OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Opération Lune

Opération Lune (operació lluna en català) i en anglès Dark Side of the Moon (el costat fosc de la lluna, en català) va ser un fals documental o documental-ficció del canal televisiu francès Arte France, rodat l'any 2002, amb una duració de 52 minuts i dirigit pel director francotunisià William Karel. En el documental s'especula amb la possibilitat que l'arribada de l'home a la Lluna per part de l'Apollo 11 fos un engany monumental encarregat pel llavors president Richard Nixon, i que les imatges del succés van ser rodades en un estudi per Stanley Kubrick, qui llavors estava rodant també 2001: una odissea de l'espai.
Per donar credibilitat, el director Karel va incloure entrevistes amb els secretaris de Defensa i Estat Donald Rumsfeld i Henry Kissinger, el llavors director de la CIA Richard Helms, l'astronauta Buzz Aldrin, Alexander Haig i la mateixa vídua del director, Christiane Kubrick. No obstant, aquestes entrevistes foren tretes de context i es varen fer preguntes vagues (als entrevistats se'ls deia que el documental era sobre l'Escàndol Watergate). Al final del documental s'aclareix que tot va ser una broma i es veuen les "preses falses" en les que mostren rient als participants. També va contribuir-hi el fet d'estar rodat i emès en un canal especialitzat en documentals com Arte.
Com a picada d'ullet als seguidors de Kubrick, alguns personatges tenien noms de personatges de films d'aquest director, com Dimitri Muffley, suma dels dos noms dels presidents rus i estatunidenc a Doctor Strangelove, David Bowman, de 2001: una odissea de l'espai, Jack Torrance de The Shining; a part de dos referències a personatges de Perseguit per la mort de Hitchcok, Eve Kendall i George Kaplan, i una altra a L'home que sabia massa (Ambrose Chapel). Un altre personatge s'anomenava W.A. Koenigsberg, una "construcció" entre les inicials de Woody Allen (W.A.) i el seu nom real Allen Stewart Koenigsberg.
La primera emissió d'aquest fals documental fou l'1 d'abril de 2004, el dia dels innocents a França. També ha sigut emès en altre països en el dia dels innocents local.

## Referències

* ↑ «10 Deceitful Movies That Lied About Film-Making» (en anglès), 24-08-2013.
* ↑ Berrod, Nicolas. «L’incroyable histoire d’«Opération Lune», le «documenteur» français qui a bluffé tout le monde» (en francès). Le Parisien, 15-07-2019. [Consulta: 23 gener 2022].

## Bibliografia

* Taylor, Henry M. (2007): More than a Hoax. William Karel's Critical Mockumentary Dark Side of the Moon. In: Post Script, 26:3, p. 88–101.

## Vegeu també

* Teories de la conspiració dels allunatges del Programa Apollo

## Enllaços externs

* http://www.arte.tv/fr/accueil/recherche/385490.html Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (francès)
* http://www.cerimes.fr/le-catalogue/debat-avec-william-karel-autour-de-son-film-operation-lune.html Arxivat 2013-03-17 a Wayback Machine. (francès)
# Iora grossa

La iora grossa (Aegithina lafresnayei) és una espècie d'ocell de la família dels egitínids (Aegithinidae)

## Hàbitat i distribució

Habita boscos del sud-oest de la Xina i Sud-est asiàtic.

## Referències

* ↑ «Iora grossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Profeta Jeremies (Donatello)

El Profeta Jeremies és una escultura provinent d'una fornícula del campanar de la catedral Santa Maria del Fiore de Florència i realitzada per Donatello entre 1427 i 1435. És de marbre blanc i fa 191 x 45 x 45 cm, es troba al Museu dell'Opera del Duomo (Florència).

## Història

L'estàtua va ser l'última de ser esculpida de les destinades al costat nord del campanar, el menys visible perquè és el més pròxim al mur de la catedral. Davant el resultat del treball, els comitents de la catedral van decidir de col·locar-la al costat oest, el més important i visible, ja que és el paral·lel a la façana, costat on també es troben les elaborades per Andrea Pisano i el seu taller, així com el Profeta Habacuc també de Donatello.
Vasari en Le Vite indica com a model de l'obra Francesco Soderini, un amic de Donatello. L'escultura va ser transferida al museu l'any 1937 i substituïda al campanar per una còpia. L'any 2009 va començar una restauració de neteja de l'estàtua.

