OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Recopa d'Europa de futbol 1997-98

La Recopa d'Europa de futbol 1997-98 fou la trenta-vuitena edició de la Recopa d'Europa de futbol. La final fou guanyada pel Chelsea FC a la final davant del VfB Stuttgart.

## Ronda preliminar

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Havnar Bóltfelag | 1-7 | APOEL FC | 1-1 | 0-6 |
| Hibernians FC | 0-4 | Íþróttabandalag Vestmannaeyja | 0-1 | 0-3 |
| Glenavon | 1-5 | Legia Varsòvia | 1-1 | 0 -4 |
| Cwmbran | 2-12 | FC Naţional Bucureşti | 2-5 | 0-7 |
| FK Žalgiris Vilnius | 1-2 | Hapoel Be'er Sheva | 0-0 | 1-2(pr) |
| Zimbru | 1-4 | Xakhtar Donetsk | 1-1 | 0-3 |
| Dinaburg FC | 2-0 | Kapaz Ganja | 1-0 | 1-0 |
| Kilmarnock | 3-2 | Shelbourne F.C. | 2-1 | 1-1 |
| HJK Helsinki | 1-3 | Estrella Roja de Belgrad | 1-0 | 0-3 |
| FK Sloga Jugomagnat | 1-4 | NK Zagreb | 1-2 | 0-2 |
| FC Balzers | 1-5 | BVSC Budapest | 1-3 | 0-2 |
| Tallinna Sadam | 2-5 | Plantilla:Country data Belarús FC Belshina Bobruisk | 1-1 | 1-4 |
| NK Primorje | 3-0 | Union Luxemburg | 2-0 | 1-0 |
| PFC Levski Sofia | 2-3 | Slovan Bratislava | 1-1 | 1-2 |
| Dynamo Batumi | 2-3 | Ararat Yerevan | 0-3 (a) | 2-0 |

## Primera ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Kocaelispor | 3-0 | FC Naţional Bucureşti | 2-0 | 1-0 |
| APOEL FC | 0-4 | Sturm Graz | 0-1 | 0-3 |
| Íþróttabandalag Vestmannaeyja | 2-5 | VfB Stuttgart | 1-3 | 1-2 |
| Boavista FC | 3-4 | Xakhtar Donetsk | 2-3 | 1-1 |
| Germinal Ekeren | 4-3 | Estrella Roja de Belgrad | 3-2 | 1-1 |
| AIK Fotboll | 1-2 | NK Primorje | 0-1 | 1-1 |
| AEK Atenes | 9-2 | Dinaburg FC | 5-0 | 4-2 |
| Slavia Praga | 6-2 | FC Lucerne | 4-2 | 2-0 |
| Hapoel Be'er Sheva | 1-14 | Roda JC | 1-4 | 0-10 |
| NK Zagreb | 5-6 | Tromsø | 3-2 | 2-4 |
| FC København | 5-0 | Ararat Yerevan | 3-0 | 2-0 |
| FC Belshina Bobruisk Plantilla:Country data Belarús | 1-5 | Lokomotiv Moscou | 1-2 | 0-3 |
| Chelsea FC | 4-0 | Slovan Bratislava | 2-0 | 2-0 |
| OGC Nice | 4-2 | Kilmarnock | 3-1 | 1-1 |
| Reial Betis | 4-0 | BVSC Budapest | 2-0 | 2-0 |
| Vicenza | 3-1 | Legia Varsòvia | 2-0 | 1-1 |

## Segona ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Tromsø | 4-9 | Chelsea FC | 3-2 | 1-7 |
| Germinal Ekeren | 4-6 | VfB Stuttgart | 0-4 | 4-2 |
| Lokomotiv Moscou | 2-1 | Kocaelispor | 2-1 | 0-0 |
| Xakhtar Donetsk | 2-5 | Vicenza Calcio | 1-3 | 1-2 |
| Reial Betis | 3-1 | FC København | 2-0 | 1-1 |
| AEK Atenes | 2-1 | Sturm Graz | 2-0 | 0-1 |
| OGC Nice | 3-3(c) | Slavia Praga | 2-2 | 1-1 |
| NK Primorje | 0-6 | Roda JC | 0-2 | 0-4 |

## Quarts de final

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Roda JC | 1-9 | Vicenza Calcio | 1-4 | 0-5 |
| Slavia Praga | 1-3 | VfB Stuttgart | 1-1 | 0-2 |
| AEK Atenes | 1-2 | Lokomotiv Moscou | 0-0 | 1-2 |
| Reial Betis | 2-5 | Chelsea FC | 1-2 | 1-3 |

