OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aya Terakawa

Institutriu Terakawa (en japonès: 寺川綾) (n. Osaka, 12 de novembre de 1984) és una nedadora japonesa retirada i medallista de bronze olímpica als Jocs Olímpics de Londres 2012. En 2004 va participar en els Jocs Olímpics d'Atenes 2004, on va quedar en vuitè lloc amb un temps de 2:12.90 en la final de la prova de 200 m femení.

## Biografia

Va fer el seu debut com a nedadora en 2001 en el Campionat Mundial de Natació de 2001, on va quedar en l'últim lloc de la final de 200 m esquena. En 2002, en el Campionat Pa-Pacífic de Natació celebrat a Yokohama, va aconseguir la seva primera medalla, sent aquesta de plata. En 2010, de nou en el Campionat Pa-Pacífic de Natació, va aconseguir tres medalles més. Va participar en el Campionat Mundial de Natació de 2011, on va guanyar una altra medalla de plata. En els Jocs Olímpics de Londres 2012 va guanyar la seva primera medalla olímpica, en la prova de 4x100 m combinat, i la seva segona medalla olímpica, en la prova de 100 m esquena, sent ambdues medalles de bronze. Un any més tard va participar en el Campionat Mundial de Natació de 2013, guanyant altres dues medalles de bronze, en les proves de 50 i 100 metres esquena. Finalment, el 4 de desembre de 2013 va anunciar el seu retir com a nedadora.

## Marques personals

Piscina llarga :
| Estil | Temps | Data |
| 50 m esquena | 27.53 (Rècord japonès) | 1 d'agost de 2013 |
| 100 m esquena | 58.70 (Rècord asiàtic) | 4 d'agost de 2013 |
| 200 m esquena | 2:09.27 | 19 d'abril de 2009 |
| Piscina curta |||||
| Estil | Temps | Data |
| 50 m esquena | 26.40 (Rècord asiàtic) | 15 de febrer de 2009 |

## Referències

* ↑ «Japanese Medalists in London 2012 Olympics» (en anglès), 2012. [Consulta: 6 març 2014].
* ↑ «Japanese swimming star Terakawa announces retirement» (en anglès). Business Standard, 04-12-2013. [Consulta: 6 març 2014].
# Arturo Farinelli

Arturo Farinelli (Intra, província de Novara 1867 - Torí 1948) fou un erudit hispanista i romanista italià.

## Biografia

Es formà com a romanista a Zúric el 1892 i a París. Una estada a Barcelona fugint d'algunes imposicions familiars el feu interessar per les literatures hispàniques. El 1906 participà en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana. Fou professor de la universitat d'Innsbruck i el 1907 catedràtic de literatura alemanya de la de Torí. El 1929 fou nomenat membre de l'Accademia d'Italia.
L'obra de Farinelli està marcada per la seva longevitat (va morir el 1948 als 81 anys) i per la seva gran capacitat de treball: estudiava i fins i tot memoritzava biblioteques senceres i solia compilar milers de fitxes que després oferia generosament a altres estudiosos. Va mantenir una intensa correspondència amb Marcelino Menéndez y Pelayo i mantingué polèmiques amb Benedetto Croce.
Va escriure diverses obres de crítica i erudició en italià, castellà, alemany, francès i portuguès. Investigà l'obra de Baltasar Gracián i cercà rastres de Dante Alighieri, Francesco Petrarca i Giovanni Boccaccio a Espanya. Fou membre corresponent de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1913) i de l'Institut d'Estudis Catalans (1946).

