OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apol·lònides

Apol·lònides és el nom dels següents personatges:
* Apol·lònides, poeta tràgic
* Apol·lònides, metge
* Apol·lònides d'Argos, governador d'Argos.
* Apol·lònides de Beòcia, oficial militar
* Apol·lònides de Càrdia, home d'estat i ambaixador macedoni
* Apol·lònides de Cos, metge
* Apol·lònides d'Esparta, funcionari espartà
* Apol·lònides de Nicea, escriptor grec
* Apol·lònides d'Olint, general
* Apol·lònides Orapi (Orapius o Horapius), escriptor grec
* Apol·lònides de Quios, polític grec
* Apol·lònides de Sició, dirigent de la Lliga Aquea
* Apol·lònides de Siracusa, polític grec
* Apol·lònides d'Útica, filòsof estoic.
# Canvi climàtic, els fets

Canvi climàtic, els fets (títol original en anglès, Climate Change – The Facts) és un documental britànic de 2019 presentat per David Attenborough que parla del canvi climàtic i les possibles solucions per contrarestar-lo. El programa d'una hora va fer el seu debut a la cadena britànica BBC One el 18 d'abril de 2019. S'ha doblat al català pel programa Nits sense ficció de TV3.

## Rebuda

La pel·lícula va obtenir elogis generals de la crítica per destacar els perills que es podrien presentar si no es fes prou per fer front al canvi climàtic. The Guardian ho va anomenar una "excitant crida a les armes", mentre que The Telegraph va descriure el títol com a "robust" i va elogiar l'ús d'Attenborough com a presentador: "En un moment en què el debat públic sembla ser cada vegada més histèric, és bo que es presenti alguna cosa en què poder confiar. I tots confiem en Attenborough".

## Referències

* ↑ «Sir David Attenborough presents Climate Change – The Facts». BBC News. BBC, 18-04-2019 [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Crisi climàtica: se'ns acaba el temps». TV3, 26-08-2023. [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ Nicholson, Rebecca. «Climate Change: The Facts review - our greatest threat, laid bare». The Guardian, 18-04-2019. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ O'Donovan, Gerard. «Climate Change: the Facts review: David Attenborough's superb documentary offers hope for climate crisis». The Telegraph, 18-04-2019. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «David Attenborough climate change TV show a 'call to arms'». , 19-04-2019.
# Los Tele-Rodríguez

Los Tele-Rodríguez va ser una sèrie de televisió d'Espanya dirigida per Mario Antolín, amb guions d'Arturo Ruiz-Castillo y Basala i emesa per la cadena TVE, entre febrer de 1957 i agost de l'any següent. Considerada la primera sèrie de televisió a Espanya, en estrenar-se tan sols quatre mesos després de l'inici de les emissions regulars del nou mitjà de comunicació al país.

## Argument

Precursora de les sitcom familiar a Espanya, la sèrie reflecteix la vida quotidiana d'una família de classe mitjana de la meseta espanyola, però que es diferencia de la resta per un detall: Ja tenen aparell de televisió. La seva vida canvia amb l'arribada de l'electrodomèstic.

## Intèrprets

* Mario Antolín
* María Fernanda D'Ocón
* Lola Gaos
* Luis Morris

## Referències

* ↑ «Historia de Televisión Española». Francisco José Montes Fernández. Universidad Complutense de Madrid, 2006. [Consulta: 6 maig 2013].
* ↑ «Muchos recuerdos de Tip». Manuel Ruiz Castillo, 2011. [Consulta: 6 maig 2013].
* ↑ «La Ficción Televisiva Popular». Gedisa, Editorial, S.A., 2002. [Consulta: 6 maig 2013].
* ↑ «España en serie». Álex Mendíbil.
# Cheffreville-Tonnencourt

Cheffreville-Tonnencourt és un antic municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2018 tenia 195 habitants. Des del 1r de gener de 2016 es va integrar en el municipi nou de Livarot-Pays-d'Auge com a municipi delegat. En reunir vint-i-dos antics municipis, el municipi nou és el més gros de tots els municipis nous de França.

