OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan-Gabriel Tharrats i Vidal

Joan-Gabriel Tharrats i Vidal (Girona, Gironès, 1928 - Madrid, 2004) va ser un cineasta independent català.
Tharrats va ser guionista i realitzador a TVE, productor de documentals i escriptor-historiador interessat especialment en Segundo de Chomón i el cinema dels Jocs Olímpics. Va treballar amb Berlanga, Forn, Nunes, Ardavín, Freda i Parrish. Va destacar, especialment, en la realització de documentals, cinema publicitari i industrial, llargmetratges.

## Fons personal

La família de Joan Gabriel Tharrats va cedir a la Filmoteca de Catalunya el fons documental del cineasta gironí, completant, així, el lliurament que el mateix Tharrats havia efectuat durant els anys 90, de la seva col·lecció de pel·lícules. Aquests materials, distribuïts en 41 caixes, contenen, a més de la seva biblioteca personal, diversa documentació, com aquella original relativa al seu únic llargmetratge Cinematógrafo 1900 (1979), l'original de dos llibres seus, inèdits, sobre Larry Semon i sobre animació, alguns guions originals escrits per ell mateix, àlbums temàtics sobre temes cinematogràfics, una videoteca de cine d'animació i cine mut, i una col·lecció de 5.000 fotogrames de pel·lícules.

## Producció

* Un Viernes Santo (1960), curtmetratge
* Niño 1900 (1973)
* Sport 1900 (1974)
* Cristino de Vera (1974)
* Cinematógrafo 1900 (1979), llargmetratge

## Referències

* 1 2 3 «Joan-Gabriel Tharrats i Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Crusells, Magí. Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z. Edicions Universitat Barcelona, 2009, p. 230. ISBN 978-84-475-3316-9 [Consulta: 19 abril 2016].
* 1 2 «Dipositat a la Filmoteca de Catalunya el fons documental de Joan Gabriel Tharrats». Sies.tv, 27-09-2007 [Consulta: 19 abril 2016].
# Israel Kamakawiwoʻole

Israel "IZ" Ka'ano'i Kamakawiwo'ole (Honolulu, 20 de maig de 1959 – Honolulu, 26 de juny de 1997) va ser un cantant i músic hawaià, i activista del nacionalisme hawaià.
Es va fer famós a fora de Hawaii amb l'àlbum Facing Future, que va sortir l'any 1993 amb la seva versió de Over the Rainbow i de What a Wonderful World, que va ser utilitzada en diverses pel·lícules, programes de televisió i anuncis publicitaris.
Kamakawiwo'ole va ser conegut com a "The Gentle Giant" pels seus admiradors. Es va caracteritzar per ser una persona alegre i positiva i fou també molt conegut per l'amor a la seva terra i a la gent de Hawaii.
Amb el seu ukelele i incorporant altres gèneres a la seva música, com el jazz i el reggae, Kamakawiwo'ole ha influït i manté influenciant importantment la música hawaiana.
Al llarg de la seva vida, Kamakawiwo'ole va ser obès i en algunes èpoques va arribar a pesar 343 kg que amb els seus 1,88 m d'alçada xifraven un IMC de 97.05 kg/m². Kamakawiwo'ole va finar el 26 de juny de 1997 a les 12:18 a.m. (hora local) a l'hospital Queen's Medical Center per problemes respiratoris agreujats per problemes d'altres tipus.

## Discografia
### Àlbums

* Ka 'Ano'i (1990)
* Facing Future (1993)
* E Ala E (1995)
* N Dis Life (1996)
* Iz in Concert: The Man and His Music (1998)
* Alone in Iz World (2001)
* Wonderful World (2007)
* Over the Rainbow (2010)

## Referències

* Carroll, Rick. IZ: Voice of the people. Honolulu, Hawai'i: Bess Press, 2006. ISBN 978-1-57306-257-2. OCLC 71325451.
* Kois, Dan. Facing Future. New York: Continuum (part de 33⅓ series), 2010. ISBN 978082642905X.
* ↑ Gordon, Mike; Beverly Creamer and Wayne Harada «The Legacy: A Voice Of Hawai'i and Hawaiians». The Honolulu Advertiser [Consulta: 19 agost 2008]. Arxivat 22 de maig 2008 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-05-22. [Consulta: 26 abril 2012].
* 1 2 Kekoa Enomoto, Catherine; Gregg K. Kakesako «'IZ' Will Always Be». Honolulu Star-Bulletin, 26-06-1997.

