OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Call of the Wild

The Call of the Wild és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William A. Wellman i estrenada l'any 1935.

## Argument

La seva acció té lloc a Alaska, quan el cercador d'or Jack Thornton compra un gos anomenat Buck. Els problemes sorgeixen quan Smith, un altre cercador d'or, vol matar el gos com a venjança d'una mossegada rebut d'aquest. Així que proposa a Jack una cursa de trineus per la neu amb una aposta sigui, precisament, Buck.

## Repartiment

* Clark Gable: Jack Thornton
* Loretta Young: Shorty Hollihan
* Jack Oakie: Claire Blake
* Reginald Owen: Smith
* Frank Conroy: John Blake
* Sidney Toler: Joe Groggins
* Charles Stevens: François
* Lalos Encinas: Kali
* Katherine DeMille: Marie
* James Burke: Ole
* Duke Green: Frank
* Marie Wells: Hilda
# Resolució 900 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 900 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 4 de març de 1994. Després de reafirmar totes les resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides sobre la situació a Bòsnia i Hercegovina, el Consell va debatre sobre la restauració dels serveis públics essencials i la vida normal a la capital Sarajevo.
El Consell de Seguretat va observar notables esdeveniments al voltant de Sarajevo com a primer pas cap a la recuperació de la pau a Bòsnia i Hercegovina. Hi va haver un acord entre Bòsnia i Hercegovina, els serbis de Bòsnia i el Representant Especial del Secretari General de les Nacions Unides sobre un alto el foc i armes pesants que fou benvingut, donades les mesures adoptades en les resolucions 824 (1993) i 836 (1993). Era fonamental que els ciutadans i l'ajuda humanitària poguessin moure's lliurement i que es pogués reprendre la vida normal. Per tant, el Regne Unit i els Estats Units van enviar una missió conjunta a Sarajevo per avaluar el procés de restauració. El Consell va afirmar que la ciutat de Sarajevo era important com a capital de Bòsnia i Hercegovina i com a centre multicultural, multiètnic i religiós.
A més, la resolució va donar la benvinguda a la rotació del personal de la Força de Protecció de les Nacions Unides a Srebrenica i a la reobertura de l'Aeroport Internacional de Tuzla. També preocupava la deterioració de la situació a Maglaj, Mostar i Vitez. El Consell també va destacar la importància de l'observança del dret internacional humanitari.
Totes les parts van ser cridades a cooperar amb la UNPROFOR pel que fa a l'alto el foc al voltant de Sarajevo i treballar per ajudar a restablir la vida normal a la ciutat. Es va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que nomenés un alt funcionari civil per elaborar un pla d'acció per a la restauració de serveis públics a la zona de Sarajevo, amb l'excepció de Pale. També se li va demanar que establís un fons fiduciari voluntari al quals els països podrien contribuir. En una setmana es va demanar que informés sobre els mitjans per assolir els objectius abans esmentats i els costos implicats, i informar en deu dies sobre els desenvolupaments relacionats amb la protecció de Maglaj, Mostar i Vitez.

## Referències

* ↑ Kumar, Radha. Divide and fall?: Bosnia in the annals of partition. Verso, 1999, p. 178. ISBN 978-1-85984-183-9.
* ↑ Woodward, Susan L. Balkan tragedy: chaos and dissolution after the Cold War. Brookings Institution Press, 1995, p. 419. ISBN 978-0-8157-9513-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1994 - 1994)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Barthélemy Faujas de Saint-Fond

