OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esquadró

Un esquadró és una unitat militar de l'arma de cavalleria, equivalent quant a mida a la companyia de l'arma d'infanteria. Està formada per 4 seccions sota el comandament d'un capità. A les forces aèries modernes és una unitat tàctica amb capacitat administrativa i operativa, dotada d'un nombre d'avions variable segons els països.

## Referències

* ↑ «Esquadró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Esquadró». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Erik Sandin

Erik Sandin (29 de juliol de 1966) és un músic estatunidenc i el bateria del grup NOFX, a més de constructor de taules de surf.

## Trajectòria

Dos anys després de formar NOFX a Hollywood el 1983, es va traslladar a Santa Bàrbara, deixant la banda. En només un any sense Sandin, la banda ja havia tingut dos bateries (Scott Sellers i Scott Aldahl) i el 1986 el grup va convèncer Sandin perquè s'hi reincorporés.
Ha tocat la bateria a tots els àlbums de llarga durada i EP de NOFX publicats, inclòs l'àlbum en directe del 2007 They've Actually Gotten Worse Live!. La banda Dogpiss va incloure una cançó sobre ell titulada «Erik Sandin's Stand In» a l'àlbum recopilatori de Fat Wreck Chords Short Music for Short People.
Abans de l'enregistrament de l'àlbum de 1992 White Trash, Two Heebs and a Bean, el líder de NOFX, Fat Mike, va donar un ultimàtum a Sandin: o deixava l'heroïna o seria substituït. Després d'adonar-se que NOFX era més important a la seva vida i amb l'ajuda de Brett Gurewitz i Lynn Strait, Sandin va entrar a rehabilitació a The Ranch de Desert Hot Springs per a tractar la seva addicció.

## Àlies

* Erik Ghint (Arrogant) - White Trash, Two Heebs And A Bean
* Erik Shun (Erection) - S&amp;M Airlines
* Groggy Nodbeggar - Ribbed
* Chris Telmeth (Crystal meth)
* Herb Reath Stinks (Her breath stinks) - Punk in drublic
* Seymour Butts (See more butts) - The Longest Line EP
* Smelly - So Long and Thanks for All the Shoes, The War on Errorism, Coaster

## Discografia

* 1988: Liberal Animation
* 1989: S&amp;M Airlines
* 1991: Ribbed
* 1992: The Longest Line
* 1992: Maximum Rocknroll
* 1992: White Trash, Two Heebs and a Bean
* 1994: Punk in drublic
* 1995: I Heard They Suck Live!!
* 1996: Heavy Petting Zoo
* 1997: So Long and Thanks for All the Shoes
* 1999: The Decline
* 2000: Pump Up the Valuum
* 2002: 45 or 46 Songs That Weren't Good Enough To Go On Our Other Records
* 2003: The War on Errorism
* 2006: Wolves in Wolves' Clothing
* 2007: They've Actually Gotten Worse Live!
* 2009: Coaster
* 2009: Cokie the Clown
* 2011: NOFX
* 2012: Self Entitled
* 2016: First Ditch Effort
* 2021: Single Album
* 2022: Double Album

## Referències

* ↑ Murry, Scott. «Interview: Drummer Erik Sandin (Smelly) of NOFX Discusses Turning the Beat Off» (en anglès americà), 02-12-2022. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ https://www.spin.com/2022/07/erik-smelly-sandin-nofx-pickle-stix/
* ↑ Robinson, Eugene. «A Erik Sandin de NOFX le gustan los madrazos» (en castellà). Vice, 02-07-2014. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ Alulis, Jeff. NOFX: The Hepatitis Bathtub and Other Stories. Da Capo Press, April 12, 2016. ISBN 978-0306824777.
# Epalzeorhynchos

Epalzeorhynchos és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Epalzeorhynchos bicolor (Smith, 1931)
* Epalzeorhynchos frenatum (Fowler, 1934)
* Epalzeorhynchos kalopterum (Bleeker, 1851)
* Epalzeorhynchos munense (Smith, 1934)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Esquèria

Esqueria és un lloc esmentat a l'Odissea. Habitada pels feacis, és coneguda per ser l'illa on Odisseu, després de partir de l'illa de Ogigia, va desembarcar després de sofrir diverses tempestats enviades per Posidó. Allà fou ajudat pel rei Alcínou i la seva filla Nausica a tornar a la seva pàtria, Ítaca.

