OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barri Bourse - Esplanade - Krutenau

El barri Borsa - Esplanada - Krutenau (Bourse - Esplanade - Krutenau en francès) és un dels 15 barris administratius de la ciutat d'Estrasburg. Va ser creat l'any 2013 després del nou retall administratiu dels barris del municipi.
L'ajuntament de barri es troba cour de Cambridge a l'Esplanada.

## Localització

Aquesta entitat es troba al centre de l'aglomeració, just al sud de la Gran Illa. Constitueix el cantó d'Estrasburg-3 i es compon de diversos barris històrics prou diferents: el barri de la Borsa, el de la Krutenau i el de l'Esplanada.
Els seus límits són les següents: l'Hospital Civil a l'est, el Ill, el passeig de la Victòria, el carrer Vauban i el del Grand Pont al nord, el canal del Roine al Rin al sud i a l'oest.

## Demografia

Amb 174 ha, el barri representa 2,2 % del territori municipal. Al cens de 1999, comptava 23.614 habitants, o sigui aproximadament 9 % de la població municipal.

## Història

El barri Borsa - Esplanada - Krutenau està prou dispar en termes d'antiguitat, ja que l'edificació de la Krutenau, lligada al centre històric d'Estrasburg, va començar a l'Edat mitjana, mentre que una part del barri de la Borsa data dels inicis del segle XX després de la construcció de la "Grande-Percée". Al sud de la Krutenau es troba el barri suís, del nom dels seus carrers (Lausana, Berna, etc.), que és una part de la Neustadt, barri condicionat pels alemanys després de la cessió d'Estrasburg (i de la quasi-totalitat d'Alsàcia, d'una part dels Vosges, de la Meurthe i de la Mosel·la) l'any 1871. El barri de l'Esplanada ha estat condicionat als anys 1960.

## Notes i referències

* ↑ «http://www.strasbourg.eu/fr/ma-situació/professional/open-va datar/donnees/referentiel-geographique-open-va datar/decoupage-15-barris». Arxivat de l'original el 2014-10-17. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ http://www.strasbourg.eu/fonctionnement-ciutat-cus/ajuntament-de-strasbourg/ca-ajuntaments-de-barri
* ↑ El barri sobre el lloc de la ciutat
* ↑ «Pla del barri sobre el lloc del Consell de barri». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ «%Fitxa barri (PDF)». Arxivat de l'original el 2014-04-26. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ Història del barri sobre el lloc de la ciutat
# Barri Centre

* Per a altres significats, vegeu «centre».
El Barri Centre és el barri principal de Cornellà de Llobregat i on es troba el nucli antic i gran part de les institucions de la ciutat.

## Història

Fins al segle xix, Cornellà constava de tres nuclis de població que se situaven dins de l'actual barri Centre: el Lloc (entorn de la plaça de l'Església), l'Hostal (entorn de la plaça Lluís Companys) i el Castell. El 1865 es va prolongar el Carrer Major (actual Rubió i Ors) des del Camí Vell de Sant Boi fins als Quatre Camins i es van parcel·lar dotze solars del carrer Ametller. A les acaballes del segle apareixeria un quart nucli, la Fasina (entorn de la plaça dels Quatre Camins) i els primers nuclis fora del nucli antic.
Durant el primer terç del segle XX es van consolidar els actuals límits del barri: entre 1916 i 1927 es va obrir la Rambla i el 1925 es van urbanitzar un centenar de solars entre el Carrer Major i el terraplè de defensa (actual Avinguda del Baix Llobregat), zona que es coneixeria com a barriada Rellisquín i que rebria la immigració d'aquells anys.

## Equipaments i edificis

* L'estació Cornellà Centre, un intercanviador on enllacen la línia 5 de Metro, la T1 i la T2 del Tram i les línies R1 i R4 de Rodalies Renfe.
* Diverses línies d'autobús: 57, 67, 68, 94, 95, L52, L77, L82, L85, N13 i N14.
* El centre comercial Llobregat Centre, conegut popularment com a Eroski, ja que a dins hi havia un hipermercat d'aquesta cadena.
* La Biblioteca Marta Mata
* L'IES Francesc Macià
* L'Ajuntament
* L'Església de Santa Maria
* El Castell de Cornellà
* Vidrieria de Cornellà Societat Obrera Cooperativa, fins al 1997

