OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brycinus carmesinus

Brycinus carmesinus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Brycinus carmesinus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Brycinus carmesinus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Nichols, J.T. i L. Griscom, 1917. Fresh-water fishes of the Congo basin obtained by the American Museum Congo Expedition, 1909-1915. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. N.Y. 37(25):653-756.
* ↑ Paugy, D., 1986. Révision systématique des Alestes et Brycinus africains (Pisces, Characidae). Collection Études et Thèses. Éditions de l'O.R.S.T.O.M., París. 295 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bretolàs de Sant Andreu

Bretolàs o Ca Cerber Bretolàs és una figura de cultura popular del barri Sant Andreu de Palomar. Representa el gos Cèrber, l'animal mitològic de tres caps que vigila l'entrada de l'infern. Pertany a la Satànica de Sant Andreu, una colla que corre des del 1987 formada per diables, diablons, tabalers i bretolassos, que són els portadors de la bèstia foguera.
La figura és menada per dos portadors, que la mouen per espantar el públic i per jugar amb el foc que deixa anar des de tretze punts repartits per tot el cos.
La iniciativa de construir el Bretolàs fou de la Satànica, que volia una figura per a acompanyar i animar l'actuació dels diables. L'encarregaren a l'escultora Dolors Sans, de Vilafranca del Penedès, que el va enllestir els primers mesos del 2006. Es va estrenar el 10 de juny d'aquell any, a l'acte d'inauguració del Centre Municipal de Cultura Popular de Sant Andreu, i des d'aleshores no ha faltat mai als espectacles pirotècnics i correfocs de la colla, acompanyat de diables i tabalers.
El Bretolàs té una funció important en el calendari festiu de Sant Andreu de Palomar: participa en els actes de cultura popular de més anomenada que es fan durant la festa major, tant a l'Esclat Andreuenc com al correfoc, i també és amfitrió de la festa dels Tres Tombs Infernals, un correfoc ideat per la colla que, des del 1992, se celebra cada mes de gener, per la festivitat de Sant Antoni.
Quan no surt, el Bretolàs de Sant Andreu es pot visitar al Centre de Cultura Popular de Sant Andreu, on és exposat permanentment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Bretolàs de Sant Andreu». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 Ca Cerber Bretolàs Bestiari.cat
# Brokey

Brokey és l'illa més gran de Breiðafjörður, Islàndia. Té una superfície de 3,7 km² i el seu punt més alt es troba a 34 metres sobre el nivell del mar. Fa aproximadament 1 km d'ample per 4 km de llargada.
L'illa ha estat habitada des de fa molt de temps. Habitants il·lustres han estat Jón Pétursson (1584-1667), caçador de falcons i pioner en la criança d'èiders i Hans Becker, escriptor. A l'illa es conserven les restes d'un enginyós molí fariner impulsat per les marees.

## Referències

* ↑ Nat.is Arxivat 16 June 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Brokey Island» (en anglès), 07-02-2017. [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ «Brokey – Iceland Road Guide» (en anglès). [Consulta: 6 desembre 2020].
# Buenavista (Salamanca)

Buenavista és un municipi a la província de Salamanca (comunitat autònoma de Castella i Lleó). Inclou els nuclis de Buenavista (69 hab.), Caloco (1 hab.), Coto de Don Luis (0 hab.), Los Majadales (3 hab.), Terrados (6 hab.), Vaqueril (1 hab.) i Cuatro Calzadas (70 hab.).
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 109 | 80 | 123 | 149 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
# Buenavista (Cuba)

La badia de Bona Vista és un espai natural protegit situat a Cuba. El 2000 fou declarat Reserva de la biosfera per la UNESCO, i el 2002 s'afegí al conveni de Ramsar.

## Situació

La badia de Bona Vista de Cuba es troba a la costa de l'oceà Atlàntic, al nord de les províncies de Sancti Spíritus, Villa Clara i Ciego de Ávila, entre l'illa gran i l'arxipèlag de Sabana-Camagüey, a la costa nord.
Hi ha molts illots que defineixen els límits septentrionals de la badia: Cayo Francés, Cayo Fragoso i Cayo Santa María de l'arxipèlag de Sabana-Camagüey, i més enllà, la badia obre al canal de San Nicolás al nord-oest i el canal Vell de Bahames al nord-est.
La zona del sud s'enclava en les municipalitats de Caibarién, Yaguajay, Chambas i Morón, així com a la badia de Perros. A l'est es troba Cayo Coco i Cayo Guillermo de l'arxipèlag Jardines del Rey, on el turisme va en ascens, amb molts hotels que disposen de centres de busseig fins a la badia de Jiguey.

