OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Romà de Càldegues

Sant Romà de Càldegues és l'església parroquial, romànic del vilatge de Càldegues, que fou comuna independent fins al 1973, any en què fou integrada en la comuna de la Guingueta d'Ix, a la Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
Està situada al sud-oest del nucli de població, una mica separada de les cases del poble. Té al costat de migdia el Cementiri Vell, mentre que el nou és lleugerament més al sud.

## Història

Sant Romà és esmentat per primera vegada a l'Acta de Consagració de la Seu d'Urgell, al segle ix (actualment se sap, però, que aquesta acta no és anterior al 1.011). L'edifici actual és del segle xi en general, tret de les dues capelles laterals i la sagristia, que són del xviii.
El 7 de març del 1952 va ser declarat monument històric.

## Arquitectura

L'església té una capçalera característica del primer art romànic, amb un absis decorant amb bandes llombardes (una banda llombarda és una superfície de maçoneria amb arcs cecs en la part superior, i d'unes pilastres cegues simulant el suport dels arcs; cada banda lobarda consta de tres arcs). La façana occidental està remuntada per una espadanya de tres obertures, similar als de Sant Fructuós de Llo, Sant Andreu d'Angostrina o Santa Maria de Bell-lloc.

## Mobiliari

Sant Romà de Càldegues conserva un conjunt de sis retaules barrocs de factures molt diverses, però totes de qualitat: el de l'Altar major, el de sant Antoni, el de sant Francesc Xavier, el del Crist, el de Nostra Senyora del Rosari i el de la Mare de Déu.

## Referències

* ↑ Sant Romà de Càldegues en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «74 - La Guingueta d'Ix». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Cerd 40. Sant Romà de Càldegues». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «La Guingueta d'Ix». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Via Romanica - La Cerdagne Puigcerdà: Consell Comarcal de la Cerdanya - Communauté de communes de Pyrénées Cerdagne, 1998

## Enllaços externs

* Fixa a la base de dades Merimée (francès)
# Princeton North

Princeton North és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 4.528 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Princeton North tenia 4.528 habitants, 1.778 habitatges, i 1.264 famílies. La densitat de població era de 1.079,2 habitants/km².
Dels 1.778 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,9% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 28,7% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 92.725 $ i la renda mediana per família de 109.118 $. Els homes tenien una renda mediana de 69.063 $ mentre que les dones 40.179 $. La renda per capita de la població era de 43.903 $. Aproximadament el 3,4% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Princeton North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Princeton North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Resolució 1349 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1349 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 27 d'abril de 2001 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, en particular la resolució 1108 (1997), 1292, 1301, 1309, 1324 i 1342 el Consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 30 de juny de 2001.
El Consell de Seguretat va reiterar el seu suport als esforços de la MINURSO i les Nacions Unides i els acords adoptats per Marroc i el Front Polisario per celebrar un referèndum lliure i just d'autodeterminació per al poble del Sàhara Occidental. Igual que amb les resolucions anteriors, el Consell va observar que es mantenien diferències fonamentals entre les parts sobre alguns aspectes relatius a l'aplicació del Pla de Regularització.
El mandat de la MINURSO es va ampliar amb la condició que les diferències restants entre les parts arribessin a una solució mútuament acceptable. Al final del seu mandat el 30 de juny de 2001, el secretari general Kofi Annan haurà de presentar un informe sobre la situació.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 – 2002)

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of Western Sahara mission until 30 June». United Nations, 27-04-2001.
* ↑ Fischer, Horst; McDonald, Avril; Dugard, John; Gasser, Hans-Peter; Greenwood, Christopher; Fenrick, William; Posse, Hortensia Gutierrez. Yearbook of International Humanitarian Law:, Volume 4; Volume 2001. Cambridge University Press, 2004, p. 308. ISBN 978-90-6704-169-0.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Augment additiu/disminució multiplicativa

L'algoritme d'augment/diminució multiplicativa d'additius (AIMD) és un algorisme de control de retroalimentació més conegut pel seu ús en el control de congestió TCP. AIMD combina el creixement lineal de la finestra de congestió quan no hi ha congestió amb una reducció exponencial quan es detecta congestió. Diversos fluxos que utilitzen el control de congestió AIMD eventualment convergiran cap a un ús igual d'un enllaç compartit. Els esquemes relacionats d'augment-multiplicatiu/disminució multiplicativa (MIMD) i d'augment-additiu/disminució additiu (AIAD) no aconsegueixen estabilitat.