## Semifinals

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Chelsea FC | 3-2 | Vicenza Calcio | 0-1 | 3-1 |
| VfB Stuttgart | 3-1 | Lokomotiv Moscou | 2-1 | 1-0 |

## Final

| Chelsea FC | 1 – 0 | Stuttgart |
| Zola 71' | | |
* Guanyador de la Recopa d'Europa 1997-98
* Chelsea FC Segon títol

## Enllaços externs

* Detalls a la web de la UEFA
* RSSSF
# Nueva Francia

* Per a altres significats, vegeu «Nova França (desambiguació)».
Nueva Francia és una comuna del departament de Silípica, a la província de Santiago del Estero (Argentina).
És a 45 km de la capital provincial, Santiago del Estero, i a 13 km de la ciutat de Loreto, per la Ruta Nacional Núm. 9. Limita al nord amb Árbol Solo, al sud amb San Vicente, a l'est amb San Andrés i a l'oest amb el canal San Martín.
A una masia que el 1736 pertanyia a la parròquia de Santiago del Estero (a 10 km del nucli urbà de Santiago = S.Giacomo) i que a partir de 1863 va passar a dir-se municipi de Nueva Francia, hi nasqué el 1731 el naturalista i historiador Gaspar Juárez.

## Nota

* ↑ Charles E. O'Neill. Diccionario histórico de la Compañía de Jesús: biográfico-temático. Universidad Pontificia de Comillas, 2001, p. 2161–. ISBN 978-84-8468-039-0 [Consulta: 14 desembre 2011].
# Accent agut

* Signes diacrítics
* accent
* accent agut ( ´ )
* accent agut doble ( ˝ )
* accent greu ( ˋ )
* breu ( ˘ )
* circumflex ( ˆ )
* anticircumflex / "hàtxek" ( ˇ )
* trenc ( ¸ )
* dièresi o trema ( ¨ )
* punt volat ( · )
* anunaasika / punt superior ( ˙ )
* anusvaara / punt inferior (  ̣ )
* croc / dấu hỏi (  ̉ )
* màcron ( ˉ )
* ogonek / "Croc polonés" ( ˛ )
* anell / kroužek ( ˚ )
* dàsia ( ʽ )
* psili (  ʼ )
* dièresi ( ¨ )
* Signes de puntuació i tipogràfics emprats com a diacrítics:
* apòstrof ( ’ )
* barra ( | )
* dos punts ( : )
* coma ( , )
* guionet ( ˗ )
* titlla ( ˜ )
* titlo (  ҃ )
L'accent agut (´) és un signe diacrític consistent en una breu línia inclinada, que baixa de dreta a esquerra, i que es col·loca damunt una lletra, normalment una vocal. Pot tenir diverses funcions (en algunes llengües se'n combinen diverses):
* Grau d'obertura: l'accent marca que la vocal es pronuncia d'una manera tancada, en oposició a un altre fonema que s'escriu amb la mateixa lletra, com per exemple composé en francès, on la darrera "e" no sona com la "e" oberta de siège. Per aquest motiu l'accent agut en alguns llibres de text catalans a vegades també s'anomena accent tancat.
* Tonicitat: l'accent pot recaure en la síl·laba tònica per marcar que s'ha de pronunciar aquella seqüència amb més força. És l'ús del català en paraules com valdré, per contra a valdre, per exemple.
* Desambiguació lèxica: es posa un accent encara que les normes de l'ortografia no ho requereixin, a fi de diferenciar dues paraules. És l'accent diacrític, com el català bé, que significa "correcte" i es distingeix de be, "xai".
* Èmfasi: es pot marcar una paraula com a més rellevant dins la frase amb l'accent, tal com permet el neerlandès.
* Duració: s'utilitza l'accent per diferenciar vocals llargues i breus (la vocal accentuada és més llarga) en llengües com el txec o en les transcripcions medievals del llatí (que no tenia accents quan era parlat a l'Imperi Romà).
* To: en un fenomen similar a l'anterior, l'accent agut pot marcar un to més alt en idiomes tonals com la varietat normativa del xinès.
* Palatalització: en polonès, un accent sobre una consonant marca que el so s'ha de pronunciar palatalitzat.
* Desambiguació prosòdica: un accent pot diferenciar un fonema d'un altre (les pronunciacions difereixen més que no pas sols el grau d'obertura), com en l'islandès.
* Manlleus: un préstec d'una altra llengua pot conservar l'accent encara que no s'adeqüi als usos d'aquest signe en l'idioma d'acollida, i fins i tot encara que aquest no tingui accents, com passa en l'anglès, que manté l'accent en els gal·licismes (manlleus del francès).
* Metafonia: també en polonès l'accent agut sobre la o –única vocal que pot dur accent– indica que s'ha de pronunciar com a /u/.