## Obres

* Die Beziehungen zwischen Spanien und Deutschland in der Literatur (Les relacions entre Espanya i Alemanya en la literatura, 1892)
* Guillaume de Humboldt et l'Espagne (1898)
* Viajes por España y Portugal (1921-1930)
* Dante, Petrarca, Boccaccio in Spagna (1905-1906)
* Il romanticismo in Germania (1923)
* Ensayos y discursos de crítica literaria hispano-europea (1926)
* Il romanticismo nel mondo latino (1927)
* Italia e Spagna (1929)
* Poesía del Montserrat y otros ensayos (1940)

## Enllaços externs

* Arturo Farinelli Arxivat 2005-09-11 a Wayback Machine. a la pàgina web de l'Institut d'Estudis Catalans
* «Arturo Farinelli». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - llançament de disc estil antic masculí

Els llançament de disc estil antic masculí va ser una de les sis proves de llançaments que es disputaren durant els Jocs Olímpics de Londres de 1908. La prova es va disputar el 18 de juliol de 1908 amb la participació de 23 atletes procedents de vuit nacions diferents.
En aquesta prova els llançadors llançaven el disc des de dalt d'una plataforma rectangular elevada per sobre del sòl. L'estil estava estrictament prescrit per les regles de la competició. Aquesta modalitat de llançament es disputà per primera vegada el 1906, però ja no es tornà a disputar mai més després d'aquesta edició.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Martin Sheridan (USA) | Bill Horr (USA) | Verner Järvinen (FIN) |

## Resultats

| Posició | Nom | País | Distància |
| 1 | Martin Sheridan | Estats Units | 37.99 metres |
| 2 | Bill Horr | Estats Units | 37.32 metres |
| 3 | Verner Järvinen | Finlàndia | 36.48 metres |
| 4 | Arthur Dearborn | Estats Units | 35.65 metres |
| 5 | Michalis Dorizas | Grècia | 33.34 metres |
| 6 | Nikolaos Georgantas | Grècia | 33.21 metres |
| 7 | István Mudin | Hongria | 33.11 metres |
| 8 | Wilbur Burroughs | Estats Units | 32.81 metres |
| 9 | Elmer Niklander | Finlàndia | 32.46 metres |
| 10 | Umberto Avattaneo | Itàlia | 29.15 metres |
| 11-23 | Platt Adams | Estats Units | Desconegut |
| 11-23 | John Barrett | Regne Unit | Desconegut |
| 11-23 | Alfred Flaxman | Regne Unit | Desconegut |
| 11-23 | Folke Fleetwood | Suècia | Desconegut |
| 11-23 | John Garrels | Estats Units | Desconegut |
| 11-23 | György Luntzer | Hongria | Desconegut |
| 11-23 | Walter Henderson | Regne Unit | Desconegut |
| 11-23 | Imre Mudin | Hongria | Desconegut |
| 11-23 | Henry Leeke | Regne Unit | Desconegut |
| 11-23 | Eric Lemming | Suècia | Desconegut |
| 11-23 | Ernest May | Regne Unit | Desconegut |
| 11-23 | Mór Kóczán | Hongria | Desconegut |
| 11-23 | Miroslav Šustera | Bohèmia | Desconegut |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. Londres: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Athletics 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2006. [Consulta: 15 juliol 2006].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 15 juliol 2006].
# Banu Xayba

Els Banu Xayba (Xaybiyyun) són els antics guardians (sadana o hajava) de la Kaba però sense autoritat sobre el conjunt del santuari de màsjid al-haram ni sobre el pou de Zamzam i dependències. El cap dels xaybiyyun és un zaim (o xeic). Uns guardians ja existien abans de l'islam però el nom derivaria de Xayba ibn Uthman ibn Abi-Talha, cosí germà del califa Uthman ibn Affan.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 402 i 403
# Baklanóvskaia

Baklanóvskaia (en rus: Баклановская) és un poble (una stanitsa) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 162 habitants, pertany al districte de Dubóvskoie.

