OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Natxo Badenes

Natxo Badenes (Alcora, L'Alcalatén, 1958) és un activista social valencià.
Natxo Badenes és un activista social de la llengua, que el juny del 2018 fou elegit president de l'Escola Valenciana, substituint en el càrrec a Vicent Moreno. Badenes fou el primer president d’Escola Valenciana que no provenia del món de la docència, i es mantingué en el càrrec fins al juny del 2022, quan fou substituït per la beterana Alexandra Usó i Cariñena.

## Referències

* ↑ «Natxo Badenes, nou president d’Escola Valenciana». Diari Ara, 03-06-2018 [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Natxo Badenes relleva Vicent Moreno en la presidència d'Escola Valenciana». Diari La Veu, 02-06-2018 [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Tena, Violeta «"Cal treure la llengua del debat polític". Natxo Badenes (Alcora, 1958) és des del passat dissabte el primer president d’Escola Valenciana que no prové del món de la docència. També és el primer de les comarques de Castelló.». El Temps - Diari La Veu, 07-06-2018 [Consulta: 13 juny 2022].
# Joan Llort

Joan Llort és el nom dels següents personatges:
* Joan Llort i Amenós (Guimerà, 1859-1913), hisendat i delegat de l'Assemblea de Manresa.
* Joan Llort i Badies (Guimerà, 1932 - Santa Coloma de Queralt, 2017), religiòs català.
* Joan Llort i Corbella (Tarragona, 1950), esportista i arquitecte català.
# Joan Baptista Giménez i March

Joan Baptista Giménez i March (Gandesa, 17 de setembre de 1960) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV i V legislatures.

## Biografia

Estudià a la Universitat de Saragossa, però treballà com a director comercial a una empresa manufacturera i després com a assessor del Conseller d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya.
De 1990 a 1995 fou president de la Jove Cambra de la Terra Alta i el 1996, del consell rector de l'Institut per al Desenvolupament de les Terres de l'Ebre. Militant d'Unió Democràtica de Catalunya, el 1991-1992 fou secretari general de la Unió de Joves i ha estat president de la Fundació pel Progrés del Món Rural.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992. El febrer de 1998 però tornava a la cambra catalana fins al finiment de la V legislatura el 24 d'agost de 1999. Ha estat secretari de la Comissió de Seguiment del Procés d'Equiparació Dona-Home, de la Comissió sobre la Problemàtica del Tercer Món i de la Comissió de Política Cultural.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 110
# Joan Gràcia i Oliver

Joan Gràcia i Oliver (Barcelona, 26 de febrer de 1957) és un humorista, actor, director, productor i guionista català. És membre de la companyia de teatre Tricicle, juntament amb Paco Mir i Carles Sans.
A més de la seva participació en Tricicle, ha col·laborat en nombroses obres de teatre (direcció, adaptacions, producció) i ha treballat en televisió per Canal + i Barcelona Televisió (BTV). En cinema, va protagonitzar el curtmetratge Quien mal anda, mal acaba de Carles Sans, endemés produir i codirigir Mendigos sin fronteras.
Com a guionista compta amb dos llargmetratges ("Si te llamases Aretha" i "La chacha de Bond") i un curt ("El euro se acerca"). En 2002 produí la sarsuela Los Sobrinos del Capitán Grant.

## Obres
### Guió i direcció

* Més dinamita (2010)
* Teletipos (2006)
* Sèmola mola (2003)
* Dinamita (2000-2003)
* 43º edición de los premios Ondas (1996)
* Xooof (1994)
* Tres estrelles (1987)

## Referències

* ↑ Palace: Una película d'El Tricicle

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2016-07-24 a Wayback Machine. al web de Tricicle
# Joan Guasch i Cantí

Joan Guasch i Cantí és un professor de català, activista cultural corrector i cronista de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà), que el 1998 va rebre un del Premis d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla per la seva tasca callada i poc coneguda però eficaç i constant al servei del país, com a secretari del Casal de la vila de l'Espluga de Francolí i com a director de la revista El Francolí.