## Conservació

El Parc Nacional de Caguanes n'és a la riba del sud. La mateixa badia és una reserva de la Biosfera i un lloc Ramsar des del 2000. L'àrea de la badia estrictament protegida és de 3.135 km², dels quals 2.245 són marins. N'hi ha altres reserves ecològiques a Cayo Francés, Cayo Santa María, Cayo Guillermo i Cayo Coco, mentre que hi ha una reserva de fauna a Cayo Las Loras. Hi ha també perllongacions d'àrees protegides extenses com Jobo Rosado i Boquerones a l'illa més gran.
Els illots contenen més de 20 espècies endèmiques; entre les aus podem trobar gavines, garses i l'aratinga de Cuba. Rèptils com les iguanes hi són molt comuns.

## Referències

* ↑ «Biosphere Reserve Information: Buenavista», 30-10-2007. [Consulta: 10 setembre 2009].
* ↑ «Cuba designa cinc nous llocs Ramsar», 18-11-2002. [Consulta: 10 setembre 2009].
# Cal Julià (Begues)

* Per a altres significats, vegeu «Cal Julià».
Cal Julià és un edifici al nucli de Begues (Baix Llobregat) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici cantoner, de planta quadrada. Consta de planta baixa, pis i golfes. Presenta un cos elevat en el centre de la teulada, d'una planta, finestres geminades a les quatre cares i teulada a quatre vessants, igual que la de l'edifici. És d'una acurada composició, reflectida en la solució del balcó arrodonit al vèrtex de la façana. Les finestres són geminades, cornisa amb dentellons, sanefa, llucanes i fines motllures donen un aire senyorial a la casa. Fusteria de fusta, persianes enrotllables i coberta amb ceràmica.

## Notes

* ↑ «Cal Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Cal Moliner (Sallent)

Cal Moliner és un habitatge a la vila de Sallent (Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici s'aixeca en un carrer existent en el segle xvi. Es tracta d'un edifici de forma irregular, trapezoïdal, amb portals als dos carrers i a la plaça. Un al Carrer del Molí, dos a la plaça, sense nom, i dos al Carrer de Torres Amat, un d'ells actualment tapiat. Tots excepte un són adovellats. La planta baixa està coberta amb volta de pedra. El primer pis ho és amb embigat. A les golfes els murs són de tàpia, mentre que la resta és de pedra tallada, molt acurada a les cantonades. Totes les obertures estan fetes amb pedra picada.

## Notes

* ↑ «Cal Moliner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Cachaço

Cachaço (crioll capverdià Katxasu) és una vila a la part oriental de l'illa Brava a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situat entre les muntanyes, a 4 kilòmetres al sud de la capital Nova Sintra.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Cachaço (São Nicolau, Cap Verd)

Cachaço (crioll capverdià Katxós) és una vila al nord-oest de l'illa de São Nicolau a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 5 kilòmetres a l'oest de Ribeira Brava.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Cage (Angola)

Cage-Mazumbo o Cage és una comuna d'Angola que forma part del municipi de Nambuangongo dins la província de Bengo.

## Referències

* ↑ «Mapa de les comunes de Nambuangongo». Arxivat de l'original el 2017-03-23. [Consulta: 22 març 2017].
# Cambra de derrota

La cambra de derrota és una àrea propera al pont, on es troba la taula de cartes nàutiques, i des d'on s'efectua el càlcul i el traçat de la posició. La derrota és el rumb seguit per una embarcació, i és traçat sobre els mapes i les cartes de navegació. En cas que la cambra de derrota es trobi integrada en el pont de comandament, en la navegació nocturna, cal aïllar la cambra amb cortines, per conservar la foscor que ha de regnar en el pont de comandament. A més de la taula de cartes de navegació, s'instal·la en la cambra tot l'instrumental necessari per a la navegació en el mar: el sistema de posicionament global (GPS), la sonda nàutica, la brúixola, el cronòmetre nàutic, la ràdio, el telèfon, telègraf, etc.

## Referències

* ↑ www.enciclopèdia.cat/
* ↑ www.navegar-es-preciso.com/
# Camden (Arkansas)

Camden és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2007 tenia 11.657 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camden tenia 13.154 habitants, 5.421 habitatges, i 3.561 famílies. La densitat de població era de 308,7 habitants/km².
Dels 5.421 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,6% hi vivien parelles casades, en un 19,4% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.814 $ i la renda mediana per família de 35.291 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.257 $ mentre que les dones 19.046 $. La renda per capita de la població era de 14.599 $. Entorn del 18,5% de les famílies i el 22,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Camden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Camden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Camden (Maine)

Camden és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 5.254 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camden tenia 5.254 habitants, 2.390 habitatges, i 1.414 famílies. La densitat de població era de 110,9 habitants per km².
Dels 2.390 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 40,8% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 30,3% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.877 $ i la renda mediana per família de 56.439 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.500 $ mentre que les dones 26.645 $. La renda per capita de la població era de 26.126 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Camden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2020. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Camden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cacic de l'Equador

El cacic de l'Equador (Cacicus sclateri) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae). Habita la selva de l'est de l'Equador, nord del Perú i sud de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cacic de l'Equador». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Cacic muntanyenc meridional

El cacic muntanyenc meridional (Cacicus chrysonotus) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial als Andes del sud-est del Perú i oest de Bolívia central.

