OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sherwood (Oregon)

Sherwood és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2006 tenia 16.115 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sherwood tenia 11.791 habitants, 4.253 habitatges, i 3.300 famílies. La densitat de població era de 1.118,6 habitants per km².
Dels 4.253 habitatges en un 46,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,7% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 17% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 41,2% entre 25 i 44, un 16,4% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.518$ i la renda mediana per família de 67.277$. Els homes tenien una renda mediana de 47.920$ mentre que les dones 33.657$. La renda per capita de la població era de 25.793$. Aproximadament l'1,5% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sherwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sherwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Manta elèctrica

Una manta elèctrica és una flassada amb un aparell calefactor elèctric integrat que es col·loca generalment sobre la llençol superior del llit. Una altra variant de la manta elèctrica és el coixi elèctric, que es col·loca sota el llençol inferior del llit. La manta elèctrica es pot utilitzar per pre-escalfar el llit abans del seu ús o per mantenir l'usuari calent mentre està al llit. Les mantes elèctriques tenen normalment un termòstat que ajusta la quantitat de calor que la manta produeix. Les mantes per llits més grans tenen sovint controls separats per a cada un dels costats del llit.

## Qüestions de seguretat

A causa de la combinació de calor, electricitat, abundància de material inflamable i una persona que dorm, l'ús de mantes elèctriques ha estat una preocupació internacional per als cossos de bombers. Com a preocupació prioritària es troben les mantes que tenen més de deu anys i/o han estat danyades en ser arrugades, doblegades, ratllades, esquinçades o degradades pel desgast ordinari. Al Regne Unit, s'estima que 5.000 focs anuals són causats per les mantes elèctriques, dels quals el 99% es creu que han estat causats per mantes de deu anys o més.
Les mantes elèctriques també presenten un risc de cremada als que no puguin sentir dolor o no puguin reaccionar a ell. Els individus inclosos en aquest grup són nadons, nens petits, diabètics i ancians.

## Vegeu també

* Estoreta elèctrica
* Bossa d'aigua calenta
* Escalfallits

## Referències

* ↑ «PR1602». Arxivat de l'original el 2004-12-14. [Consulta: 20 juny 2010].

## Enllaços externs

* Un incendi provocat per una manta elèctrica calcina un habitatge a Nájera
* Consells de seguretat per a mantes elèctriques (anglès)
# Gerardo Vera Perales

Gerardo Vera Perales (Miraflores de la Sierra, 10 de març de 1947 – 20 de setembre de 2020) fou un escenògraf, dissenyador de vestuari, actor i director de cinema i de teatre espanyol.

## Trajectòria

Llicenciat en Filologia Anglesa i Literatura per la Universitat Complutense de Madrid, i en Teatre per la Universitat d'Exeter, es va iniciar com a actor en Tábano. Va ser director del Centre Dramàtic Nacional entre 2004 i 2011.
Al cinema va dirigir les pel·lícules L'altra història de Rosendo Juárez (1990), Una dona sota la pluja (1992), La Celestina (1996), Segona pell (2000) i Desig (2003).
El seu muntatge de l'obra de teatre Divines paraules, produït pel Centre Dramàtic Nacional en 2006, va inaugurar el teatre Valle-Inclán de Madrid. Aquest espectacle va participar en 2007 en el Festival del Lincoln Center de Nova York, sent la primera vegada que es representava en el mateix una obra elaborada a Espanya i en espanyol.
Després del seu pas pel Centre Dramàtic Nacional es dedicà enterament al teatre, i va dirigir espectacles per a diversos teatres madrilenys com a Agost (Comtat de Osage) (2011), amb Empara Baró, La lloba, amb Núria Espert, Maribel i l'estranya família, de Miguel Mihura, en l'Infanta Isabel (2013), El crèdit, de Jordi Galceran, en el Teatre Meravelles (2013), l'El coix de Inishmaan, de Martin McDonagh, en el Teatre Español (2013) i de nou en el Teatre María Guerrero dirigeix en 2015 Els germans Karamàzov.
Entre els seus premis es troben el de Premi Goya al millor disseny de vestuari per l'amor bruixot el 1986 i el Premi Goya a la millor direcció artística per la nena dels teus ulls. En 1988 va ser guardonat amb el Premi Nacional de Teatre.