## Referències

* ↑ «XVI Premis Jaume I d'Actuació Cívica». Nadala. Fundació Jaume I, 1998, pàg. 99-100.
* ↑ «El Francolí, revista». Ajuntament de L'Espluga de Francolí. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Josep Juncà

Josep Juncà és el nom dels següents personatges:
* Josep Juncà i Albert (Tarragona, 1916 – Madrid, 1937), músic i compositor de sardanes
* Josep Juncà i Juscafresa (Banyoles, 1888 – Madrid, 1972), instrumentista de contrabaix
# Josep Julià i Ribas

Josep Julià i Ribas (Barcelona, 6 d'octubre de 1895 - Barcelona, 15 d'octubre de 1973) va ser un jugador de futbol que ocupava la posició d'interior dretà, i l'anomenaven la Bertini.

## Trajectòria

Es va iniciar al FC Català, Centre d'Esports de Sants i al FC Badalona, fins que passà a jugar a la primera categoria amb el RCD Espanyol durant la temporada 1918-1919. Poc després jugà amb el FC Barcelona les temporades 1919-1920 i 1920-1921. Va ser campió de Catalunya amb el CE Europa la temporada 1922-1923 després d'un partit de desempat el 21 de març 1923 al camp de Vista Alegre (Girona) contra el FC Barcelona.
Va acabar la seva carrera futbolística l'any 1924 de forma abrupta: jugant amb el CE Europa un partit contra el FC Barcelona, va provocar la suspensió del partit en el minut 38 de la primera part en ser expulsat i negar-se a abandonar el camp. Fou castigat amb un any de suspensió juntament amb el capità del CE Europa Pelaó, i es multà amb 1000 pessetes el CE Europa. Aquesta circumstància va originar una assemblea general del CE Europa on s'acordà separar-se de la Federació Catalana de Futbol.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Juliá y Pelaó inhabilitados por un año y 1.000 pesetas de multa al "Europa"» (pdf) (en castellà). El Mundo Deportivo, 1.022, 15-02-1924, pàg. 1 [Consulta: 1r octubre 2011].
* ↑ (El Mundo Deportivo 18/2/1924)
# Joan Mayné i Torras

Joan Mayné i Torras (Sant Boi de Llobregat, 19 de setembre de 1928 - Barcelona, 14 de novembre de 2016) va ser un escultor català especialitzat en escultura religiosa.

## Biografia

Fill d'un enginyer, un professor descobrí la seva predisposició artística quan tenia 13 anys. Estudià a l'Escola de la Llotja i treballà amb Vicenç Navarro, Joaquim Ros i Josep Maria Camps i Arnau. Doctor en Belles Arts, a partir de 1968 fou professor a l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi i posteriorment (1985-98) catedràtic a la Facultat de Belles Arts de la UB, de la que també fou director del departament de Processos de l'Expressió Plàstica. El 1991 organitzà el Primer Congrés de Belles arts, que establí les bases del programa d'estudis de les facultats de Belles Arts. Els seus primers treballs els realitzà al seu petit estudi de Sant Boi, i més tard a l'estudi del Papiol situat a la seva residència d'estiueig que es convertí en residència definitiva. La seva obra més coneguda és el retaule en alabastre policromat del Santuari de Torreciutat. Pare de sis fills, va morir el 14 de novembre de 2016.

## Obres

* Relleus de Sant Pere i Sant Pau. Presbiteri de la Catedral de Barcelona. 1.80x0.56 m (any 1981).
* Bàcul fos en plata para S.S. Joan Pau II. Vaticà.
* Imatges de Jesús, la Verge i Sant Josep, Església de la Sagrada Família d'Igualada, 2 m., en fusta de bedoll.
* Frontal de l'Altar Major. Catedral de Toledo. 1.50x1.20 m.
* Sant Francesc. Mausoleu. Chicago (EUA) 2.5 m
* Imatge de la Verge amb el nen, pel Col·legi Canigó, de Barcelona. Tallada en fusta d'entandrophragma.
* Mural ornamental figuratiu. Marketing Ltd. Ohio (EUA). 3x2 m. Ceràmica.
* Relleu monumental Estació Transoceànica (Barcelona). Ceràmica.
* Imatge de la Verge amb el nen, pel jardí del Bisbat de Lleida. 1.50 m. Pedra.
* Imatge Sagrat Cor monumental (7 m) realitzat en bronze a la cera perduda. Amposta.
* Dos relleus retaule, dedicats a Sant Fructuós. Església Parroquial d'Hostalets de Balenyà. 2.5x2.5 m
* Imatges dels Sants Josep i Benedetto Menni, per l'església de les Germanes Hospitalàries del Sagrat Cor de Jesús, San Boi de Llobregat. 2.30 m. Talla en fusta de caoba.
* Retaule en alabastre policromat del Santuari de Torreciutat
* Imatge de Sant Josepmaria Escrivá de Balaguer, 2.30 m. Alabastre policromat. Santuari de Torreciutat.
* Talla escultòrica de Sant Benedetto Menni. 1.90 m. Germanes. Hospitalàries. Paris (França).