## Enllaços externs

* "Israel Kamakawiwo'ole - Somewhere Over The Rainbow Lyrics"
* "Israel Kamakawiwo'ole - Wonderful World"
* Israel Kamakawiwo'ole Unofficial website
# Jaume de Vilaragut

Jaume de Vilaragut (València segle XV - ibídem) va ser un corsari valencià.
El 1441 amb quatre galeres va assetjar sense èxit la ciutat xipriota de Famagusta, aleshores una possessió genovesa. El 1444, sota comandament de l'Orde de l'Hospital va participar en la captura del vaixell genovès Doria, que portava avituallaments per l'exèrcit turc fondejat a Rodes. Durant el setge de Rodes el 1444 va lluitar al costat de l'Orde de Sant Joan en la defensa de l'atac dels mamelucs. El 1446 va ser fet presoner dels turcs que el portaren a Alexandria però se n'escapà i arribà a Rodes amb el seu sogre Joan Bonet, capità d'una galera.
L'any següent era a València on va poder explicar els seus relats al seu amic, l'escriptor Joanot Martorell, que els inclogué en el Tirant lo Blanc.

## Referències

* 1 2 3 «Jaume de Vilaragut». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# James Craig Watson

James Craig Watson (Fingal, 28 de gener de 1838 - Madison, 22 de novembre de 1880) va ser un astrònom estatunidenco-canadenc. La seva família es va traslladar a Ann Arbor, Michigan el 1850.
A quinze anys es va matricular a la Universitat de Michigan, on va estudiar idiomes clàssics. Més tard va rebre lliçons d'astronomia del professor Franz Brünnow.
Va ser el segon director de l'observatori Angell Hall a prop de Detroit (del 1863 al 1879), succeint a Franz Brünnow. Va escriure el llibre Theoretical Astronomy el 1868.
Creia fermament en l'existència del planeta Vulcà, un hipotètic planeta més proper al Sol que Mercuri, que - ara ho sabem - no existeix (no obstant això, l'existència de petits planetoides vulcanoides continua sent una possibilitat). Va pensar que havia observat 2 planetes d'aquest tipus durant l'eclipsi solar de juliol de 1878 a Wyoming.
Va morir de Peritonitis quan només tenia quaranta-dos anys. Havia acumulat una fortuna considerable a través d'activitats comercials no relacionades amb l'astronomia. Va crear per llegat la medalla James Craig Watson, atorgada cada tres anys per l'Acadèmia Nacional de Ciències per contribucions a l'astronomia.
L'asteroide (729) Watsonia es diu així en honor seu.

## Descobriments

Va descobrir 22 asteroides, començant per (79) Eurínome el 1863. Tanmateix, un dels seus descobriments d'asteroides, (139) Juewa, va tenir lloc a Pequín on Watson havia d'observar el Trànsit de Venus el 1874. Les autoritats xineses van escollir el nom de Juewa (瑞華, o en pinyin modern, ruìhuá).
Asteroides descoberts: 22 :
| (79) Eurínome | 14 setembre 1863 |
| (93) Minerva | 24 agost 1867 |
| (94) Aurora | 6 setembre 1867 |
| (100) Hècate | 11 juliol 1868 |
| (101) Hèlena | 15 agost 1868 |
| (103) Hera | 7 setembre 1868 |
| (104) Climene | 13 setembre 1868 |
| (105) Àrtemis | 16 setembre 1868 |
| (106) Dione | 10 octubre 1868 |
| (115) Tira | 6 agost 1871 |
| (119) Altea | 3 abril 1872 |
| (121) Hermione | 12 maig 1872 |
| (128) Nèmesi | 25 novembre 1872 |
| (132) Etra | 13 juny 1873 |
| (133) Cirene | 16 agost 1873 |
| (139) Juewa | 10 octubre 1874 |
| (150) Nuwa | 18 octubre 1875 |
| (161) Athor | 19 abril 1876 |
| (168) Sibil·la | 28 setembre 1876 |
| (174) Fedra | 2 setembre 1877 |
| (175) Andròmaca | 11 octubre 1877 |
| (179) Clitemnestra | 11 novembre 1877 |

## Bibliografia

* A la recerca del planeta Vulcà, The Ghost in Newton's Clockwork Machine, Richard Baum i William Sheehan, 1997.