## Referències

* ↑ «Cacic muntanyenc meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Caja Duero

Caja Duero (Caja de Ahorros de Salamanca y Soria) era una caixa d'estalvis castellanolleonesa. Caja España i Caja Duero s'han fusionat, Caja España-Duero.

## Referències

* ↑ «Júpiter, Diada, Breogán y Espiga: los nombres de las nuevas cajas españolas» (en castellà). El Economista, 08-07-2010. [Consulta: 16 octubre 2010].

## Vegeu també

* Confederació Espanyola de Caixes d'Estalvis
# Cal Fatget

Cal Fatget és una masia del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia orientada al sud-est del tipus I segons la classificació de J. Danés, amb coberta a dues vessants i el carener paral·lel a la façana principal. Consta de dues plantes amb construccions annexes a la banda esquerra. Les obertures són gairebé totes allindanades (alguna té arc rebaixat) i estructurades amb pedres ben tallades. La casa és tota feta amb pedra, de carreus mitjans disposats en filades més o menys regulars.

## Referències

* ↑ «Cal Fatget». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Campionat del món de ciclisme en pista de 1921

El Campionat Mundial de Ciclisme en Pista de 1921 es va celebrar a Copenhaguen (Dinamarca) del 30 de juliol al 8 d'agost de 1921.
Les competicions es van celebrar al Velòdrom d'Ordrup a la perifèria de Copenhaguen. En total es va competir en 3 disciplines: 2 de professionals i 1 d'amateurs.

## Resultats
### Professional

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Piet Moeskops Països Baixos | Robert Spears Austràlia | Pierre Sergent França |
| Darrere moto | Victor Linart Bèlgica | Paul Suter Suïssa | Paul Guignard França |

### Amateur

| Prova | | | |
| Velocitat individual | Henry Brask Andersen Dinamarca | Erik Kjeldsen Dinamarca | Johan Normann Hansen Dinamarca |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Dinamarca | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 | Bèlgica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| - | Països Baixos | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Austràlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| - | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | França | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Enllaços externs

* Resultats a la web de l'UCI
* World Championship Track Cycling (anglès)
# Camí del Riu de l'Osó II

El Camí del Riu de l'Osó II és un jaciment arqueològic amb dues etapes registrades: el període del Paleolític mitjà i l'època del neolític, i al riu municipal del Cervià de les Garrigues de la comarca de les Garrigues, a la província de Lleida. Aquest jaciment és a l'aire lliure, en uns terrenys agrícoles a la vall del riu Set, conreats amb ametllers, cereals i arbres fruiters.
El jaciment del Camí del Riu de l'Osó II va ser descobert l'any 2003 durant la prospecció arqueològica dirigida per Anna Colet Marcé i realitzada a causa del Pla Espacial Urbanístic del Sòl (PEURS) per a l'establiment d'un sistema de regadiu del canal Segarra - Garrigues presentat pel Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. L'objectiu d'aquesta prospecció fou determinar l'afectació d'aquest projecte sobre el patrimoni arqueològic i paleontològic, i va ser realitzada per membres del Grup d'Investigació Prehistòrica (GIP) de la Universitat de Lleida per encàrrec de l'empresa Regs de Catalunya S.A. (REGSA). El traçat del canal neix a l'embassament del Rialb, terme municipal d'Oliola, i afecta a 17 municipis de 4 comarques diferents fins que no arriba a l'embassament d'Albagés. Les obres d'aquest projecte varen donar a llum diferents jaciments fins aleshores desconeguts.
En la zona que delimita aquest jaciment s'hi va trobar un conjunt de materials format per dues ascles de sílex i un fragment d'ascla de sílex retocada. La tipologia del material lític trobat així com l'absència de material ceràmic permeten proposar la hipòtesi que la cronologia del jaciment es pugui establir entre el paleolític mitjà i el neolític. Tampoc es trobaren estructures associades a aquestes restes materials. Aquest jaciment es troba en una zona on la prospecció ha permès documentar gran quantitat de vestigis d'època prehistòrica que constava de restes lítiques tallades, però que quedà totalment afectada per la construcció de l'embassament de l'Albagés, acabat l'any 2013.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 «Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya». [Consulta: 21 abril 2015].
# Can Coll (Sora)

Can Coll és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El lloc actualment anomenat Can Coll correspon a un conjunt arquitectònic fruit de diverses èpoques i diverses funcions. Adossat a l'estructura de l'antiga casa, de planta rectangular i teulat a doble vessant, n'hi ha un altre de posterior també de planta rectangular i amb teulat a doble vessant. Els murs són fets amb pedres irregulars i morter en els llocs on no han estat reconstruïts amb ciment. Al costat de la casa es conserven una gran pallissa de tres arcades amb el teulat a doble vessant, construïda amb pedres irregulars i morter a la façana i amb arrebossat als murs laterals. Aquesta pallissa encara funciona com a tal. Tot i que a la casa no s'hi viu regularment encara es conserva com a explotació agrícola i ramadera i les construccions presenten un bon estat de conservació.