## Galeria d'imatges

* Imatges a l'Església de la Sagrada Família d'Igualada
* Retaule en alabastre del Santuari de Torreciutat

## Referències

* 1 2 3 4 La Vanguardia, 4 de desembre de 2016. Pàgina 49.
* ↑ «Joan Mayné i Torras, figuració i realisme». De bat a bat, 01-12-2001, pàg. 22-23. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2016. DOI: B-46.893-2000 [Consulta: 15 novembre 2016].
* ↑ «Joan Mayné i Torras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor Joan Mayné, escultor de Torreciutat». opusdei.cat, 15-11-2016 [Consulta: 15 novembre 2016].
# Josep Maria Argemí i Fontanet

Josep Maria Argemí i Fontanet (Sabadell, 28 de juliol de 1920 - Barcelona, 8 de gener de 1961) va ser un productor i realitzador de cinema català, creador d'Ediciones Cinematográficas Argemí, ECA Films, amb les quals va promoure algunes iniciatives cinematogràfiques de voluntat cultista.
Estudià enginyeria tèxtil però aviat es decantà pel cinema. L'èxit d'El Judas el 1952 el va portar a associar-se amb Ignasi F. Iquino, amb qui el 1955 va intentar produir La legión del silencio, que finalment fou produïda per yago Films i dirigida per José María Forqué i José Antonio Nieves Conde. Això el va moure a crear la seva pròpia productora, Ediciones Cinematográficas Argemí (ECA Films).
El 1959 va realitzar Cristina, una adaptació moderna del mite de Pigmalió, interpretada per Enric Guitart, que en aquell moment es trobava en el punt àlgid de la seva carrera. La cinta no va convèncer la crítica ni el públic general. L'any següent va produir un segon film, Gaudí, amb el qual va dur a terme una recerca psicològica i històrica al voltant de la figura de l'arquitecte Antoni Gaudí. La cinta tenia un caràcter força realista i no va acabar de convèncer el públic de l'època, més avesat a pel·lícules sentimentals, encara que la crítica la va rebre més positivament que l'anterior. Va morir prematurament i la seva empresa fou traspassada a Josep Lluís Font.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1960 | Premi Jimeno | Gaudí | Guanyador |

## Referències

* ↑ José María Argemí, Enciclopedia del Cine Español
* ↑ Josep Maria Argemí a Diccionari del Cinema a Catalunya, Gran Enciclopèdia Catalana
* ↑ Porter Moix, Miquel. Història del cinema a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 1992, p. 270. ISBN 84-393-2123-6 [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1960». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-01-24. [Consulta: 8 abril 2018].
# Josep Maria Andreu i Prats

Josep Maria Andreu i Prats (Tarragona, 1960) és un empresari català. Presidí el Club Gimnàstic de Tarragona entre el 2001 i el 2007 i en tornà a ser el president d'ençà del 2012. Durant el seu mandat s'aconseguí l'ascens a la primera divisió l'any 2006. És també president de l'empresa Transports Prats SA, des del 1982.
L'abril de 2019 fou nomenat fill predilecte de la ciutat de Tarragona.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Andreu és el nou president del Club Gimnàstic de Tarragona». CCMA, 25-07-2001.
* ↑ «Andreu dimiteix com a president del Nàstic i Raúl Font li pren el relleu». CCMA, 16-01-2007.
* ↑ «Josep Maria Andreu ja és oficialment president de la SAE del Nàstic». Tot Tarragona, 22-06-2012.
* ↑ «El Nàstic empata al camp del Xerez i es converteix en nou equip de Primera Divisió». CCMA, 03-06-2006.
* ↑ «La Comissió de Cultura de l'Ajuntament aprova nomenar Josep Maria Andreu Fill predilecte de Tarragona». Tarragona21, 29-03-2019.
# José Alfonso Moure Romanillo

José Alfonso Moure Romanillo (Santander, 1949 - Santander, 14 de maig de 2023) fou un historiador, arqueòleg, escriptor i catedràtic de Prehistòria.