## Referències

* 1 2 Michigan Alumnus (en anglès). Alumni Association of the University of Michigan., 1907.
* 1 2 Schmadel, Lutz D. Dictionary of minor planet names. 5th rev. & enl. ed. Berlín: Springer, 2003. ISBN 978-3-540-29925-7.
* ↑ Baum, Richard. In search of planet Vulcan : the ghost in Newton's clockwork universe. Nova York: Plenum Press, 1997. ISBN 0-306-45567-6.
# Jacques Marguerite Pilotte de La Barollière

Jacques Marguerite Pilotte de La Barollière (Lunéville, 28 de novembre de 1746 - Nimes, 1 de desembre de 1827) va ser un general francès de la Revolució i de l'Imperi.

## Biografia

Des dels 11 anys, el jove es va incorporar a la companyia dels guardaespatlles del duc de Lorena. 1760 és admès a l'escola de cavallers cadet de Lunéville. Un any després es va incorporar al regiment de Navarra en el qual va participar en la campanya alemanya durant la Guerra dels Set Anys. Va ser ascendit a segon tinent el 1763. El 1770 va ser nomenat capità al comandament d'una esquadrilla del regiment. Mestre de Camp general dels Dragons. Va ser fet cavaller de l'orde de Sant Lluís a la vigília de la Revolució, va ser nomenat tinent coronel dels Caçadors de cavalleria de Lorraine, regiment que va prendre el comandament el juliol de 1791 abans de ser nomenat mariscal de Camp a l'Exèrcit del centre.

## Títols, honors i condecoracions

* 25 de maig de 1810: Baró de l'Imperi
* Major es va formar a partir del Mas d'Argence, districte de Nîmes, al departament del Gard, produint 8.500 francs.
* Primer Cavaller de la Legió d'Honor 16 d'octubre de 1803 informació corregida a petició de Daniel pilotte (de BAROLLIERE) Font museus nacionals a 28 d'abril de 2017.

## Fonts

* «Jacques Marguerite Pilotte de La Barollière», dans Charles Mullié, Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 à 1850, 1852 [détail de l'édition]
* «Cote LH/2162/67» [archive], base Léonore, ministère français de la Culture
* Vicomte Révérend, Armorial du Premier Empire, tome 4, Honoré Champion, libraire, Paris, 1897, p. 54.
* Georges Six, Dictionnaire biographique des généraux & amiraux français de la Révolution et de l'Empire (1792-1814), Paris : Librairie G. Saffroy, 1934, 2 vol., p. 16

## Referències

* ↑ Després de 45 anys a l'exèrcit, hauria rebut una pensió mensual de 40.000 francs d'or, o avui l'equivalent al mes de 92.000 euros. Font oficial del Servei de Defensa Històrica de Vincennes.
# Jacques Martineau

Jacques Martineau és un director i guionista francès, nascut el 8 de juliol de 1963 a Montpeller.

## Biografia

Després de passar la seva adolescència a Niça, Jacques Martineau va estudiar a l'École Normale Supérieure (rue d'Ulm), on va obtenir la seva agregació de lletres i un doctorat. La seva trajectòria universitària el va portar a ensenyar a la facultat.
El 1997, va començar una carrera artística amb el seu amic Olivier Ducastel. Van fer el seu primer llargmetratge junts, un musical, Jeanne et le Garçon formidable.
Jacques Martineau ensenya com a professor a la Universitat de París X Nanterre al departament de Filosofia de les Llengües de Lletres (LLphi).
Les seves pel·lícules Jeanne et le Garçon formidable (1998), Drôle de Félix (2000) i Crustacés et Coquillages (2005) descriuen una "homosexualitat tranquil·la, assumida", segons Alain Brassart, autor de L'Homosexualité dans le cinéma français.

## Filmografia
### En col·laboració amb Olivier Ducastel

* 1998: Jeanne et le Garçon formidable
* 2000: Drôle de Félix
* 2002: Ma vraie vie à Rouen
* 2005: Crustacés et Coquillages
* 2008: Nés en 68
* 2010: L'Arbre et la Forêt
* 2010: Juste la fin du Monde de Jean-Luc Lagarce (tv)
* 2016: Théo et Hugo dans le même bateau – premi del públic als Teddy Awards (Berlinale)
* 2019: Haut-Perchés