## Vegeu també

* paraula aguda o oxítona
* accent pla o paroxíton (paraula plana o paroxítona)
* accent esdrúixol o proparoxíton (paraula esdrúixola o proparoxítona)
* Accentuació en català
# 28 aC
## Esdeveniments
### Imperi Romà

* August es converteix en cònsol per sisena vegada i Marc Vipsani Agripa per segona vegada.

## Necrològiques

* Mariamne I, la segona muller d'Herodes el Gran, és executada.

## Referències

* ↑ Flavi Josep, Antiguitats judaiques 15.7.4–6.
# Sebastián Ariel Méndez Pardiñas

Sebastián Ariel Méndez Pardiñas (Buenos Aires, 4 de juliol de 1977) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de defensa. Ha militat en el Vélez Sarsfield, San Lorenzo i Banfield al seu país. Entre 2002 i 2006 va jugar al Celta de Vigo gallec.
Ha estat dues vegades internacional amb la selecció argentina.

## Títols

* Libertadores 1994
* Intercontinental 1994
* Apertura 1995
* Clausura 1996, 1998, 2007
* Interamericana 1995
* Sudamericana 1995
* Recopa Sudamericana 1997
# Adhemar Pimenta

Adhemar Pimenta (12 d'abril de 1896 - 26 d'agost de 1970) fou un entrenador brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1938 com a entrenador.

## Referències

* ↑ Napoleão, Antônio Carlos; Roberto Assaf. Seleção Brasileira 1914-2006. Rio de Janeiro: Mauad X, 2006, p. 326. ISBN 85-7478-186-X.
# Platja La Huelga i platja de la Canalina

La Platja la Huelga, es troba en la desembocadura del riu Sant Cecilio i molt prop d'ella poden contemplar-se un aiguamoll.
Es troba a pocs quilòmetres de la localitat de Hontoria. Aquesta platja és considerada paisatge protegit, des del punt de vista mediambiental (per la seva vegetació i també per les seves característiques geològiques). Per aquest motiu està integrada en el Paisatge Protegit de la Costa Oriental d'Astúries.
Per la seva banda la platja de la Canalina, que no existeix amb pleamar, se situa en una zona escarpada de roques calcàries, pasturatges i terrenys de cultiu. Al no ser de fàcil accés (ja que s'arriba a ella a través d'un camí de ciment llaurat sobre la roca) i desaparèixer segons la marea, és poc freqüentada.

## Descripció

La platja de la Huelga presenta una forma triangular i a l'est d'ella se situa la de la Canalina, protegida per un penya-segat. Es troben en un entorn rural d'una perillositat mitjana. A la primera es pot accedir en vehicle pràcticament fins a la sorra, mentre que a la de la Canalina és per als vianants, encara que inferior a mitjà quilómetro.

## Referències

* ↑ «desdeasturias.com - Playa de la Huelga Llanes» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ «Playa de La Huelga en Llanes,playas de Asturias» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ http://www.magrama.gob.es/es/costas/servicios/guia-playas/ Arxivat 2016-10-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=472 Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* ↑ SL, EuroWeb Media, «Playa La Canalina | Llanes | Playas de Asturias» (en castellà). Playas de Asturias, 04-12-2017. Arxivat de l'original el 2016-07-16 [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana. Del Río, Alejandro. Ediciones Nobel. 2013. ISBN 978-84-8459-669-1. Pág.237.
# Prudencio Norales

Prudencio Norales (Puerto Cortés, 20 d'abril de 1956) fou un futbolista hondureny de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Hondures amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1982.
A nivell de club destacà com a jugador de Olimpia.