## Història

El Mas de Coll ja apareix documentat en el primer document que dona una visió global de la parròquia de Sant Pere de Sora. Aquest és amb motiu de la venda del delme de Sora l'any 1338 feta per Marc de Sant Agustí a Pere de Sala. En aquest hi consten els masos estrictes de la parròquia de Sora i entre ells destaca el Mas de Coll. Pertanyent a la contrada del Pi del terme de Sora, el Coll també apareix esmentat en un plet que tingueren els homes del Pi, que es deien súbdits de la Cambreria de Sant Joan, contra els frares hospitalers, nous senyors de Duocastella, el 1239.

## Referències

* 1 2 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Can Senties

Can Senties és una obra de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge plurifamiliar entre mitgeres de planta baixa i dos pisos d'un industrial manlleuenc.
La façana està formada per tres obertures amb arc rebaixat a la planta baixa amb brancals rectilinis. Sobre cada obertura en les plantes pis s'hi obre una balconada amb llosa de pedra sustentada per mènsules decorades i baranes de ferro forjat treballades. En la planta primera el balcó és corregut, presenta tres obertures. Una sanefa horitzontal lliga les diferents lloses delsbalcons.

## Referències

* 1 2 «Can Senties». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# CNE

CNE té els següents significats:
* Comissió Nacional d'Energia, ens estatal espanyol regulador del mercat energètic
* Club Nàutic Estartit, club nàutic amb seu a l'Estartit (Baix Empordà)
# Can Pera

Can Pera és una obra de Sant Iscle de Vallalta (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de pagès de planta baixa i pis. Coberta a dues aigües amb modificacions posteriors. La façana és de paret de pedra. Té tres cossos. Portal rodó i finestrals del segle xvii. Tot està restaurat. Al pati de davant de la masia es conserva el trull per moldre les olives amb una data gravada: "1636". A la vora de la masia hi ha la pallissa, amb una arcada a la façana principal.

## Referències

* ↑ «Can Pera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Patusharra

Patusharra o Patušarra fou un territori a la frontera oriental d'Assíria a la part oriental del modern Mazanderan. Vers 670 aC Assarhaddon hi va fer una expedició i assenyala que era a la vora del desert de la sal -Dasht-e Kavir- i durant la qual va arribar fins a Bikni (moderna) que fou el punt més oriental de l'imperi assiri.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Irànica, article Assarhaddon.
# Peugeot 307

El Peugeot 307 és un automòbil del segment C produït pel fabricant francès Peugeot des de l'any 2001 i 2008 a Europa. Fou el successor del Peugeot 306 i al seu torn fou reemplaçat pel Peugeot 308, que es va deixar de fabricar el 2002 després d'estar nou anys en producció. És més alt que la majoria dels models del segment C de la seva època. Utilitzant la plataforma PSA PF2, va ser guardonat amb el títol de Cotxe europeu de l'any el 2002. Existeix en versions hatchback de tres i cinc portes, sedan de quatre portes, familiar de cinc portes i descapotable amb sostre de metall.

## Motoritzacions

El 307 està disponible amb diverses motoritzacions, totes de quatre cilindres. Els gasolina són un de 1.4 litres de cilindrada i 90 PS de potència màxima, un 1.6 litres de 110 PS, i un 2.0 litres en versions de 140 i 180 PS. Els dièsel són un 1.6 litres de 90 o 110 PS de potència màxima, i un 2.0 litres en versions de 90, 110 i 136 PS.

## Referències

* ↑ «Rewind to 2002: Peugeot 307.». Quicks. Arxivat de l'original el 9 January 2014. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ Source : L'argus automobile, 3 novembre 2005.
# Surré

Surré (en luxemburguès: Sir; en alemany: Syr) és un poble del municipi de Boulaide, situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz dell Gran Ducat de Luxemburg. Està a uns 41 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Geografia

El poble està a menys de dos quilòmetres a l'est del límit amb Bèlgica i les ciutats belgues de Fauvillers i Bastogne.
El Syrbach, un afluent del Sauer, neix al nord del llogaret de la confluència de dos torrents i recorre el poble cap al sud.