## Identificació de l'illa

Diversos autors han tractat d'identificar l'illa d'Esqueria. Tucídides (seguit per nombrosos autors posteriors) pensava que es corresponia amb l'actual Corfú, atès que entenia que els antics pobladors d'aquesta illa eren els feacis. Estrabó, analitzant el text d'Homer, arribava a la conclusió que tant Ogigia com Esqueria es trobaven en algun lloc de l'oceà Atlàntic (Estrabó, Història 1.2.18). Altres historiadors rebutgen qualsevol identificació amb un lloc real i creuen que es tracta d'un lloc fabulós producte de la imaginació del poeta que va compondre l'Odissea.
Si bé no hi ha evidència sobre l'existència real de la ciutat, alguns autors la consideren, ja sigui mítica o històrica, com la primera polis grega, mentre que uns altres prefereixen incloure-la en un estadi sociopolític immediatament anterior al sorgiment de les ciutats estat (o una polis en estat embrionari). La definició de la ciutat en termes prepolítics es fonamenta en l'absència de participació ciutadana en les decisions socials i en els encara insuficients processos democratitzadors que posteriorment derivarien en la típica polis.

## Referències

* ↑ Homer, Odissea, cants VI i VII.
* 1 2 Azara «La fundación mítica de la ciudad». . Centro de Cultura Contemporánea de Barcelona.
# Església Yurrita

L'església Yurrita o capella de la Mare de Déu de les Angoixes és un temple catòlic situat a Ciutat de Guatemala. Va ser construït entre 1927 i 1941 per Felipe Yurrita Castañeda, originari d'Arévalo, Àvila, Espanya.

## Història

El 18 d'abril de 1902 es va produir l'erupció del volcà Santa María, al departament occidental de San Marcos, Guatemala. L'erupció va causar una inundació de cendra, lava i sorra que va atrapar a la familia Yurrita a la seva finca de cafè «El Ferrol». La família i treballadors van establir un santuari improvisat a la Mare de Déu de les Angoixes, que creuen que els va salvar després de l'erupció. Per donar gràcies a la Mare de Déu, Felipe Yurrita Castañeda (1874-1941) va començar a construir el temple el 18 d'abril de 1927, sent inaugurat el 15 de juny de 1941, cinc mesos abans de la seva mort.

## Descripció

La construcció té un estil arquitectònic barroc mixt, amb elements romàntics i neobizantins així com un color vermell maó en el seu exterior. L'altar major i la porta principal son de fusta. Posseeix una torre d'estil neogòtic de 25 metres d'alçada. Disposa de diversos vitralls que representen el Via Crucis, així com una plaqueta que reconeix la feina dels mestres guatemalencs Félix i Regino Velásquez, encarregats d'executar l'obra.

## Referències

* 1 2 Chajón Flores, Anibal Dionisio. «Palacios para Dios y los hombres: las construcciones de Felipe Yurrita» (en castellà). La Tradición Popular. Centromde Estudios Folkloricos, 2005. Arxivat de l'original el 2021-09-06. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ Marrero Canda, Maitte. «Iglesia Yurrita, antiguedad y exotismo en la capital de Guatemala» (en castellà). El País (Costa Rica), 10-01-2021. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ «Hoy en la Historia de Guatemala 15 de junio de 1941: se inaugura la iglesia de Yurrita» (en castellà). Hoy Historia GT, 14-06-2019. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ «Hoy hace 80 años se inauguró la monumental Iglesia Yurrita en la ciudad de Guatemala» (en castellà), 02-02-2017. [Consulta: 6 setembre 2021].
* ↑ «Iglesia Yurrita, tambien llamada Nuestra Señora de las Angustias» (en castellà). Mundo Chapin, 26-08-2011. [Consulta: 6 setembre 2021].
# Església Vella del Pont de Suert

L'Església Vella dita també de l'Assumpció o de Santa Maria fou l'església parroquial del Pont de Suert, fins al 1955, a la construcció de l'Església Nova. Actualment l'edifici de l'església alberga la Col·lecció del Museu d'Art Sacre de la Ribagorça. A la petita plaça que hi ha al davant, hi ha l'antic cementiri medieval, ara enterrat, i el Palau Abacial dels abats de Santa Maria de Lavaix, un edifici del segle xv, on es troba el campanar de l'església, senzill, de torre quadrada amb quatre finestres i teulat de piràmide. Només en sonen les campanes la Nit de Sant Joan, el 23 de juny, durant el descens de les Falles des del Faro. Té dos altars originals, dedicats a Santa Anna i Sant Sebastià. L'obra més famosa és la verge de la Mola molt venerada al poble, del segle xiii i policromada, procedent de l'ermita de la Mola, a Buira, a l'Aragó.
Església d'una sola nau amb volta de canó i teulada a dues vessants. L'accés es realitza per una porta amb arc de mig punt sense cap valor situada al lateral. La il·luminació es realitza mitjançant un rosetó senzill i petites finestres espitlleres irregulars. Els murs, ancorats a la roca de la vora del riu, són de carreus de pedra reblats i arrebossats. La coberta és de teula àrab. El conjunt de casa rectoral amb campanar i l'església defineixen una placeta que s'obre en un mirador a la ribera del Noguera Ribagorçana.