## Biografia professional

Es va llicenciar en Filosofia i Lletres per la universitat de Valladolid, va obtenir la càtedra de prehistòria i es va traslladar el 1983 a la Universitat de Cantàbria on va ocupar el càrrec de Degà i Vicerector. Ha format part al llarg de la seva carrera professional de diversos centres i comissions com el Patronat de Museu i Centre Nacional d'Investigació d'Altamira, la Junta de Qualificació Avaluació i Exportació de Béns del Patrimoni Històric Espanyol, Junta Superior de Museus i Comissió Tècnica de Patrimoni Arqueològic i Art Rupestre de Cantàbria, membre de l'Institut Arqueològic Alemany. Va ser director del Museu Arqueològic Nacional d'Espanya a Madrid del 28 de gener de 1987 al 30 de setembre de 1988.
Va portar a terme el càrrec de direcció en les excavacions arqueològiques de Tito Bustillo (Ribadesella, Asturies), la Fuente del Salín (Val de San Vicente, Cantàbria) y la Ermita (Hortigüela, Burgos).

## Obres

* Escritos sobre historiografía y patrimonio arqueológico amb Lourdes Ortega Mateos, María Angeles Querol Fernández. Santander : Universidad de Cantabria, D.L. 2006. ISBN 84-8102-999-8
* El origen del hombre Madrid : Información e Historia, 1999. ISBN 84-7679-127-5
* Arqueología del arte prehistórico en la Península Ibérica Síntesis, 1999. ISBN 84-7738-679-X
* De la montaña a Cantabria : la contrucción de una Comunidad Autónoma coord. per Manuel Suárez Cortina Universidad de Cantabria, 1995. ISBN 84-8102-112-1
* La Cueva de Tito Bustillo: el arte y los cazadores del paleolítico Trea, 1992. ISBN 84-87733-08-5
* La expansión de los cazadores amb Manuel Ramón González Morales Síntesis, 1992. ISBN 84-7738-147-X
* Las Cuevas de Ramales de la Victoria (Cantabria): arte rupestre paleolítico en las cuevas de Covalanas y la Haza amb César González Sainz i Manuel Ramón González Morales. Universidad de Cantabria, 1991. ISBN 84-87412-42-4
* Placas grabadas de la cueva de Tito Bustillo Valladolid : Universidad, Departamento de Prehistoria y Arqueología, 1982. ISBN 84-600-2751-1
* Las pinturas y grabados de la cueva de Tito Bustillo: significado cronológico de las representaciones de animales. Valladolid : Universidad, Departamento de Prehistoria y Arqueología, 1980. ISBN 84-600-1573-4
* Excavaciones en la cueva de "Tito Bustillo" (Asturias): trabajos de 1975 amb Mercedes Cano Herrera. Oviedo : Diputación Provincial, Instituto de Estudios Asturianos del Patronato José Mª Quadrado [C.S.I.C., 1976. ISBN 84-203-1235-5

## Referències

* ↑ «El calor de la amistad» (en castellà). El Diario Montañés. El mirador [Consulta: 6 gener 2016].
* 1 2 «José Alfonso Moure Romanillo» (en castellà). Museo Arqueológico Nacional. Arxivat de l'original el 2015-11-10. [Consulta: 6 gener 2016].
# Jordi Sànchez

Jordi Sànchez és el nom dels següents personatges:
* Jordi Sànchez i Picanyol, activista polític i social català
* Jordi Sànchez i Zaragoza, actor català
# Josep Güell i Guillaumet

