OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albert Roberval

Albert Roberval (Florència, Toscana (Itàlia), 23 d'octubre, 1869 - Mont-real (Canadà), 4 d'octubre, 1941), va ser un cantant d'òpera (tenor), director d'orquestra, director de teatre i professor de cant.
El 1905 va arribar a Mont-real i va treballar al "Théâtre français". De 1907 a 1909 va ser director de cor i ajudant del director Cleofonte Campanini a la Manhattan Opera Company de Nova York, després va dirigir el Théâtre du Gymnase de Marsella fins al 1913. Després del servei militar, va viure a Mont-real des de 1916 com a director i professor de música. El 1923 va rebre la nacionalitat canadenca.
Amb la seva dona Jeanne Maubourg, amb la que s'havia casat 10 de gener de 1918, Roberval va dirigir una escola de música on van estudiar cantants d'òpera com Pierrette Alarie, Fleurette Beauchamp, Léonide Letourneux, Henri Prieur i Honoré Vaillancourt. Va dirigir i escenificar diverses representacions d'òpera, va dirigir la "Société canadienne d'opérette" el 1923–24, va treballar com a director de ràdio i també va aparèixer com a actor. El 1938 va dirigir i escenificar una representació de l'òpera Evangeline de Xavier Leroux (basada en el vers de Longfellow).

## Referències

* ↑ Hélène Paul, "Le couple Maubourg-Roberval", L'Annuaire théâtral: Revue québécoise d'études théâtrales, n os 13-14,1993, pàg. 75 (ISSN 0827-0198 i 1923-0893)

## Fonts

* (anglès)
* Hélène Paul: "Le couple Maubourg-Roberval" a L'Annuaire théâtral 13–14 (1993), S. 75–93-(francès)
# Albert Robida

Albert Robida, (Compiègne, 14 de març de 1848 - Neuilly-sur-Seine, 11 d'octubre de 1926), va ser un dibuixant, litògraf, gravador, caricaturista, periodista i novel·lista francès.
Va editar i publicar la revista La Caricature durant 12 anys. A la dècada del 1880 va escriure una aclamada trilogia de novel·les futuristes. En la dècada del 1900 va crear 520 il·lustracions pel serial setmanal La Guerre Infernale de Pierre Giffard.

## Trilogia futurista

Albert Robida va ser redescobert gràcies a la seva trilogia futurista: Le Vingtième Siècle (1883), La Guerre au vingtième siècle (1887) i Le Vingtième siècle. La vie électrique (1890).

## Obres amb Pierre Giffard

Robida il·lustrà dues obres per Pierre Giffard:
* La Fin du Cheval ("El Final del Cavall"), sobre la substitució inevitable del cavall per la bicicleta i posteriorment pel cotxe.
* La Guerre Infernale ("La Guerra Infernal"), una novel·la serial d'aventures per nens que va aparèixer setmanalment els dissabtes el 1908. Robida hi contribuí amb 520 il·lustracions. La novel·la se situa en el futur i hi apareixen paral·lelismes sorprenents amb la Segona Guerra Mundial, per exemple un atac alemany a Londres i un conflicte entre Japó i els Estats Units. Posteriorment es publicà en forma de llibre.

## Obres
### Futuristes

* Voyages très extraordinaires de Saturnin Farandoul, 1879
* Le Vingtième Siècle, 1883
* La Guerre au vingtième siècle, 1887
* Le Vingtième Siècle. La vie électrique, 1890
* Voyage de fiançailles au XX$^e$ siècle
* Un chalet dans les airs
* L'horloge des siècles, 1902
* L'Ingénieur von Satanas, 1919

### Altres

* L'Île de Lutèce : enlaidissements et embellissements de la Cité
* La Bête au bois dormant
* La Part du hasard
* Le Voyage de M. Dumollet
* Les Vieilles Villes d'Italie : notes et souvenirs
* La Grande Mascarade parisienne
* La Fin des Livres, with Octave Uzanne
* Contes pour les bibliophiles, with Octave Uzanne
* Les Vieilles Villes d'Espagne, notes et souvenirs
* Un caricaturiste prophète. La guerre telle qu'elle est
* 1430, les assiégés de Compiègne
* Paris de siècle en siècle ; le cœur de Paris, splendeurs et souvenir
* Le 19$^e$ siècle
* Les Escholiers du temps jadis
* Les Vieilles Villes d'Italie : notes et souvenirs
* Le Voyage de M. Dumollet