## Referències

* ↑ Gutiérrez Ortolà, Gregori. Cornellà de Llobregat: estudis d'història. Cornellà de Llobregat: Expres Serveis, 1993.
* ↑ Tardà, Joan. Cercant la nostra història: textos per a alumnes de B.U.P i formació professional, 1979, p. 163.
* ↑ Fernàndez Trabal, Joan. Retalls d'història de Cornellà: la nostra història a través dels seus documents. Cornellà de Llobregat: Aquí + Multimedia, 1994.
* ↑ Garau Rolandi, Miguel. Entre la utopía y la supervivencia: El desarrollo y la diversidad de las cooperativas de producción y trabajo en la Catalunya urbana e industrial (1864-1936) ( PDF) (tesi) (en castellà). Barcelona: Universitat de Barcelona, 2015 [Consulta: 1r juliol 2023].
# Baix continu

El baix continu (o simplement continu o en terminologia italiana basso continuo o continuo), és l'acompanyament musical utilitzat gairebé en tots els gèneres durant l'època barroca.
El baix continu, com el seu nom implica, es toca de forma contínua al llarg d'una peça i proporciona l'estructura harmònica de la música, complementant la melodia. La distribució d'instruments que s'encarreguen de la part del baix continu acostuma a deixar-se a la llibertat dels intèrprets i pot variar molt. Com a mínim un dels instruments ha de poder fer acords, com un clavicèmbal, un orgue, un llaüt, una tiorba o una arpa; a més també inclou un o més instruments de registre greu, com el violoncel, el contrabaix, la viola de gamba o el fagot. La combinació més habitual és clavicèmbal i violoncel en obres instrumentals i òperes, i orgue en música sacra; cada vegada és més habitual també afegir un llaüt o una tiorba per aportar més textura i reforç harmònic.
En les partitures la part corresponent al baix continu només indica la nota més baixa i l'instrumentista de teclat (o el que pugui fer acords) crea la part completa del continuo tocant, a més de les notes baixes indicades a la partitura, notes superiors per completar els acords. Aquestes notes superiors es poden determinar abans de la interpretació o es poden improvisar durant aquesta. La notació de baix xifrat, que es descriu més endavant, proporciona una guia, però en general s'espera que els intèrprets utilitzin el seu criteri i gust musical per crear les parts superiors, d'acord amb les altres veus o parts de la composició. Les edicions modernes d'obres musicals barroques sovint acompanyen el baix continu amb una part de teclat totalment desenvolupada, de manera que s'elimina la necessitat d'improvisar, però cada vegada més es torna a la pràctica habitual al barroc d'improvisar la part del baix continu.

## El baix xifrat

El baix continu es pot guiar mitjançant la indicació, a la partitura, de nombres i alteracions sota la nota corresponent. Aquests nombres indiquen quins intervals cal tocar per sobre de la nota del baix i quines inversions d'acords cal fer. El terme tasto solo indica que només s'ha d'interpretar la línia de baix (sense acords superiors), normalment fins a trobar altra vegada una xifra. La notació del baix xifrat no sempre ha estat consistent. Especialment al segle xvii els compositors omitien els nombres quan creien que l'acord era obvi. A vegades també s'especificava l'octava utilitzant intervals compostos, com 10, 11 i 15.
Com a exemple, el baix indicat a la següent partitura es pot produir, segons les indicacions del xifrat, tal com es mostra en color gris:
# Baix des Puig

Baix del Puig (col·loquialment Baix des Puig) és un llogaret de Bunyola situat a la carretera de Bunyola a Santa Maria del Camí, entre les possessions de l'Estremera Vella (Bunyola), el Cabàs (Santa Maria) i Son Sureda (Marratxí), baix del Puig de l'Estremera, realitat de la qual pren el nom. Els seus habitants són anomenats baixputxers o putxers.

## Història

La història de Baix del Puig comença quan s'hi estableixen les possessions dites Son Vivot, Son Sales i Son Pisà, entre d'altres, a partir de la segona meitat del segle xix. Sembla, val a dir, que també havien tingut un paper important els establits de l'Estremera Vella fets dins el segle xvii. L'any 1924 tenia 69 habitants. A la segona meitat del segle xx la població va minvar i a la fi de segle sols hi residien nou persones. Els baixputxers es dedicaven sobretot a l'agricultura i a activitats menestrals com la ferreria. Hi va haver una escola unitària construïda en els anys trenta.