Josep Güell i Guillaumet (Tàrrega, 3 de febrer del 1872 - 16 de novembre del 1930) va ser un activista targarí i figura cabdal per entendre com evolucionà la capital de l'Urgell a cavall dels segles XIX i XX.
Catalanista remarcable, promogué diverses entitats a la Unió Catalanista: l'Agrupació Catalanista de Tàrrega (1898) i la Lliga Catalanista d'Urgell i Segarra (1903). Va ser un personatge molt polifacètic, que es dedicà a la pintura, la música i la pedagogia. Alguns dels escrits sorgits de la ploma del Mestre Güell (com popularment se'l coneix), foren publicats en revistes com El Águila Tarraguense, La Renaixença o la Signon. L'historiador lleidatà Joaquim Capdevila diu que el Mestre Güell simbolitza "l'intel·lectual que es val de les arts com a motor de la recuperació social i la lluita així contra el materialisme de l'època".
En el terreny musical fou el director i fundador de l'Orfeó Nova Tàrrega el 1915, que assolí un gran nivell artístic. Ho demostren la seva actuació al Palau de la Música (1926) o l'execució d'Israel a Egipte de Händel (1918) o del Magnificat de Bach (1925). També va ser compositor, autor de molta música coral i de tres sardanes. Com a curiositat, també va promoure la pràctica de la gimnàstica rítmica. Va ser director de l'Escola de Gimnàstica Rítmica (1912) i membre de la Societat Lírica Carnicer (1900).

## Obres musicals

* A toc d'alba, sardana
* A un infant, cançó
* L'aplec de Sant Eloi, sardana
* Hortelana lleidatana, cançó
* El mercat de Tàrrega, cançó

## Referències

* ↑ https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/josep-guell-i-guillaumet
* ↑ «Sardanes».
# Josefines de Girona

«Josefines de Girona» té aquests significats:
* Filles de Sant Josep, congregació fundada a Girona per Francesc Xavier Butinyà, en 1875
* Germanes de Sant Josep de Girona, congregació hospitalera fundada a Girona en 1870 per Maria Gay i Tibau
# Journal of Catalysis

Journal of Catalisys (abreviatura J. Catal.), és una important revista científica dedicada a la catàlisi, publicada des del 1962. El seu factor d'impacte és 6,921 el 2014. Ocupa la 10$^a$ posició de qualitat de revistes dedicades a la catàlisi en el rànquing SCImago, i la 7$^a$ en la categoria de química física i química teòrica.
Journal of Catalysis publica contribucions originals, rigoroses i acadèmiques en els camps de la catàlisi heterogènia i catàlisi homogènia. Aquestes inclouen estudis que relacionen la funció catalítica per a processos químics fonamentals en les superfícies i en els complexos metàl·lics, nous conceptes de la química de la superfície, la funció de síntesi i catalítica dels sòlids inorgànics nous i complexos, mètodes espectroscòpics per a la caracterització estructural i mètodes teòrics d'interès i l'impacte directe en la ciència i les aplicacions de catalitzadors i processos catalítics. La revista compta també amb articles de científics de prestigi, comunicacions prioritàries, notes d'investigació i cartes als editors.

## Referències

* ↑ «Journal Rankings». SCImago, Journal & Country Rank, 2015. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «Journal of Catalysis». Elsevier. [Consulta: 19 març 2015].

## Enllaços externs

* Web Journal of Catalysis
# José Oscar Bernardi

José Oscar Bernardi (Monte Siao, el 20 de juny de 1954), també conegut com a Oscar va ser un futbolista brasiler i entrenador.
Va destacar com a jugador a São Paulo Futebol Clube i Ponte Preta.
Va jugar com a defensa amb la selecció brasilera a les copes del Món del 1978, 1982, i com a reserva en 1986. Va ser un total de 60 cops internacional per al Brasil entre abril de 1978 i maig de 1986.

## Referències

* ↑ «Brasilis Futebol Clube» (PDF) (en portuguès). Federação Paulista de Futebol. Arxivat de l'original el 21 octubre 2011. [Consulta: 16 maig 2011].
* ↑ José Oscar Bernardi a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1978» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1982» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Josep Miquel Guàrdia Bagur

Josep Miquel Guàrdia Bagur (23 de gener de 1830, Alaior - 1887) fou un escriptor, filòsof i metge menorquí naturalitzat francès. Se'l considera, entre altres facetes, un dels pioners de la psicologia moderna, que va contribuir a establir les bases de la medicina psiquiàtrica.
Va iniciar els primers estudis a Menorca per acabar al Col·legi Reial de Montpeller, on va ser alumne intern des de 1843 a 1848. A Montpeller va començar els estudis de Medicina, que va continuar a París, fins a arribar al grau de doctor l'any 1853. Va fer simultàniament la carrera de Lletres i en va obtenir també el doctorat l'any 1855. No va exercir mai la seva professió de metge, i es va graduar de batxiller en lletres, dedicant-se més aviat a la part històrica i erudita de la ciència. Va ser un humanista de mèrit, com ho demostra la seva Gramàtica Llatina, compilació molt útil i ben feta. Es va dedicar amb èxit a l'ensenyament en diversos col·legis privats. Tot i haver-se naturalitzat a França, mai va obtenir cap més càrrec públic que el d'un modestíssim lloc a la Biblioteca de la Facultat de Medicina, però va col·laborar més o menys assíduament en molts diaris i revistes, tals com la Correspondance Littéraire, Magazin de librairie, Revue de l'Instruction Publique, Revue des Deux Mondes i Revue Philosophique.

