OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sphodros rufipes

Sphodros rufipes és una espècie d'aranya del subordre de les migalomorfs, de la família dels atípids (Atypidae). És anomenada red legged purseweb spider als Estats Units; la paraula llatina rufipes fa referència a les potes vermelles. És endèmica dels Estats Units.

## Distribució

Aquesta aranya és endèmica dels Estats Units. Es troba a Rhode Island, Nova York, Maryland, Washington, Illinois, Tennessee, Carolina del Nord, Geòrgia, Florida, Mississipi, Louisiana i a l'est de Texas. Viu més aviat al sud dels Estats Units però també ha estat fotografiada a altres llocs. Fins i tot, una observació recent mostra que aquestes aranyes també es poden trobar al Canadà.

## Descripció

El mascle fa uns 14,5 mm i la femella 24 mm . Sphodros rufipes és d'aparença sòlida i té el cos negre. Els mascles tenen unes potes llargues característiques, vermelles o taronja, mentre que les dels femelles són negres. Com s'observa en altres migalomorfs, els seus quelícers destaquen cap endavant.

## Etologia

Aquesta aranya té una mètode particular de captura de preses: construeix un túnel de tela, generalment entre els arbres o a les pedres. S'amaga en aquest túnel i espera que insectes passin per dalt o es posin sobre la seva superfície; llavors, els mossega a través de la tela i els porta a l'interior del seu refugi, on els consumirà després que els enzims injectats hauran fet el seu efecte. Aquesta espècie surt molt rarament de la seva tela; tan sols, per a la reproducció.
És una espècie que actualment està amenaçada per a diverses raons. Una de les principals, és que pateix els atacs de les formigues roges del foc, una espècie invasora de les regions on viu aquesta aranya.

## Referències

* ↑ Platnick i Raven, 2013, p. 600.
* ↑ Urquhart, A. «"Sphodros rufipes" (On-line)». Animal Diversity Web. © 2014 Regents of the University of Michigan. [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ «What's That Bug: Sphodros rufipes». Arxivat de l'original el 2005-11-24. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ What's That Bug: Sphodros rufipes Arxivat 2005-11-24 a Wayback Machine.
* ↑ Gertsch & Platnick, 1980 : A revision of the American spiders of the family Atypidae (Araneae, Mygalomorphae). American Museum Novitates, n. 2704, p. 1-39 (text integral Arxivat 2012-07-21 a Wayback Machine.).
* Latreille, 1829 : Les Arachnides. a Cuvier, Le règne animal, nouvelle édition, Paris, vol. 4, p. 206-291.

## Enllaços externs

* Forum about S. rufipes
* General Purseweb Spiders with information on Sphodros rufipes
* Forum about S. rufipes Arxivat 2006-07-03 a Wayback Machine.
* General Purseweb Spiders with information on Sphodos rufipes
# Arthur Griffith

Arthur Joseph Griffith (irlandès: Art Seosamh Ó Gríobhtha) fou un escriptor, periodista i polític irlandès, fundador del Sinn Fein, i un dels líders nacionalistes que el 1921 negocià el Tractat Angloirlandès. El 1922 fou president del Dáil Éireann, el govern revolucionari irlandès, després de la dimissió d'Eamon de Valera.
Nascut a Dublín el 31 de març de 1872, va ser el fundador, en l'any 1899, de la revista United Irishman, en la qual van col·laborar les més prestigioses plomes irlandeses, entre les quals destaca d'una manera preferent la del poeta William Butler Yeats. Ell mateix va ser partícip literari de la seva publicació col·laborant amb editorials a favor de l'autogovern irlandès. En l'any 1902, va fundar una organització que seria el brou de cultiu del que posteriorment es convertiria en el Sinn Féin, moviment que en aquells moments advocava per una Irlanda autònoma, encara que no independent del Regne Unit.
No existeix constància que Griffith participés en l'Aixecament de Pasqua de 1916; no obstant això, els britànics el van empresonar com a instigador i encara que el seu període carcerari va ser curt, aproximadament d'un any, va ser tornat a dur a presó un any més tard sense cap raó legal i simplement basant-se que era un líder nacionalista.
Les eleccions generals de 1918 van dur els líders del Sinn Féin al poder, i els nous membres del parlament, que es reunien amb el nom de Dáil Éireann o Assemblea d'Irlanda, van triar Eamon de Valera com a president de la nació i Griffith com el seu vicepresident. La guerra oberta contra els britànics era imminent. La guerra de desgast i escamot que els irlandesos van iniciar, sota la supervisió de Michael Collins, contra l'exèrcit britànic, va obtenir els seus fruits. I així, l'any 1921, Griffith va ser encarregat d'encapçalar una delegació que tractés de buscar una pau amb els britànics i en la qual es reconegués l'Estat Lliure d'Irlanda. Encara que Griffith va ser elegit president el gener de 1922, no va tenir temps de consolidar-se en el poder; es va morir el 12 d'agost d'aquest mateix any, molt poc després que la guerra civil s'apoderés del país.

