OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jizdra (riu)

* Aquest article tracta sobre el riu. Vegeu-ne altres significats a «Jizdra».
El Jizdra - Жиздра (rus) - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra de l'Okà. Passa per l'óblast de Kaluga.
El Jizdra té 223 km de llargària i una conca de 9.170 km². Desemboca a l'Okà per l'esquerra, a l'alçada de Peremixl. Les ciutats més importants per on passa el riu són Kozelsk i Jizdra.
S'ha observat el cabal del riu durant 48 anys (del 1933 al 1985) a Kozelsk, una ciutat a uns 40 km de la seva confluència amb l'Okà. El cabal mitjà anual en aquesta estació fou de 36,5 m³/s per a una superfície de drenatge de més o menys 6.950 km², al voltant del 76% de la totalitat de la conca hidrogràfica del riu. La làmina d'aigua anual que es vessa a la conca puja a 166 mm, que es pot considerar com moderada.
El cabal mitjà mensual observat al febrer (mínim d'estiatge) és de 15,3 m³/s, un 9% del cabal mitjà del mes d'abril (168 m³/s), dada que remarca l'amplitud prou moderada per a Rússia de les variacions estacionals. En el període estudiat el cabal mensual mínim registrat fou de 3,64 m³/s el gener del 1948, mentre que el màxim fou de 580 m³/s l'abril del 1970.
# Jivàikino

Jivàikino (en rus: Живайкино) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2017 tenia 1.142 habitants. Pertany al districte de Barix.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Prosvet

Prosvet (en rus: Просвет) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 3.149 habitants. Pertany al districte de Ketovo.

## Referències

* ↑ Форсирование реки Тобол красной 5-й дивизией у г. Курган и взятие станции Варгаши
# Prostórne (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Prostórnoie».
Prostórne (en (ucraïnès): Просторне, en rus: Просторно, Prostórnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 635 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Xirín Novi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Jardiner de crinera taronja

El jardiner de crinera taronja (Amblyornis subalaris) és una espècie d'ocell de la família dels ptilonorínquids (Ptilonorhynchidae) que habita la selva humida de les muntanyes del sud-est de Nova Guinea.
# John Baldessari

John Baldessari (National City, Califòrnia, 1931 - Los Angeles, 2 de gener de 2020) fou un artista estatunidenc.

## Biografia

Es va formar al San Diego State College (ara la Universitat Estatal de San Diego), a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles (UCLA), a l' Otis College of Art and Design i a l'Institut d'Art Chouinard de Los Angeles. Un dels artistes americans més influents de la segona meitat del segle xx, Baldessari ha treballat en múltiples línies. A mitjan anys seixanta, va començar a incorporar textos, paraules i fotografies al seu treball pictòric, fet que va situar-lo com un dels pioners de l'art conceptual. Durant els anys setanta va produir films, vídeos, instal·lacions, escultura i fotografia, i ja als vuitanta, les seves composicions fotogràfiques amb material fílmic van iniciar el que es coneix com l'apropiacionisme artístic.
El seu treball es caracteritza per una acusada consciència del llenguatge, que parteix de l'estructuralisme de Claude Lévi-Strauss, i per la incorporació d'imatges procedents de la cultura popular. A diferència d'altres artistes conceptuals, Baldessari mostra un acusat sentit de l'humor. Tot i la simplicitat aparent de les seves imatges, aquestes contenen múltiples connotacions i suposen una anàlisi de la cultura de masses. Entre les múltiples exposicions a centres d'art d'Europa i Amèrica, en destaquen les retrospectives produïdes al Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía de Madrid i a l'IVAM de València el 1989, a la Kunsthaus Graz el 2005, al MoMA de Nova York el 2010, i a la Tate Modern de Londres i al MACBA de Barcelona el 2010. La seva obra es va poder veure a la Biennal de Venècia (1997), el Carnegie International (1985-86), la Biennal de Whitney (1983) i la Documenta de Kassel (1972 i 1982).