## Referències

* ↑ «Albert Robida | French illustrator» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2018].
* ↑ «Albert Robida | IDIS» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2018].
* ↑ «Authors : Robida, Albert : SFE : Science Fiction Encyclopedia». [Consulta: 15 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Albert Robida a IMDb
# Albert Roca i Orta

Albert Roca i Orta (Barcelona, 1971) és escriptor i cantautor. Ha publicat els títols Galeries subterrànies (Premi Mercè Rodoreda 1998), Sobretaula amb càmera fixa (Premi Sent Soví de Literatura Gastronòmica 2000), Penombra oriental (2001), Això és absurd (2004) i Un cargol per a l'Emma (Premi Edebé de Literatura Infantil 1998). També ha participat en l'antologia de narrativa catalana Veus (2010), a cura de Lolita Bosch. Com a cantautor actua al Festival Acústica 2013 de Figueres. L'any 2016 publica els àlbums A i B.

## Obra
### Narrativa

   * Un cargol per a l'Emma. Barcelona: Edebé, 1998
   * Galeries subterrànies. Barcelona: Proa, 1999
   * Això és absurd. Barcelona: La Magrana, 2004

### Novel·la

   * Sobretaula amb càmera fixa. Barcelona: Destino, 2000

### Descripció i viatges

   * Penombra oriental. Barcelona: La Magrana, 2001

### Altres

   * 25 anys de protecció als aiguamolls de l'Empordà : 1983-2008. Barcelona : Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà : Generalitat de Catalunya, Departament de Medi Ambient i Habitatge, 2009
Cançó
A i B. Records DK, 2016.

## Referències

* ↑ Albert Roca i Orta al Qui és Qui de les Lletres Catalanes

## Enllaços externs

* Albert Roca Orta a Traces.uab.cat
# Alekséievka (Amur)

Alekséievka — Алексеевка (rus) — és un poble del raion de Bureiski (óblast de l'Amur, Rússia) que el 2018 tenia 215 habitants. Hi ha set carrers.
# Albenga

Albenga és un municipi italià a la província de Savona (regió de la Ligúria). L'any 2007 tenia 23.735 habitants.

## Història

Albium Ingaunum, segons Plini el Vell i Varró, o Albingaunum, segons Estrabó, Claudi Ptolemeu i els Itineraris, (grec antic: Ἀλβίγγαυνον) va ser una ciutat situada a la costa de Ligúria a uns 70 km a l'oest de Gènova, capital de la tribu dels ingaunis. Estrabó diu que es trobava a 370 estadis de Vada Sabata, una distància exagerada. En aquesta ciutat, que va ser un municipi romà important, i van ocupar les tropes d'Otó quan lluitaven contra Vitel·li, hi va néixer l'emperador Pròcul.
Al segle xv els espanyols els van portar la devoció a santa Eulàlia de Mèrida, l'església avui dia ha desaparegut, tot i que la gent del seu antic barri segueix formant part de la festa del «Palio dei Rioni ingauni»: el cap de setmana del quatre de Juliol, hi ha un desafiament entre els quatre barris històrics de la ciutat vella: Sant Joan, Santa Eulàlia, San Siro i Santa Maria; tots els participants dels districtes porten vestits medievals.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Albenga entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ «Albenga». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Albium Ingaunum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Whitehouse, Rosie. Liguria. Guilford: Bradt Travel Guides Ltd, 2019, p. 214. ISBN 9781784776343.

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
* Albenga a rivieraligure.it Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine. (italià)
# Albemarle

Albemarle és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 15.680 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Albemarle tenia 15.680 habitants, 6.291 habitatges i 4.158 famílies. La densitat de població era de 385,6 habitants per km².
Dels 6.291 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,8% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.442 $ i la renda mediana per família de 41.729 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.001 $ mentre que les dones 20.589 $. La renda per capita de la població era de 17.511 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Albemarle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Albemarle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Albert Keller

Albert Keller (Rüti, 3 de gener de 1881 - Ginebra, 6 d'agost de 1952) Jacob Albert Keller Zollinger fou un enginyer suís que ocupà diversos càrrecs de direcció tècnica en la construcció de centrals hidroelèctriques del Pirineu català en la primera meitat del segle xx.