## Història

Es va començar a construir al segle xiii, amb la fundació del poble. D'aquella època només en resta la nau central, que culmina amb una volta de canó. El segle xviii es va remodelar i s'hi van afegir naus laterals, un cor i passadissos per damunt de les naus laterals i una porta d'arc de mig punt al mur sud. Té una planta irregular i en el mur nord s'hi va afegir la casa del ponter, ara desapareguda, que s'encarregava de cobrar per passar el pont.
El 1586 una greu epidèmia va cessar després de les pregàries a Sant Cosme (màrtir) i Sant Sebastià i per aquest motiu es fa una celebració i novena popular anual d'agraïment tradicional.

## Referències

* ↑ software, IMAGINA Ingeniería del. «Ajuntament del Pont de Suert». www.elpontdesuert.com. [Consulta: 8 setembre 2016].
* 1 2 «Assumpció de Maria del Pont de Suert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ «L'Església Vella i el Palau Abacial». Patrimoni històric, arquitectònic i artístic. Ajuntament del Pont de Suert. [Consulta: 13 febrer 2013].
# Erika (cràter)

Erika és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim alemany, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Erika». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Ernest Farrar

Ernest Bristow Farrar (7 de juliol de 1885 - 18 de setembre de 1918) fou un compositor, pianista i organista anglès.
Ernest Farrar va néixer a Lewisham, Londres. Fill d'un clergue, es va educar a la Leeds Grammar School, on va començar els estudis d'orgue i el maig de 1905 va guanyar una beca al Royal College of Music. Allà va estudiar amb Sir Charles Villiers Stanford i Sir Walter Parratt. Va ocupar també diversos càrrecs com a organista a Dresden, South Shields i Christ Church, High Harrogate. A Harrogate, va treballar estretament amb Julian Clifford. El 1913, es va casar amb Olive Mason a South Shields. El padrí al casament va ser Ernest Bullock .
La seva carrera es va veure reduïda per l'esclat de la Primera Guerra Mundial, ja que es va allistar a les Grenadier Guards el 1915 i es va incorporar al regiment l'agost de 1916. Va ser comissionat com a segon tinent, 3r batalló de Devonshire Regiment el 27 de febrer de 1918.
Farrar va ser mort al front occidental a la batalla d'Epehy Ronssoy, a prop de Le Cateau, al sud de la vall de Somme, a l'oest de Cambrai, el 1918. Només havia dos dies al front.
La seva tomba es troba a l'exterior de la paret del jardí de l'extensió del cementiri comunal de Ronssoy, en una cantonada sota uns quants arbres. El 29 de setembre, a Micklefield, es va celebrar una missa de rèquiem, la festa de Sant Miquel i tots els àngels. El 17 de setembre de 1919 es va dedicar un concert a la seva memòria a Harrogate per part de Julian Clifford, incloent-hi el poema Lights Out escrit expressament per a Farrar, i l'obra de Farrar Variations in G per a pianoforte i orquestra en una antiga cançó marítima britànica.

## Obres i llegat

Malgrat la seva curta vida, Farrar va escriure un gran cos de música per a orquestra, veus i orgue. Entre els seus treballs s'inclouen The Blessed Damozel, la Celtic Suite i el seu cicle de cançons Vagabond Songs. Tot i això, a part d'algunes cançons, ara rarament s'interpreten les seves obres. La seva música orquestral ha estat enregistrada per l'Orquestra Philharmonia, i algunes de les seves cançons i obres d'orgue també han estat enregistrades.
Avui, Farrar potser és més conegut com el mestre de Gerald Finzi. La mort de Farrar va afectar profundament el jove Finzi i, des del principi, la major part de la seva música era de to elegíac. Frank Bridge va dedicar la seva Sonata per a piano a la memòria de Farrar.

## Referències

* ↑ Musical Times, vol 60, 1 November 1919, p. 621.
* Biografia de Farrar
# Ernest Ellis Clark

Ernest Ellis Clark (1869? – 1932) fou un artista nascut a Derby que treballà per la Royal Crown Derby. Tres de les seves pintures es troben exposades al Derby Museum and Art Gallery.