## Descripció

El profeta està representat com un home de mitjana edat, amb una cabellera arrissada que forma una massa compacta i amb una curta barba, l'espatlla dreta es troba descoberta. Respecte a les anteriors obres de Donatello, del costat est del campanar, es nota una significativa intensificació expressiva.
L'obra té una certa elaboració psicològica amb una extraordinària expressivitat del rostre. El cap està inclinat per destacar els secs amargs de la boca, els llavis, les celles i la cara amb els músculs del coll en tensió. En les característiques es troba una manca de bona harmonia, però l'efecte general és de grandesa i dignitat per la calma que exposa i el clarobscur que formen els plecs de les vestidures; mostra un cert moviment a la part inferior per l'avançament de la cama esquerra.

## Bibliografia

* AA.VV., Il museo dell'Opera del Duomo a Firenze, Mandragora, Firenze 2000, ISBN 88-85957-58-7.
* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colònia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Profeta

Un profeta (del grec antic: προφήτης transliterat: profétés) és una persona que ha tingut una trobada amb la divinitat, que li ha ordenat revelar a la humanitat un missatge, usualment sobre allò que passarà en el futur. Els oracles grecollatins eren profètics però la figura es fa servir habitualment en el sentit de les religions del Llibre (cristianisme, judaisme i islam). Sovint els profetes funden o canvien la manera d'entendre la religió, per la importància del seu missatge.
Les profecies són els escrits dels profetes, però s'ha estès el seu ús per designar qualsevol discurs endevinatori, com els per exemple de Nostradamus.

## Judaisme

El judaisme parla de dos tipus principals de profetes (en hebreu נָבִיא nabí):
* aquells que reben una missió especial, que normalment es tracta d'amonestar persones, ciutats o regnes, que millorin llur comportament.
* aquells que només gaudeixen d'un contacte més ferm amb el Creador, que els atorga coneixements més pregons en la Torà i en les ciències transcendentals.
Un tipus únic de profeta fou la figura de Moixé, pel fet de rebre de mans del Creador la Torà eterna, que segons la fe jueva mai no serà abolida ni canviada per cap altra. Aquest fet li donà el títol d'Home Diví (cf. Deuteronomi 33:1).
Pel judaisme, Malakhí (Malaquies) fou el darrer profeta.

## Cristianisme

La Bíblia recull nombrosos profetes, que han de preparar la vinguda del Messies (per als cristians és Jesucrist, negat pels jueus que encara esperen la seva arribada). Els principals estan recollits en els llibres profètics, just després de la Torà jueva, i van viure sobretot durant l'exili hebreu a Babilònia: Isaïes, Jeremies, Ezequiel i Daniel. Per als cristians Joan Baptista és el darrer profeta.

## Islam

Per a l'islam els profetes (en àrab نبي, nabī) són homes escollits per Déu per a transmetre el seu missatge i Mahoma és considerat el darrer profeta, tancant un cicle inaugurat per Adam. La tradició recull també els profetes bíblics de la tradició judaica com a precursors de Mahoma, a més d'altres personatges bíblics com Ismael i Jesús de Natzaret, a qui no considera, però, com a «fill de Déu».

## Altres

Moltes altres personalitats s'han declarat (elles mateixes o els seus adeptes) com a profetes, per exemple:
* Zoroastre (Zaratustra) fundador del zoroastrisme (vers l'any 1000 a JC)
* Mahavira (Vardhamana) reformador del jainisme (599 - 527 a JC)
* Mani (Manès) fundador persa del maniqueisme (216 - 277)
* Joseph Smith fundador del mormonisme (1805 - 1844)
* El Bab (Sàyyid Alí Muhàmmad) fundador persa del babisme (1819 - 1850)
* Bahà'u'llàh (Mirza Hussayn Ali Nuri) fundador persa del bahaisme (1817-1892)
* Marcus Garvey fundador jamaicà del rastafarisme (1887 -1940)
* Guru Nanak Dev Ji, fundador del sikhisme.
# Punxaflors de ventre canyella

El punxaflors de ventre canyella (Diglossa baritula) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) que habita selva humida, boscos i matolls de Mèxic, Guatemala, El Salvador, Hondures i nord-oest de Nicaragua.