Barthélemy Faujas de Saint-Fond (Montelaimar, 17 de maig de 1741 – 18 de juliol de 1819), va ser un geòleg francès. Es va formar al col·legi dels jesuïtes de Lió; més tard anà a Grenoble on estudià Dret i va ser admès com advocat al parlament.
Més tard es dedicà a la geologia visitant i va visitar les zones muntanyenques dels Alps i del Massís Central.
L'any 1775 a Velay va descobrir un ric dipòsit de pozzolana. L'any 1776 va establir relació amb Buffon i aquest l'invità a París, Faujas va passar a ser ajudant naturalista del Jardí Reial de les Plantes Medicinals i més tard va ser comissionat per les mines.
Un dels seus treballs més importants va ser Recherches sur les volcans éteints du Vivarais et du Velay, (1778) al qual presenta una teoria sobre l'origen dels volcans. Va ser el primer a reconèixer l'origen volcànic de les columnes de basalt de la Cova de Fingal, a Staffa.
Amb la Revolució Francesa, el 1793 el Jardí Reial de les Plantes Medicinals va ser reconvertit en el Museu Nacional d'Història Natural de França i Faujas de Saint-Fond va ser nomenat el primer professor de geologia del museu.
Faujas es va interessar pels experiments dels globus dels germans Montgolfier. Publicà la Description des expériences de la machine aérostatique de MM. Montgolfier, &c. (1783, 1784).
Hom anomenà el mineral faujasita en honor seu.

## Referències

* ↑ Aguillon, Louis. «Notice historique sur l'Ecole des mines de Paris» (en francès), 1889.
* 1 2 3 «Faujas de Saint-Fond, Barthélemy». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). 10, 1911, p. 205-206.
* ↑ Description des expériences de la machine aérostatique de MM. Montgolfier, &c (en francès). París: Cuchet, 1783-84.
* ↑ Damour, M. «Description de la faujasite, nouvelle espèce minérale». A: Annales des mines: ou recueil de mémoires sur l'exploitation des mines et sur les sciences et les arts qui s'y rapportent (llibre electrònic gratuït) (en francès). París: Carilian-Goeury et Dalmont, 1842, p. 395-476.
# František Vláčil

František Vláčil (Český Těšín, 19 de febrer de 1924 – Praga, 28 de gener de 1999) va ser un director de cinema, pintor i artista gràfic txec.
Entre 1945 and 1950, va estudiar història de l'art a la Universitat Masaryk de Brno. Posteriorment, va treballar en diversos grups i ateliers de titelles o films d'animació, per exemple. Això no obstant, la seva especialitat i prioritat principal va ser sempre la del cinema, tal com demostraria més tard treballant per la Unitat de Cinema de l'exèrcit txec, on va rodar més de 30 pel·lícules i documentals.
Malgrat iniciar la seva carrera cinematogràfica a la Txecoslovàquia dels anys 1960, Vláčil no va esdevenir un membre de la popular Nova Ona Txecoslovaca dels anys 1960 al no haver estudiat a la FAMU (Escola de Cinema de Praga) -com la majoria dels integrants d'aquest moviment cinematogràfic- i en haver creat un estil propi de cinema que el faria desmarcar-se de la tendència de directors com Miloš Forman o Jiří Menzel. Vláčil no va fer mai ni films de socialisme real ni de sàtira o crítica sinó que es va focalitzar en temes humanistes i històrics que poden ser objecte d'una àmplia interpretació. En tot cas, els seus films són coneguts per la seva alta qualitat artística.
Va ser l'any 1957 quan František Vláčil es va donar a conèixer internacionalment amb la realització del seu documental poètic Skleněnà oblaka (Cels de vidre), el qual va ser premiat al Festival Internacional de Cinema de Venècia. Seria el primer reconeixement d'una llarga carrera en la que el director txec obtindria diverses distincions, entre les quals destaca el premi del Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary el 1998 i el premi Lleó de Bohèmia per la seva prolongada contribució al món del cinema, el mateix any.
El 1959 František Vláčil va filmar les pel·lícules d'acció Pronásledování i Vstup zakázán.
Amb Holubice el 1960 Vláčil va ser premiat novament al Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Selecció filmogràfica

* Skleněnà oblaka, 1957 - documental.
* Pronásledování, 1959.
* Vstup zakázán, 1959.
* Holubice, 1960.
* Dáblova (1961) – primer film històric.
* Ďáblova past, 1962.
* Marketa Lazarová, 1967 - segons la novel·la de Vladislav Vančura.
* Údoli včel (El vall de les abelles, 1967).
* Adelheid, 1969.
* Sirius, 1974.
* Dým bramborové natě (Fum als camps de patata, 1976).
* Stíny horkého léta (Ombres d'un calorós estiu, 1977).
* Koncert na konce léta (Concert a finals d'estiu, 1979) – Premi al millor film al Festival de Cinema de Karlovy Vary.
* Hadí jed, 1981.
* Pasáček z doliny, 1983.
* Stín kapradiny, 1985 - segons una novel·la de Josef Čapek.
* MÁG, 1987.