## Notes i referències

* ↑ Biografia a cinefil.com
* ↑ Nouveau Monde éditions, 2007
* ↑ Retrospectiva Olivier Ducastel i Jacques Martineau al web de la Mostra FIRE
* ↑ «Berlinale: 1998 Programme». berlinale.de. [Consulta: 21 gener 2012].
# Joan I de Dreux

Joan I de Dreux (1215 - Nicòsia, 1249) va ser comte de Dreux i de Braine. Era fill de Robert III, comte de Dreux, i d'Elionor de Saint-Valery.
Armat cavaller per Lluís IX de França, va seguir aquest últim durant diverses guerres, primer contra els anglesos a Poitou (batalla de Taillebourg al 1242), després durant la Setena Croada el 1249. Va morir durant una escala al Regne de Xipre.
Es va casar al 1240 amb Maria de Borbó-Dampierre, filla de d'Arquimbald VIII el Gran, senyor de Borbó i Beatriu de Montluçon. Van tenir diferents fills:
* Robert IV de Dreux, comte de Dreux, de Braine i senyor de Montfort
* Iolanda, casada amb Amalric II, senyor de Craon, i posteriorment amb Joan II de Trie, comte de Dammartin
* Joan, templer

## Referències

* ↑ Richard of Devizes and Geoffrey de Vinsauf, Chronicles of the crusades, (George Bell and Sons, 1903), p. 376.
* ↑ Rerum Britannicarum medii aevi scriptores, Vol.44, Part 3, Ed. Sir Frederic Madden, (Longmans, Green, and Co, 1869), 564.
* ↑ Jochen Schenk, Templar Families: Landowning Families and the Order of the Temple in France, c. 1120-1307, (Cambridge University Press, 2012), 201.
* ↑ Michelle Bubenicek, Quand les femmes gouvernent: droit et politique au XIVe siècle:Yolande de Flandre, Droit et politique au XIV siecle, (Ecole des Chartes, 2002), 54.

## Enllaços externs

* Joan I de Dreux a Foundation for Medieval Genealogy
# Jamestown (Oklahoma)

Jamestown és una àrea no incorporada dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 10 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jamestown tenia 10 habitants, 4 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 25,7 habitants per km².
Dels 4 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 25% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 20% entre 25 i 44, un 40% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 166,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.583 $ i la renda mediana per família de 54.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 33.007 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jamestown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jamestown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Jocs Asiàtics de 1986

Els Jocs Asiàtics de 1986 es van celebrar del 20 de setembre al 5 d'octubre de 1986 a Seül (Corea del Sud).
Les instal·lacions utilitzades per aquests Jocs van ser les mateixes que les dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1988, servint per tant com a prova per als Jocs Olímpics.
En aquesta edició debutaren els següents esports: judo, taekwondo, ciclisme femení i tir olímpic femení. Es van batre 83 rècords d'Àsia i 3 del món, a més d'igualar-se dos rècords del món més.
El llançador de martell japonès Shigenobu Murofushi guanyà la medalla d'or per cinquè cop consecutiu (1970-1986). L'estrella, però, fou P. T. Usha (Payyoli Express), qui guanyà 4 ors i una plata en les proves d'atletisme de velocitat.
Corea del Sud se situà segona del medaller per darrere de la Xina, fet que mantingué en les edicions següents (excepte a Hiroshima, als Jocs Asiàtics de 1994).
Tots els països socialistes, inclosa Corea del Nord, excepte la Xina, van boicotejar els jocs. 5 dies abans de la inauguració de l'esdeveniment, una bomba matà 5 persones a l'Aeroport de Gimpo.

## Esports

| Esports aquàtics Tir amb arc Atletisme Bàdminton Basquetbol Bitlles Boxa Piragüisme Ciclisme | Salts Hípica Esgrima Futbol Golf Gimnàstica Handbol Hoquei sobre herba Judo | Vela Tir olímpic Tennis de taula Taekwondo Tennis Voleibol Halterofília Lluita |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 94 | 82 | 46 | 222 |
| 2 | Corea del Sud | 93 | 55 | 76 | 224 |
| 3 | Japó | 58 | 76 | 77 | 211 |
| 4 | Iran | 6 | 6 | 10 | 26 |
| 5 | Índia | 5 | 9 | 23 | 37 |
| 6 | Filipines | 4 | 5 | 9 | 18 |
| 7 | Tailàndia | 3 | 10 | 13 | 26 |
| 8 | Pakistan | 2 | 3 | 4 | 9 |
| 9 | Indonèsia | 1 | 5 | 4 | 10 |
| 10 | Hong Kong | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 11 | Qatar | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 12 | Líban | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 13 | Bahrain | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 14 | Malàisia | 0 | 5 | 5 | 10 |
| 15 | Iraq | 0 | 5 | 2 | 7 |
| 16 | Jordània | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 17 | Kuwait | 0 | 1 | 7 | 8 |
| 18 | Singapur | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 19 | Aràbia Saudita | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 20 | Nepal | 0 | 0 | 8 | 8 |
| 21 | Bangladesh | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 22 | Oman | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 270 | 268 | 299 | 837 |
# Javier Zarzalejos Nieto