## Algoritme

L'enfocament utilitzat és augmentar la velocitat de transmissió (mida de la finestra), investigant l'amplada de banda utilitzable, fins que es produeixi la pèrdua. La política d'augment additiu pot, per exemple, augmentar la finestra de congestió en una quantitat fixa cada temps d'anada i tornada. Quan es detecta congestió, el transmissor disminueix la velocitat de transmissió per un factor multiplicatiu; per exemple, retallar la finestra de congestió a la meitat després de la pèrdua. El resultat és un comportament de dents de serra que representa el procés de sondeig de l'ample de banda.
AIMD requereix un senyal de congestió binari. Amb més freqüència, la pèrdua de paquets serveix com a senyal; la disminució multiplicativa s'activa quan un temps d'espera o un missatge de reconeixement indica que s'ha perdut un paquet. També és possible que els commutadors/encaminadors de la xarxa marquin la congestió (sense descartar paquets) com a la Notificació de congestió explícita (ECN).

## Fórmula matemàtica

Deixar $w(t)$ ser la mida de la finestra de congestió que indica la quantitat de dades en vol durant la franja horària $t$, $a$ ($a>0$) sigui el paràmetre d'augment additiu, i $b$ ($0<b<1$) sigui el factor de disminució multiplicatiu.
$w(t+1)={\begin{cases}w(t)+a&{\text{ si la congestió no és detectada}}\\w(t)\times b&{\text{ si la congestió és detectada}}\end{cases}}$
A TCP, després d'un inici lent, el paràmetre d'augment de l'additiu $a$ normalment és un MSS (mida màxima del segment) per temps d'anada i tornada i el factor de disminució multiplicatiu $b$ normalment és 1/2.

## Referències

* ↑ Chiu, Dah-Ming; Raj Jain Computer Networks and ISDN Systems, 17, 1989, pàg. 1–14. DOI: 10.1016/0169-7552(89)90019-6.
* ↑ «Additive increase/multiplicative decrease» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ Amsterdam, Tom. «Understanding Congestion Control» (en anglès americà), 31-03-2021. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «[https://arxiv.org/pdf/2102.00438.pdf Unified approach for solving exit problems for additive-increase and multiplicative-decrease processes]» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2023].
# Francisco Antonio Noguerol Freijido

Francisco Noguerol és un exfutbolista gallec, nascut a Cea el 9 de juliol de 1976. Actualment és l'entrenador de l'Albacete Balompié B, de la tercera divisió.
Format al planter del Celta de Vigo. Seria cedit a altres equips gallecs abans de debutar amb el Celta a la màxima categoria, jugant quatre partits de la temporada 00/01.
Sense continuïtat en l'esquadra viguesa, el defensa fitxa per l'Elx CF, on ja seria titular amb 40 partits. Una condició que no perdria en tota la dècada, tot jugant en altres equips de Segona Divisió, com la UD Salamanca, l'Albacete Balompié o de nou el Celta de Vigo.
Ha jugat en tres ocasions amb la selecció gallega de futbol.
# Epinephelus exsul

Epinephelus exsul és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des del Golf de Califòrnia fins a Panamà.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Teresa Gallura

Santa Teresa de Gal·lura (gal·lurès Lungoni) és un municipi italià, dins la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 5.043 habitants. Es troba a la regió de Gal·lura. Limita amb els municipis d'Aglientu, Palau i Tempio Pausania.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Pierantonio Bardanzellu | Llista cívica |
# Premi CRM-Fields-PIMS

El Premi CRM-Fields-PIMS és un premi canadenc en les ciències matemàtiques. És donat anualment per tres matemàtiques canadenques instituts: el Centre de Recherches Mathématiques (CRM), l'Institut Fields, i el Pacific Institute for the Mathematical Sciences (PIMS).
El premi va ser establert el 1994 pel CRM i l'Institut Fields com a Premi CRM-Fields. El premi va prendre el seu nom actual quan les PIMS es va convertir en soci el 2005.
El premi està dotat amb un premi monetari de 10.000 $, finançat conjuntament pels tres instituts. El guanyador del premi inaugural va ser Donald Coxeter. Altres guanyadors dels premis destacats inclouen Stephen Cook i William Thomas Tutte. El premi es dona generalment a les persones amb l'excepció de 2003 quan se li va donar de forma conjunta a John McKay i a Edwin Perkins.