## Enllaços externs

* Kinoblog Arxivat 2014-05-28 a Wayback Machine. – extens monogràfic sobre la carrera de Vláčil's (anglès)
# Phillippe Taquet

Philippe Taquet (Saint-Quentin, 25 d'abril de 1940) és un paleontòleg francès, ha estat director del Muséum national d'histoire naturelle de 1985 a 1990. Va presidir l'Académie des sciences en el període 2013-2014 i de l'oficina de l'Institut de France el 2014.

## Biografia

És doctor en Ciències (1973) i va ser investigador del CNRS des de 1965 a 1981. Posteriorment va ser titular de la càtedra de paleontologia del Muséum national d'histoire naturelle a partir de 1981. Des de 2004, ha estat President de la Commissió internacional per a la història de la geologia (INHIGEO).
En zoologia la seva forma abreviada és Taquet.

## Llista parcial de publicacions

* L'Empreinte des Dinosaures ISBN 2-7381-0918-7
* Georges Cuvier (Naissance d'un génie), 2006, ISBN 2-7381-0969-1
* Un voyageur naturaliste : Alcide d'Orbigny
* Alcide Dessalines d'Orbigny (1802-1857)
* La Chasse aux dinosaures - Une introduction à la paléontologie, De Vive Voix
* Les bonnes feuilles du Jardin des Plantes de Jean-Jacques Rousseau à Claude Simon, Coéditions Muséum national d'Histoire naturelle/Artlys, 2013.

## Referències

* ↑ fill de Robert Taquet i de Margueritte Champenois
* ↑ «Communiqué de l'Académie des sciences, 11 décembre 2012.». Arxivat de l'original el 2013-03-23. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ «Le bureau de l'Institut de France». Institut de France. [Consulta: 18 maig 2014].

## Enllaços externs

* Biografia a l'academia de ciències Arxivat 2011-12-05 a Wayback Machine.
# Equilibri de Boudouard

L'equilibri de Boudouard o reacció Boudouard és una reacció de desproporció entre diòxid de carboni i monòxid de carboni i carboni (grafit):
$\rightleftharpoons$
Aquesta reacció té lloc en alts forns, on el monòxid de carboni s'utilitza en presència d'un reductor. La reacció rep aquest nom en honor d'Octave Leopold Boudouard, que va estudiar aquest equilibri el 1905.
S'utilitza l'equilibri per produir flocs, filaments i cristallets de grafit laminar i nanotubs. En la producció de grafit, els catalitzadors emprats són molibdè, magnesi, níquel, ferro i cobalt, mentre que per la producció de nanotubs són molibdè, níquel, cobalt, ferro i Ni-MgO.
És un equilibri heterogeni perquè hi ha dues fases: la fase sòlida (el carboni) i la fase gasosa (la barreja de monòxid de carboni i diòxid de carboni). Els components químics independents, són dos: carboni i oxigen; els factors físics que afecten l'equilibri també són dos: la temperatura i la pressió (la pressió que interessa des del punt de vista de l'equilibri és la suma de les pressions parcials del CO i el CO₂), i com hem dit abans, ambdues fases són presents simultàniament.
Fent ús de la regla de les fases (V = n+f - φ = 2+2-2 = 2) s'obté que el grau de variació de la reacció és de dos. Això significa que a una certa temperatura i pressió li correspon un valor ben definit de la composició de la fase gasosa d'equilibri.