## Referències

* ↑ «Mor John Baldessari, el revolucionari que va portar l'humor a l'art conceptual», 06-01-2020. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «John Baldessari | MoMA». The Museum of Modern Art. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ «John Baldessari: Pure Beauty | Tate». www.tate.org.uk. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ «John Baldessari». web. MACBA. [Consulta: 20 abril 2015].
# John Baker Stafford Greene

John Baker Stafford Greene (1833 - 1888) és conegut per ser l'autor del llibre The Hebrew Emigration from Egypt, publicat en 1879, on es narra la història de l'èxode dels hebreus des d'Egipte envers la Terra Promesa.
Llicenciat en Dret per la Universitat de Londres el 1859 i en Medicina pel Trinity College de Dublín el 1853, membre del Reial Col·legi de Cirurgians d'Edimburg el mateix any, serví com a cirurgià adjunt al Regiment 54 en la Campanya de Crimea, durant la qual estigué destinat a Sebastòpol i Inkerman. Fou guardonat amb la Medalla de Crimea britànica i la Medalla turca de Crimea. Exercí com a advocat en tornar de la campanya militar.

## Referències

* Breu ressenya biogràfica a Men-at-the-bar (anglès)
* The Hebrew Emigration from Egypt en línia.
# John Ostrom

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Ostrom».
John H. Ostrom fou un paleontòleg estatunidenc que revolucionà la comprensió moderna dels dinosaures a la dècada del 1960, quan demostrà que els dinosaures són més semblants a grans ocells no voladors que no pas a sargantanes, una idea que Thomas Henry Huxley proposà per primer cop a la dècada del 1860. Huxley, tanmateix, no havia trobat gaire suport. La primera de les àmplies revisions d'Ostrom de l'osteologia i filogènia de l'au primitiva Archaeopteryx fou publicada el 1976. La seva reacció a l'eventual descobriment de dinosaures amb plomes a la Xina, després d'anys d'agres debats, fou agridolça.
# John Osborne

* Per a altres significats, vegeu «Osborne».
John Osborne (Fulham, Londres 1929 - Shropshire, 24 desembre 1994) va ser un dramaturg anglès, autor d'una trentena d'obres. També va escriure per al cinema i la televisió. Amb l'estrena de Look back in anger l'any 1956, Osborne es va consagrar com a autor dramàtic i com senyera d'una generació literària: la dels Joves irats. L'any 1958, l'actor Richard Burton en va protagonitzà la versió cinematogràfica.

## Obra dramàtica

* Look back in anger (1956)
* The Entertainer (1957)
* The world of Paul Slickey (1959)
* Luther (1960)

## Traduccions al català

* Amb la ràbia al cos. Traducció de Joaquim Mallafrè.
# Jordi Ciuraneta i Riu

Jordi Ciuraneta i Riu (Sabadell, 30 de maig de 1964) és un polític i empresari agrari i ramader català, va ser conseller d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya (2015-2016).

## Biografia

Tot i néixer a Sabadell, és fill de la Palma d'Ebre. Diplomat en Administració i Direcció d'empreses per ESADE, va completar la seva formació en l'àmbit de l'organització d'empreses cooperatives a OTALORA, Universitat de Mondragón.
Ha estat president de la cooperativa Copaga entre 2000 i 2011, president del Consell Sectorial del Porcí de la Confederació de Cooperatives Agràries d'Espanya (CCAE), membre de la Confederació de Cooperatives i Sindicats Agraris de la Unió Europea (Copa-Cogeca), assessor en matèria de porcí del consell consultiu de la Direcció General d'Agricultura de la Unió Europea i vicepresident i responsable de ramaderia de la Federació de Cooperatives Agràries de Catalunya (FCAC) del 2000 al 2008.
Va entrar a militar a Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) i a la Joventut Nacionalista de Catalunya (JNC) l'any 1989. Ha estat tinent d'alcalde de l'Ajuntament de la Palma d'Ebre (1991-2007). Ha estat vicepresident del Consell Comarcal de la Ribera d'Ebre i diputat a la Diputació de Tarragona. Membre de l'executiva de CDC des del 2007. És secretari d'àmbit d'Agricultura, Ramaderia, Medi rural i Pesca. Membre del Comitè local de Lleida, de l'executiva comarcal del Segrià i de l'executiva de la federació de Lleida.
Diputat al Parlament de Catalunya, ha estat assessor d'agricultura, ramaderia i pesca del president de la Generalitat (2011-2012) i director general de Pesca (2012-2014).
El 22 de juny de 2015 va ser nomenat conseller d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació pel president de la Generalitat, Artur Mas, càrrec que va exercir fins al 14 de gener de 2016.
El 27 de juny de 2018 va ser nomenat president de PIMEC Tarragona