## Demografia

El 2007 la població de fet de Cheffreville-Tonnencourt era de 221 persones. Hi havia 80 famílies i 132 habitatges: 82 habitatges principals, 39 segones residències i 10 desocupats. Tots els 127 habitatges eren cases.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 143 persones, 103 eren actives i 40 eren inactives. De les 103 persones actives 95 estaven ocupades (54 homes i 41 dones) i 8 estaven aturades (2 homes i 6 dones). De les 40 persones inactives 16 estaven jubilades, 15 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius». Hi havia una empresa de construcció, una d'informació i comunicació, 3 de serveis i una entitat de l'administració pública. L'any 2000 hi havia 20 explotacions agrícoles que conreaven un total de 680 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Commune de Livarot-Pays-d'Auge (14371)». Insee. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Livarot-Pays d'Auge reste la plus grosse commune nouvelle de France». Ouest France, 12-01-2017.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Anna Aragall i Virolà

Anna Aragall i Virolà (Sabadell, 14 de maig de 1885 - Sant Llorenç Savall, 2 d'abril de 1947) fou una filantropa catalana.
Filla de Joan Aragall i Llopart i de Francesca Virolà, modestos treballadors que tenien l'Hostal de Sant Antoni, al carrer de Sant Joan, 5 de Sabadell. Fou la segona de set germans. El 1902 es casà amb el serraller Joan Baptista Fortuny i Ferrer. Ella i marit es traslladaren el 1933 a viure a Sant Llorenç Savall, on els anomenaven els Avis Fortuny. Molt coneguts i estimats al poble, el 1984 el consistori nomenà el carrer dels Avis Fortuny a un vial del polígon industrial.

## Referències

* 1 2 Simó i Bach, Ricard. 63 dones sabadellenques dignes de recordar.... Ricard Simó i Bach. Sabadell: Agulló Costa, 1988. ISBN 84-86636-04-3.
# Caprimulgiformes

Els caprimulgiformes (Caprimulgiformes) són un ordre d'ocells de costums nocturns, plomatge suau, com els dels estrígids, i de vol silent. En canvi, emeten un cant molt penetrant, que s'escolta a la nit. Tenen el plomatge altament críptic i es camuflen a terra, entre les branques dels arbres o entre la fullaraca. El seu nom científic remet a la llegenda popular i creença errònia que xuclen la llet de les cabres.

## Morfologia

Tenen els ulls grans, la cua i les ales llargues, els peus petits i una obertura de boca enorme acabada en un bec diminut. Utilitzen la gran boca a manera de xarxa per a caçar insectes al vol. Al voltant de la boca tenen una sèrie de pèls rígids. Tenen les potes petites i, en conjunt, són d'una coloració semblant a la de la terra, amb la qual es confonen perfectament.

## Costums

Algunes espècies passen l'hivern en estat letàrgic, fenomen excepcional entre els ocells.

## Observacions

La majoria de famílies d'aquest ordre són tropicals. Només hi ha una família als Països Catalans, el dels caprimúlgids, que són representats a casa nostra per l'enganyapastors i el siboc, que només ens arriben a l'estiu, mentre que hivernen a l'Àfrica. Rarament, ens arriba com a divagant l'enganyapastors egipci (Caprimulgus aegyptius).

## Referències

* ↑ Roger Tory Peterson, Guy Mountfort i P.A.D. Hollom: Guia dels ocells dels Països Catalans i d'Europa, traducció i adaptació del text original en anglès (Collins Field Guide to Birds of Britain and Europe) coordinada per Jordi Sargatal, amb l'equip de traducció i adaptació: Francesc Anton, Rosa Llinàs, Deli Saavedra, Jordi Sargatal i Erich Streich. Barcelona: Edicions Omega, 1995, p. 191.
* ↑ Jonsson, Lars: Ocells d'Europa, amb el Nord d'Àfrica i l'Orient Mitjà. Edició original en suec (Lars Jonnsons Fåglar), traducció i adaptació de l'anglès per Erich Streich, Frederic Streich, Deli Saavedra, Rosa Llinàs i Jordi Sargatal. Barcelona: Edicions Omega, 1994, p. 328.
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig, Barcelona, 1987, pàgina 70.