## Referències

* ↑ Laffan, Michael. «Griffith, Arthur Joseph» (en anglès). The Dictionary of Irish Biography. Royal Irish Academy, 2021.
* 1 2 «Arthur Griffith». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rallus

Rallus és un gènere d'ocells de la família dels ràl·lids (Rallidae). Aquests rasclons habiten a les zones humides d'ambdues Amèriques, Euràsia i Àfrica. Als Països Catalans hi habita el rascló, que dona nom comú a moltes espècies de la família.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 14 espècies:
* rascló austral (Rallus antarcticus).
* rascló occidental (Rallus aquaticus).
* rascló africà (Rallus caerulescens).
* rascló sorollós (Rallus crepitans).
* rascló elegant (Rallus elegans).
* rascló oriental (Rallus indicus).
* rascló de Virgínia (Rallus limicola).
* rascló de l'Equador (Rallus aequatorialis).
* rascló gris (Rallus longirostris).
* rascló de Madagascar (Rallus madagascariensis).
* rascló de Ridgway (Rallus obsoletus).
* rascló de Bogotà (Rallus semiplumbeus).
* rascló de Mèxic (Rallus tenuirostris).
* rascló de Wetmore (Rallus wetmorei).
Hi ha a més un bon nombre de fòssils assignats al gènere Rallus, entre ells el rascló d'Eivissa (Rallus eivissensis).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Rails, Gallinules, and Coots (Rallidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.rallid1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ «Rascló (Rallus aquaticus)». SIOC - Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya. Atles dels ocells nidificants. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ IUCN «Rallus antarcticus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 05-07-2021. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22692486a197497364.en.
* ↑ IUCN «Rallus aquaticus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2021:, 18-12-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22725141a166431056.en.
# Estudi de factibilitat

En estudi de factibilitat s'avalua si un nou projecte, organització, producte o procediment és possible, tenint en compte tots els factors negatius i positius que hi poden influir. És la fase entre una idea i la seva realització, o no i una fase important en la gestió de projectes. Abans de portar a la pràctica o de llançar una producció a escala industrial, s'avalua segons els casos, si la idea és tècnicament possible, si les persones implicades són disponibles i disposades a col·laborar-hi, s'hi ha prou matèries primeres, si l'anàlisi de cost-benefici és positiva, quina és la viabilitat ecològica a mitjà i llarg termini, quin serà el grau d'aprovació o resistència de grups de pressió, al final, tots els elements que poden ajudar o frenar el projecte. Es pot procedir segons les necessitats a estudis parcials, es parla aleshores de factibilitat (o viabilitat) tècnica, econòmica…
Les competències per efectuar tal anàlisi són molt diferents, si es tracta, per exemple, d'un producte industrial, d'un gran projecte d'infraestructura, d'un nou procediment medical o de la reorganització d'un servei, empresa o administració. En qualsevol cas, és un treball multidisciplinari i per decomptat, és un document no solament útil sinó de rigor per motivar qualsevol persona que té poder de decisió (direcció, propietaris, inversors, polítics…).