## Referències

* ↑ «Biografies dels nous consellers del Govern». Generalitat de Catalunya, 22-06-2015. Arxivat de l'original el 22 de juny 2015. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ «Perfil de Jordi Ciuraneta, un home amb un gran coneixement del sector primari». El Punt Avui. [Consulta: 22 juny 2015].
* ↑ DECRET 114/2015, de 22 de juny, pel qual es nomena el senyor Jordi Ciuraneta i Riu conseller d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació., 22-06-2015.
* ↑ «Neus Munté, vicepresidenta y portavoz del Govern de la Generalitat». La Vanguardia. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Jordi Ciuraneta al web del Parlament de Catalunya Arxivat 2015-06-22 a Wayback Machine.
# Joan Baptista Germain

Joan Baptista Germain (en francés: Jean-Baptiste Germain; Marsella, 1711 i 1781) fou un escriptor provençal de llengua occitana del segle xviii i també un diplomàtic francès a Algèria al servei de la Compagnie Royalle d'Afrique.
Compongué, entre altres coses, la Borrida dei Dieu, que va ser publicada dins l'antologia poètica provençal Lo Boquet provençau.

## Obres

A part de la famosa Borrida dei Dieus (<Bourrido deis Dieoux>) publicada en 1760 i tornada a editar dins l'antologia Lo Boquet provençau, Barsotti esmenta, citant Achard:
* La Matrona d'Efeba
* La Barbariá d'un Anglés sus sa Mestressa
* Òda au Rei de Prussa
* Lo Trionfe de Marselha
* Lei Delicis dau Terrador
* Parafrasa dau Saume de Dàvid 108
* L'Apologia de la Borrida dei Dieu

## Referències

* ↑ cf el site Lei Amics de Mesclum

## Bibliografia

* Lou Bouquet Prouvençaou. Marsella : Achard, 1820.

## Enllaços externs

* Article de Glaudi Barsotti sobre el site de Lei Amics de Mesclum Arxivat 2015-01-07 a Wayback Machine.
* Edició Google Book del Boquet Provençau
* [http://books.google.cat/books?id=m1pIAAAAMAAJ&q=Jean-Baptiste+Germain&dq=Jean-Baptiste+Germain&hl=ca&ei=GlCETpbCOe6K4gSk3pG2Dw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=10&ved=0CFUQ6AEwCQ Edició Google Book de la Revista Africana on es parla de les activitats diplomàtiques algerianes de Germain
# Radatice

Radatice és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1964.
# Joan Baptista Grau i Vallespinós

Joan Baptista Grau i Vallespinós fou un religiós català nascut a Reus el 1832 - i mort a Tábara (Zamora) el 1893.
Va estudiar a Reus i Barcelona i es va llicenciar el 1856. El 1859 va ser ordenat sacerdot. El 1862 va ser nomenat canonge de la catedral de Las Palmas. Un anys després va ser nomenat canonge a Tarragona, on durant la seva estada va dirigir la Revista de la devocion á los purísimos corazones de Jesus y María. El 1867 fou elegit president de la Societat Arqueològica de Tarragona. El 1874 va fundar l'Associació de Sacerdots Missioners. El 1886 va ser designat per Lleó XIII com a bisbe d'Astorga i va prendre possessió el 26 d'octubre d'aquell any. Va restaurar el palau episcopal (destruït per un incendi), restauració que encarregà al seu amic i compatrici Antoni Gaudí. El 1889 va fundar un Museu Arqueològic diocesà, així com algunes escoles per a nens. Va morir a Tavara, Astorga, el 1893. Des del 1916 té un carrer dedicat a Reus, (Carrer del Bisbe Grau), actualment al costat del barri Gaudí, i abans al carrer que ara s'anomena carrer de la Presó, on s'ubica el Bravium, antic Centre Catòlic, al qual el bisbe va llegar la seva biblioteca que es conserva en aquest lloc. La ciutat de Reus el va nomenar fill il·lustre. La seva casa natal ha estat declarada Bé Cultural d'interès local.