## Bibliografia

* Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig, Barcelona, 1987, pàgina 70, ISBN 84-315-0434-X.
* Roger Tory Peterson, Guy Mountfort i P.A.D. Hollom: Guia dels ocells dels Països Catalans i d'Europa, traducció i adaptació del text original en anglès (Collins Field Guide to Birds of Britain and Europe) coordinada per Jordi Sargatal, amb l'equip de traducció i adaptació: Francesc Anton, Rosa Llinàs, Deli Saavedra, Jordi Sargatal i Erich Streich. Barcelona: Edicions Omega, 1995, p. 191-193. ISBN 84-282-1034-9; ISBN 9788428210348.
* Jonsson, Lars: Ocells d'Europa, amb el Nord d'Àfrica i l'Orient Mitjà. Edició original en suec (Lars Jonnsons Fåglar), traducció i adaptació de l'anglès per Erich Streich, Frederic Streich, Deli Saavedra, Rosa Llinàs i Jordi Sargatal. Barcelona: Edicions Omega, 1994, p. 328. ISBN 84-282-1008-X; ISBN 9788428210089.

## Enllaços externs

* Fotografies i informació d'aquest ordre d'ocells. (anglès)
# Nyholmita

La nyholmita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la hureaulita. Rep el nom en honor de Sir Ronald Sydney Nyholm (Broken Hill, Nova Gal·les del Sud, 1917-1971), president i professor de química a la University College de Londres entre els anys 1955 i 1971.

## Característiques

La nyholmita és un arsenat de fórmula química Cd₃Zn₂(AsO₄)₂(HAsO₄)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008, i la primera publicació data del 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nyholmita pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita, irhtemita i burgessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Block 14, situada a Broken Hill, dins el comtat de Yancowinna (Nova Gal·les del Sud, Austràlia). També ha estat descrita a la mina Sa Menga, a Fluminimaggiore (Sardenya, Itàlia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nyholmite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 desembre 2019].
# Deutsche Digitale Bibliothek

La Deutsche Digitale Bibliothek o DDB (Biblioteca digital d'Alemanya) és una biblioteca pública en línia que aplega el patrimoni cultural i científic d'Alemanya.
La DDB és el soci de l'Estat Alemany al portal Europeana. Només accepta contribucions d'organitzacions que participen en el projecte que són d'accés lliure que també tenen la responsabilitat de vetllar la qualitat de les obres que depositen al repositori. Aquest projecte vol contribuir a fer que el patrimoni sigui accessible a persones que generalment no visiten biblioteques o museus.
El 2009 el govern federal alemany va decidir crear i finançar la biblioteca. És una iniciativa conjunta del govern federal, dels estats federats i dels municipis d'Alemanya. L'accés a les dades és de franc, els usuaris han nogensmenys de respectar els drets d'autors en utilitzar els documents. La primera versió experimental va ser llançada el novembre de 2012 i la versió completa el 31 de març de 2014. L'octubre de 2018, 4358 institucions alemanyes participaven en el projecte: arxius, biblioteques, instituts de recerca, museus, mediateques… També ha de contribuir a protegir el patrimoni documental contra catàstrofes com l'esfondrament de l'arxiu municipal de Colònia o incendis en conservar còpies numeritzades.
El 2012 contenia uns 5,6 milions de documents i a l'inici del 2018 ja eren 24 milions. Tot i això, el motor de recerca no té una veritable interficie fàcil de servir i encara no permet filtrar fàcilment els documents, que sovint són de qualitat poc lisibles per l'antiga tipografia en fraktur sense transcripció en caràcters romans.