## Cases de Baix del Puig

Cas Cuc, Can Nadal, Can Quino, Can Deianet, Son Vivot Nou, Can Pau Soll, Can Toni Cuc, Ca la Moreta (es tracta del lloc on s'hi va situar l'escola), Cal sen Pere Parró, Cal sen Mateu Cabellera, Can Parró Nou, Can Parró Vell (casa dels pares de l'esportista Jaume Oliver i Frontera Jim Oliver), Can Roqueta, Can Vent, Can Peloni, Ca Madò Borrallona, Can Pep Cabellera/Can Niell/Can Jaume Sineuer, Can Mevet (casa pairal d'Antoni Dolç Colom, pare de l'escriptor Miquel Dolç i Dolç), Can Loi o Can Pinet (casa on va néixer Miquel Colom Mateu).

## Cultura popular

En el llibre Tot pot ser en aquest món. Llegendes i contarelles de Bunyola i Orient es recull l'expressió, corrent a Bunyola, que diu els baixputxers duen el sac per gaiato, que fa referència al fet que arreplegaven tot allò que trobaven pel camí (caragols, espàrecs, ametles, garroves, olives...) i n'omplien el sac que, segons la dita, duien sempre a mà.

## Nascuts a Baix del Puig

* Miquel Colom Mateu de Can Pinet
* Pau Ferrer Soll, glosador nascut a Baix del Puig i casat a Pòrtol. Era picapedrer, marger i paredador. De glosa àgil i aguda. Va morir dia 12 de febrer del 2000, a 71 anys.
* Joan Morro Serra de Can Parró, camperol els primers anys, conductor de tramvia després i cofundador de SALMA (posteriorment EMT), l'empresa de transports municipals. Amic íntim dels Norats durant els tretze anys que foren perseguits pels falangistes, durant els quals ell i la seva família els ajudaren a sobreviure.

## Referències

* ↑ L'indret de Cas Putxer, a Bunyola, deu el nom a la procedència del seu antic propietari, Miquel Colom Capó (1899-1969), que venia de Baix del Puig. Vid. Palos, Joan Carles «Puig de Son Nasi 577m». ARA Balears, 12-04-2014 [Consulta: 1r febrer 2019].
* 1 2 Suau Font, Bàrbara; Abeyà Lafontana, Elisabet; Valero i Martí, Gaspar. Tot pot ser en aquest món. Llegendes i contarelles de Bunyola i Orient.. Palma: Edicions Documenta Balear, 2009 (Magatzem Can Toni, 47).
* ↑ «Glosadors». Marratxipèdia.
# Bartomeu Olsina

Bartomeu Olsina va ser un actor i professor d'interpretació de l'Institut del Teatre de Barcelona durant els anys 1945-1970.
Va fer diverses pel·lícules. A Companys, procés a Catalunya va ser el 1979 el primer actor a exercir el paper de Francisco Franco, menys de quatre anys després de la mort del dictador.

## Filmografia

* Companys, procés a Catalunya (1979).
* Carme i David, cuina, menjador i llit (1984)
* La rambla de les Floristes (1986)

## Fons

El seu fons es conserva al Museu de les Arts Escèniques de Barcelona. L'arxiu està compost per programes de mà, fotografies, correspondència, postals, dossiers de premsa i de companyia i retalls de premsa.

## Referències

* 1 2 «Fons Bartomeu Olsina - Museu de les Arts Escèniques». cdae.cat. [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ 20Minutos «Actores que probaron la piel del dictador Franco» (en castellà). 20minutos.es.
* ↑ «"La rambla de les floristes", de Josep Maria de Sagarra». CCMA.cat.
* ↑ Inventari del Fons cdmae.cat. PDF

## Enllaços externs

* Fitxa de Olsina al web del MAE
# Belitsa (Rússia)

* Per a altres significats, vegeu «Belitsa».
Belitsa (en rus: Белица) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que el 2013 tenia 157 habitants. Pertany al districte rural de Belovski.