## Referències

* ↑ «1982 FIFA World Cup Spain». Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 31 agost 2020].
* ↑ Prudencio Norales Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Desafíe a Ismael Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine. - La Prensa (castellà)
* ↑ Prudencio Norales a National-Football-Teams.com (anglès)
# Pont Vell de Monforte de Lemos

El Pont Vell (en gallec: Ponte Vella), també conegut com a Pont Romà (Ponte Romana), és un pont que travessa el Cabe al nucli urbà de Monforte de Lemos, a la província de Lugo.
Segons la tradició, els seus orígens es remunten a l'època romana. L'actual va ser construït al segle xvi per Pedro Rodríguez de Ramberde per ordre de Catalina de la Cerda y Sandoval, VII Comtessa de Lemos, vídua de Pedro Fernández de Castro y Andrade.
És un pont de pedra granítica format per quatre arcs i amb pilars recolzats sobre contraforts. El ferm és de llambordins i està obert al trànsit rodat en un únic sentit de la marxa.

## Referències

* ↑ La Voz de Galicia, 1/11/2009.

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina de Turgalicia (gallec)
* Informació a la pàgina de l'Ajuntament Arxivat 2018-01-15 a Wayback Machine. (castellà)
# Pont Vell de Padastros

Pont Vell (Macieira de Cambra) és un pont en Portugal. Es troba a Vale de Cambra, districte d'Aveiro. És un pont d'arc únic en granit i maçoneria construït als segles XVIII i XIX. Es troba catalogat per la Direcció General de Patrimoni Cultural.

## Referències

* ↑ Dordio, Paolo. «Ponte Velha / Ponte de Padastros» (en portugués). Direção-Geral do Património Cultural, 2001.
# Pont Vell de Tavascan

El pont vell de Tavascan està situat dins el nucli del poble de Tavascan (Lladorre), sobre el riu que porta el mateix nom. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pont vell de Tavascan està situat dins el nucli del poble de Tavascan, sobre el riu que porta el mateix nom. Aquest pont està format per un sol arc de mig punt lleugerament rebaixat, construït a base de pedra del país lligada amb calç. El terra és de doble vessant fet amb còdols de riu. Té una longitud total de 15,70 m i l'amplada de 2,8 m. La sola del pont fa 1,10 m i fins al nivell usual de l'aigua hi ha uns 7 m. Uneix els dos barris, separats pel riu, que formen el poble de Tavascan.

## Història

El poble de Tavascan pertany al municipi de Lladorre i es caracteritza pel seu conjunt medieval que compren, a més del pont, l'església de Sant Simeó Bartomeu, els carrers del nucli, el roc de les guàrdies i el castell.
El castell es pot datar en algun moment del segle xiii tot i que no està documentat fins al segle xiv. La seva situació al capdamunt de la vall de Cardós en un lloc, que permetia el control d'un dels principals ports pirinencs (port de Tavascan) permet entendre el seu origen i la seva pervivència al llarg del temps. El castell feia funcions de vigilància dels termes fronterers amb França. En aquest context de control i guarda dels passos del Pirineu, els camins i els ponts, resultaven infraestructures fonamentals per l'organització i bona gestió del terme. El municipi de Lladorre té dos ponts d'època romànica: aquest i l'anomenat pont de Borito o de Lladorre.

## Referències

* 1 2 3 «Pont Vell de Tavascan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Papió gelada

El papió gelada (Theropithecus gelada) és una espècie de primat catarrí de la família Cercopithecidae, endèmica de les terres altes d'Etiòpia. Igual que els babuïns, són terrestres i passen el temps alimentant-se en les prades.
Alguns autors inclouen el gelada dins del gènere Papio, però des de 1979 se l'ha inclòs en altre gènere separat, Theropithecus. Theropithecus gelada n'és l'única espècie vivent, encara que es coneixen almenys altres dos llinatges separats en el registre fòssil. A pesar que els gelades estan restringits avui a Etiòpia, es coneixen fòssils del gènere procedents de Sud-àfrica, Malawi, la República Democràtica del Congo, Tanzània, Uganda, Kenya, Etiòpia, Algèria, el Marroc, Espanya i l'Índia.
Pot distingir-se dels babuïns per la pell de vius colors al pit. La taca està poc definida i, en els mascles, està tenyida de roig i envoltada de pèl blanc. En les femelles, la taca està bastant menys pronunciada. No obstant això, quan fa calor, la taca de les femelles es torna brillant i esquitxada de butllofes. Aquest procés és similar a la unflada de les natges durant l'estre, una mica comú en els babuïns.