## Vegeu també

* Gas de ciutat
* Gas d'aigua
* Gas de fusta
* Gas mixt
* Gas d'alt forn
* Efecte Joule-Thomson
* Diagrama d'Ellingham

## Referències

* ↑ «Bioenergylist.org - full de càlcul - Reacció de Boudouard». Arxivat de l'original el 2012-02-22. [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ Fosa, refinació i emmotllament continu - Equilibri de Boudouard
* ↑ Google books - Química Inorgànica: XV. El Grup de carboni
* 1 2 T. Baird, J. Fryer R. i Grant, B. (1974) de carboni, 12, 591-602
* 1 2 Trimm D. L. (1977) Opinions de Catàlisi: Ciència i Enginyeria, 16, 155-189
* 1 2 Dai H. et al. (1996) Chem. Phys. Lett, 260, 471-475
* 1 2 Chen, P. et al. (1997) de carboni, 35, 1495-1501

## Bibliografia

* Silvestroni, Paolo. Fondamenti di chimica. 4. Roma: Veschi Editore, 1974.
# Schal·lerita

La schal·lerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la pirosmalita. Rep el nom per Waldemar Theodore Schaller (3 d'agost de 1882 - 1 de setembre de 1967) especialista en minerals i en jaciments de minerals amb la Geological Survey dels Estats Units.

## Característiques

La schal·lerita és un silicat de fórmula química Mn$^{2+}$$_{16}$As₃Si₁₂O$_{36}$(OH)$_{17}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5. Sovint són poc freqüents les masses de color marró cerós, i rars en forma de petits cristalls hexagonals cònics. Es pot confondre amb la friedelita o la pirosmalita-(Mn).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schal·lerita pertany a «09.EE - Fil·losilicats amb xarxes tetraèdriques de 6-enllaços connectades per xarxes i bandes octaèdriques» juntament amb els següents minerals: bementita, brokenhillita, pirosmalita-(Fe), friedelita, pirosmalita-(Mn), mcgil·lita, nelenita, palygorskita, tuperssuatsiaïta, yofortierita, windhoekita, falcondoïta, loughlinita, sepiolita, kalifersita, gyrolita, orlymanita, tungusita, reyerita, truscottita, natrosilita, makatita, varennesita, raïta, intersilita, shafranovskita, zakharovita, zeofil·lita, minehil·lita, fedorita, martinita i lalondeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Franklin, situada a la localitat homònima dins el comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units). També ha estat descrita a Massachusetts, dins els Estats Units, així com a Àustria, Romania, Suècia, el Kazakhstan i Rússia.

## Referències

* ↑ «Schallerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 febrer 2020].
# Província de Yamato

La província de Yamato (大和国, Yamato no Kuni) va ser una província del Japó, localitzada a la regió del Kinai i que es correspon amb l'actual prefectura de Nara, a la regió de Kansai, Honshū. La província també fou coneguda com a Washū (和州). El nom de Yamato consisteix en dos kanji o ideogràmes xinesos: 大 "gran" i 和 "Wa". Als començaments, el nom de la província s'escribia amb una combinació diferent d'ideogrames (大倭) encara que amb idèntica pronuncia, però degut a la connotació negativa del segon ideograma, vora l'any 747 l'escriptura del nom va ser canviada per la d'uns ideogrames més atractius (大養徳). La darrera i actual escriptura es va establir l'any 758. A l'engishiki, Yamato és considerada una província de primer ordre.
El període Yamato a la història del Japó correspon a l'etàpa tardana del període Kofun (250-538) i el període Asuka (538-710). Els historiadors i arqueòlegs japonesos afirmen el fet que durant l'etàpa primerenca del període Kôfun els governant de Yamato estaven en contacte estret amb els governants d'altres regions, com ara la província de Kibi, predecessora de l'actual prefectura d'Okayama. Vora el segle VIé, els governants de Yamato guanyaren notorietat i preponderància sobre la resta dels altres cacics locals, obtenint el control total de l'actual Japó, esdevenint emperadors i establint la seua cort a la província.
El cuirassat Yamato, la nau emblema de la flota combinada durant la Segona Guerra Mundial, fou batejat en honor d'aquesta província.