## Referències

* ↑ «Deutsche digitale Bibliothek gestartet» (en alemany). Der Spiegel, 31-03-2014.
* ↑ «Kabinett beschließt Deutsche Digitale Bibliothek». Computer Bild, 2011.
* ↑ «Über uns (sobre nosaltres» (en alemany). Deutsche Digitale Bibliothek.
* ↑ «Institutionen» (en alemany). Deutsche Digitale Bibliothek.
* ↑ «Deutschland bekommt digitale Bibliothek» (en alemany). IX Magazin für professionellle Informationstechnik, 12, 02-12-2009.
* ↑ «Deutsche Digitale Bibliothek ist online». So tickt Deutschland. Fazit i Ministeri d'Afers Exteriors, 23-04-2018.
* ↑ Fiene, Daniel «Ein Millionenprojekt ist gescheitert» (en alemany). Rheinische Post, 02-04-2018.
# Marco Antonio Rodríguez Moreno

Marco Antonio Rodríguez Moreno (nascut a Ciutat de Mèxic, 10 de novembre del 1973), és un àrbitre de futbol mexicà. Rodríguez és àrbitre internacional FIFA des de 2000. Fins ara ha dirigit partits en grans esdeveniments com la Copa del Món 2006. El febrer del 2010 va ser assignat per arbitrar al Mundial 2010.
El març de 2013, la FIFA el va incloure en la llista de 52 àrbitres candidats per la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. El gener de 2014, la FIFA el va incloure a la llista definitiva d'àrbitres pel mundial.

## Referències

* ↑ «Open list of prospective referees & assistant referees for the 2014 FIFA World Cup», 07-03-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 juny 2014].
* ↑ «Referees & Assistant referees for the 2014 FIFA World Cup™». FIFA.com, 14-01-2014. Arxivat de l'original el 16 de gener 2014. [Consulta: 22 juny 2014].

## Enllaços externs

* Perfil FIFA Arxivat 2007-02-25 a Wayback Machine.
# Gaspar de Borja y Velasco

Gaspar de Borja y Velasco (Villalpando, Zamora, 26 de juny de 1580 - Madrid, 28 de desembre de 1645) va ser un religiós espanyol que va ocupar diversos càrrecs polítics i eclesiàstics.
Fill del sisè duc de Gandia, Francesc Tomàs de Borja i de Juana Enríquez de Velasco. Era besnet de sant Francesc de Borja i cosí del duc de Lerma. Va ser un dels dos germans del setè duc de Gandia Carles de Borja que va ser enviat a l'església; el segon, Baltasar, va ser bisbe de Mallorca.
Va estudiar a la Universitat d'Alcalá de Henares i va ser col·legial del Colegio Mayor de San Ildefonso. De ben jove ja va ser nomeat canonge i ardiaca de Conca i, més tard, ardiaca de la catedral de Toledo.
Va ser creat cardenal de Santa Susanna per Pau V el 1611. Des d'ençà va residir habitualment a Roma, cinc anys després assumia el títol de la Basílica de la Santa Creu de Jerusalem, vinculat als prelats espanyols tradicionalment.
En llur carrera eclesiàstica també va ser bisbe d'Albano (1630), arquebisbe de Sevilla (1632) ad commendam i arquebisbe de Toledo (1645) en propietat, si bé va ocupar-lo efímerament. D'altra banda, va ocupar diversos polítics: virrei de Nàpols (1620), conseller d'Estat (1623); va ser ambaixador d'Espanya a Roma entre 1616 i 1619, posteriorment ho fou de nou entre 1631 i 1645.
A Roma va ser participant dels conclaves de Gregori XV i Urbà VIII. Va protagonitzar un enfrontament amb Urbà VIII acusant-lo d'omissió de les seves funcions, per poc zel religiós arran de la invasió d'Alemanya per part del rei protestant de Suècia, ofenent profundament al papa. Gaspar de Borja hagué de retirar-se de Roma després de la promulgació de la butlla «borgiana», que obligava als bisbes a residir a llurs diòcesis, redactada especialment per a Gaspar. En tornar a la península, passà a presidir el Consell Reial, després el Consell d'Aragó i, finalment, el d'Itàlia.
El 1643 va ser proposat a arquebisbe de Toledo, però Urbà VIII s'hi negà, i Gaspar no pogué accedir a l'arquebisbat fins al 1645 durant el ponfiticat d'Innocenci X. Gaspar de Borja va morir el 28 de desembre de 1645, i va ser enterrat en un nínxol senzill de la Capella de Santiago de la catedral de Toledo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Fernández Collado, Ángel. Los informes de visita ad limina de los arzobispos de Toledo (en castellà). Toledo: Universidad Castilla-La Mancha & Estudio Teológico de San Ildefonso, 2002, p. 47-48.
* 1 2 3 4 Carbonell Buades, 2013, p. 448.
* ↑ Carbonell Buades, 2013, p. 449.