## Referències

* ↑ Reseña biográfica en el Centro Dramático Nacional
* ↑ Entrevista Arxivat 2013-07-08 a Wayback Machine. Consultat el 6 de agosto de 2013
* ↑ El vigor de 'Divinas palabras' conquista Nueva York, El País, 28 de juliol de 2007.
* ↑ Tres obras en cartel dirigidas con maestría por Gerardo Vera. Horacio Otheguy Riveira, Culturamas, 21 de enero de 2014. Acceso 2 de febrero de 2014.
# Aurons

* Aquest article tracta sobre el municipi francès. Si cerqueu les plantes, vegeu «Auró».
Aurons - en francès i occità - és un municipi francès al departament de les Boques del Roine (regió de Provença – Alps – Costa Blava).
Els seus habitants s'anomenen Auronais.
Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 205 | 217 | 208 | 217 | 215 | 214 | 223 | 227 | 232 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 230 | 217 | 213 | 198 | 213 | 191 | 189 | 177 | 201 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 240 | 182 | 151 | 85 | 108 | 86 | 75 | 93 | 70 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 105 | 150 | 247 | 282 | 355 | 511 | - | - | 542 |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Maurice Merendol | PS |
| 2008-2014 | Robert Coste | |
| Des del 2014 | André Bertero | PS |

## Geografia
### Situació

Aurons és ubicat dins el "Massif des costes", separant la toloubre de la Durance. El poble és ubicat a sis quilòmetres de Selon.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de les Boques del Roine
# Geganters d'Esparreguera

Geganters d'Esparreguerra és una entitat de la vila d'Esparreguera que te per objectius la conservació de la tradició gegantera a Esparreguera i a Catalunya, i donar a conèixer la història i cultura del nostre poble a fora de Catalunya. És membre de la Federació d'Entitats de Cultura Tradicional Catalana d'Esparreguera, i membre de la Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya.
Fou fundat l'any 1992 amb el bateig dels gegants Guillem i l'Emma. La Colla pren també part activa a la Diada de Sant Jordi. La Colla participa de la Festa de la Primavera d'Esparreguera -en les primeres edicións anomenada Fira de la Primavera-, que te lloc anyalment al Parc de la Vila d'Esparreguera, i que funciona com a Fira d'Entitats locals amb un ventall d'activitats culturals i musicals paral·leles, que s'ofereixen segons el programa que organitza l'Ajuntament. Any 2015. Any 2016, 2017. d'Esparreguera amb les entitats i associacions. Igualment, fan sortides a altres localitats de la rodalia, així com fora de Catalunya. Recordem aquí Abrera, Barcelona, Collbató, El Prat de Llobregat, Masquefa, Molins de Rei, Montornès del Vallès, Sant Andreu de la Barca, Sant Joan de Vilatorrada, o la sortida al Pais Basc.

