OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beyond Skyline

Beyond Skyline és una pel·lícula d'acció de ciència-ficció nord-americana del 2017 escrita, coproduïda i dirigida per Liam O'Donnell en el seu debut com a director. És protagonitzada per Frank Grillo, Bojana Novakovic, Jonny Weston, Iko Uwais, Callan Mulvey, Yayan Ruhian, Pamelyn Chee, Betty Gabriel i Antonio Fargas. És una seqüela de la pel·lícula Skyline del 2010, ambientada al mateix temps que els esdeveniments de la primera pel·lícula.
La pel·lícula es va estrenar el 15 de desembre de 2017 als Estats Units per Vertical Entertainment. A diferència del seu predecessor criticat, Beyond Skyline va rebre crítiques diverses, amb diversos crítics que ho van qualificar de millora respecte a l'original. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Frank Grillo com Mark Corley, un detectiu, pare de Trent i pare adoptiu de Rose
* Bojana Novakovic com a Audrey, una treballadora de trànsit de Los Angeles
* Jonny Weston com a Trent Corley, el fill separat de Mark i germà adoptiu de Rose
* Callan Mulvey com a Harper, un metge de la resistència humana
* Iko Uwais com a Sua, la líder d'una resistència humana subterrània
* Pamelyn Chee com a Kanya, la germana de la Sua
* Yayan Ruhian com a Huana, líder de la milícia
* Betty Gabriel com a Jones, un policia de Los Angeles
* Antonio Fargas com a Sarge, un home cec sense sostre
* Jacob Vargas com a Garcia, un agent de policia i amic de Mark

## Referències

* ↑ «Beyond Skyline». Goita què fan, ara!. [Consulta: 6 juny 2023].
* ↑ «Skyline Is Definitely Getting A Sequel, Here's Who Is Starring». Cinema Blend, 01-11-2014. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ «Exclusiu: Jonny Weston s'uneix a Beyond Skyline». Dread Central, 11-03-2015. Arxivat de l'original el 2013-08-02. [Consulta: 6 abril 2015].
* ↑ James White. «Frank Grillo Goes Beyond Skyline». Empire Online, 09-11-2014. Arxivat de l'original el 8 gener 2015. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ «'Raid' Star Iko Uwais Joins 'Beyond Skyline'». Variety, 08-11-2014. [Consulta: 5 gener 2015].

## Enllaços externs

* Beyond Skyline a Goita què fan, ara!
# Djigdà

Djigdà (en rus: Джигда) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2019 tenia 220 habitants. Pertany al districte rural d'Aiano-Maiski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Huracà Patricia (2015)

Huracà Patricia és l'huracà més intens que s'ha observat mai a l'Hemisferi Occidental en termes de pressió baromètrica, i el major globalment partant en termes de vent màxim sostingut (325 km/h).

## Referències

* ↑ Dennis Mersereau «At 200 MPH, Hurricane Patricia Is Now the Strongest Tropical Cyclone Ever Recorded». The Vane. Gawker Media, 23-10-2015 [Consulta: 23 octubre 2015]. Arxivat 23 October 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Casa Tomàs Pujol

La Casa Tomàs Pujol és una obra modernista de Berga protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres estructurada en planta baixa i tres pisos superiors. El parament de maó i pedra deixat a la vista. Als baixos destaca un gran arc de mig punt que emmarca l'entrada allindada de pedra. Als dos pisos superiors hi ha dues obertures allindanades amb un balcó corregut de ferro forjat amb motius ondulants respectivament. Al tercer pis hi ha tres arcs de mig punt amb baranes de ferro com les anteriors. Remata l'edifici un petit ràfec.

## Referències

* ↑ «Casa Tomàs Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Metavariscita

La metavariscita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la metavariscita. Va rebre el seu nom l'any 1927 per Esper S. Larsen i Waldemar T. Schaller en al·lusió a la seva relació dimorfa amb la variscita.

## Característiques

La metavariscita és un fosfat de fórmula química AlPO₄·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És el dimorf monoclínic de la variscita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metavariscita pertany a «08.CD: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, amb proporció RO₄:H₂O = 1:2» juntament amb els següents minerals: kolbeckita, fosfosiderita, mansfieldita, escorodita, strengita, variscita, yanomamita, parascorodita, ludlamita, sterlinghil·lita i rollandita.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineralització dels fosfat sedimentaris al llarg de les fractures. Va ser descoberta l'any 1925 a la mina Edison Bird, a Lucin, al comtat de Box Elder, Utah (Estats Units), on sol trobar-se associada a la variscita. Als territoris de parla catalana se'n va trobar metavariscita a la pedrera del Turó de Montcada, a Montcada i Reixac (Vallès Occidental, Catalunya).