## Guanyadors

Font: Institut Fields
* 1995 – Donald Coxeter
* 1996 – George A. Elliott
* 1997 – James Arthur
* 1998 – Robert V. Moody
* 1999 – Stephen A. Cook
* 2000 – Israel Michael Sigal
* 2001 – William Tutte
* 2002 – John B. Friedlander
* 2003 – John McKay iEdwin Perkins
* 2004 – Donald Dawson
* 2005 – David Boyd
* 2006 – Nicole Tomczak-Jaegermann
* 2007 – Joel S. Feldman
* 2008 – Allan Borodin
* 2009 – Martin T. Barlow
* 2010 – Gordon Slade
* 2011 – Mark Lewis
* 2012 – Stevo Todorčević
* 2013 – Bruce Reed
* 2014 – Niky Kamran
* 2015 – Kai Behrend
* 2016 – Daniel Wise

## Referències

* ↑ https://www.pims.math.ca/news/2016-crm-fields-pims-prize-winner-daniel-wise

## Enllaços externs

* CRM-Camps-Nomenaments de Premi del PIMS (lloc d'Institut dels Camps)
* CRM-Camps-Premi de PIMS (lloc de CRM)
* CRM-Camps-Premi de PIMS Detalla | Institut d'Oceà Pacífic pel PIMS de Ciències – Matemàtic
# Resolució 1347 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1347 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de març de 2001. Després de recordar la Resolució 955 (1994), 1165 (1998) i 1329 (2000), el Consell va enviar una llista de candidats per als jutges permanents al Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (TPIR) a l'Assemblea General de les Nacions Unides per a la seva consideració.
La llista de candidats proposada pel secretari general Kofi Annan va ser la següent:
* Mouinou Aminou (Benin)
* Frederick Mwela Chomba (Zambia)
* Winston Churchill Matanzima Maqutu (Lesotho)
* Harris Michael Mtegha (Malawi)
* Arlette Ramaroson (Madagascar)
A l'abril de 2001, Arlette Ramaroson i Winston Churchill Matanzima Maqutu van ser escollits per servir al TPIR per l'Assemblea General fins que el seu termini va expirar el 24 de maig de 2003.

## Referències

* ↑ «Security Council forwards nominations for Rwanda tribunal judges to General Assembly». United Nations, 30-03-2001.
* ↑ «General Assembly – 55th session – 99th plenary meeting». United Nations General Assembly, 24-04-2001.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Franco Matías Russo

Franco Matías Russo (nascut el 25 d'octubre de 1994) és un futbolista professional argentí que juga com a defensa central al Querétaro FC, cedit pel Ludogorets Razgrad.

## Carrera de club

Nascut a Buenos Aires, Russo va acabar la seva formació amb l'All Boys abans de traslladar-se a Espanya. Va fer el seu debut amb el CDJ Tamarite en Tercera Divisió, i va fitxar pel filial del RCD Espanyol el 23 de juny de 2015, després d'acceptar un contracte per dos anys.
El 28 de gener de 2017, després que hagués jugat poc, Russo va ser cedit al FC Vilafranca de quarta divisió, fins al juny. Va deixar el seu club matriu perquè el seu contracte va expirar el 30 de juny, i va fitxar per l'Ontinyent CF de Segona Divisió B el 5 d'agost.
El 9 de juliol de 2018, Russo va signar un contracte de dos anys amb el RCD Mallorca de Segona Divisió. Va fer el seu debut professional l'11 de setembre, com a titular en una victòria a casa per 1-0 contra el Reial Oviedo per a la Copa del Rei de la temporada.
Russo va debutar a segona divisió el 29 de setembre de 2018, començant com a titular en un empat a 1 a 1 contra el CD Lugo. Va contribuir amb només quatre aparicions a la Lliga durant la campanya, en què el seu equip va aconseguir l'ascens a la Lliga, i va ser cedit a la SD Ponferradina de segona divisió el 12 de juliol de 2019.