Francisco Javier Zarzalejos Nieto (Bilbao, 1960) és un polític i alt funcionari basc.

## Trajectòria

Fill de José Antonio Zarzalejos Altars, que va ser vocal del jurat d'ètica periodística del Ministeri d'Informació i Turisme, és germà dels periodistes José Antonio i Charo Zarzalejos.
Llicenciat en dret per la Universitat de Deusto, el 1984 va ingressar com a funcionari de carrera en el Cos Superior d'Administradors Civils de l'Estat. En la seva trajectòria en l'Administració General de l'Estat va exercir, entre altres càrrecs, de secretari adjunt del Consell Hispà-Nord-americà (Ministeri d'Afers Exteriors), sotsdirector general de Difusió Informativa (Ministeri del Portaveu) i conseller d'Informació de l'Ambaixada d'Espanya al Regne Unit (1992-1996).
Després de les eleccions de 1996, José María Aznar el va proposar com a secretari general de la presidència del govern, càrrec en el qual roman durant les dues legislatures en les quals el Partit Popular ocupa el Govern d'Espanya. Des d'aquesta posició va ser, el 1999, un dels encarregats pel president del govern, al costat de Pedro Arriola i Ricarco Martí Fluxá –Secretari d'Estat de Seguretat– per entaular converses amb ETA a la ciutat de Zúric.
El 2004 passa a ser director de l'àrea de constitució i institucions de la Fundació per a l'Anàlisi i els Estudis Socials, de la qual el gener de 2012 es converteix en secretari general.

## Publicacions

A la revista Cuadernos de Pensamiento Político:
* ETA: derrota y final
* El mito del final dialogado
* La reforma fallida y el Estado residual del socialismo
* País Vasco: de la alternativa al cambio
* Identidad y política en España
* Traiciones y naciones
* Populismo y nacionalismo radical

## Referències

* ↑ «Las conversaciones de Zúrich». El País, 19-10-2011. [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «Aznar y los intentos de pactar la paz en Zúrich». El Mundo, 16-02-2006. [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «Reseña biográfica». FAES. Arxivat de l'original el 2015-02-21. [Consulta: 3 desembre 2014].
# Javier Zaragoza Aguado

Javier Zaragoza Aguado (Alcorisa, 20 de novembre de 1955) és un jurista espanyol, i des del febrer de 2017 és fiscal del Tribunal Suprem.

## Biografia

Després de llicenciar-se en Dret a la Universitat de Saragossa el 1977, va ingressar en la carrera fiscal el 1982. Destinat al País Basc va ser fiscal de districte a Guipúscoa el 1981-1982, jutge de menors el 1983-1987 i fiscal de l'Audiència Provincial de Sant Sebastià el 1987-1988. El 1988 tornaria a Madrid, on fou nomenat Tinent Fiscal de la Fiscalia Antidroga, càrrec que va ocupar fins a 2005.
Va ser nomenat en 2005 Fiscal de Sala Cap de la Fiscalia Antidroga. Com a Fiscal de la Fiscalia Antidroga va participar en importants operacions contra el narcotràfic, com l'operació Nécora, al costat del Jutge Baltasar Garzón. Entre 1999 i 2006 ha estat Fiscal enllaç de la Xarxa Judicial Europea per a afers relacionats amb la delinqüència organitzada (narcotràfic i blanqueig de capitals), i des de 2004 de la IberRed (Xarxa Judicial Iberoamericana) per a afers de terrorisme.
Posteriorment en 2006 va ser nomenat Cap de la Fiscalia de l'Audiència Nacional pel llavors Fiscal General de l'Estat Cándido Conde-Pumpido. Així ha participat en els judicis per l'assassinat de Francisco Tomàs i Valiente per membres d'ETA i en el judici per l'atemptat de Madrid de l'11 de març de 2004.
El febrer de 2017 no va ser renovat en el càrrec a l'Audiència Nacional i va ser destinat a fiscal de sala del Tribunal Suprem. El 18 de febrer de 2021, la fiscal general de l'Estat, Dolores Delgado, va desplaçar a Zaragoza de les seves funcions com a fiscal al Tribunal Suprem després que el destinés al camp de Gibraltar per exercir «de manera directa funcions de reforç en matèria de lluita contra el narcotràfic i el blanqueig de capitals».
És membre de la Unió Progressista de Fiscals (UPF) i ha estat Vocal del Consell Fiscal.