## Referències

* ↑ «Entitats de la Vila. Geganters d'Esparreguera.». Ajuntament d'Esparreguera. Arxivat de l'original el 2020-10-22. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «FEDERACIO D'ENTITATS DE CULTURA TRADICIONAL CATALANA». Ajuntament d'Esparreguera. Arxivat de l'original el 2020-10-22. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «Mapa de Colles». ACGC- Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «Entitats de la Vila. Geganters d'Esparreguera». Ajuntament d'Esparreguera. Arxivat de l'original el 2020-10-22. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «Diada de Sant Jordi: Inflables i tobogans geganters». Ajuntament d'Esparreguera. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «Esparreguera celebra la Festa de la PrimaveraCoincidint amb l'arribada de la primavera, dissabte 21 de març, se celebra una jornada festiva durant tot el dia al Parc de la Vila». Ajuntament d'Esparreguera. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Fira de la Primavera». Ajuntament d'Esparreguera. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «FESTA DE LA PRIMAVERA». Ajuntament d'Esparreguera. [Consulta: Data incorrecta].
* ↑ «Festa de la Primavera». Regió7. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Festa de la Primavera 2017». Ajuntament d'Esparreguera. Arxivat de l'original el 2017-06-12. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ «Ajuntament de Masquefa - La plaça 'tremola' al ritme de Festa Major GENERAL - 29/07/2015». Ajuntament de la Vila de Masquefa. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «Diumenge, 21 de setembre - XIX Trobada de Gegants». Ajuntament de Montornès del Vallès. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «Sant Andreu de la Barca es prepara per la Festa de Sant Andreu». Ràdio Sant Andreu. [Consulta: 04/05%2017].
* ↑ «Gegants i castells d'Esparreguera al País Basc Diumenge 10.09.2006». Vila Web. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «Euskadi rep castellers i geganters d'Esparreguera». aMartorell.com. [Consulta: 4 maig 2017].
# Sherwood Forest (videojoc)

Sherwood Forest va ser un videojoc d'aventura per al microordinador Apple II, alliberat el 1982.

## Referències

* ↑ «Sherwood Forest» (en anglès). GUE. Arxivat de l'original el 2007-08-15. [Consulta: 7 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Phoenix Software (títols)(anglès)
# Marc Cecili Cornut (pretor 43 aC)

Marc Cecili Cornut (en llatí: Marcus Caecilius Cornutus) va ser un magistrat romà, tal vegada fill del pretor Marc Cecili Cornut. Formava part de la gens Cecília, una família d'origen plebeu.
Va ser pretor urbà l'any 43 aC, i va ser cònsol sufecte durant l'absència de Roma dels cònsols Hirci i Pansa. A la mort dels cònsols va organitzar, per ordre del senat, el seu funeral. Quan Octavi, després d'exigir el consolat, va avançar cap a Roma quan el senat romà no li'l va voler cedir, les tres legions de la ciutat es van passar a l'atacant. Cornut, que tenia el comandament d'una, es va suïcidar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 858.
# Gimnàstica als Jocs Olímpics d'estiu de 1928 - concurs complet per equips femení

El concurs complet per equips femení va ser una de les vuit proves de gimnàstica artística que es van disputar als Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928. Fou l'única prova femenina i era la primera vegada que es disputava. La prova es disputà entre el 8 i el 9 d'agost de 1928 i hi van prendre part 60 gimnastes de 5 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Països BaixosEstella Agsteribbe Jacomina van den Berg Alida van den Bos Petronella Burgerhof Elka de Levie Helena Nordheim Ans Polak Petronella van Randwijk Hendrika van Rumt Jud Simons Jacoba Stelma Anna van der Vegt | ItàliaBianca Ambrosetti Lavinia Gianoni Luigina Giavotti Virginia Giorgi Germana Malabarba Clara Marangoni Luigina Perversi Diana Pizzavini Luisa Tanzini Carolina Tronconi Ines Vercesi Rita Vittadini | Regne UnitAnnie Broadbent Lucy Desmond Margaret Hartley Amy Jagger Isabel Judd Jessie Kite Marjorie Moreman Edith Pickles Ethel Seymour Ada Smith Hilda Smith Doris Woods |