## Referències

* ↑ «El Espanyol B se refuerza» (en castellà). RCD Espanyol, 23-06-2015. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «Russo sale cedido al Vilafranca; Nacho Ruiz rescinde su contrato» (en castellà). Vavel, 28-01-2017. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «Franco Russo no continuará» (en castellà). RCD Espanyol, 30-06-2017. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «El Ontinyent se refuerza con el argentino Russo y el navarro Monreal» (en castellà). Mundo Deportivo, 05-08-2017. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «El RCD Mallorca ficha a Franco Russo» (en castellà). RCD Mallorca, 09-07-2018. [Consulta: 10 juliol 2018].
* ↑ «El Mallorca apuesta más fuerte» (en castellà). Diari AS, 11-09-2018. [Consulta: 11 setembre 2018].
* ↑ «Buenacasa y Russo se unen a la SD Ponferradina» (en castellà). SD Ponferradina, 12-07-2019. [Consulta: 12 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Franco Matías Russo a BDFutbol
* Franco Matías Russo a La Preferente (castellà)
* Franco Matías Russo, Fitxa a Soccerway
# Platja de Garraf

La platja de Garraf és una platja urbana del municipi de Sitges (Garraf) situada al poble de Garraf, a llevant del port de Garraf, al peu de les muntanyes de la serra de Coma Roja, del massís de Garraf. Limita pel seu extrem nord-est amb un petit penya-segat, la punta dels Corrals, i pel seu extrem sud-oest amb el port de Garraf. Entre la platja i el tren hi ha les casetes de la platja de Garraf, un conjunt de 33 cases de bany alçades sobre la sorra. Té una longitud de 345 metres i una amplada de 29 metres, formada per sorra fina, barrejada amb pedres, amb molt poc pendent d'entrada al mar.
Hi ha un hotel en plena platja i un parell de restaurants. Disposa de servei de dutxes, lavabos i equip de salvament, a més de rampes per a persones amb mobilitat reduïda. S'hi lloguen gandules, para-sols i patins de pedals.
Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. La platja del Garraf està adherida a la destinació Costa de Barcelona, certificada per Biosphere des del 2017.

## Referències

* ↑ «Fitxes Sitges - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* 1 2 3 4 «Garraf». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja del Garraf». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Casetes de la platja de Garraf». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Enric Peré i Solanilla

Enric Peré i Solanilla, sovint simplement Enric Solanilla (Olot, 1963) és un pintor català. Enric Solanilla viu i treballa a la ciutat d'artistes d'Olot.

## Vida i treball

Enric Solanilla va rebre la seva primera formació artística del pintor olotinià Lluís Carbonell. Va continuar la seva formació a l'Acadèmia d'Art d'Olot. Un altre important assessor artístic i promotor d'Enric Solanilla va ser el seu germà gran, que també treballa com a pintor.
Influït pels temes del seu germà, Solanilla va començar a representar artísticament paisatges urbans d'Eivissa, Míkonos, Santorí i Cadaqués. Va jugar especialment amb llums i ombres. Primer va crear pintures a l'oli. El fet que aquestes obres tardessin a assecar-se el va fer passar a la tècnica de les pintures acríliques com a pintor. Amb pintures acríliques va adquirir noves possibilitats artístiques. Les seves natures mortes van ser comparades per la premsa amb les de Giorgio Morandi en exposicions a la zona de Stuttgart, als anys noranta (juntament amb Tavi Algueró, Àngel Rigall, Toni Tort i Adrià Creus del grup „El cingle quatre“). Després d'un viatge a la ciutat de Nova York, va continuar els estudis d'objectes a l'espai, que havia començat amb les natures mortes, de manera similar amb l'horitzó d'aquesta mega-ciutat, de vegades mitjançant una tècnica de collage. De manera similar, realitza estudis espacials en natures mortes sobre el tema dels boscos.

## Referències

* 1 2 Sala, Joan «Enric Peré Solanilla, una altra percepció del paisatge». Revista de Girona, Núm. 309, 2018, pàg. 104. ISSN: 0211-2663 [Consulta: 24 desembre 2020].
* 1 2 3 Secció segona: Enric Solanilla. A: premiscactus.com (Projecte de Màrqueting Digital de la Província de Girona).
* ↑ El grup es va fundar per a una exposició conjunta el 1991 a la ciutat de Castellfollit de la Roca, prop de la ciutat d'Olot.