## Referències

* ↑ «Metavariscite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2016].
# Caparroso

Caparroso és un municipi de Navarra, a la comarca de Ribera Arga-Aragón, dins la merindad d'Olite. Limita amb els municipis de Carcastillo, Mélida, Marcilla, Murillo el Cuende i Santacara.

## Barris

* Parte vieja
* Chantrea
* Zona nueva
* Barrio de la Estación

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 2 331 | 2 286 | 2 313 | 2 324 | 2 433 | 2 475 | 2 440 | 2 489 | 2 531 | 2 602 | 2 602 |
| Fonts: Caparroso i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Enllaços externs

* Institut d'estadística de Navarra
* Infraestuctura de Dades Espacials de Navarra Arxivat 2019-09-15 a Wayback Machine.
* El foro de l@s vecin@s de Caparroso Arxivat 2015-01-11 a Wayback Machine.
* Virgen del Soto Arxivat 2003-11-01 a Wayback Machine.
# Parc Nacional de Dovre

El Parc Nacional de Dovre (en noruec: Dovre nasjonalpark) és un parc nacional de Noruega situat als comtats de Hedmark i d'Oppland, que es va establir el 2003. Dovre té una superfície de 289 km² i l'altitud varia de la línia d'arbres al voltant de 1.000 metres a 1.716 metres.
El parc es troba entre dos parcs més grans i més antics; el Rondane al sud-est i el Dovrefjell-Sunndalsfjella al nord. La seva inauguració va ser gràcies a la gran expansió del Parc Nacional de Rondane, quan aquest va ser ampliat i es van inaugurar àrees més petites de protecció de la natura.
Com els parcs de Dovrefjell-Sunndalsfjella i el Rondane, el Parc Nacional Dovre té una reserva de rens salvatges d'origen de Beríngia.

## Vegeu també

* Parc Nacional Rondane
* Parc Nacional Dovrefjell-Sunndalsfjella
# Domus de Vilamajor

La Domus de Vilamajor és una casa forta de Tona (Osona) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es conserva un tros de mur al turó situat a ponent del mas Vilamajor, el qual va aprofitar element de l'antiga fortalesa per la seva construcció.

## Història

Pere de Vilamajor i el seu fill Guillem, casat amb Elissendis, són els primers habitants coneguts de la fortalesa. El 1239 va succeir-los Simó de Vilamajor casat amb Sança. A partir del principi del segle xv els Vilamajor actuaren més com a pagesos rics que com a senyors o cavallers.

## Referències

* 1 2 «Domus de Vilamajor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Héctor Altabás Alio

Héctor Altabás Alio fou un metge i polític valencià. D'ideologia republicana, fou membre del Partit d'Unió Republicana Autonomista (PURA), amb el que fou elegit diputat per l'Aliança Republicana per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1931 en substitució de Fernando Valera Aparicio, que havia estat escollit per la circumscripció de València ciutat.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Canvi de paradigma

Un canvi de paradigma és, segons el filòsof de la ciència Thomas Kuhn en el seu influent llibre L'estructura de les revolucions científiques (1962), un canvi en els supòsits bàsics, o paradigmes, dins de la teoria dominant de la ciència.
Segons Kuhn, «Un paradigma és el que els membres d'una comunitat científica, i només ells, comparteixen». A diferència d'un investigador científic, Kuhn sostenia que «un estudiant d'humanitats té davant seu una sèrie de solucions competitives i incommensurables a aquests problemes, solucions que en darrer terme ha d'examinar per si mateix». Quan un canvi de paradigma s'ha completat, un científic no pot, per exemple, rebutjar la teoria dels gèrmens i plantejar la possibilitat que el miasma causa les malalties o rebutjar la física moderna i l'òptica postulant que l'èter transporta la llum. Per contra, un teòric social pot adoptar una sèrie de postures (per exemple, crítica marxista, crítica freudiana, desconstrucció o crítica literària), que poden estar més o menys en voga durant un període determinat, però que són totes considerades legítimes.
Des de la dècada del 1960, el terme també s'ha utilitzat en nombrosos contextos no científics per a descriure un canvi profund en un model fonamental o en la percepció d'esdeveniments, tot i que Kuhn va restringir l'ús de la paraula a les «ciències dures». S'ha comparat amb una forma estructurada de Zeitgeist.