## Biografia

Va estudiar, i es va doctorar, en enginyeria. La seva experiència laboral es va centrar en la construcció civil: el 1901 en la perforació del túnel del Simplon entre Suïssa i Itàlia per l'empresa d'enginyeria suïssa “Locher & Cie”, el 1904 treballant a Turquia per la companyia alemanya "Société du Chemin de fer Ottoman d'Anatolie", i el 1906 al túnel de Karawanken que connectava Trieste i Klagenfurt. El 1908 ja dirigia la perforació de túnels per a la “Cia. Wenkorafholonge”.
El 1922 s'incorporà a les obres de la central hidroelèctrica de Capdella com a cap de la secció de Conservació i Obres d'Energia Elèctrica de Catalunya. Per dirigir de forma efectiva l'execució de les obres residia en una casa de fusta situada a la vora de l'estany Colomina. Posteriorment, aquesta casa seria cedida per FECSA el 1973 a la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya per convertir-la en el refugi de Colomina.
Va dirigir les cales dels estanys de Capdella i també de l'estany de Certascan. Les cales eren les obres per connectar per sota els estanys de nivell superior amb els de nivell inferior. La connexió s'aconsegueix mitjançant l'operació de calar els diferents llacs, és a dir, d'establir-hi una galeria subterrània i provocar a través d'una potent càrrega explosiva l'obertura del fons del llac.
El 1930 i 1931 era director de la central tèrmica de Fígols retornant a Capdella després de la seva posada en marxa. En la segona meitat dels anys quaranta del segle xx, un cop acabada la feina a Capdella, va treballar dirigint les cales dels estanys pel salt d'Arties de la central d'Arties
Va casar-se amb Betty Wernegguer, la qual morí el 10 de novembre de 1930 a 52 anys, quan la parella residia a Fígols. Albert Keller es va tornar a casar amb la seva minyona de la vall Fosca, Vicenta Llovich i Jordana el 4 d'octubre de 1933.

## Notes

* ↑ Companyia que faria posteriorment tant el projecte com la direcció d'obres de la central hidroelèctrica de Capdella

## Referències

* ↑ «KELLER versus COLOMINA. Centenari casa Keller 1917 –2017» (pdf) p. 42. Fulls de Ponent. Arxivat de l'original el 2019-11-27. [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ «Refugi Colomina» (HTML). [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ Ruiz Sáiz, Núria. «Estudi d'un model de transport turístic en zona d'alta muntanya» (pdf) p. 11. Lleida: Universitat de Lleida, 28-10-2010. [Consulta: 14 desembre 2019].
* ↑ «Esquela Betty Wernegguer» (pdf) (en castellà). La Vanguardia, 12-11-1930, pàg. 1 [Consulta: 23 desembre 2019].
# Albert Klomp

Albert Klomp (Albert Jansz. Klomp; (Amsterdam, 1625 - 1688) va ser un dibuixant i pintor barroc dels Països Baixos especialitzat en la pintura de paisatges campestres amb animals, principalment ramats de vaques. Relacionat amb Paulus Potter i influït per Aelbert Cuyp, a qui s'han atribuït algunes de les seves obres, els característics paisatges pastorals de Klomp es troben, entre altres llocs, en el Rijksmuseum de Amsterdam, el Museu Fitzwilliam de Cambridge, el Museu de Poznań o el Lázaro Galdiano de Madrid.

## Referències

* ↑ Obras de Klomp en el Rijksmuseum.
* ↑ Obras de Klomp en The Fitzwilliam Museum Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.,
# Anacroneuria guambiana

Anacroneuria guambiana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Zúñiga & Stark, 1999. A: Stark, Zúñiga, Rojas & Baena. Colombian Anacroneuria: descriptions of new and old species (Insecta, Plecoptera, Perlidae). Spixiana 22(1):27.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & M.C. Zúñiga, 2003. The Anacroneuria guambiana complex of South America (Plecoptera: Perlidae), p. 229-237. A: E. Gaino (ed.). Research Update on Ephemeroptera & Plecoptera. Universitat de Perusa, Perusa, Itàlia.

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):157.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zúñiga, Stark, Cardona, Tamaris-Turizo & Ortega, 2007. Illiesia 3(13):140.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacroneuria guayaquil

Anacroneuria guayaquil és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Zúñiga & Rojas, 1999. A: Stark, Zúñiga, Rojas & Baena. Colombian Anacroneuria: descriptions of new and old species (Insecta, Plecoptera, Perlidae). Spixiana 22(1):28.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):157.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Ammoni de Lampres

Ammoni (en grec antic: Ἀμμώνιος; en llatí: Ammonius) era un filòsof peripatètic del segle i originari de Lampres, a l'Àtica. Va ser mestre de Plutarc a l'Acadèmia d'Atenes. Hom li atribueix un tractat Περὶ Βωμῶν, o Περὶ Βωμῶν καὶ Θυσιῶν. Una altra obra esmentada per Ateneu amb el títol Περὶ τῶν Ἀθηνῆσιν Ἑταιρίδων també podria ser obra seva.