## Referències

* ↑ «Punxaflors de ventre canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Punxaflors de Veneçuela

El punxaflors de Veneçuela (Diglossa venezuelensis) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i arbusts de les muntanyes costaneres del nord-est de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Punxaflors de Veneçuela». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Puli Khumri

Puli Khumri (o Pul-i Kumri) (persa: پل خمری) és una ciutat del nord de l'Afganistan, capital del districte de Puli Khumri i de la província de Baghlan. El districte té una població estimada de 60.000 habitants i es seu del contingent militar hongarès.
# Puig Lleó

El puig Lleó és una muntanya de 311 m d'altitud a la Serra Pedregosa (Massís de Bonastre) situada a la partió dels termes municipals d'Albinyana i el Vendrell, a la comarca del Baix Penedès.
És el punt més alt del terme del Vendrell, a la part més alta de la carena disposada d'est a oest (serra Pedregosa, serra del Marian, serra de la Papiola i serra de Sant Josep) que separa al nord el fondal d'Abinyana (torrent d'en Nicolau) del vessant sud, orientat al Mediterrani. A pocs metres, a l'oest del cim, hi ha el parc Aqualeón.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «puig Lleó». enciclopèdia.cat, GEC, 2007. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 30 desembre 2021].

## Enllaços externs

* A peu cap al Puig Lleó
* Puig Lleó. Rutes pels cims dels Països CatalansBases d'informació GEC (1)
# Pèl terminal

En els humans, els pèls terminals són gruixuts, llargs i foscos, en comparació amb els pèls moixins. Durant la pubertat, l'augment dels nivells d'hormones androgèniques fa que el pèl moixí se substitueixi pel pèl terminal en algunes parts del cos humà. Aquestes parts tindran diferents nivells de sensibilitat als andrògens, principalment de la família de la testosterona.
La zona pubiana és especialment sensible a aquestes hormones, com també ho són les aixelles que desenvoluparan pèls axil·lars. El pèl púbic i axil·lar es desenvoluparà tant en homes com en dones, en la mesura que aquest pèl es qualifiqui com a característica sexual secundària, tot i que els mascles desenvoluparan els pèls terminals en més àrees. Això inclou el pèls facials, del pit, els abdominals, a les cames i els braços i els al dors dels peus i mans. Es pot esperar que les dones conservin més del pèl moixí.
Aquests pèls estan presents en els simis grans, però no en els simis petits, com els gibons i representen una divergència evolutiva.$^{:193}$

## Referències

* ↑ Marks, James G; Miller, Jeffery (2006). Lookingbill and Marks' Principles of Dermatology (4th ed.), Elsevier Inc., p. 11. ISBN 1-4160-3185-5
* ↑ Hiort, O. "Androgens and Puberty". Best Practice & Research Clinical Endocrinology & Metabolism, Vol. 16, No. 1, pp. 31–41.
* ↑ Neal, Matthew; Lauren M. Sompayrac. How the Endocrine System Works. Blackwell Publishing, 2001, p. 75.
* ↑ Randall, Valerie A.; Nigel A. Hibberts, M. Julie Thornton, Kazuto Hamada, Alison E. Merrick, Shoji Kato, Tracey J. Jenner, Isobel De Oliveira, Andrew G. Messenger. "The Hair Follicle: A Paradoxical Androgen Target Organ", Hormone Research, Vol. 54, No. 5–6, 2000.
* ↑ Heffner, Linda J. Human Reproduction at a Glance. Blackwell Publishing, 2001, p. 33.
* ↑ Robertson, James. Forensic Examination of Hair, CRC Press, 1999, p. 47.
* ↑ Neal, Matthew; Lauren M. Sompayrac. How the Endocrine System Works. Blackwell Publishing, 2001, pp. 70, 75.
* ↑ Kane, Jonathan; Willoughby, Emily; Michael Keesey, T. God's Word or Human Reason?: An Inside Perspective on Creationism, 2016-12-31. ISBN 9781629013725.
# Quercus blakei