## Bibliografia

* Carbonell Buades, Marià «Col·leccionistes borgians en època barroca: una dama, un cardenal, un poeta». Revista Borja. Revista de l'Institut Internacional d'Estudis Borgians, 4, 2013, pàg. 439-462.
# Ardièja

Ardièja (francès Ardiège) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Chaetodipus goldmani

Chaetodipus goldmani és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. És endèmica de Mèxic (Chihuahua, Sinaloa i Sonora). S'alimenta de llavors. El seu hàbitat natural són els matollars xeròfils i els boscos amb arbres curts i sols al·luvials. Està amenaçada per l'ús de rodenticides i la transformació del seu entorn per a usos agrícoles.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista i mastòleg estatunidenc Edward Alphonso Goldman.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Chaetodipus goldmani. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 agost 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 157. ISBN 978-0801893049.
# Arthur Harnden

Arthur Harnden (Yoakum, 20 de maig de 1924 - Corpus Christi, 30 de setembre de 2016) fou un atleta estatunidenc, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1940.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir a la 8a Força Aèria i va fer 23 missions sobre Alemanya. Després de la guerra, va estudiar a la Universitat de Texas A&M.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on guanyà la medalla d'or en la cursa dels 4x400 metres relleus del programa d'atletisme. Formà equip amb Clifford Bourland, Roy Cochran i Mal Whitfield.

## Millors marques

* 400 metres. 47.3" (1948)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Art Harnden». [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 21 setembre 2022].
# Carme de Vinyals i de Font

Carme de Vinyals i de Font (Flaçà, 1888 - Girona, 8 de març de 1943) fou una de les primeres representants de la Secció Femenina de la Lliga Regionalista. Filla de l'hisendat Josep de Vinyals i de Dolors de Font, era la petita de cinc germans. La seva família eren terratinents de Flaçà i tenien casa a la plaça Bell-lloc, de Girona. Vinyals va rebre una formació avançada i va assistir a diferents esdeveniments socials i culturals de Barcelona.
El 1918 es va casar amb Santiago Masó i Valentí, esdeveniment que va motivar la compra d'una casa annexa a la casa pairal de la nissaga Masó al carrer Ballesteries de Girona per tal d'ampliar l'edifici. L'arribada de Vinyals va comportar la introducció de noves peces de vestir com els vanos, els barrets, els vestits de festa i les joies. De fet, la primera fotografia conservada de Vinyals, la del seu casament, s'ha considerat trencadora dels esquemes senyorials dominants a l'època. Alhora, la seva entrada va comportar un ennobliment de les estances que marcava un contrapès amb les línies noucentistes de la casa i que s'ha conservat en el mobiliari, la vaixella i en objectes de plata gravats amb les inicials CV.
Carme de Vinyals va col·laborar amb la Junta de la Biblioteca Popular per a la Dona de Girona des dels primers anys de la institució, i va ser membre de la Secció Femenina de la Lliga Regionalista. En l'assemblea del partit del 3, 4 i 5 de febrer de 1933, va ser la representant gironina de la secció, juntament amb Joaquima Heras de Puig. Les dues van ser proposades pel president del Centre Catalanista de Girona Agustí Riera i Pau per ocupar una posició en la candidatura del partit per a les eleccions municipals de 1934, encara que van declinar la invitació. Arran de la guerra civil, el 10 de juliol de 1937 el matrimoni va haver de fugir per la seva implicació política en direcció a Marsella, des d'on van retornar a l'Espanya nacional i es van establir a Sant Sebastià. En les cartes que s'enviaven amb la família, signaven com a dues tietes solteres amb els noms de Florentina i Eulàlia per no aixecar sospites. Després de la guerra, van retornar a Girona.
Carme de Vinyals va morir el març de 1943 després de patir una greu malaltia a l'edat de 54 anys. El matrimoni no va tenir descendència.
* Vano estrenat per Carme de Vinyals en el casament amb Santiago Masó.
* Mocador amb les inicials CV
* Carta de condol de Caterina Albert a Masó per la mort de Vinyals, a l'exposició Elles també hi eren.