## Resultats

| Pos. | Nació | Gimnastes | Total |
| 1 | Països Baixos | Estella Agsteribbe, Jacomina van den Berg, Alida van den Bos, Petronella Burgerhof, Elka de Levie, Helena Nordheim, Ans Polak, Petronella van Randwijk, Hendrika van Rumt, Jud Simons, Jacoba Stelma, Anna van der Vegt | 316.75 |
| 2 | Itàlia | Bianca Ambrosetti, Lavinia Gianoni, Luigina Giavotti, Virginia Giorgi, Germana Malabarba, Clara Marangoni, Luigina Perversi, Diana Pizzavini, Luisa Tanzini, Carolina Tronconi, Ines Vercesi, Rita Vittadini | 289.00 |
| 3 | Regne Unit | Annie Broadbent, Lucy Desmond, Margaret Hartley, Amy Jagger, Isabel Judd, Jessie Kite, Marjorie Moreman, Edith Pickles, Ethel Seymour, Hilda Smith, Doris Woods | 258.25 |
| 4 | Hongria | Valéria Frantz-Herpich, Mária Hámos, Aranka Hennyei, I. Hennyei, Anna Kael, Margit Kövessi, Margit Pályi, E. Ruda, Irén Rudas, Aranka Szeiler, Ilona Szöllõsi, Judit Tóth | 256.50 |
| 5 | França | Mathilde Bataille, Honorine Delescluse, Louise Delescluse, Galuëlle Dhont, Valentine Héméryck, Paulette Houtéer, Georgette Meulebroeck, Renée Oger, Antonie Straeteman, Jeanne Vanoverloop, Berthe Verstraete, Geneviève Vankiersbilck | 247.50 |

## Referències

* ↑ «Gymnastics at the 1928 Amsterdam Summer Games: Women's Team All-Around». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 3 novembre 2016]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-04-28. [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «1928 Summer Olympics official report». Arxivat de l'original el 8 abril 2008.
* ↑ «Gymnastics 1928». Arxivat de l'original el 2012-12-05. [Consulta: 24 gener 2019].
# Ernest Labrousse

Camille-Ernest Labrousse (Barbezieux, Poitou-Charente, 16 de març de 1895 – París, 24 de maig de 1988) va ser un historiador francès especialitzat en la història econòmica i social.
Labrousse establí un model històric centrat en tres nusos—econòmic, social i cultural—inventant la història quantitativa de vegades actualment anomenada "cliomètrica". Va aplicar mètodes estadístics basant-se en biografies i en els relats de testimonis individuals, els quals han proporcionat la columna vertebral de la historiografia tradicional, va aplicar mètodes estadístics i va influir en tota una generació. Fernand Braudel va dir que si no fos per Labrousse, "els historiadors no haurien pogut reeixir en l'estudi dels salaris i els preus". La prominència de Labrousse també era degut al seu lloc en la Sorbonne, on supervisava les tesis doctorals de tota una generació d'historiadors.
La seva primera gran obra va tenir el títol de Esquisse du mouvement des prix et des revenus en France au XVIIIe siècle ("Esbós de l'evolució dels preus i els ingressos a França durant el segle XVIII", 1932).
El treball propi de Labrousse es concentra en la França del segle xviii i XIX, però el seu mètode es pot aplicar a altres èpoques.
Labrousse, no era estrictament un membre de l'Escola d'Annales d'historiadors, els quals estaven molt influïts per les idees preconcebudes de la historiografia marxista per a satisfer-lo, però hi va col·laborar per a crear una nova demografia humana. El 1948 va presidir una cèlebre conferència titulada "Com s'originen les revolucions," centrant-se en les revolucions franceses de 1789, 1830 i 1848, i aplicant a elles la seva metodologia social, econòmica i política. El 1979 va rebre el Premi Balzan d'història (ex aequo amb Giuseppe Tucci).
Labrousse va ser inicialment alumne de François Simiand.

## Obres principals

* Esquisse du mouvement des prix et des revenus en France au XVIIIe siècle, 2 vols. (Paris:Dalloz) 1932.
* La Crise de l'économie française à la fin de l'ancien régime et au début de la Révolution (Paris:PUF) 1943, amb la qual va guanyar la càtedra per a la Sorbonne.
* Histoire économique et sociale de la France, 3 vols. (Paris:PUF) 1970-79.
* Le XVIIIe siècle. Révolution intellectuelle, technique et politique (1715-1815), Presses Universitàries de France. París. Amb Roland Mousnier dir. Maurice Crouzet

## Notes

* ↑ Fernand Braudel, The Wheels of Commerce 1982, vol. II in Civilization and Capitalism p 343
* ↑ Points made by Mark Potter, introducing the section on Labrousse in Philip Daileader, Philip Whalen, eds. French Historians 1900-2000: New Historical Writing in Twentieth-Century France 2010:360-70.
* ↑ Noted by Potter 2010.