Quercus blakei és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus blakei és un arbre perennifoli que creix entre els 10-15 m d'alçada, però n'arriba als 30 m. Les branques són glabres, amb nombroses lenticel·les en les branques velles de 2 anys. Les fulles fan 8-17 x 2-4 cm, estretament el·líptic-ovals a oval-lanceolades, coriàcies, de color verd brillant per sobre i densament tomentoses per sota (les fulles joves tenen un toment vermellós). El marge és sencer, apical mitjà dentada; cuneades base. L'àpex és acuminat, amb 8-14 parells de nervis laterals, revés alçar. Els pecíols són primes, glabres, d'1,5-3 cm de llarg. Les flors femenines floreixen cap al març, en inflorescències de 2 cm. Les glans són ovoides que fan 2,5-3,5 cm de llarg x 1,5-3 cm de diàmetre, soles o en parelles. La tassa és fina (1 mm), fa 5-10 mm de llarg x 20-30 mm d'ample, amb 6-7 anells denticulats en la vora exterior. La superfície és de color gris marró tomentós, ataronjat i sedós a dins, aplanat, que cobreix només la base de la nou. La cicatriu basal de 7-11 mm d'ample, plana o impresa. L'estil és persistent, glabrescent. Les glans maduren al cap d'1 any.

## Distribució i hàbitat

Quercus blakei creix a les províncies xineses de Guangdong, Guangxi, Guizhou i Hainan), a Laos i al Vietnam, als densos boscos de les valls de muntanya, entre els 100 i 2500 m.

## Taxonomia

Quercus blakei va ser descrita per Sidney Alfred Skan i publicat a Hooker's Icones Plantarum 27(3): pl. 2662. 1900.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
blakei: epítet

## Referències

* 1 2 «Quercus blakei». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ «Quercus blakei». The Plant List. [Consulta: 18 juliol 2014].
* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. «Cyclobalanopsis blakei» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 393. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «Quercus blakei». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Quercus blakei a Flora of China
* Quercus blakei a Tropicos.org
* Quercus blakei a Imatges a Google
# Quentin Durward (sèrie de televisió)

Quentin Durward és una sèrie de televisió del gènere swashbuckler (d'espadatxins) franco-germànica basada en la novel·la de Walter Scott, Quentin Durward. Fou produïda el 1970 i el seu director fou Gilles Grangier. Els seus protagonistes foren l'actor alemany Amadeus August i l'actriu francesa Marie-France Boyer, en el paper d'Isabelle de Croye.
La sèrie tracta sobre un soldat escocès que serveix al rei Lluís XI de França (1423-1483) quan aquest estava enfrontat amb els seus rivals Carles I de Borgonya i Jean de la Balue. La sèrie de televisió segueix la novel·la homònima i es va gravar en localitzacions històriques de França. La versió francesa té 7 episodis de 52 minuts i la versió alemana té 13 episodis d'uns 25 minuts. Les dues versions es poden trobar en DVD.

## Argument

En un monestir escocès, durant el dia de l'ordenació d'un sacerdot, Quentin Durward, un noble jove està a l'espera de ser consagrat. Els monjos li demanen que dediqui la seva vida a Déu per a salvar-la. Se li recorda que ell hauria d'haver mort si no l'haguessin salvat els monjos i que per això els havia fet una promesa solemne. Quan els monjos renyen el jove Quentin, el públic s'assabenta que el seu clan ha desaparegut com a resultat d'una disputa. El clan enemic que va matar els familiars de Quentin està decidit de totes totes a acabar amb el seu llinatge. Per això, l'única via de salvament que li queda és jurar viure en celibat. Tot i això, quan ataquen el monestir, Quentin fuig dels seus perseguidors i arriba al Canal de la Mànega. Va cap a França perquè el seu únic parent viu és el seu oncle Lludovic Cunningham (interpretat per Noël Roquevert), que és un membre de la Guàrdia Escocesa. Al mateix temps, Isabelle de Croye, que també és orfe, fuig del Regne de Borgonya per a eludir un matrimoni concertat i també troba refugi a França. A allà es troben, s'enamoren i s'acaben casant a l'Abadia de Notre Dame de Morienval després de moltes aventures.