## Referències

* ↑ «Revista de la devocion á los purísimos corazones de Jesus y María». [Consulta: 18 juny 2013].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 26. ISBN 9788497916929.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Casa natal del Bisbe Grau». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21-VII-2015].

## Bibliografia complementària

* Álvarez Fernández, Jairo. Juan Bautista Grau Vallespinós (1832-1983), obispo de Astorga : reformador diocesano e inspirador del Genio de Gaudí (en castellà). Madrid: Universidad Pontificia de Comillas, 2014 (Tesis doctorales ; 233/2014). OCLC 1044522705.
* Minguell, R. «Biografía del Dr. Joan Baptista Grau i Vallespinós». Revista del Centre de Lectura, Any V, 113-114, 15-10-1924, pàg. 209-212.
# Joan Baptista Gori

Joan Baptista Gori (?, ca. 1570- Barcelona, 24 de desembre de 1640) va ser jutge de les Reials Audiències de Catalunya i de Mallorca.
Es desconeix el lloc i la data del seu naixement. En la descripció del seu assassinat, produït a les acaballes de 1640, Miquel Parets assegura que tenia “mes de 70 anys”. El 1595 va casar-se amb Francesca Plana, filla de mercaders, amb la qual no consta que tingués descendència.
Gori comença la carrera judicial vers 1620 com a assessor de la Diputació del General. És revocat com a jutge de la Reial Audiència de Mallorca (1622), només vuit dies després de ser-ne nomenat, com a represàlia a l’oposició del bisbe Sentís com a virrei de Catalunya. Manel Güell afirma que acabaria aconseguint aquesta plaça pels seus serveis a la Corona “enfrontant-se a la Inquisició i a la Cúria Eclesiàstica, capturant malfactors, i contribuint a omplir les arques del fisc amb no menys de 40.000 escuts”.
El 1636 ja es troba ocupant una plaça de magistrat de la Reial Audiència de Catalunya. En el marc de la guerra entre el regne de França i la Corona Hispànica, és un dels magistrats que reconeixen al virrei la facultat de condemnar a mort, sense judici, als desertors. El 1639 és reconegut com a ciutadà honrat de Barcelona.
Arran de l’aixecament camperol del Corpus de Sang (7 de juny de 1640), es veu obligat a amagar-se dels revoltats. El 24 de desembre, explica Parets, van trobar-lo “a la Riera de Sant Joan, devant la claveguera de[l monestir de] Junqueres (...), y malalt en lo llit, lo tiraren per la finestra al carrer”. El seu cos va ser arrossegat, juntament amb els de Lluís Ramon Fita i Rafael Puig, fins a la plaça del Rei. Allà va ser exhibit públicament.

## Referències

* ↑ Parets, Miquel. De los muchos sucesos dignos de memoria que han ocurrido en Barcelona y otros lugares de Cataluña (en castellà). Madrid: Imprenta y Fundición de Manuel Tello, 1889, p. 38.
* 1 2 3 «Joan Baptista Gori» (en castellà). Real Academia Historia. [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ Parets, 1889, p. 39 i 40.
# Radioestrella

En astronomia, es diuen radioestrelles a aquelles estrelles que, per mitjà de descàrregues químiques i elèctriques, produeixen emissions en diferents radiofreqüències, bé de forma constant o en forma de polsos. Els púlsars, un tipus d'estrella de neutrons, és un exemple de radioestrella.
Betelgeuse (α Orionis), λ Andromedae, π Aurigae i κ Draconis són exemples de radioestrelles.