## Referències

* ↑ «Архивированная копия». Arxivat de l'original el 2014-12-03. [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ эркн
# Bakluixi (Arkadak)

* Per a altres significats, vegeu «Bakluixi».
Bakluixi (en rus: Баклуши) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 458 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс село Львовка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2014-12-19.
# Barani

«Barani» té aquests significats:
* Barani o baharlu, tribu turca de Pèrsia
* al-Barani, grup amazic
* Barani (salt), (salt mortal endavant amb 1/2 gir)
# Barranc de Coma Palomera

El Barranc de Coma Palomera, és un barranc del terme de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme primigeni d'aquest municipi. S'origina al vessant est de les Raspes del Corral de Taüll, a la Coma Palomera, i davalla cap al sud-est fins a trobar el riu de Filià.
# Barranc de Castellet

El Barranc de Castellet, també anomenat Riera de Castellet és un curs fluvial al terme de Reus, a la comarca catalana del Baix Camp.
La gent també n'hi diu de Castellets, en plural. Es forma de la unió de les rieres del Molinet, de la Beurada i de la Quadra i se la comença a conèixer amb el nom de Castellet des del Mas de Sunyer per avall, quan entra a la partida de Castellet. La unificació de rieres ha portat en un tram de més amunt, el nom de Riera del Mas de Sostres. Travessa per sota la carretera de València i la via de Tarragona i va cap al camí de Castellet, amb el que es confon, penetra al terme de La Canonja i dins del polígon sud del Complex petroquímic de Tarragona s'ajunta amb la Riera de la Boella o de la Selva i que fa cap al mar al port de Tarragona, vora el Pantalà.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 159. ISBN 8486387655.
# Baixa Carniola

La Baixa Carniola (eslovè: Dolenjska; alemany: Unterkrain) és una regió tradicional d'Eslovènia. Forma part del territori històric de la corona dels Habsburg a Carniola. La regió de la Carniola Blanca és sovint considerada part de la Baixa Carniola. El centre tradicional de la regió és Novo Mesto, i altres centres urbans són Kočevje, Grosuplje, Krško, Brežice, Trebnje, Črnomelj, Semič, i Metlika.
# Barlow (Oregon)

Barlow és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 140 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barlow tenia 140 habitants, 40 habitatges, i 33 famílies. La densitat de població era de 900,9 habitants per km².
Dels 40 habitatges en un 47,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77,5% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 17,5% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250$ i la renda mediana per família de 46.250$. Els homes tenien una renda mediana de 35.156$ mentre que les dones 37.917$. La renda per capita de la població era de 14.431$. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barlow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barlow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barli

Barli fou un estat tributari protegit, del tipus istimrari o istimrardari, al Rajasthan, districte d'Ajmer, format per dotze pobles i governat per una dinastia de rajputs rathors de la família Bhinai del clan Deolia. El va rebre per primer cop Devi Dasm fill del thakur Akhay Raj de Deolia.

## Llista de governants

* Thakur Devi Das
* Thakur Sanwal Das (fill)
* Kunwar Pahar Singh com a Thakur Pahar Singh (fill adoptiu)
* Thakur Dule Singh (fill)
* Thakur Amar Singh (fill)
* Thakur Lal Singh (fill)
* Thakur Bishan Singh (fill)
* Thakur Karan Singh (fill)
* Thakur Madho Singh (fill) ?-1886
* Kunwar Moti Singh com thakur Moti Singh (fill adoptiu) 1886- ?
* Thakur Dungar Singh (fill)
* Thakur Narendra Singh (nascut 29 novembre 1929)

## Referències

* Genealogia per H. Soszynski Arxivat 2009-06-07 a Wayback Machine.
# Barling (Arkansas)

Barling és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 4.176 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barling tenia 4.176 habitants, 1.599 habitatges, i 1.122 famílies. La densitat de població era de 73,5 habitants/km².
Dels 1.599 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.605 $ i la renda mediana per família de 41.421 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.218 $ mentre que les dones 22.936 $. La renda per capita de la població era de 16.485 $. Entorn del 10% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bassfield

Bassfield és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bassfield tenia 315 habitants, 124 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 112,6 habitants per km².
Dels 124 habitatges en un 24,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,9% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 36,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,3% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 28,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.500 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.292 $ mentre que les dones 14.250 $. La renda per capita de la població era de 13.283 $. Entorn del 22,7% de les famílies i el 25% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bassfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bassfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bartolomeo Ferrari

Bartolomeo Ferrari (Milà, 1499 - 1544) va ser un religiós italià que, juntament amb Sant Antoni Maria Zaccaria i Giacomo Antonio Morigia va fundar els ordes dels Clergues Regulars de Sant Pau i les Germanes Angèliques de Sant Pau en 1531. Ha estat proclamat venerable per l'Església Catòlica.