## Referències

* ↑ «Què és un canvi de paradigma?». ca.eferrit.com. [Consulta: 13 setembre 2022].
* ↑ Kuhn, Thomas S.; Carlos Solís Santos Alta tensión: historia, filosofía, y sociología de la ciencia : ensayos en memoria de Thomas Kuhn. Paidós, 1998-03. ISBN 9788449305078.
# Cantó de Pau-Oest

El cantó de Pau-Oest és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té sis municipis.

## Municipis

* Gelòs
* Masèras e Leson
* Narcastèth
* Pau (una part)
* Hrontinhon
* Usòs.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Nom | Partit |
| 1973 | Pierre Lasseuguette | PS |
| 1979 | Pierre Lasseuguette | PS |
| 1985 | Jean Gougy | RPR |
| 1992 | Jean Gougy | RPR |
| 1998 | Jean Gougy | RPR |
| 2004 | Natalie Francq | PS |
| Les dades anteriors a 1973 no són conegudes. ||||
# Domus de Santa Coloma

La Domus de Santa Coloma és un antic edifici del municipi de Castellcir, a la comarca catalana del Moianès. És a poca distància al sud-oest del Roure del Giol, a Santa Coloma Sasserra, també al sud-oest de la Rectoria, el Giol i l'església parroquial de Santa Coloma. És al cim d'un turó arrodonit de 858,7 metres d'altitud cobert per un alzinar. No en queden gaires restes, i no se n'ha fet cap exploració arqueològica, però s'hi poden reconèixer perfectament dos murs formant angle, i un munt de pedres, bastant cobert de vegetació al voltant del qual s'estructuren d'altres espais en el mateix estat de conservació.

## Referències

* ↑ Fitxa de la domus al pat.mapa (Mapa del patrimoni)
# Hormigos

Hormigos és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Escalona al nord, Maqueda a l'est, Toledo i Toledo al sud, i El Casar de Escalona i Noez a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 434 | 395 | 429 | 416 | 409 | 410 | 443 | 467 | 505 | 480 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Adrián Rodríguez Gómez | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Basilio Damián Solórzano Sánchez | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Basilio Damián Solórzano Sánchez | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Basilio Damián Solórzano Sánchez | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Ángel Miguel Recio Lobato | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Basilio Damián Solórzano Sánchez | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Basilio Damián Solórzano Sánchez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Basilio Damián Solórzano Sánchez | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | José Emilio Pérez Rioja | PP | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Canvi fonètic

Un canvi fonètic o canvi fonològic és un canvi històric que té conseqüències perceptives i consegüentment productives en la pronunciació i de vegades en l'ortografia d'una llengua. S'ha de diferenciar entre el fenomen que és real i la seva explicació que queda hipotètica. Entre els canvis fonètics hi ha entre d'altres l'assimilació, dissimilació, metàtesi, diftongació, fusió, elisió, vocalització, haplologia i contaminació.
Exemples de diferents sons del llatí popular que es van canviar en la semivocal labiovelar del català:
| llatí | català |
| crucem | creu |
| credit | creu |
| pacem | pau |
| pretium | preu |
| cadere | caure |
| cocere | coure |
Moltes llengües han conegut tals evolucions fonètics. Entre d'altres l'anglès amb el gran canvi vocàlic (Great Vowel Shift) quan entre d'altres la /aː/ es va transformar en /eɪ/ des del segle xiii o la segona mutació consonàntica germànica des del segle iv. Tal canvis poden —o no— conduir a un canvi ortogràfic espontani o decretat.
Quan aquest fenomen és repetitiu certs lingüistes sobretots alemanys, els anomenats «neogràmatics» sota la influència d'August Leskien (1840-1916) i August Schleicher (1821-1868) van pretendre a la obligatorietat i la universalitat d'aquesta evolució i van optar per al terme «llei fonètica», com per exemple la llei de Grassmann i les lleis de Grimm i Verner. Una teoria que roman controvertida pels dialectòlegs i els estudiosos de la geografia lingüística i la fonètica experimental. La qüestió de les lleis fonètiques és un dels més debatuts en la lingüística, per la multitud d'irregularitats en intentar formular aquestes «lleis».