## Referències

* ↑ Currículum
* ↑ Conde-Pumpido elige al fiscal Javier Zaragoza para sustituir a Fungairiño a El País, 25 d'octubre de 2006
* ↑ Sentència del Cas Tomàs i Valiente
* ↑ El fiscal jefe hace un alegato contra el bulo de la conspiración en sus conclusiones finales, El País, 12 de juny de 2007
* ↑ «Maza compensa a Javier Zaragoza con una coordinación sobre asuntos de terrorismo, "bajo la supervisión de los Fiscales de Sala Jefes"» (en espanyol europeu), 20-06-2017. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ Rincón, Reyes «Relevado el fiscal que impulsó la investigación contra el presidente de Murcia» (en castellà). El País [Madrid], 23-02-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Sallés, Quico. «Delgado envia el fiscal dels presos polítics a vigilar narcos a Gibraltar». ElMón.cat, 23-02-2021. [Consulta: 10 març 2021].

## Enllaços externs

* Notícies sobre Javier Zaragoza a El País
# Joan Bancells i Xiberta

Joan Bancells i Xiberta (Tossa de Mar, 5 de febrer de 1875 - Tossa de Mar, 16 de juliol de 1955) fou un comerciant i polític català. Havia estat regidor i després alcalde de Tossa de Mar. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932 fou elegit diputat per la província de Girona per Esquerra Republicana de Catalunya. Fou membre de les comissions permanents de Presidència, d'Obres Públiques i d'Economia.

## Referències

* ↑ Vall, Josep. «Biografia Joan Bancells i Xiberta». MemòriaEsquerra.cat. [Consulta: 18 abril 2021].

## Enllaços externs

* MemòriaEsquerra.cat - Joan Bancells
# Joan Baptista Aguilar

Joan Baptista Aguilar (València, ? - 1714) va ser un autor dramàtic i poeta.

## Biografia

Va professar com a religiós del convent dels trinitaris calçats de València el 2 de febrer del 1655. Esdevindria responsable dels convents de Líria i València i cap d'estudis d'aquest convent, així com altres càrrecs en el govern del seu orde religiós.

## Obres

El 1680 va publicar un recull de poesies, entre les quals quaranta-quatre de pròpies, sota el nom Varias hermosas flores del Parnaso, que en quatro floridos vistosos quadros plantaron junto a su cristalina fuente, diferentes poetes ilustres de España.
Hi ha poesies seves en diverses impressions valencianes de l'època, com per exemple Fabio instruido de Lelio a Lauro, Gobierno moral que va aparèixer al volum Varios y elocuentes libros publicat a Madrid el 1722. També hi ha poesies seves al llibre Funesto Geroglífico imprès a València el 1666, entre d'altres.
També és autor de la comèdia Triunfos de Marino y Fortunas de Heliogábalo, representada a València i Madrid a la dècada del 1660.
Va escriure la tercera part del Teatro de los dioses de la gentilidad (1688) de Baltasar de Vitoria. Aquesta obra seria reimpresa a Barcelona per Francesc Barnola el 1702.
Va traduir obres italianes de històriques, filosòfiques i fins i tot polítiques, com és el cas de Perfecto político retrato de un príncipe perfecto.

## Referències

* 1 2 «Joan Baptista Aguilar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Vicente Jimeno. Escritores del reyno de Valencia: chronologicamente ordenados desde el año MCCXXXVIII ... hasta el de MDCCXLVIII. en la oficina de Joseph Estevan Dolz, 1749, p. 169–.
* 1 2 Justo Pastor Fuster. Biblioteca valenciana de los escritores que florecieron hasta nuestros dias: Los autores desde el año 1701 hasta el presente de 1829. J. Ximeno, 1830, p. 9–.