## Ecologia

Els gelades viuen en menuts grups composts per un mascle, diverses femelles i les seues criatures. Aquestes menudes bandes s'uneixen amb altres per a alimentar-se, formant grups de fins a 350 individus. Ocasionalment s'ha vist reunits més de 650 gelades alimentant-se, formant subgrups més menuts entre ells dins d'aqueix conjunt.
Els gelades s'alimenten preferentment d'herbes: es mengen la planta sencera, incloses llavors, arrels i tiges. Tenen els polzes oposables més desenvolupats dels micos del Vell Món, cosa que els permet separar amb gran destresa les herbes per trobar-ne les parts més nutritives. Se sap que també mengen fruita en alguna ocasió.
A pesar que no se'ls considera una espècie amenaçada, es creu que només hi ha uns 50-60.000 gelades. La caça i la destrucció de l'hàbitat han forçat els gelades a penetrar en les àrees habitades pels papions anubis i s'han observat casos d'hibridació entre ambdós grups. A més, en la part més al sud de l'altiplà d'Amhara, els gelades mascles són morts cada dos anys per utilitzar les seues cabelleres en les cerimònies de benvinguda a la maduresa. La pèrdua de la major part de la població de mascles adults de forma regular ha trastornat l'estabilitat poblacional de l'espècie.

## Referències

* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
* ↑ Gippoliti, S. i Hunter, C. ({{{any}}}). "Theropithecus gelada." {{{any}}} Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició {{{any}}}. [Consulta: {{{consulta}}}]
# Opel Adam

L'Opel Adam és un cotxe de ciutat dissenyat i produït pel fabricant alemany d'automòbils Opel. Adam és un nom de pila en molts idiomes, després de la llegendària figura Adam de les religions abrahàmiques, i, concretament, el nom de baptisme del fundador de l'empresa Adam Opel. Es ven sota la marca Vauxhall a Gran Bretanya. Va ser llançat a França, el 2012 al Paris Motor Show, amb les vendes començant a partir de principis de 2013. Està previst de ser llançat a la Xina sota la marca Buick.

## Referències

* ↑ "«Opel Adam Will Become Buick Adam in China - The News Wheel».", thenewswheel.com.
# Opció sobre futurs

Una Opció sobre futurs (en anglès: Futures option) és una opció emesa sobre un futur. Les opcions sobre futurs són tant sobre futurs de commodities -blat, sucre, cafè, etc- com sobre futurs financers -Yen, S&P 500, etc-. La raó fonamental de les opcions sobre futurs, per sobre de les opcions directament sobre el subjacent del futur, rau en el cost d'entrega -delivery convenience-; un contracte de futurs sobre 1.000 barrils de petroli és molt més fàcil d'entregar que els 1.000 barrils de petroli pròpiament. Com sempre, una opció call és el dret de comprar el subjacent -en aquest cas el contracte de futurs-, mentre que l'opció put és el dret de vendre els subjacent. En ambdós casos el preu strike és el preu del contracte de futurs en un moment determinat, mentre que l'spot price serà el preu de cotització del futur. Si l'opció sobre futurs és exercida, normalment el contracte de futurs és tancat immediatament, de manera que normalment les opcions sobre futurs són establertes per diferències -en cash settlement-, de manera que els petits especuladors poden accedir a opcions sobre subjacents a través dels futurs. L'acoblament entre els futurs, i les opcions sobre futurs, facilita les estratègies de cobertura -hedging-, arbitratge i especulació, fent als mercats més eficients. El preu de les opcions sobre futurs es determinen similarment a la resta d'opcions utilitzant una extensió de la fórmula Black-Scholes anomenada Black's formula for futures desenvolupada per Fischer Black el 1976.

## Bibliografia

* «Futures Option». Investor glossary. Arxivat de l'original el 2011-10-21. [Consulta: 24 abril, 2011]. (anglès)
# Doohoma

Doohoma (en irlandès Dubh Thúama que vol dir "bancs de sorra sonors") rep el nom del so de les onades de l'Atlàntic que trenquen a la platja. Doohoma està situat a la costa nord-oest de Kiltane a la parròquia Iorras, al Comtat de Mayo i és una península a la costa de l'oceà Atlàntic. La seva superfície és de 4,46 kilòmetres quadrats i es troba a 24 km al sud-oest de la localitat de Bangor Erris. Té vistes a l'illa d'Acaill i de la península de Mullet És un poble pintoresc amb vistes panoràmiques al mar a través de Blacksod Bay. Les seves llargues platges de sorra i badies segures són perfectes per a practicar esports aquàtics com el surf, snowsurf, vela, natació, pesca, canotatge i windsurf.
Doohoma és la vila central i nom col·lectiu per a sis viles veïnes, que inclou Doohoma Head (Cean Romhar), Crook na Mona, Bunnafully, Tallaghan, Roy Carter i Roy Bingham.