## Galeria

Fotos de les localitzacions de la sèrie:
* The Abbey Notre Dame de Morienval.
* Ciutat fortificada de Carcassona.
* Castell d'Ussé.
* Castell de Montpoupon

## Càsting

* Amadeus August: Quentin Durward
* Marie-France Boyer: Isabelle de Croye
* Noël Roquevert: Ludovic Lesly
* Lilliam Sabatier: Carles I de Borgonya
* Michel Vitold: Lluís XI de França
* Roger Pigaut: Joan d'Orleans
* Denis Savignat: El Duc d'Orleans
* André Valmý: Olivier le Daim
* Robert Party: Comte de Campobasso
* Clarisse Deudon: Harmeline de Croye
* Claire Maurier: Marion
* Philippe Avron: Bertran
* Georges Marchal: crèvecoeur
* Jacques Monod: Jean Balue
* André Oumansky: Leyradin
* Guy Kerner: Tristany l'hermità

## Referències

* ↑ «Quentin Durward as e-book». [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ «Feuilleton de 7 épisodes de 52 minutes». [Consulta: 17 abril 2011].

## Vegeu també

* Les aventures de Quentin Durward

## Enllaços externs

* Quentin Durward, fernsehserien.de (alemany)
* Quentin Durward, AnnuSéries (francès)
# Raúl Ruidíaz

Raúl Ruidíaz (Lima, 25 de juliol de 1990) és un futbolista internacional peruà. El 2009 guanyà la Lliga peruana de futbol.

## Palmarès

* Lliga peruana de futbol (2):
** Universitario de Deportes: 2009, 2013.
* Campionat xilè de futbol (1):
** Club Universidad de Chile: 2012

## Referències

* ↑ «2018 FIFA World Cup Russia – List of Players». Fédération Internationale de Football Association, 04-06-2018. Arxivat de l'original el 12 d'agost 2018.
* ↑ «Raúl Ruidíaz: Monarcas Morelia lo presentó como su nuevo refuerzo». RPP Noticias, 30-06-2016. [Consulta: 8 abril 2018].

## Enllaços externs

* Estadístiques a national-football-teams.com
# Raúl Sendic

Raúl Sendic Antonaccio (Flores, 26 de març de 1925 - París, 28 d'abril de 1989) fou un polític uruguaià, membre fundador del Moviment d'Alliberament Nacional - Tupamaros i un destacat guerriller durant els anys 1960.

## Biografia

Sendic va ser empresonat i torturat durant la dictadura militar uruguaiana i va tenir un paper important dintre dels moviments d'esquerra de la coalició política del Front Ampli. Va néixer a Chamangá, un paratge rural al sud-est del departament de Flores, essent el cinquè fill del matrimoni format per Victoriano Sendic i Amalia Antonaccio.
Es va graduar de procurador i es va traslladar a la ciutat de Paysandú per a exercir la professió. És considerat una figura destacada de la guerrilla urbana a l'Uruguai i la seva imatge ha estat associada sempre a l'esquerra extrema del país.
Raúl Sendic va morir el 28 d'abril de 1989 a París, França, on es trobava atenent-se de la malaltia de Charcot-Marie-Tooth (semblant a una esclerosi lateral amiotròfica).
El seu fill Raúl és Vicepresident de l'Uruguai.

## Referències

* 1 2 Alain Labrousse (2009), Les Tupamaros. Des armes aux urnes, París, ed. du Rocher
* ↑ (castellà) Guerrillas en Uruguay. Tupamaros. Biografia de Raul Sendic

## Enllaços externs

* Texts escrits per Sendic (castellà)
* Documental Raúl Sendic, Tupamaro (Alejandro Figueroa, 2004)
# Recta real