## Referències

* ↑ «Estudi de factibilitat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Lecuano, Manuel. Manual sobre Gestió de Disseny per a empreses que obren nous mercats (pdf). Barcelona: BCD Barcelona Cenbtre de Design, p. 35.
* ↑ Grau, Nino «Standards and Excellence in Project Management – In Who Do We Trust?» (en anglès). Procedia - Social and Behavioral Sciences, 74, 01-03-2013, pàg. 10–20. DOI: 10.1016/j.sbspro.2013.03.005.
* ↑ Justis, Robert T.; Kreigsmann, Barbara «The feasibilitity Study as a Tool for Venture Analysis» (en anglès). Journal of Small Business Management pàgines = 35-42, 1986.
* ↑ Guede March, Marc. Estudi de factibilitat d'augmentar la capacitat de la línia C-1 de Rodalia al Maresme, 2010-05-17.
* ↑ «L'Hospital Clínic de Barcelona realitza el primer trasplantament d'úter a Espanya». CatalunyaPress, 10-12-2020. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ Bowen, Deborah J.; Kreuter, Matthew; Spring, Bonnie; Cofta-Woerpel, Ludmila; Linnan, Laura «How We Design Feasibility Studies» (en anglès). American Journal of Preventive Medicine, 36, 5, 01-05-2009, pàg. 452–457. DOI: 10.1016/j.amepre.2009.02.002.
* ↑ «Machbarkeitsstudie» (en alemany). Onpulson, das Fachportal für Entscheider im Mittelstand. Campus Verlag. [Consulta: 6 març 2021].
# Pedestal

Un pedestal o base és un element arquitectònic destinat a sostenir una estàtua o bé un element prismàtic que conforma la part inferior d'una columna. Quan el pedestal és corregut, i sustenta una sèrie de columnes, s'anomena estilobat i pot estar adornat amb motllures. El pedicle és quan la base funciona com a peu, o xicoteta columna, que es recolza un objecte major que ella, per exemple, una pica baptismal o un púlpit.

## Història

Tot i que a Síria, Àsia Menor i Tunísia els romans ocasionalment van aixecar les columnes dels seus temples o propil·les en estructures quadrades, a Roma es van emprar només per donar major importància a les columnes aïllades, com les de Trajà i Antoní, o com a Podi a les columnes utilitzades decorativament en els arcs triomfal romans.
Els arquitectes del renaixement italià, però, van concebre la idea que no hi havia cap ordre complet sense pedestal, i que els encàrrecs eren utilitzats per dividir i decorar un edifici en diverses històries, es va realitzar i es va formar la cornisa del pedestal. Els llindars de les seves finestres, o, en arcades obertes, al voltant d'una pista, la barana de l'arcada. Sembla que també han considerat que l'altura del pedestal hauria de correspondre en la seva proporció amb la de la columna o la pilastra que suportava; així, a l'església de Sant Joan del Laterà, on l'ordre aplicat és de dimensions considerables, el pedestal és de 13 peus (4.0 m) d'alt en lloc de l'altura ordinària de 5 peus (1.5 m).
A la Xina imperial, una tortuga de pedra anomenada bixi s'utilitzava tradicionalment com a pedestal d'una estela important, especialment les associades als emperadors. Segons la versió de 1396 de la normativa emesa pel fundador de la dinastia Ming, l'emperador Hongwu, la més alta noblesa (les del gong i el hou) i els funcionaris de les 3 primeres files van ser elegibles per a les pastilles funeràries basades en Bixi, mentre que menors -Les esteles de les mandarines de nivell havien de reposar sobre simples peanyes rectangulars.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.156. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ Stele on the Back of Stone Tortoise Arxivat 2010-09-19 a Wayback Machine. (an overview of the Bixi tradition)
* ↑ de Groot, Jan Jakob Maria. The Religious System of China. II. Brill Archive, 1892, p. 451–452.
Viccionari
# Pedra Zanata