## Referències

* ADPF, "Histoire et historiens en France depuis 1945" Arxivat 2005-10-18 a Wayback Machine. (francès)
# Autodefensa (sèrie de televisió)

Autodefensa és una sèrie de televisió espanyola de comèdia i autoficció creada per Berta Prieto, Belén Barenys i Miguel Ángel Blanca per a Filmin. Va ser dirigida per Blanca i és protagonitzada per Prieto i Barenys. Es va estrenar a Filmin el 29 de novembre de 2022.

## Trama

Autodefensa va de dues amigues que fan el que els dona la gana sense haver de demanar permís a ningú. Va de tenir vint-i-tants, viure a Barcelona i voler trepitjar totes les línies vermelles emocionals possibles per descobrir qui ets realment. Va de les aventures de dues boges descarades que no volen que ningú els digui com fer les coses, i que han creat el seu propi món per a ser les reines. En realitat, Autodefensa va de dues noies que estan molt espantades i que es diverteixen en defensa pròpia. Diuen que ho senten, que tot ha estat en defensa pròpia i que només és que tenien molta por.

## Repartiment

* Berta Prieto
* Belén Barenys
* Roman Rymar
* Daniel Rived

## Producció

Autodefensa va néixer amb el final de la pandèmia, quan l'escriptora i dramaturga Berta Prieto i l'actriu i corista Belén Barenys (cosina de Rigoberta Bandini i més coneguda com a MEMÉ) van començar a festejar a la babalà, amb l'angoixa dels vint-i-tants anys agreujada pel risc d'un altre confinament. En un moment d'èxtasi, les dues van publicar a les seves xarxes socials un vídeo sobre les seves vacances, que va arribar al director Miguel Ángel Blanca, qui va contactar amb les dues noies. Després de prendre's unes cerveses, Blanca els va proposar a les dues fer una autoficció "sobre els conflictes dels centennials però sense drames, només dues amigues passant-s'ho bé sense demanar permís a ningú". Les sessions de guió van començar després que Filmin acceptés participar en el projecte com a productora i distribuïdora.
La sèrie es va rodar a Barcelona el 2022, particularment a les cases de les protagonistes i les locals d'oci que freqüenten.

## Llançament i màrqueting

El 19 d'octubre de 2022, Filmin va anunciar que la sèrie s'estrenaria a la seva plataforma el 29 de novembre de 2022.

## Referències

* 1 2 3 «"Autodefensa", de Berta Prieto, Belén Barenys y Miguel Ángel Blanca será la nueva serie original de Filmin». Filmin, 19-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «‘Autodefensa’: la nueva serie original de Filmin es una autoficción de veinteañeras». Cine con Ñ, 19-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ Rodera, Alejandro. «Filmin anuncia la serie 'Autodefensa', cocreada por Belén Barenys, prima de Rigoberta Bandini». FormulaTV, 19-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ Benítez, Besay García. «Primeras imágenes de ‘Autodefensa’, la nueva serie original de Filmin». El Espoiler, 19-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ Leroux, Amelie. «‘Autodefensa’, la nueva serie original de Filmin promete irreverencia y emociones extremas». Las Furias Magazine, 19-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Filmin pesca en Rigoberta Bandini para su nueva serie original 'Autodefensa'». Vertele, 19-10-2022. [Consulta: 8 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
# Ólguino (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Ólguino».
Ólguino (en rus: Ольгино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 27 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Buona sera, Sra. Campbell