## Biografia

Havia nascut en una família noble de Milà, educant-se com li corresponia. En 1524 va tenir lloc una epidèmia de pesta a Milà: les autoritats havien abandonat la ciutat i la mortandat era gran. Ferrari va restar-hi i va dedicar la seva fortuna a ajudar els malalts que no podien marxar, a més de lliurar-se personalment a la seva assistència. A partir de llavors, volgué consagrar-se a la vida religiosa.
En 1530 va conèixer Antoni Maria Zaccaria i Giacomo Antonio Morigia, i van decidir de fundar un institut dedicat a la perfecció del clergat (els Clergues Regulars de Sant Pau), a més d'un de femení de religioses de vida activa (les Angèliques de Sant Pau) i una congregació de laïcs (els Laïcs de Sant Pau) per a fer apostolat entre les persones casades.
El que quedava dels seus béns i el seu prestigi personal van fer molt servei perquè l'orde fos ràpidament reconegut i aprovat. Va destacar per la seva lluita contra la corrupció dels costums i per la seva dedicació a la instrucció dels nens en la vida cristiana. En 1542, succeí a Morigia com a superior de l'orde. Morí a Milà el 25 de novembre de 1544, als 45 anys. El seu cos va ser enterrat a San Paolo delle Angeliche, on llavors hi havia també el de Sant Antoni Maria Zaccaria.

## Veneració

Aviat va ser venerat com a persona santa, però el decret d'Urbà VIII de 1634 prohibia el culte fins que haguessin passat cent anys de la mort de la persona. Després de la canonització d'Antoni Maria Zaccaria, en 1897, Morigia i Ferrari, cofundadors, van ser qualificats com a Nobilissimi et santissimi viri, i proclamats venerables.

## Vegeu també

* Clergues Regulars de Sant Pau
* Sant Antoni Maria Zaccaria
* Giacomo Antonio Morigia

## Referències

* Biografia a treccani.it (italià)
* Biografia al web de l'orde dels barnabites (castellà)
# Bailleul (Nord)

* Per a altres significats, vegeu «Bailleul».
Bailleul (en neerlandès Belle, en flamenc occidental Belle) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 13.616 habitants. Limita al nord-oest amb Méteren, al nord amb Saint-Jans-Cappel, al nord-est amb Heuvelland, a l'oest amb Merris, a l'est amb Nieuwkerke, al sud-oest amb Vieux-Berquin, al sud amb Le Doulieu i Steenwerk, i al sud-est amb Nieppe.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 11 576 | 8 944 | 9 222 | 9 475 | 9 823 | 9 911 | 9 923 | 10 141 | 10 078 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 10 108 | 10 102 | 12 896 | 12 828 | 12 968 | 12 712 | 13 335 | 13 276 | 13 449 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 13 530 | 13 573 | 13 251 | 6 651 | 8 545 | 9 691 | 10 928 | 11 352 | 11 964 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 12 583 | 13 077 | 13 474 | 13 400 | 13 847 | 14 146 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2006 | Jean Delobel | PS |
| 2006- | Michel Gilloen | PS |

## Agermanaments

* Werne (Rin del Nord-Westfàlia)
* Hawick
* Izegem

## Galeria d'imatges

* Museu
* Campanar de Saint Amand
* Església de Saint Vaast
* Monument als caiguts

## Enllaços externs

* Web oficial de l'ajuntament.
* Bailleul a la Gran Guerra.
# Giuseppe Valadier

Giuseppe Valadier (Roma, 14 d'abril de 1762 - Roma, 1 de febrer de 1839) va ser un arquitecte, urbanista, arqueòleg i orfebre italià. Va ser al costat de Giovanni Battista Piranesi el màxim exponent del neoclassicisme a la ciutat de Roma. La seva obra més important va ser el remodelatge de la Piazza del Popolo.