## Lista de feus

* Feu de Yagyū
* Feu de Kōriyama
* Feu de Koizumi
* Feu de Yanagimoto
* Feu de Kaijū/Feu de Shibamura
* Feu de Kujira
* Feu d'Uda-Matsuyama
* Feu de Takatori
* Feu d'Okidome
* Feu de Tatsuta
* Feu de Tawaramoto
* Feu de Kishida
* Feu de Yamato-Shinjō
* Feu de Gose
* Feu de Yamato-Gojō

## Referències

* ↑ Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Yamato" in Japan Encyclopedia, p. 1046, p. 1046, a Google Books.

## Enllaços externs

* http://www.maproom.org/00/05/sub1/1.html
# František Xaver Dušek

František Xaver Dušek, també Franz Xaver Duschek (Chotiborck (Bohèmia) 8 de desembre de 1731 - Praga, 12 de febrer de 1799), va ser un compositor txec i un dels clavecinistes i pianistes més importants del seu temps

## Biografia

Dušek va néixer a Chotěborky, que forma part de Vilantice, al Regne de Bohèmia. Va ser ensenyat el clavicèmbal a Viena per Georg Christoph Wagenseil i es va establir al voltant de 1770 a Praga com un professor de teclat d'èxit. Wolfgang Amadeus Mozart va ser probablement el seu convidat a la seva Villa Bertramka a Košíře, als afores de Praga, tot i que no hi ha documentació per donar suport a les afirmacions originades en la literatura del segle xix que s'hi va quedar amb freqüència. El mateix Mozart mai va informar de quedar-se allà i cap testimoni contemporani va informar mai de veure'l allà. La millor evidència que s'hi va allotjar prové d'una reminiscència del fill de Mozart, Karl Thomas Mozart, que data de 1856 i indica que va estar a la Bertramka durant la seva segona visita a Praga (durant octubre i novembre de 1787). Karl Thomas no va ser ell mateix un testimoni de l'incident reportat, sinó que només va sentir parlar d'això d'amics de Mozart a qui va conèixer de nen a Praga durant la dècada de 1790. A més, no hi ha documentació que recolzi les afirmacions generalitzades que Mozart va completar les òperes Don Giovanni i La clemenza di Tito a la Bertramka, o, de fet, fins i tot hi va treballar. Dušek va morir a Praga. Va ser professor del fill de Mozart, Karl Thomas, que es va convertir en un pianista dotat, tot i que no va seguir una carrera musical.
L'esposa de Dušek, Josepha Hambacher (7 de març de 1753 - 8 de gener de 1824) havia estat ensenyada per ell i era una famosa pianista i soprano. Va cantar importants papers de soprano en òperes de Mozart en les primeres representacions, i l'ària de concert de Mozart "Bella mia fiamma" (K. 528) va ser escrita per a ella.
Dušek va compondre sonates, variacions i concerts per a clavicèmbal i piano i diverses simfonies i quartets de corda. Gran part de la seva música està en l'estil galant del període clàssic primerenc.

## Homenatges d'altres compositors

El compositor austríac-australià Eric Gross (1926–2011) va escriure tres suites per a violí i orquestra, anomenades Dussekiana I-III, basades en peces per a piano de František Xaver Dussek.

## Referències

* ↑ Freeman 2021, 317.
* ↑ "Mozart Pictures". www.lebrecht.co.uk. Archived from the original on 10 June 2008. Consultat 28 Desembre 2008.
* ↑ https://www.smh.com.au/national/composer-ranged-from-jazz-to-classical-20110705-1h0mt.html

## Bibliografia

* Daniel E. Freeman, Mozart in Prague. Minneapolis: Calumet Editions, 2021. ISBN 978-1-950743-50-6

## Enllaços externs

* https://imslp.org/wiki/Category:Du%C5%A1ek,_Franti%C5%A1ek_Xaver
# Fundació Fiella

La Fundació Fiella és una residència de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Fundació Fiella està situada al sud-est del municipi, dins el nucli urbà de Tremp.
L'edifici que acull la Residència per ancians era l'antic Convent dels Caputxins, fundat l'any 1627. Ha estat molt reformat, canviant la fesomia tant exterior com interior. El tipus de construcció, l'annexió de cups al voltant d'un claustre és molt característica dels convents, i aquí encara es conserva. A més, de l'antic Convent es conserva el claustre, senzill i auster, tot i que molt reformat, i una capella d'estil modern.
Les façanes es troben totalment arrebossades i acolorides, fruit de les reformes, i les cobertes són de teula àrab a dues o tres vessants, depenent del buc.