Buona sera, Sra. Campbell (títol original: Buona Sera, Mrs. Campbell) és una pel·lícula dels Estats Units de Melvin Frank estrenada el 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

Carla és una dona italiana que durant la guerra dona a llum a una filla, Gia, fruit d'una relació amb tres soldats nord-americans, un cap, un sergent i un tinent.
Els tres homes, sense adonar-se de l'existència dels "rivals", creuen que cadascú d'ells és el pare de la nena, Carla se n'aprofita i durant vint anys li envien xecs per mantenir els estudis en un internat suís.
Per silenciar les xafarderies, Carla es fa passar per una vídua d'un capità americà de qui va prendre el cognom Campbell, però l'arribada sobtada dels seus tres examants espatlla les coses.

## Repartiment

* Gina Lollobrigida: Carla Campbell
* Shelley Winters: Shirley Newman
* Phil Silvers: Phil Newman
* Peter Lawford: Justin Young
* Telly Savalas: Walter Braddock
* Lee Grant: Fritzie Braddock
* Janet Margolin: Gia Campbell
* Marian McCargo: Lauren Young
* Naomi Stevens: Rosa
* Renzo Palmer: L'alcalde
* Giovanna Galletti: La Comtessa
* James Mishler: Stubby
* Dale Cummings: Pete
* Philippe Leroy: Vittorio

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1969: Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera de parla anglesa
* 1969: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Gina Lollobrigida
* 1969: Globus d'Or a la millor cançó original per Riz Ortolani i Melvin Frank amb "Buona Sera, Mrs. Campbell"

## Referències

* ↑ esadir.cat. Buona sera, Sra. Campbell. esadir.cat.
* ↑ «Buona sera, Mrs. Campbell». The New York Times.
# Gegant negre (mitologia)

El gegant negre és un personatge mitològic recurrent de l'imaginari popular valencià. En nombroses rondalles i llegendes se'l descriu com al vigilant ferreny i solitari d'un tresor, generalment situat en una cova fosca o un lloc tancat. De vegades, en comptes d'un tresor el gegant negre vigila una princesa, un arbre màgic, un cavall encantat, jardins meravellosos o altres objectes de fantasia. En tots els casos, es tracta d'un personatge terrible i invencible que no permet atènyer el seu objectiu als aventurers que s'hi acosten, tret que li lliurin una prova o penyora màgica que els requereix.
El gegant negre és alt, però no exageradament: fa tres o quatre pams més que un home normal. Se'l presenta vestit només amb uns saragüells i armat amb un garrot que branda contra els que intenten endur-se el tresor o objecte màgic que custodia.
Gaspar Escolano recull al segon volum de la seva monumental Décadas de la historia de la insigne y coronada ciudad y Reyno de Valencia (1610-1611) la llegenda del gegant negre que vigilava un tresor fabulós a una cova de Benidoleig, a la Marina Alta, que actualment es coneix com a la Cova de les Calaveres. Segons Escolano, un ciutadà d'Ondara l'hi va explicar i ell la considera un fet històric. A la narració, dos cristians i dos moriscos d'Ondara aconsegueixen arribar al tresor amagat dins la cova i, després de distreure el gegant, un d'ells s'apropia d'unes poques joies. En intentar tornar a casa, però, es troben la cova segellada. Només quan el que ha furtat les joies les hi torna al gegant, aquest desfà l'encanteri i la cova s'obre per permetre als quatre homes abandonar-la.

## Referències

* 1 2 3 Labrado, Víctor. «El gegant negre». A: Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007, p. 108-115. ISBN 978-84-9824-156-3.
# Shōren-ji

Shōren-ji és un temple budista a Tennōji, prefectura d'Osaka, Japó. Va ser fundada pel príncep Shōtoku i està afiliada a Kōyasan Shingon-shū.

## Vegeu també

* Tretze llocs budistes d'Osaka

## Referències

* ↑ «青蓮寺（大阪市天王寺区）». [Consulta: 7 març 2022].