En matemàtiques, la recta real és simplement el conjunt ℝ dels nombres reals. Ara bé, aquesta expressió es fa servir habitualment quan ℝ ha de ser tractat com un espai d'alguna mena, com ara un espai topològic o un espai vectorial. La recta real ha estat estudiada pel cap baix des dels temps de la Grècia antiga, però no va ser definida rigorosament fins al 1872. Abans i després d'aquesta data, ha estat un exemple prolífic que ha tingut un paper important en moltes branques de les matemàtiques.
La recta real comporta una topologia estàndard que es pot presentar de dues formes diferents però equivalents. Vegeu Topologia en els nombres reals. Aquesta topologia permet una relació entre una recta de l'espai físic i el conjunt dels nombres rals, i així visualitzar el conjunt dels nombres reals com els punts d'una recta de l'espai.
Es considera una recta R que conté un punt O que es diu, per convenció, origen. S'agafa un punt l diferent d'O que pertany a R i s'identifica al nombre 1. Es diu que la distància d'O a l és igual a 1 (això és arbitrari i correspon a l'establiment de la unitat de mesura de longitud de l'espai físic) i que l'orientació de la recta és la que va d'O cap a l. A tot punt M de la recta, se li associa la distància entre O i M (prenent la distància entre O i l com a unitat de mesura de distàncies). Si el M i I són al mateix costat respecte de O llavors la distància es considera positiva, si no negativa.
Aquesta relació, que la formalització actual anomena bijecció, permet identificar un nombre real a un punt d'una recta.
$Q$
$-{\frac {OQ}{OI}}=-3$
$OI$
$OQ$
$O$
$I$
$O$
$Q$
Com a espai vectorial, la recta real és un espai vectorial sobre el cos ℝ dels nombres reals (és a dir, sobre si mateixa) de dimensió 1. Té un producte escalar, que el fa ser un espai euclidià: el producte escalar és simplement la multiplicació de nombres reals. Com a espai vectorial no resulta gaire interessant i de fet va ser l'espai vectorial de dimensió 2 el primer que va ser estudiat com a espai euclidià.
En contexts purament algebraics és rar que es faci servir l'expressió "recta real" per referir-se al conjunt ℝ dels nombres reals, en canvi en càlcul infinitesimal s'acostuma a parlar i a visualitzar el conjunt dels reals com la "recta real".

## Referències

* ↑ Maths, Sangaku. «Definició i recta real». [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «What does REAL LINE mean?». [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Real Numbers». [Consulta: 29 gener 2022].

## Vegeu també

* Nombre hiperreal
# Radamsades

Radamsades o Tiberi Juli Radamsades (en grec antic Τιβέριος Ἰούλιος Ραδαμσάδης) va ser rei del Bòsfor potser de l'any 308 o 309 al 318 o el 322.
Se'l suposa germà i successor d'Oliotes. Apareix juntament amb Sauromates. Potser van governar tots dos el regne entre els anys 308 i 312, i se suposa que era un germà associat al tron com era costum al regne. Alguns autors pensen que va succeir l'any 309 a Totorses, que podria ser el seu pare.
Com que les seves monedes tenen caràcters sàrmates (igual que les del seu suposat germà Sauromates) i el nom de Radamsades era iranià, s'ha suposat que en realitat no pertanyien a la dinastia legitima sinó que eren usurpadors sàrmates, però després del 318 apareix ja al tron Rescuporis V, fill d'Oliotes, cosa que fa que aquesta teoria sigui poc consistent.
Sembla que Radamsades va governar conjuntament o durant un període que va arribar fins al 322 amb Rescuporis VI, però no se sap si governaven conjuntament o reivindicaven tros dos el tron.
L'historiador Zòsim (segle v) i l'emperador Constantí VII Porfirogènit (segle x) parlen d'un exèrcit de sàrmates que va envair Pannònia l'any 322 sota el comandament de Rausimod, que s'ha identificat amb aquest Radamsades. Rausimod va ser perseguit, vençut i mort per Constantí el Gran l'any 322. Radamsades va morir el 322.

## Referències

* 1 2 Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs : les princes caucasiens et l'Empire du VIe au IXe siècle. París: De Boccard, 2007, p. 407-409. ISBN 9782701802268.
* ↑ Mitchiner, Michael. The ancient & classical world, 600 B.C.-A.D. 650. Londres: Hawkins, 1978, p. 69. ISBN 9780904173161.