## Història

Originàriament la Fundació Fiella nasqué com a Hospital dels Pobres, el 1521, i tenia el seu propi edifici en el centre històric de Tremp, actuals Jutjats de Primera Instància. Amb el temps l'antic Hospital dels Pobres es quedà petit i, el 1836, la institució es traslladà al Convent dels Caputxins. Aquest fou construït l'any 1627, tot i que restava tancat des de les desamortitzacions del 1835.
El 1842 les dependències van ser cedides a la població i poc després s'hi instal·là la comunitat de monges de l'Immaculat Cor de Maria, encarregada de gestionar la institució. Des de l'any 1912 fins al 1992 va ser centre hospitalari de la comarca, convertint-se posteriorment en residència geriàtrica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fundació Fiella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Gaidonnayita

La gaidonnayita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Gabrielle "Gai" Donnay (1920-1987), química, mineralogista i cristal·lògrafa. Va treballar durant vint anys al laboratori geofísic de la Carnegie Institution de Washington i posteriorment a la Universitat McGill de Mont-real, al Canadà. A la tesi del seu doctorat va resoldre la complexa estructura de la turmalina, així com altres estructures posteriorment.

## Característiques

La gaidonnayita és un silicat de fórmula química Na₂Zr(Si₃O$_9$)·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1974. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És el dimorf ortoròmbic de la catapleiïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gaidonnayita pertany a «09.DM - Inosilicats amb 6 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: stokesita, calciohilairita, hilairita, komkovita, sazykinaïta-(Y), pyatenkoïta-(Y), georgechaoïta, chkalovita, vlasovita, revdita, scheuchzerita i terskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire, a Montérégie (Quebec, Canadà). A banda d'altres localitats al Quebec, també ha estat descrita a Austràlia, el Brasil, Groenlàndia, Noruega, Portugal, Rússia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Gaidonnayite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2018].
# Gaidaixovka

Gaidaixovka - Гайдашовка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 48 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Frontal d'altar d'Esquius

El frontal d'altar d'Esquius és un frontal d'altar romànic procedent de l'església de Santa Maria de Besora. S'ha atribuït al mestre del taller de Ripoll i està datada al segle xii.

## Descripció

El centre de la taula l'ocupa una representació d'una Maiestas Domini arquetípica. Jesús està assegut en un tron envoltat de la màndorla, en la qual es pot llegir en llatí «Aquest és el Déu de l'Alfa i l'Omega. Vine, oh clement i misericordiós, amb la teva pietat, i afluixa les cadenes dels miserables. Amén» Porta un mantell fosc i un vestit clar i mira directament cap a l'espectador, en la frontalitat pròpia del romànic. A l'exterior es veu la representació del tetramorf, els animals amb què se simbolitzen els quatre evangelistes. La taula està dividida en quatre seccions, cadascuna amb tres dels dotze apòstols. Els colors dels vestits són plans, igual que els del fons, que forma franges o bandes cromàtiques. Una sanefa emmarca tot el frontal i una altra separa les dues meitats de manera horitzontal.

## Referències

* Manuel, 1964-Castiñeiras «Entorn als orígens de la pintura romànica sobre taula a Catalunya: els frontals d'Urgell, Ix, Esquius i Planès». Butlletí del Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2008, pàg. 31, 33, 35. ISSN: 2014-6795.
* ↑ «Catàleg del MNAC». [Consulta: 27 maig 2017].
# Gai Fufi Gemin

Gai Fufi Gemin (en llatí: Gaius Fufius Geminus) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Fúfia, una gens romana d'origen plebeu. Va ser cònsol l'any 29 junt amb Luci Rubel·li Gemin. Se sospita que era fill o parent de Fufi Gemin, governador de Pannònia l'any 35 aC. Va exercir el càrrec durant el regnat de l'emperador Tiberi que era qui nomenava de facto als cònsols.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals V,1