## Referències

* ↑ Sala-Sanahuja, Joaquim. «Introducció». A: Raymond Roussel. "Locus Solus". Palma (Mallorca): Centre d'études Raymond Roussel / Lleonard Muntaner Editor, 2012, pàg. 15. ISBN 9788415592105.
# Josep Miquel Vila Bastida

Josep Miquel Vila Bastida és un polític, alt funcionari i empresari andorrà que ha estat Cònsol Major del Comú de Sant Julià de Lòria dues vegades, entre els anys 1995 i 1999, sent el primer Cònsol Major elegit després de l'aprovació de la Constitució d'Andorra, i entre el 2015 i el 2019.
La primera vegada com a Cònsol Major fou elegit com a cap de llista de l'Agrupament Nacional Democràtic (AND), obtenint la totalitat dels consellers comunals. En finalitzar la legislatura el 1999, no es tornà a presentar a la reelecció i fou substituït al càrrec per en Joan Pujal Areny, d'Unió Laurediana (UL). Després de les eleccions comunals de 2015 va tornar a ser elegit Cònsol Major com a cap de llista de la formació local Laurèdia en Comú (LeC), assolint-ne 9 dels 12 consellers comunals disponibles i enviant a l'oposició a Unió Laurediana després de prop de vint anys de majories absolutes al comú. A les eleccions comunals de 2019 no es presentà a la reelecció, sent reemplaçat al càrrec per en Josep Majoral Obiols, d'UL.
Son pare, Miquel Vila Bordoll, en fou Cònsol Major de Sant Julià de Lòria entre els anys 1972 i 1973.

## Referències

* ↑ https://www.expansion.com/ejecutivo-administrador/josep-miquel-vila-bastida_2738285_I70.html
* ↑ https://www.altaveu.com/entrevistes/ja-no-ens-cal-vendre-la-rabassa_9108_102.html
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_1995.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_2015.pdf
* ↑ https://comusantjulia.ad/ca/actualitat/noticies/ens-deixa-miquel-vila-bordoll-pare-de-l-actual-c-nsol-major-josep-miquel-vila-bastida/
# Juliana Buch Trabal

Juliana Buch Trabal (Barcelona, 1943 - Mataró, 31 d'octubre de 2016) va ser una dibuixant principalment de còmic femení. Per al mercat britànic va dibuixar els personatges Bunty and Mandy.

## Biografia

Juliana Buch, es va formar professionalment dibuixant per l'editorial Toray a les sèries de còmic femení, en format de quadern apaïsat; Azucena (1946) i Alicia (1955). Per l'editorial Bruguera va dibuixar als llibres amb pàgines de còmic, Heidi (1962). Gran part del seu treball el va fer per agències, especialment pel mercat britànic on va dibuixar els personatges de còmic femení, Bunty and Mandy aquests personatges també es varen editar a la revista holandesa Tina amb el nom de Marnie en Sanne. També ha dibuixat en exclusiva per la revista tina i la revista Penny, ambdues holandeses. El seu marit és Antonio Dencàs Gómez.

## Referències

* 1 2 3 Ricardo Guillamón; Emilio Álvarez. «Juliana Buch Trabal» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2011. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ Tebeos:Los primeros 100 años. Madrid: Biblioteca Nacional, 12/1996. ISBN 84-88699-22-0.
* ↑ «Juliana Buch» (en angles). [Consulta: 28 novembre 2017].
# Atis

Atis és el nom dels següents personatges:
* Mitologia:
** Atis (déu), déu grec.
* Biografies:
** Atis de Meònia, rei llegendari dels meonis
** Atis Silvius.
** Atis (fill de Cresos), príncep lidi, fill del rei Cresos de Lídia.