## Història

Igual que moltes altres parts del Comtat de Mayo, Doohoma va ser devastada durant els anys de fam de mitjans de la dècada de 1840. La població de 455 persones en 1841 es va reduir a 218 persones abans de 1851. Ha patit alts nivells d'emigració a través dels anys, amb la diàspora de Doohoma estenent arreu del món a països com Anglaterra, Escòcia, EUA, Austràlia i Canadà. Malgrat la distància geogràfica, aquests emigrants s'han mantingut forts vincles amb l'àrea. La primera carretera principal a través de la townland no es va construir fins a 1847.
Després de la fam, els enterraments massius es van dur a terme en els bancs de sorra i, malgrat les reiterades sol·licituds de la població local d'un cementiri propi, la petició fou rebutjada en diverses ocasions per les autoritats civils. Finalment, en 1926, tres-cents homes locals van erigir un mur de gespa, que més tard va ser consagrat pel bisbe James Naughton. Finalment, el Consell del Comtat de Mayo va concedir uns diners per aixecar un mur de pedra per reemplaçar la gespa rasa. Més tard els residents locals no van tenir èxit en els seus esforços per aconseguir un camí construït a partir dels bancs de sorra fins al cementiri, pel que en 1967 més de 100 voluntaris van construir una carretera per millorar l'accés. El 1989 el Consell asfaltà la carretera per primera vegada.

## Referències

* ↑ «The Sea Rod Inn - About». Thesearodinn.ie. Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 6 agost 2013].
* ↑ Noone, Fr. Sean. Where the Sun Sets (1991) Naas
# Eddie Pollack

Eddie Pollack o Pollock (Nova Orleans (Louisiana), 9 de maig de 1900 - Chicago (Illinois), 20 d'abril, 1994) va ser un saxofonista nord-americà de jazz.
Pollack va aprendre saxofon d'Erskine Tate, amb qui també va tocar en la meitat de la dècada de 1920. Va ser fix en moltes bandes de Chicago en la dècada de 1920 i a principis de 1930, i tocà amb Detroit Shannon, Jimmie Noone i Carl White. Moltes de les bandes en les quals va tocar mai van ser enregistrades, tot i que apareix en un enregistrament amb Ma Rainey i Al Jolson. Va dirigir diverses bandes en l'àrea de Chicago en la dècada de 1940.

## Biografia

Els estudiosos semblen tenir un dilema sobre si el cognom d'aquest artista culmina amb una "manca" o un "bloqueig", però Eddie Pollack, Edward Pollock o qualsevol variació d'aquests es va sentir fort i fort als bars clandestins i discoteques de Windy City dels anys vint. Aquest intèrpret de canyes va recolzar tant Ma Rainey com Al Jolson, però també va actuar com a cantant. Va ser l'il·lustre Erskine Tate qui li va ensenyar el saxo, que segons relats històrics va tocar per primera vegada professionalment en un local de begudes il·legals a Robins, IL, cap a l'estiu de 1925.
Més tard aquell mateix any, Pollack va començar a tocar a la banda de Detroit Shannon; en la dècada següent va fer sonar les trompes en una àmplia gamma de conjunts de jazz de Chicago, alguns dels quals, com el grup de Jimmie Noone, van deixar enrere documentació gravada. Una proesa nacional de la tempesta amb el líder de la banda Carl White és, de fet, un dels pocs casos en què Pollack no tenia el llac Michigan sobre l'espatlla. Als anys 40 semblava menys interessat en l'acció de sideman, liderant els seus propis grups per als quals va acceptar l'estatus de banda de la casaa. Aleshores va acabar la seva carrera musical, el pes pesat del jazz de Chicago es va convertir en el tipus d'individu de què es parla en una de les cançons del coronel Bruce Hampton profetitza: "Si hagués de fer-ho, m'aniria a la propietat immobiliària".

## Aclariment

Hi ha una versió no referenciada en que es diu que Pollack va morir l'any 1955; i una altra referenciada que posa la data de la seva mort l'any 1994 amb 94 de edat.

## Referències

* 1 2 3 4 https://www.allmusic.com/artist/eddie-pollack-mn0002287993
* 1 2 3 4 5 6 Chadbourne, Eugene. "Eddie Pollack". AllMusic. Retrieved August 29, 2020.