## Referències

* ↑ Brenk, Frederick E. In Mist Apparelled: Religious Themes in Plutarch's Moralia and Lives (en anglès). Brill Archive, 1977, p. 66. ISBN 9004052410.
# Andonis Nikopolidis

Andonis Nikopolidis (Arta, Grècia, 14 d'octubre de 1971) és un exfutbolista grec, que jugava de Porter. El seu últim equip va ser l'Olympiakos FC, tot i que durant molts anys també havia jugat amb el seu històric rival, el Panathinaikos FC. És considerat per molts el millor porter de la història del futbol grec.

## Trajectòria
### Anagennisi Arta

Els seus primers passos futbolístics els realitzà al Anagennisi Arta F.C., d'on fou transferit al Panathinaikos FC l'any 1989.

### Panathinakos

Va debutar amb el Panathinaikos durant la temporada 1990–91, va ser, precisament, contra el seu futur equip, l'Olympiakos. Durant les primeres temporada a l'equip va ser suplent de Józef Wandzik. El 1995 va jugar cinc partits, el Panathinaikos guanyà aquell campionat i el següent. Tot i això, no va ser fins a la temporada 1997–98 que es va establir com a porter titular, llavors comptava amb 26 anys. En la Copa d'Europa 2001-02, va ajudar el seu equip a arribar als quarts de final però, en la temporada 2003–04, Nikopolidis va perdre la seua plaça en favor de Konstantinos Chalkias quan es van trencar les negociacions de renovació. En aquestes negociacions el jugador demanava un sou superior al que li oferia la directiva, el jugador grec defensava que la seua contribució a l'equip durant els darrers quinze anys havia estat prou important com per millorar el seu contracte notablement.
D'aquesta manera, Andonis va jugar al Panathinaikos, entre el 1989 i el 2004, aconseguí 5 Lligues i 5 Copes. Just abans de la celebració del Campionat d'Europa de futbol 2004, Nikopolidis fitxà pel Olympiakos FC.

### Olympiakos

Poc abans de l'Eurocopa 2004 es va fer oficial el seu fitxatge per l'Olympiakos i, precisament, fou al Campionat d'Europa de futbol celebrat a Portugal on Nikopolidis visqué el seu gran moment esportiu, doncs, defensant la porteria de la modesta Selecció de futbol de Grècia, sorprenentment, es proclamà campió d'Europa de seleccions, essent Nikopolidis un dels herois d'aquella selecció i considerat des d'aleshores el millor porter de futbol hel·lènic de tots els temps.
Després de l'Eurocopa, ja a les files del Olympiakos FC, Nikopolidis guanyaria 5 Lligues, 4 Copes i 3 Supercopes, abans de retirar-se l'estiu del 2011.

## Palmarès

* 1 Eurocopa: 2004 (Grècia)
* 10 Lligues gregues: 1990, 1991, 1995, 1996 i 2004 (Panathinaikos) 2005, 2006, 2007, 2008 i 2009 (Olympiakos)
* 9 Copes gregues: 1991, 1993, 1994, 1995 i 2004 (Panathinaikos) 2005, 2006, 2008 i 2009 (Olympiakos)
* 3 Supercopes gregues: 1993, 1994 i 2007 (Olympiakos)

## Referències

* ↑ «Antonis Nikopolidis - International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* 1 2 «Nikopolidis se retira del futbol» (en castellà). fichajes.net, 08-06-2010. [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ «Ωρα αλήθειας για Παναθηναϊκό και Νικοπολίδη» (en grec). kathimerini.gr, 25-01-2004. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ «Grecia gana la Eurocopa» (en castellà). El País, 04-07-2004. [Consulta: 16 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Estadístiques a Soccerway (castellà)
# Andonis Vratsanos

Andonis Vratsanos, conegut amb el nom de guerra d'«Angeloulis», (en grec: Αντώνης Βρατσάνος, «Αγγελούλης») (Làrissa, 1919 - Atenes, 25 de novembre de 2008) fou un activista polític grec, militant de l'Exèrcit Popular d'Alliberament Grec (ELAS), la branca militar del Front d'Alliberament Nacional (EAM), i l'Exèrcit Democràtic de Grècia.
Al febrer de 1944 va fer esclatar un tren alemany, ple de soldats i oficials, en el seu camí cap al front oriental. Això li va costar a la Wehrmacht uns 450 morts, entre ells 150 oficials i un general amb tot el seu personal. Aquesta acció es va considerar com un dels sabotatges més gran d'Europa, contra l'ocupació alemanya. Després de la derrota dels comunistes a la Guerra Civil Grega, va passar 33 anys a l'exili a Romania.
El 28 de febrer de 2007, el President de la República Hel·lènica, Kàrolos Papúlias, li va concedir la condecoració de "Gran Cavaller de l'Orde d'Honor", per les seves accions en la resistència grega entre l'any 1941 i 1944.