## Biografia

Fill d'un orfebre, Giuseppe Valadier es va interessar per l'arquitectura des de molt jove. Amb tan sols tretze anys va guanyar el primer premi de segona classe al concurs Clementino atorgat per l'Accademia di San Luca el 1775.
Valadier va treballar principalment a Roma i en els Estats Pontificis, però la majoria dels seus treballs es van quedar en projectes. Va ser nomenat architetto camerale dels Estats pontificis per Pius VI el 1786. Va ensenyar a l'Accademia di San Luca i va ser un dels primers arquitectes que es va interessar per l'arqueologia i la restauració.

## Obres

La seva obra més important, la Piazza del Popolo es va construir entre 1809 i 1812 durant l'etapa napoleònica. Van cobrar importància la seva intervenció a les vies Babuí, Corso i Ripetta, amb les seves esglésies bessones i va projectar la Porta del Popolo entre edificacions noves i l'església de Santa Maria del Popolo. D'un costat es crea una perspectiva de terrasses que pugen fins al Pincio que recorden els jardins pintorescs anglesos.
Als jardins del Pincio, va edificar també la Casina Valadier el 1807, que recorda a Palladio i l'arquitectura rural.
També recorden a Palladio l'església de San Rocco a Roma i la reforma de la catedral d'Urbino (1789), realitzada després del terratrèmol de 1789. A tots dos edificis se realitzan amb façana de temples clàssics, de forma similar a les esglésies palladianas.
Respecte a la restauració, la seva obra més important és la restauració de l'Arc de Titus a Roma l'any 1819. També va restaurar el Ponte Milvio el 1805.
La majoria de les seves obres i projectes es van publicar en:
* Raccolta di diverse invenzione (1796)
* Progetti architettonici (1807)
* Opere di Architettura (1833)

## Anàlisi

Encara que el sistema de composició durant l'època del Renaixement i del Barroc consistia en una cohesió i unitat de les parts que conformaven l'edificació, l'arribada del Neoclassicisme implica la juxtaposició de les parts, mantenint l'autonomia de cada una de les peces i evitant la jerarquia.
Giovanni Battista Piranesi és el primer que suposa aquesta situació pel mig dels seus gravats, però no és fins a l'arribada de Valadier, quan això es fa notablement visible. Aquesta situació de cossos contrastats per la seva autonomia també es pot apreciar a l'obra de Étienne-Louis Boullée o de Juan de Villanueva.

## Galeria

* Rellotge de la façana a la Basílica de Sant Pere
* Façana de San Rocco a Roma
* Interior de la Catedral d'Urbino

## Referències

* Diccionari biogràfic Treccani (italià)

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Giuseppe Valadier
# Arlington Heights

«Arlington Heights» té aquests significats:
* Arlington Heights (Ohio)
* Arlington Heights (Washington)
# Tomopterna tandyi

Tomopterna tandyi és una espècie de granota que viu a Angola, Botswana, Kenya, Namíbia, Sud-àfrica, Tanzània i, possiblement també, a Lesotho, Malawi, Moçambic, Eswatini, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* Channing, A. & Minter, L. 2004. Tomopterna tandyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Marta Krásová

Marta Krásová (16 de març de 1901 - 20 de febrer de 1970) va ser una mezzosoprano txeca que va tenir una carrera internacional activa amb els principals teatres d'òpera d'Europa des de 1922 a 1966.
El 1950 va enregistrar amb el director Jaroslav Vogel Jenůfa de Leoš Janáček.

## Referències

* ↑ Manethová, Eva «Marta Krásová interpretó más de un centenar de roles operísticos» (en castellà). radio.cz, 09-12-2006.