La pedra Zanata és una petita roca de forma allargada amb inscripcions suposadament d'origen guanxe, poble aborigen de les Canàries. La pedra va ser trobada l'any 1992 prop de l'anomenada Muntanya de les Flors, al municipi de El Tanque al nord-oest de l'illa de Tenerife (Canàries). Des del mateix moment de la troballa, diversos experts van considerar que era una falsificació. Els grafemes inscrits pertanyen a l'escriptura tifinagh tuareg moderna i no se'n documenta l'ús entre les tribus zanata històriques.
La pedra presenta una forma de peix, i segons Rafael González Antón, llavors director del Museu Arqueològic de Tenerife, al seu costat hi apareixen caràcters tifinagh, la qual cosa no obstant la fa anacrònica, ja que totes les altres inscripcions canàries es corresponen a la variant arcaica o líbico-berber i el tifinagh reflectit en la suposada inscripció és de desenvolupament posterior a la conquesta de les Canàries.
Va ser analitzada per Rafael Muñoz Jiménez, catedràtic d'Estudis Àrabs i Islàmics de la Universitat de La Laguna, i va servir per elaborar la hipòtesi segons la qual hi hauria a les Canàries una presència púnica que va establir a l'arxipèlag factories amb mà d'obra berber.
Aquesta peça es troba exposada al Museu de la Natura i l'Arqueologia de Santa Cruz de Tenerife. Els epigrafistes de la Càtedra Cultural d'Estudis Berbers consideren “desconcertant que s'hagi reprès el vell debat de la pedra Zanata, quan ja als anys noranta, tant el cèlebre berberòleg francès Lionel Galand com la seva llavors deixeble Renata Springer, entre d'altres, van demostrar que la inscripció era falsa”.

## Referències

* ↑ González Antón, Rafael «Noticias de un hallazgo: la piedra Zanata» (PDF). Eres. Arqueología/Bioantropología. Museo Arqueológico de Tenerife [Santa Cruz de Tenerife], 4, 1993, pàg. 95-96. ISSN: 1130-6572 [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «Quedarse de piedra». ATAN. Arxivat de l'original el 3 de març de 2016. [Consulta: 22 abril 2023].
* 1 2 «Investigadoras de la Cátedra Cultural de Estudios Bereberes de la ULL aseguran que la inscripción de la piedra Zanata es falsa». ULL - Noticias, 19-09-2019. [Consulta: 5 juliol 2021].
# Robert Fricke

Robert Fricke (Helmstedt, 24 de setembre de 1861 - Bad Harzburg, 18 de juliol de 1930) va ser un matemàtic alemany conegut pels seus treballs en sobre funcions automorfes.

## Vida i Obra

Tot i haver nascut a Helmstedt va créixer a Brunsvic on va fer i acabar els seus estudis secundaris volent ser professor de matemàtiques. Va estudiar a diferents universitats: Göttingen, Zúric, Berlín, Estrasburg i, finalment, a la universitat de Leipzig on va obtenir el doctorat el 1885 amb una dissertació dirigida per Felix Klein amb qui l'unirà des de llavors una gran amistat, potenciada pel fet d'haver-se cassat amb una neboda seva. Després d'uns anys com a professor de secundària (i de preceptor dels fills del duc de Brunsvic), va obtenir la habilitació a la universitat de Kiel el 1891. L'any següent se'n va anar a la universitat de Göttingen per poder continuar treballant amb Klein, però només s'hi va estar dos anys perquè el 1894 va ser nomenat professor de la Universitat Tecnològica de Brunsvic en substitució de Richard Dedekind. Va ser professor d'aquesta universitat fins a la seva mort el 1930.
Les principals aportacions de Fricke, en col·laboració amb Klein, van ser en el camp de la teoria de les funcions el·líptiques modulars i de les funcions automorfes, establint la seva relació amb els grups. També va ser l'editor de les obres de Klein i de Dedekind.

## Referències

* ↑ Mumford, Series i Wright, 2002, p. 3.
* ↑ Adelmann i Gerbracht, 2009, p. 36.
* ↑ Corry, 2004, p. 54.

## Bibliografia

* Adelmann, Clemens; Gerbracht, Eberhard H. A. «Letters from William Burnside to Robert Fricke: automorphic functions, and the emergence of the Burnside Problem» (en anglès). Archive for History of Exact Sciences, Vol. 63, Num. 1, 2009, pàg. 33-50. DOI: 10.1007/s00407-008-0021-2. ISSN: 0003-9519.
* Corry, Leo. Modern Algebra and the Rise of Mathematical Structures (en anglès). Birkhäuser, 2004. ISBN 3-7643-7002-5.
* Mumford, David; Series, Caroline; Wright, David. Indra's Pearls: The Vision of Felix Klein (en anglès). Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-35253-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Robert Fricke» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Drongo reial

El drongo reial (Dicrurus macrocercus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Dicruridae; àmpliament distribuït per Àsia: se li troba des de Sri Lanka al sud de la Xina i de l'Iran fins a Indonèsia.