## Referències

* ↑ Viader Gustà, Fernando. Narcís de Puig i de Traver. 383 genealogies de famílies gironines. Vol. I-II, 2015.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Gil Tort, Rosa Maria. Elles també hi eren. Història de les dones de la Casa Masó (1830-2015). Girona: Curbet Edicions Fundació Valvi, 2019, pp. 209-217.
* ↑ Diario de Gerona de Avisos y Noticias, 30-11-1933, p. 3.
# Ditrema temminckii

Ditrema temminckii és una espècie de peix pertanyent a la família dels embiotòcids.

## Subespècies

* Ditrema temminckii pacificum (Katafuchi & Nakabo, 2007)
* Ditrema temminckii temminckii (Bleeker, 1853)

## Referències

* ↑ Temminck C. J. & Schlegel H., 1844. Pisces, Fauna Japonica Parts 5-6. 73-112.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Bleeker, P., 1853. Nalezingen op de ichthyologie van Japan. Verhandelingen van het Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wettenschappen v. 25: 1-56, 1 pl.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Luci Decimi

Luci Decimi (en llatí Lucius Decimius) va ser un ambaixador romà que l'any 171 aC fou enviat com ambaixador al rei il·liri Gentius, per intentar que aquest estigués al costat de Roma a la guerra contra Perseu de Macedònia. No va aconseguir el seu propòsit i es va sospitar que havia estat subornat per Gentius.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLII, 37,45
# Fàysal

Fàysal és el nom dels següents personatges:
Fàysal forma part del nom de molts personatges:
* Abd-al-Aziz ibn Abd-ar-Rahman ibn Fàysal Al Saüd, primer rei de l'Aràbia Saudita
* Abd-ar-Rahman ibn Fàysal ibn Turki Al Saüd, membre de la família saudita
* Faisal I, rei de l'Iraq i abans efímerament de Síria
* Faisal II, rei de l'Iraq
* Faisal ibn Abd al-Aziz, rei de l'Aràbia Saudita. I vinculats a aquest:
** Faisalabad, ciutat i municipi del Panjab (Pakistan). I vinculats a aquesta:
*** Divisió de Faisalabad, divisió administrativa del Panjab (Pakistan)
*** Districte de Faisalabad,divisió administrativa del Panjab (Pakistan)
** King Faisal Babes, club de futbol de Kumasi (Ghana)
* Faisal ibn Turki Al Saud, sobirà dels saudites wahhabites
* Faisal ibn Turki Al Busaid, sultà de Masqat i Oman
* Faisal al-Dawish, líder dels ikhwan
* Ghazi ibn Faisal, rei de l'Iraq

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquest llistat s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Fàysal, tot i que no en fos el nom principal