## Referències

* ↑ Wheeler, 1998, p. 303.
* ↑ «canvi fonètic». Els Sons del Català. Universitat de Barcelona, 2014. [Consulta: 30 desembre 2017].
* 1 2 «Canvi fonètic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Junyent, 2006, p. 48.
* ↑ Wheeler, 1998, p. 306.
* ↑ Wheeler, 1998, p. 328.
* ↑ «Canvi fonètic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Junyent, Maria Carme. «Canvi fonològic». A: Lingüística històrica. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2006, p. 47-63. ISBN 9788447530632.
* Wheeler, Max W. «Fonètica històrica i teoria fonològica». A: Actes de l'onzè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes : Palma, Mallorca, 8-12 de setembre de 1998. 1. ed. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998, p. 299-337. ISBN 9788478269877.
* Recasens i Vives, Daniel. Fonètica històrica del català. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2017, p. 458. ISBN 9788499653501.
# Mezuzà

Una mezuzà (en hebreu מזוזה, en plural mezuzot, מזוזות) és un pergamí que porta escrits dos versicles de la Torà; es troba dins d'una capsa o receptacle que es troba adherida al marc dret dels pòrtics de les cases i ciutats. La mezuzà és una de les senyes d'identitat més característiques de les llars jueves.
El precepte de fixar una mezuzà a les portes de les cases jueves és una de les mitsvot més antigues i arrelades del judaisme, i té les seves fonts en el llibre del Deuteronomi 6:9, i Deuteronomi 11:20.

## Descripció

La mezuzà consisteix en un pergamí amb la pregària escrita més important del judaisme, el Shema Israel (en hebreu: שמע ישראל), en català 'Escolta, oh Israel' (Deuteronomi 6:4-9). La mezuzà és guardada en un receptacle, generalment cilíndric, que pot tenir diferents grandàries i decoracions. La inscripció de les oracions en el pergamí és inscrita per un escriba ritual especialitzat, anomenat Sofer Stam, qui també escriu a mà els rotlles de la Torà. En la seva part externa, la mezuzà porta inscrita la paraula hebrea אל שדי, El Shaddai, un dels noms de Déu en el judaisme. Alguns interpreten aquest nom com les inicials de Shomer Israel (en hebreu: שומר ישראל), "El guardià d'Israel".
La mezuzà és fixada en la base del terç superior del brancal dret del pòrtic principal de la casa, en posició inclinada, com a compromís entre les postures oposades del rabí Raixí, que sostenia que la mezuzà havia de col·locar-se en posició vertical, i la postura del rabí Tam, qui afirmava que la mezuzà hauria de col·locar-se horitzontalment. S'estila també, encara que menys sovint, col·locar mezuzot (plural de mezuzà) a les portes internes de la llar, excepte en els lavabos.
Pel que fa als cilindres que contenen les mezuzot, n'hi ha alguns que són el fruit de fins treballs d'orfebreria, i són confeccionats amb diversos materials, i també n'hi ha de més simples, fins i tot de plàstic El material del qual està feta la carcassa exterior no és important, puix que la part més important de la mezuzà és el pergamí que hi ha a l'interior; la finalitat del receptacle es solament conservar en bon estat el text del pergamí.
En el relat bíblic (Èxode 12:12-13) Elohim va ordenar a les Tribus d'Israel marcar els bastiments de les portes de les seves cases amb la sang d'un xai, perquè quan va caure la calamitat sobre el país de l'antic Egipte les cases marcades no van ser visitades per la plaga. Hi ha jueus que tenen el costum de tocar la mezuzà amb la mà en passar-hi davant, també quan entren i quan surten de casa.

## Referències

* Shai Haussmann, Shalom Seri, Des de la base: Lèxic il·lustrat de judaisme i sionisme, Ed. Carta, Israel, 1987. (hebreu, "לכסיקון מן המסד ליהדות ולציונות") ISBN 965-220-103-0
# Astrophytum

Astrophytum és un gènere de cactus amb 4 espècies natives del sud dels Estats Units, Texas i Mèxic.