## Biografia

Clark va néixer a Derby i, després d'estudiar art, va començar a treballar a la Royal Crown Derby i va anar evolucionant per finalment esdevenir un instructor d'art i, més tard, un mestre d'art al Derby College of Art. Va guanyar molts premis, incloent-hi una Medalla de plata nacional en ornamentació i disseny. En els seus quaranta va servir a la Royal Field Artillery durant la Primera Guerra Mundial. El seu únic llibre fou una guia pels seus estudiants sobre dissenys basats en motius florals: en aquest hi mostrava els dissenys però no mostrava pas com fer decoracions a partir d'ells. Clark deia "...no es pot dir massa sovint als estudiants que l'única manera correcta per ells és fer els seus estudis directament a partir de la naturalesa". Tres de les seves pintures es troben exposades al Derby Museum and Art Gallery després que fossin cedides per Alfred E. Goodey. El quadre de Green Street mostra el carrer abans que hi fos construït l'Hippodrome Theatre a l'esquerra, i a la dreta s'hi mostra el College of Art, on Clark treballava.
Clark va morir a l'edat de 63 anys a Derby l'any 1932. Els seus treballs van esdevenir lliures de drets el 2002, setanta anys després.

## Referències

* ↑ Clark, Ernest E. A Handbook of Plant-Form. Nova York: Batsford, 1904.
* ↑ Allard, Sarah; Nicola Rippon. Goodey's Derby. Breedon Books, 2003, p. 157. ISBN 1 85983 379 9.
# Estació de Cercedilla Pueblo

Cercedilla Pueblo és un baixador que pertanyí a la línia C-9 de Rodalies Madrid ubicat al costat de l'avinguda de Ramón y Cajal de Cercedilla, a prop del centre urbà. Hi efectuaven parada els trens de la línia amb sol·licitud.
La seua tarifa corresponia a la zona C-2 segons el Consorci Regional de Transports.
Fins l'estiu del 2011, en que foren tancats tots el baixadors intermigs entre Cercedilla y el Puerto de Navacerrada y entre este i Los Cotos, esta estació tingué caràcter facultatiu: el tren s'hi detenia exclusivament a petició de l'interessat.

## L'estació

N'està elevat del centre de Cercedilla. Només té un panell informatiu (sense res i amb el plànol rasgat), y dos cartells d'estació. U pertany a l'empresa que gestionava l'estació el 1923 i un altre a Rodalies Renfe.

## Línies

Línies que prestaven servei a l'estació. :
| procedència/destí | < estació | Línia | estació > | destí/procedència |
| Cercedilla | Cercedilla | C-9 | Las Heras | Cotos |
# Eurídice IV de Macedònia

Eurídice IV de Macedònia (en llatí Eurydice, en grec antic Εὐρυδίκη) fou filla de Lisímac rei de Tràcia.
El seu pare la va donar en matrimoni a Antípater I de Macedònia, fill de Cassandre, que estava en guerra contra el seu germà Alexandre V de Macedònia. Antípater havia demanat ajut a Lisímac a l'inici d'aquesta guerra. Assassinat Antípater (294 aC) per Lisímac per congraciar-se amb Demetri Poliorcetes, el seu pare la va condemnar a presó perpètua, segons diu Justí. La seva sort final és desconeguda.

## Referències

* ↑ 6.Eurydice a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 110
# Església de Sant Julià de Cerdanyola

L'església de Sant Julià de Cerdanyola és una església situada al nucli de Sant Julià de Cerdanyola, a l'Alt Berguedà. Ha estat inventariada com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'inventari IPAC-3407. La seva titularitat és eclesiàstica i s'utilitza per al culte catòlic.

## Situació geogràfica i entorn

L'església de Sant Julià de Cerdanyola està al centre del poble homònim. Al voltant del temple, s'ha format una plaça de forma molt irregular, aplegant un seguit de cases rurals típiques d'aquesta zona de muntanya.

## Descripció i característiques

L'església de Sant Julià és un edifici d'una nau rectangular, coberta a doble vessant i amb elegant i massís campanar de planta gairebé quadrat, rematat per uns elements decoratius amb volutes i dividit en registres per unes cornises. Tota l'església, traspua una gran rusticitat, sobretot pel fet que, a l'exterior, té tota la pedra vista.