## Referències

* ↑ «About Pulsars». Jodrell Bank Centre for Astrophysics, 23-12-2008-. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Joan Baptista I Ludovisi

Joan Baptista I Ludovisi (1647- 24 d'agost de 1699), fou fill i hereu de Nicolau I Ludovisi. Fou investit amb els dominis del seu pare, incloent el principat de Piombino l'1 de setembre de 1665. El 1690 va vendre el ducat de Fiano als Ottoboni, el 1668 el ducat de Zagarolo i el marquesat de Colona als Rospigliosi i altres feus a la família Mirelli (el 1676 el feu de Teora i el 1677 el de Paterno, i després la ciutat de Conza reservant-se el títol comtal). Fou també virrei a l'Índia.
Es va casar el 1669 a Maria de Montcada filla de Guillem Ramon de Montcada, marqués d'Aitona, que va morir a Roma el 1694 sense fills. El 1697 es va casar per segona vegada amb Anna Arduino e Furnari, filla de Paolo Arduino Patti príncep de Palizzi, marques de Floresta, Baró de Placabaiana i senyor de Grassura, que només li va sobreviure un any i va morir el 29 de desembre de 1700. D'aquest matrimoni va néixer un fill, Nicolau, que va morir el 1699 amb un any d'edat. La successió va recaure en la seva germana Olímpia I Ludovisi.
# Puissance

Puissance és un duet suec format per Fredrik Söderlund i Henry Möller. Destaca una col·laboració al nové àlbum del grup Marduk. A les seues lletres parlen del perill de la guerra imminent per l'estat dels països del tercer món. Han publicat dos discos: State Collapse i Grace of God (Equilibrium Music, 2007).

## Referències

* 1 2 3 4 Paino, Fernando O. «Puissance - "Grace of God"». Mentenebre, 12-02-2007 [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Ray, Michael «Interview:Arditi». Bellum Musicae, 18-12-2012 [Consulta: 17 agost 2015]. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ «Puissance sign with Vicious Recordings». Tartarean Desire, 30-11-2004 [Consulta: 17 agost 2015]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ «Carinou sign with Code666». Tartarean Desire. 8 desembre 2012. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Vincent, Eldefors «MOTALA METAL FESTIVAL #8». Tartarean Desire, 01-05-2004 [Consulta: 17 agost 2015]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ «Marduk to record new album in the summer». Tartarean Desire, 20-04-2004 [Consulta: 17 agost 2015]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 17 agost 2015].
Viccionari
# Pêro Escobar

Pêro Escobar, també conegut com a Pedro Escobar fou un navegant i explorador portuguès del segle xv conegut per haver descobert, junt a João de Santarém les illes de São Tomé i Príncipe, al golf de Guinea.
El 1471, estant al servei del comerciant de Lisboa Fernão Gomes, que tenia una concessió d'exploració de la costa d'Àfrica i del comerç al golf de Guinea, Pêro Escobar ajudà a descobrir el comerç de l'or que hi havia al voltant de la ciutat d'Elmina.
Pêro Escobar també apareix registrat navegant com a acompanyant de Diogo Cão el seu primer viatge, el 1482; com a pilot de la caravel·la Bérrío en l'expedició encapçalada per Vasco da Gama el 1497-99 que descobrí la ruta marítima cap a l'Índia i el 1500 en la flota del descobriment del Brasil, comandada per Pedro Álvares Cabral.

## Referències

* ↑ Diffie, Bailey Wallys; Winius, George Davison. Foundations of the Portuguese Empire, 1415-1580 (en anglès). U of Minnesota Press, 1997, p.147. ISBN 0816607826.
* ↑ «O Contrato de Fernão Gomes» (en português). Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 24 desembre 2006].
* ↑ «Castelo de Elmina». Governo de Gana. Arxivat de l'original el 2006-10-09. [Consulta: 24 desembre 2006].
* ↑ DIFFIE, SHAFER, WINIUS, Bailey Wallys, Boyd C., George Davison, "Foundations of the Portuguese empire, 1415-1580", p. 188, ISBN 0816607826
# Pévé

El pévé és una llengua txadiana pertanyent a la subdivisió de les llengües masses parlada per uns 35.000 individus a la prefectura Tandjilé, al sud-est del Txad, i uns 6.000 a la divisió Maio-Rei del Camerun septentrional.