## Descripció

Die Arten der Gattung Astrophytum wachsen meist einzeln mit kugel- bis säulenförmigen, grünen Trieben und erreichen Wuchshöhen von bis zu 1,5 Meter. Oft sind die Triebe dicht mit feinen weißen Haarbüschelchen besetzt, manchmal sind sie jedoch auch vollständig kahl. Es sind vier bis zehn (selten auch nur drei) sehr auffällige Rippen vorhanden, die nicht in Höcker untergliedert sind. Die großen Areolen stehen eng beieinander, gehen jedoch nicht ineinander über. Die Bedornung ist sehr variabel. Dornen können vorhanden sein oder aber gänzlich fehlen.
Les espècies del gènere Astrophytum solen créixer individualment amb tiges esfèriques a columnars i verdes i assoleixen altures de fins a 1,5 metres. Sovint, les tiges estan densament cobertes amb tufs de cabell blanc, de vegades també són completament calbs. Hi ha entre quatre i deu (poques vegades només tres) costelles molt prominents, que no es divideixen en bumps. Les grans arèoles estan molt juntes, però no es fusionen entre si. Les espines són molt variables. Les espines poden estar presents o absents
Les flors són grans en forma d'embut són grogues o grogues amb gola vermella. Apareixen a l'àpex dels brots i obren durant el dia. El seu pericarpi està cobert amb escales afilades. Les llavors amb forma de cap tenen diàmetres de fins a 2,5 mil·límetres. La seva capa de llavors negra pàl·lida és gairebé suau. La vora està enrotllada a l'hilum enfonsat.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Charles Lemaire i publicat a Cactearum Genera Nova Speciesque Novae 3–6. 1839.

### Etimologia

Astrophytum: nom genèric que significa "planta amb forma d'estrella", forma que és particularment notable en l'espècie tipus, Astrophytum myriostigma.

## Taxonomia

* Astrophytum asterias
* Astrophytum capricorne
* Astrophytum caput-medusae
* Astrophytum coahuliense .
* Astrophytum myriostigma
* Astrophytum ornatum

## Sinonímia

* Astrophyton Lawr., orth. var.
* Digitostigma Velazco & Nevárez
* Maierocactus E.C.Rost

## Referències

* ↑ «Astrophytum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 abril 2013].
# Cantó de Peirueis

El cantó de Peirueis és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Forcauquier. Té 4 municipis i el cap és Peirueis.

## Municipis

* La Brilhana
* Ganagòbia
* Lurs
* Peirueis

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1960 | Louis Jourdan | PCF |
| 1970-1976 | M. Hugues | UDR |
| 1976-1982 | Louis Jourdan | PCF |
| 1982-2008 | Francis Galizi | UDF-CDS, després UMP |
| 2008- | Gérard de Meester | EELV |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.149 | 2.557 | 2.543 | 2.620 | 3.080 | 3.420 | 3.774 |

## Referències

* ↑ «Canton de Peyruis - Liste des communes». Arxivat de l'original el 2016-01-13. [Consulta: 19 febrer 2019].
# Pelvicachromis signatus

Pelvicachromis signatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Guinea.

## Referències

* ↑ Thys van den Audenaerde, D. F. E. 1968. A preliminary contribution to a systematic revision of the genus Pelmatochromis Hubrecht sensu lato (Pisces, Cichlidae). Rev. Zool. Bot. Afr. v. 77 (pts 3-4): 349-391.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Pelvicachromis signatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lamboj, A. 2004. Pelvicachromis signatus and Pelvicachromis rubrolabiatus, two new cichlid species (Teleostei, Perciformes) from Guinea, West Africa. Zootaxa Núm. 454: 1-12.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bibbiena

Bibbiena ("Bibbjèna" en el dialecte local) és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Bagno di Romagna, Castel Focognano, Chiusi della Verna, Ortignano Raggiolo i Poppi.
Les frazione de Banzena, Bibbiena Stazione, Campi, Camprena, Farneta, Gello, Giona, Gressa, Lonnano, Marciano, Molino di Gressa, Moscaio, Partina, Pianacci, Pian del Ponte, Poggiolo, Pollino, Querceto, Santa Maria del Sasso, Serravalle, Soci, Terrossola i Tramoggiano pertanyen al municipi de Bibbiena.

## Fills Il·lustres

* Gianpiero Taverna (1932), director d'orquestra.

## Galeria fotogràfica

* Panorama
# Hormigueros

Hormigueros és un municipi de Puerto Rico situat al sud-oest de l'illa, també conegut amb els noms de El Pueblo de Nuestra Señora de la Monserrate, El Pueblo del Milagro, Los Peregrinos i Corazón del Oeste. Confina al nord amb el municipi de Mayagüez, al sud amb Cabo Rojo i San Germán; a l'est amb San Germán; i por l'oest Cabo Rojo. Forma part de l'Àrea metropolitana de Mayagüez.
La fundació d'Hormigueros està relacionada amb la construcció d'una ermita dedicada a la mare de Déu de la Monserrate (c. 1630). Està dividit en 6 barris: Benavente, Guanajibo, Hormigueros, Hormigueros Pueblo, Jagüitas i Lavadero.

## Referències

* ↑ «Hormigueros» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, Data incorrecta [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 16 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Hormigueros Arxivat 2015-06-18 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)