## Enllaços externs

* Enric Solanilla a Premis Cactus, accedit el 21 de desembre de 2020
# Scinax melloi

Scinax melloi és una espècie de granota de la família dels hílids. Viu de forma endèmica al Brasil, només des del Parc Nacional de Serra dos Órgãos al sud-est del Brasil, a uns 1.200 m d'altitud. No s'han descobert exemplars fora de la zona, tot i que podria tenir una distribució més àmplia del que es coneix actualment. És molt comú dins de la seva zona tan petita. El seu hàbitat natural són en la vegetació prop de les masses d'aigua a les clarianes de bosc primari i secundari, però no s'ha registrat fora dels boscos. Es reprodueix en bromelies, i les larves es desenvolupen a dins. Es tracta d'una espècie terrestre i d'aigua dolça. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie al seu hàbitat en l'actualitat, tot i que si es comprova que es reprodueixin fora de la seva àrea de distribució coneguda dins d'una àrea protegida, es veuria amenaçada per la pèrdua o degradació de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ Carlos Alberto Gonçalves da Cruz; Ana Maria Telles. Scinax melloi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28-08-2014.
# Platja Naturista

La platja Naturista és una platja natural del municipi del Prat de Llobregat (Baix Llobregat), situada al delta del Llobregat, entre la platja de la Ricarda - Ca l'Arana, a llevant, i la platja de Can Camins, a ponent. És una platja nudista. Té una longitud de 166 metres i una amplada mitjana de 29 metres, formada per sorra mitjana i fina, però els temporals han anat reduint la sorra progressivament, de forma que gairebé no en queda.
La regressió progressiva de la sorra, a causa dels temporals, va motivar que el 2021 la zona nudista es traslladés a la platja del Remolar.

## Referències

* ↑ «Característiques de la platja del Prat». Ajuntament del Prat de Llobregat.
* ↑ «Platja Naturista del Prat de Llobregat». Platja del Prat.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 «La platja naturista canvia d’ubicació». Ajuntament del Prat de Llobregat, 14-05-2021.
# Tetereviatka

Tetereviatka (en rus: Тетеревятка) és un poble de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 262 habitants. Pertany al districte de Jírnovsk.

## Referències

* ↑ Почвенная карта России
* ↑ «Минх, Александр Николаевич. Историко-географический словарь Саратовской губернии / Сост. А. Н. Минх. — Саратов, 1898—1902. — 5 т. — Прил. к Трудам Саратовской ученой архивной комиссии. Т. 1 : Южные уезды: Камышинский и Царицынский. Вып. 3 : Лит. Л — Ф / сост. А. Н. Минх; печ. под наблюд. С. А. Щеглова. — 1901. — С 557—1094 с., 17 л. к. C. 935—937». Arxivat de l'original el 2016-11-08. [Consulta: 28 setembre 2016].
# Balthasar Joseph Dubus

Balthasar Joseph Dubus, marquès de Dubus (també anomenat Baltasar-José de Dubus o marquès de Bus) (segle xvii -1727) va ser un militar való al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola, cobrant especial protagonisme durant la campanya de Catalunya (1713-1714). Mariscal de camp dels Reials Exèrcits de Felip V i capità de les Reials Guàrdies valones va lluitar al setge de Cardona (1713) comandant les forces borbòniques. Posteriorment fou ascendit a tinent general i nomenat governador de Montsó (1710-1718) i corregidor de Lleida (1718-1727). El 1720 participà en la defensa de Ceuta sota les ordres del marquès de Lede. Va ser president de la Reial Audiència d'Aragó el 20 de maig de 1726 fins a la seva mort el 1727 o 1728.

## Referències

* ↑ Morales Roca, Francisco José «Oficialium Cataloniae (IV) Regidores del Ayuntamiento de Lérida Dinastía de Borbón (1716-1822)» (en castellà). Hidalguía, 316-317, 2006, pàg. 444. ISSN: 0018-1285.
* ↑ «Balthasar Joseph Dubus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ de Cionard. Historia organica de las armas de infanteria y caballeria españolas, (en castellà). volum 9. Castillo, 1856, p. 486.
* ↑ García Ciprés, Gregorio «Presidentes de la Real Audiencia de Aragón en el siglo xviii» (en castellà). Linajes de Aragón, III, 1, 01-01-1912, pàg. 6.