## Història

L'església de Sant Julià de Cerdanyola, era una de les moltes possessions del veí Monestir de Sant Llorenç prop Bagà. L'església fou consagrada l'any 1106 pel Bisbe Ot de la Seu d'Urgell.
L'església fou víctima de les rivalitats entre els homes de la Baronia de Pinós, els quals hagueren de pagar mil sous al rector de Sant Julià pels danys causats en cremar l'església i destruir els seus béns.
El temple fou transformat radicalment el segle xviii. Aquell mateix segle, el batlle de Cerdanyola exigí al monestir de Sant Llorenç un sacerdot resident per a Sant Julià, que tingués cura de les seves ànimes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Julià». Fitxes de patrimoni. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Estadi Roumdé Adjia

L'Estadi Roumdé Adjia és un estadi de futbol de la ciutat de Garoua, Camerun.
Principalment és utilitzat per la pràctica del futbol, essent la seu del club Cotonsport Garoua. Té una capacitat per a 30.000 espectadors. Fou construït el 1978. Fou remodelat el 2018 amb motiu de la Copa d'Àfrica de Nacions 2021.

## Referències

* ↑ «Informació i Foto». worldofstadiums.com.
* ↑ «Inspection Caf : Antony Baffoe gronde, Garoua rassure, le Cameroun avance» (en francès). News du Camer, 17-08-2018.
* ↑ «Infrastructures sportives. Bientôt cinq stades modernes dans le Nord» (en francès). CamerNews, 27-04-2018. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2019. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «CAN 2019: Le stade de Roumde Adjia sera prêt en décembre 2018» (en francès). Actu Cameroun, 09-03-2018.
* ↑ «Construction : le portugais Mota Engil se convertit à la francophonie» (en francès). Jeune Afrique, 16-05-2018.
# Estadi Ruta de la Plata

L'Estadi Ruta de la Plata és a la ciutat de Zamora, capital de la Província de Zamora. Té una capacitat de 7.813 espectadors i fou inaugurat el dia 1 de setembre de 2002, amb el partit Zamora C.F. 1-1 C.D. Ourense.
De propietat municipal és la seu habitual dels partits del Zamora Club de Fútbol. El complex té també dos camps de gespa artificial i un camp de gespa natural, els quals fan servir els equips del planter del Zamora C.F.
Es va construir per substituir l'antic camp del Zamora C.F., La Vaguada, que tot i que només tenia quinze anys d'antiguitat, havia quedat obsolet en molts aspectes, entre d'altres, la seva capacitat molt escassa (4.000 espectadors) i les seves mediocres instal·lacions.
Fou la seu, el dia 1 d'abril de 2003, d'un partit de seleccions classificatori per a l'Europeu Sub-21 entre Espanya sub-21 i Armènia Sub-21, amb el resultat de 5-0 per Espanya.

## Referències

* ↑ Estadio Ruta de la Plata
* ↑ «Stadiums in Spain Castile and Leon». Worldstadiums.com. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2012. [Consulta: 4 octubre 2011].
* ↑ Estadio al web del Zamora CF
# Eustache Picot

Eustache Picot (bisbat d'Évreux, c. 1575 - 26 de juny de 1651) fou un clergue francès a més de músic i compositor de l'època barroca.
Picot va treballar com a "clerc de maîtrise" (ajudant del mestre) a la catedral d'Evreux. El 1592 es va convertir en membre del "puy de musique" d'Evreux. De 1601 a 1604 va treballar com a "maître de musique" a la catedral de Rouen. El 1620 Picot va ser nomenat canonge a la Sainte-Chapelle de París i després canonge a St. Hilaire a Poitiers. Des del 1626 fou abat del monestir Cercamp a Artois, el 1627 del monestir Chalivoy a la diòcesi de Bourges i des del 1639 de St. Bertault Chaumont a la diòcesi de Reims.
El 1638 va rebre el càrrec de compositor de la Sainte-Chapelle a París, que havia quedat vacant a causa de la mort del seu predecessor Nicolas Formé. El 1641/1642 va establir allà el costum d'una processó de Setmana Santa, durant la qual només havien de cantar-se cants composts per ell. Aquest costum es va viure fins a la revolució. El 1650 va establir un costum similar a Evreux. Segons la voluntat de Picot, totes les seves composicions haurien de passar al seu successor a la "Sainte Chapelle", Eustache Benault. Tot i això, aquestes composicions no ens han arribat als nostres dies.

## Fonts

* SL/Denise Launay: Picot, Eustache. In: MGG Online (cal subscripció).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 SL/Denise Launay, 2005: Eustache Picot.