## Referències

* ↑ «Drongo reial». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11/09/2013 (català)
# Sphinx

Sphinx és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels esfíngids (Sphingidae). Les espècies d'aquest gènere són grans, l'envergadura alar dels imagos pot arribar als 120 mm i la llargària de les erugues als 100 mm. Els adults presenten coloracions grises al cos i les ales i algunes espècies, franges rosades a l'abdomen. Es distribueix per les ecozones del Neàrtic i Paleàrtic.
El gènere Sphinx va ser descrit pel naturalista suec Carl von Linné el 1758.

## Taxonomia

A Europa hi viuen tres espècies del gènere, mentre que a nivell mundial n'hi ha 31:
* Sphinx adumbrata Dyar, 1912
* Sphinx asella Rothschild & Jordan, 1903
* Sphinx bhutana Brechlin, 2015
* Sphinx caligineus Butler, 1877
* Sphinx canadensis Boisduval, 1875
* Sphinx centrosinaria Kitching & Jin, 1998
* Sphinx centrovietnama Brechlin, 2015
* Sphinx chersis Hubner, 1823
* Sphinx chisoya Schaus, 1932
* Sphinx constricta Butler, 1885
* Sphinx crassistriga Rothschild & Jordan, 1903
* Sphinx dollii Neumoegen, 1881
* Sphinx drupiferarum JE Smith, 1797
* Sphinx formosana Riotte, 1970
* Sphinx franckii Neumoegen, 1893
* Sphinx gordius Cramer, 1779
* Sphinx kalmiae JE Smith, 1797
* Sphinx leucophaeata Clemens, 1859
* Sphinx libocedrus Edwards, 1881
* Sphinx ligustri Linnaeus, 1758
* Sphinx luscitiosa Clemens, 1859
* Sphinx maurorum Jordan, 1931
* Sphinx morio Rothschild & Jordan, 1903
* Sphinx nogueirai Haxaire, 2002
* Sphinx oberthueri Rothschild & Jordan, 1903
* Sphinx perelegans Edwards, 1874
* Sphinx pinastri Linnaeus, 1758
* Sphinx poecila Stephens, 1828
* Sphinx sequoiae Boisduval, 1868
* Sphinx vashti Strecker, 1878
* Sphinx yunnana Brechlin, 2015
* Sphinx canadensis
* Sphinx chersis
* Sphinx dollii
* Sphinx drupiferarum
* Sphinx formosana
* Sphinx franckii
* Sphinx gordius
* Sphinx kalmiae
* Sphinx kalmiae
* Sphinx leucophaeata
* Sphinx libocedrus
* Sphinx ligustri
* Sphinx luscitiosa
* Sphinx pinastri
* Sphinx sequoiae
* Sphinx vashti

## Referències

* ↑ «SPHINX Linnaeus, 1758» (en anglès). tpittaway.tripod.com. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «Sphinx Linnaeus, 1758» (en anglès). Biological Library. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «Sphinx Linnaeus, 1758» (en anglès). nic.funet.fi. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «Sphinx Linnaeus, 1758» (en anglès). Fauna Europaea. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Tuttle, 2007.

## Bibliografia

* Tuttle, James P. The Hawk Moths of North America: A Natural History Study of the Sphingidae of the United States and Canada (en anglès). Wedge Entomological Research F, 2007. ISBN 978-0979663307.

## Enllaços externs

* Sphingidae of Western Palearctic (anglès)
Viccionari
# Punta del ''Pytheas''

La Punta del Pytheas és un cap de la costa de la Marenda del terme comunal de Portvendres, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situat a la zona nord-oriental del terme de Portvendres, a prop i al nord-oest de la vila.
Deu el seu nom al vaixell Pytheas, enfonsat en aquest lloc.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «123 - Portvendres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Portvendres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Punta del Pytheas en els ortofotomapes de l'IGN
# Pla de l'Óssol

El pla de l'Óssol és un pla del terme municipal de Granera, al Moianès.
És a la zona central-meridional del terme, al sud-oest de la masia de l'Óssol. És a llevant de l'extrem nord del Serrat del Clapers, al sud-est de la masia de Coronell i al nord-oest de les de la Païssa i el Clapers. Pren el seu nom de la masia L'Óssol.