## Referències

* ↑ «Pévé» (en anglès). Ethnologue.
# Joan Baptista Guivernau i Sans

Joan Baptista Guivernau i Sans (Barcelona, 1909-2001) fou un ceramista tradicional que va col·laborar en la recuperació entorn dels anys 1950 de la ceràmica catalana d'iconografia d'oficis i sants per ornamentar alguns elements importants de les cases o dels carrers.
A Barcelona hi destaca el plafó de la font de la Portaferrissa, realitzat per commemorar la Festa Major de Barcelona de l'any 1959. També s'hi pot destacar els plafons de rajoles del Poble Espanyol de Barcelona o els del Museu Marítim i el Museu d'Història de Barcelona (MUHBA), aquest darrer relatiu a la Processó del Corpus i inspirat en les Rajoles dels oficis
També es pot trobar obra seva a Montserrat, al lateral de l'entrada del monestir s'hi pot admirar un enorme plafó de la Verge de Montserrat, on diàriament els peregrins hi dipositen les llums votives. Al camí dels Artistes de Montserrat també s'hi poden veure molts plafons dedicats a les diferents verges i santes patrones de molts pobles de Catalunya. Al Museu de Premià de Dalt també s'hi conserven algunes obres seves.
Tot plegat va fer que el seu taller adquirís prestigi, resultant premiat nombroses vegades per la seva mestria. A partir de 1941 celebrà diferents exposicions a Barcelona. Una altra de les tasques del seu taller va ser la restauració d'obres antigues, així com rellotges de sol.
El seu estil es reconeix fàcilment pel tractament de la perspectiva, ja que les figures sempre es contextualitzen en un fons de paisatge amb elements arquitectònics al·lusius al personatge central. Paral·lelament, utilitza colors ocres i tonalitats diverses de blaus i verds. El motiu dels núvols blaus amb forma de flors es repeteix en gairebé tota la seva obra.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Baptista Guivernau i Sans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Plafons de ceràmica». Museu de Premià de Dalt. Arxivat de l'original el 2015-05-12. [Consulta: 1r abril 2012].
# Quentin G. M. Smythe

Quentin George Murray Smythe VC (6 d'agost de 1916 - octubre de 1997) era un militar sud-africà que té la Creu Victòria, la més alta condecoració al valor militar a la Gran Bretanya i, per extensió, a la Commonwealth.
Als 25 anys, era un sergent de les Forces Sudafricanes de la Segona Guerra Mundial quan va guanyar la Creu Victòria. Ho va fer per una batalla al 5 de juny de 1942 a l'àrea d'Alem Hamza, al Desert Occidental d'Egipte. Ell, ferit, va agafar el domini sobre la seva tropa i va atacar i capturar molts enemics d'una posició anti-tanc. Això va sortir als mitjans de comunicació (London Gazzete de l'11 de setembre de 1942).
Posteriorment arribaria al rang de Capità. Va morir de càncer el 1997 a Durban, Sud-àfrica. Després de ser militar, exercí de granger. Era un conservacionista i un amant dels animals. Només hi va haver tres sud-africans més que van aconseguir la Creu Victòria a la Segona Guerra Mundial.

## Enllaços externs

* Q.G.M Smythe als Arxius Nacionals del Regne Unit
# Josep Junyent i Rafart

Josep Junyent i Rafart (Vic, Osona, 14 de juliol de 1930 - Vic, 16 de gener de 1993) fou un religiós i poeta català.
Format al seminari de Vic i a Roma, és autor de diversos treballs de crítica literària i poeta. Té composicions publicades a Antologia Estudiants de Vic (1951), i a la Quarta antologia universitària (1955). Fundador i director de Presbyterium (1969) i editor de Quaderns de Pastoral (1972).
El 1962 va ser destinat a l'església del Carme de Manresa com a vicari, on va esdevenir una figura carismàtica i pal de paller de la societat manresana per la seva tasca no només dins l'Església sinó en l'àmbit cultural, intel·lectual, social i en el món polític, que durant la clandestinitat va protegir i estimular. Va ser Premi Bages de Cultura el 1989. És autor de la Lliçó Magistral de 1963.
Va morir el 16 de gener del 1993 a Vic a causa d'un càncer.

## Referències

* ↑ Farrés, Pere. «Biografia». Raco.cat. [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ Morros, Jordi. «Manresa recordarà la petjada que va deixar a la ciutat mossèn Josep Junyent». Regió7. [Consulta: 10 gener 2018].