
* Jeroglífic de la llebre (lectura d'esquerra a dreta).
* Detall de llebre sobre el jeroglífic de l'aigua (una ondulació)
* Jeroglífic de la llebre sobre els de l'aigua (dues ondulacions)

## Referències
### Notes

* ↑ Jeroglífic de Gardiner E34
* ↑ Schumann-Antelme, y a Rossini, 1998. p. 232-233.
* ↑ Schumann-Antelme y Rossini, p. 232-233.
* 1 2 Schumann-Antelme, y Rossini, 1998, P. 232-233, P. 232.

### Bibliografía

* Schumann-Antelme, i Rossini (1998) Illustrated Hieroglyphics Handbook, Ruth Schumann-Antelme, y Stéphane Rossini. c 1998, Trad. anglès. 2002. Sterling Publishing Co. ISBN 1-4027-0025-3
Viccionari
# Le Monde Illustré

Le Monde Illustré va ser una revista principal d'actualitat il·lustrada del segle xix a França. Molts dels seus dibuixos summament realistes en realitat van ser fets de fotografies, alhora quan la reproducció fotogràfica en la impressió no era tècnicament factible.
Aquesta publicació va començar la seva llarga existència en 1857 per finalitzar-la en 1948 al fusionar-se per fi amb France illustration. Havent passat per algun període d'inoperància, ja que va desaparèixer a l'agost de 1914 tot i reaparèixer el 8 de maig de 1915. Va ser de la mateixa mida que la revista L'Illustration i no posseïa suplement.
Aquesta revista d'actualitat va comptar amb la col·laboració d'autors i artistes com ara Alexandre Dumas, Théophile Gautier, George Sand, Paul Féval, Gustave Doré o Cham, entre d'altres.
Le Monde Illustré és en molt similar al Illustrated London News.

## Gravats i litografies

* Saigo Takamori. Article a Le Monde Illustré, 1877.
* Incident de Sakai, Japó (堺事件). Le Monde Illustré, 1868.
* Colònies franceses en 1891. 1. Panorama de Lac-Kaï, en l'actual China. 2. Yun-nan, en Hanoi. 3. Carres de Hanoi. 4. Hanoi

## Enllaços externs

* Números de Le Monde illustré a Gallica, la biblioteca digital de la BnF.
# Llengües oceàniques

Les llengües oceàniques són un grup de les llengües austronèsiques format per unes 450 llengües a les illes de l'oceà Pacífic, que inclou Polinèsia, Micronèsia i Melanèsia. Aquest grup d'idiomes, definides genèticament, inclou tots els nadius idiomes que es parlen a les Illes del Pacífic, amb l'excepció de les llengües aborígens d'Austràlia i les llengües papús.

## Introducció

A través de la recerca en la Lingüística diacrònica, molt lingüistes, especialment l'alemany Otto Dempwolff (1871-1938) i el britànic Sidney Herbert Ray el 1896, van ser capaços de demostrar l'existència d'un avantpassat comú en el grup de llengües oceàniques: el proto-oceànic (Poc). Una anàlisi del 2008 de l'Austronesian Basic Vocabulary Database dona suport a la unitat lingüística del grup de llengües.
Aquesta llengua hauria estat parlada pels avantpassats de les poblacions austronèsies d'Oceania abans de la seva dispersió, que probablement es va produir fa uns 4000 anys, a partir de l'Arxipèlag de Bismarck, a l'est de Papua-Nova Guinea. Els arqueòlegs i els lingüistes estan d'acord que aquesta població coincideix més o menys amb la que va desenvolupar cultura Lapita.

## Classificació de llengües

Dins de la família austronèsia, el sotsgrup oceànic se situa en el grup "central-oriental" de la branca malaio-polinèsies. Aquest grup comprèn 498 llengües vives, repartides així :
* Llengües de l'Almirallat
* Llengües Temotu
* Llengües oceàniques occidentals
** Llengües de Nova Guinea Septentrional
** Llengües Papua Tip
** Llengües meso-melanèsies
* Llengües oceàniques centre-orientals,
** Llengües canac
** Vanuatu del Sud
** Centre i Nord de Vanuatu
** Llengües micronèsies
** Pacífic central
*** Llengües de Fidji
*** Llengües polinèsies
Una representació alternativa de les relacions entre llengües oceàniques, amb diferents hipòtesis d'agrupament, apareix en aquesta figura:
| Oceànic (100%) | (67%)  Almirallat (83%)  Temotu Oceànic meridional  Meso-Melanesi (82%) Salomònic sud-oriental Bali-Vitu Meso-Melanesi propi (84% com a unitat) (70%) Llengües micronèsies Fijià-Polinesi (Central Pacific) Oceànic occidental (parcial) |

## Bibliografia

* Ray, S.H. (1896). The common origin of the Oceanic languages. Journal of the Polynesian Society: 58–68.
* Lynch, John; Malcolm Ross; Terry Crowley (2002). The Oceanic languages. Richmond, Surrey: Curzon. ISBN 978-0-7007-1128-4. OCLC 48929366.
* Ross, Malcolm and Åshild Næss (2007). An Oceanic Origin for Äiwoo, the Language of the Reef Islands?. Oceanic Linguistics 46: 456–498.

## Referències

* ↑ Austronesian Basic Vocabulary Database

## Enllaços externs

* (anglès) Classificació i llista de les llengües oceàniques (ethnologue.com)