## Referències

* ↑ «Antonis Vratsanos the legendary saboteur of ELAS-DSE, revolutionary communist and an opponent of Krushchevian revisionism, passed away» (en anglès). Comitè de premsa del Moviment per a la Reorganització del Partit Comunista de Grècia 1918-55, 28-11-2008. [Consulta: 29 novembre 2008].
* ↑ «Κηδεύτηκε με πολιτική κηδεία ο Αντώνης Βρατσάνος» (en grec). Rizospastis.gr, 28-11-2008. [Consulta: 29 novembre 2008].
* ↑ ««Έφυγε» ο θρυλικός μπουρλοτιέρης του Ολύμπου, αρχιμπουρλοτιέρης των ΕΛΑΣ-ΔΣΕ, επαναστάτης κομμουνιστής σύντροφος Αντώνης Βρατσάνος» (en grec). periòdic Anasintaxi, 15-30 novembre 2008, p. pàg. 1.
* ↑ Latifis, Kostas. «The hero Vratsanos» (en grec). Ta Nea, 30-11-2008. [Consulta: 29 novembre 2008].
* ↑ J.N. Stevens, C.N. Woodhouse, D.J. Wallace. Lars Bæerentzen. British Reports on Greece 1943-44. Museum Tusculanum Press, 1982, pàg. 181. ISBN 978-87-88073-20-1.
* ↑ «Antonis Vratsanos» (en grec). periòdic Anasintaxi, 15-31 desembre 2008, p. pàgs. 1 i 4.
* ↑ Pagoni, Lena. «Από την ανατίναξη στα Τέμπη μέχρι τη σωτηρία ναυαγών» (en grec). Eleftherotypia, 01-03-2007. [Consulta: 29 novembre 2008].
# Ancilosàurids

Els ancilosàurids (Ankylosauridae) constitueixen una família de dinosaures acuirassats que aparegueren fa 125 milions d'anys i es van extingir fa 65 milions d'anys, durant l'extinció Cretaci-Paleogen. S'han trobat ancilosàurids a l'oest de Nord-amèrica, Europa i Àsia de l'est. Els espècimens complets són rars; la majoria són coneguts només per fragments d'ossos.

## Descripció

Les pesants armadures, formant un bon blindatge en el dors dels ancilosàurids i les seves cues engrossides, els feien superficialment similars als extints gliptodonts.
Els ancilosàurids són rars com a espècimens en el registre fòssil. Molts només es coneixen per fragments d'ossos.
Els ancilosàurids presentaven una gruixuda armadura, sumada a una varietat d'espines i nòduls. Molts ancilosàurids tenien masses perllongades d'os formant un nucli al final de les seves cues, fet de dos nòduls ossis allargats, l'os formante del nucli estava embegut dins de la pell, mentre que els dos nòduls es fusionaven a les vèrtebres i, en determinats casos, entre si.

## Taxonomia

Classificació segons Benton 2004:
* Infraordre Ankylosauria
** Família Ankylosauridae
*** Aletopelta
*** Cedarpelta
*** Gobisaurus
*** Minotaurasaurus
*** Shamosaurus
*** Subfamília Ankylosaurinae
**** Ankylosaurus
**** Euoplocephalus
**** Nodocephalosaurus
**** Pinacosaurus
**** Saichania
**** Shanxia
**** Talarurus
**** Tarchia
**** Tianzhenosaurus
**** Tsagantegia
*** Subfamília Polacanthinae
**** Gargoyleosaurus
**** Gastonia
**** Hoplitosaurus
**** Hylaeosaurus
**** Mymoorapelta
**** Polacanthus

## Referències

* ↑ «VERTAPPENDIX». Arxivat de l'original el 2008-10-19. [Consulta: 12 octubre 2012].
* ↑ Miles, C.A. and Miles, C.J. (2009). "Skull of Minotaurasaurus ramachandrani, a new Cretaceous ankylosaur from the Gobi Desert." Current Science, 96(1): 65-70.