## Referències

* ↑ «El Pla de l'Óssol». Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «L'Óssol». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Paroodectes feisti

Paroodectes feisti és una espècie de mamífer carnivoraforme extint que visqué durant l'Eocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya.

## Referències

* ↑ Springhorn, R «Paroodectes feisti, der erste Miacide (Carnivora, Mammalia) aus dem Mittel-Eozän von Messel» (resum) (en alemany). Paläontologische Zeitschrift, 54, 1980, pàg. 171-198.
# Drongo de les Andaman

El drongo de les Andaman (Dicrurus andamanensis) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les illes Andaman.

## Referències

* ↑ «Drongo de les Andaman». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Strenči

Strenči (en alemany: Stackeln) és un poble del municipi de Strenči, al nord de Letònia i localitzat a la regió històrica de Vidzeme.
La ciutat està situada en el marge dret del riu Gauja, a les seves parts més altes. El nord i l'oest de la ciutat, es troba envoltada de pantans. A través de la ciutat passa una línia fèrria i la carretera de Riga - Valka. La distància en línia recta de l'estació de Seda a 3 km, fins a la frontera amb Estònia és de 25 quilòmetres.

## Referències

* ↑ «maps yandex» (en rus). [Consulta: 30 juny 2015].

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
# Ramon Daumal i Serra

Ramon Daumal i Serra (Badalona, Barcelonès, 3 d'abril de 1912 - Barcelona, 10 de febrer de 2008) fou un sacerdot català, que va ser bisbe auxiliar de la Diòcesi de Barcelona.
Va estudiar en el Seminari Conciliar de Barcelona i més tard en la Universidad Pontifícia de Comillas. Fou ordenat sacerdot el 30 de juliol de 1939.
Exercirà de vicari en diverses parròquies de municipis catalans; el 1940 és destinat a Rubí on residirà fins a 1944, quan és nomenat vicari de Sant Vicenç de Sarrià fins a l'any 1948 quan entra a exercir a la Palma de Cervelló fins al 1952. Passarà després a Sabadell primer a la parròquia de la Puríssima Concepció on el 1954 serà nomenat rector, i posteriorment també de la parròquia de Sant Antoni de Pàdua. En aquesta població s'integrarà plenament desplegant tota una sèrie d'iniciatives com la revista Alba. Va ser membre de l'associació Unió Sacerdotal de Barcelona on va coincidir amb mn. Manuel Bonet i Muixí, mn. Casimir Martí i Martí, mn. Josep Maria Bardés i Huguet, mn. Ramon Buxarrais i Ventura, mn. Ramon Torrella Cascante, mn. Joan Batlles i Alerm, entre d'altres.
El 1963 retorna a Barcelona com a rector de la parròquia de Sants, i l'any 1968 el van nomenar rector de la parròquia de la Puríssima Concepció de Barcelona. A l'octubre d'aquest mateix any el nomenen bisbe auxiliar de Barcelona al costat de Josep Capmany i Casamitjana, Josep Maria Guix i Ferreres i Ramon Torrella Cascante sent arquebisbe de Barcelona Marcelo González Martín. Va continuar com a auxiliar amb l'arquebisbe Narcís Jubany.
Jubilat el 30 d'octubre de 1987, va passar a ser bisbe auxiliar emèrit de Barcelona. Fins a 1998 va ser president del Patronat de la residència sacerdotal de Sant Josep Oriol en la qual residia. Va morir a Barcelona el 10 de febrer de 2008 als 95 anys. Les seves restes reposen en la Cartoixa de Tiana.

## Referències

* ↑ La Vanguardia 27-10-1968 Biografia Bisbe Ramon Daumal Nombramiento de cuatro obispos auxiliares en la diocesis de Barcelona pàg. 27
* ↑ La Vanguardia 27-10 1968 pàg. 27
* ↑ Biografia Ramon Daumal Serra
* ↑ manent Diari La Vanguardia 23-11-1997 Albert Manent “ La Unión Sacerdotal de Barcelona” pàg. 45
* ↑ La Vanguardia: Nombramiento de cuatro obispos auxiliares en la diocesis de Barcelona pàg.27

## Enllaços externs

* Biografia Ramon Daumal Serra