## Referències

* ↑ Plantilla:Публикация
# Basses

* No s'ha de confondre amb Bassa.
«Les Basses o Basses» té aquests significats:
* Plural de bassa, excavació impermeable feta a un lloc favorable per poder emmagatzemar aigua
* Província de Barcelona:
** Les Basses (Albinyana), indret del municipi d'Albinyana (Baix Penedès)
** Les Basses (Castellterçol), masia de Castellterçol (Moianès)
** Les Basses (Cubelles), indret dels municipis de Cubelles (Baix Penedès) i Cunit (Garraf)
** Les Basses (Gósol), indret del municipi de Gósol (Berguedà)
** Les Basses (Manlleu), edifici del municipi de Manlleu (Osona)
** Les Basses (les Masies de Voltregà), edifici del municipi de les Masies de Voltregà (Osona)
** Les Basses (la Molsosa), pla de la Molsosa (Solsonès)
** Les Basses (Valls), indret del municipi de Valls (Alt Camp)
** Les Basses (Sitges), edifici del municipi de Sitges (Garraf)
** Pla de les Basses (Begues), indret entre els municipis de Begues i Gavà (Baix Llobregat)
** Pla de les Basses (Olesa de Bonesvalls), indret del municipi d'Olesa de Bonesvalls (Alt Penedès)
** Puig de Basses, muntanya entre els municipis de Caldes de Malavella i de Vidreres (la Selva)
* Província de Girona:
** Les Basses (les Llosses), cim entre els municipis de les Llosses i Ripoll (Ripollès)
** Font de les Basses (Sant Aniol de Finestres), font del municipi de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa)
** Pla de les Basses de Baix (Ribes de Freser), indret del municipi de Ribes de Freser (Ripollès)
** Turó de les Basses muntanya entre els municipis de Les Llosses i de Ripoll (Ripollès)
* Província de Lleida:
** Les Basses Roges (Almatret), indret del municipi d'Almatret
** Les Basses d'Alpicat, població de 879 habitants als afores de Lleida (Segrià)
** Les Basses (Torres de Segre), element hidrogràfic del municipi de Torres de Segre (Segrià)
** Les Basses Carrasques (la Pobla de Massaluca), indret entre el municipi de la Pobla de Massaluca (Terra Alta) i l'Aragó
** Coll de les Basses (Cava), collada del municipi de Cava (Alt Urgell)
** Costa de les Basses (Bóixols), partida d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
** Barranc de les Basses, barranc de Tremp (Pallars Jussà)
** Costa de les Basses (la Torre d'Eroles), costa de muntanya d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
** Font de les Basses (Sapeira), font de Tremp (Pallars Jussà)
** Vall de les Basses (Lleida), vall del municipi de Lleida (Segrià)
* França:
** Basses (Viena), municipi francès al departament de la Viena
** Morvilas Bassas (francès Mourvilles-Basses) municipi francès al departament de l'Alta Garona
Viccionari
# Bernard Fresson

Bernard Fresson (Reims, 27 de maig de 1931 - París, 20 d'octubre de 2002) va ser un actor francès que va treballar principalment en cinema.
Nascut a Reims, Fresson va assistir al Lycée privé Sainte-Geneviève, amb especialització en dret. Va estudiar a la classe de teatre de Tania Balachova a París i posteriorment va passar a formar part del Teatre Nacional Popular de Jean Vilar al Palau de Chaillot.
Va fer el seu debut en pantalla a la pel·lícula d'Alain Resnais Hiroshima mon amour com un soldat alemany. Els seus papers cinematogràfics notables inclouen: Gilbert a La presonera (1968), Inspector Barthelmy a French Connection II (1975) de John Frankenheimer, Scope a Le Locataire (1976) de Roman Polanski, Francis a Garçon! (1983), Morin al carrer sense retorn (1989) i Vincent Malivert a Place Vendôme (1998). També va aparèixer a la pel·lícula Z de Costa-Gavras de 1969.
Pels seus papers a Garçon! i Place Vendôme, Fresson va rebre una nominació al Cèsar com a Millor Actor de Repartiment.
Bernard Fresson es va graduar a HEC Paris el 1953.

## Referències

* ↑ Bernard Fresson
* ↑ Bernard Fresson
* ↑ Bernard Fresson en menuisier bourru
# Beatriz Barba

Beatriz Barba Ahuatzin, o Beatriz Barba de Piña Chan (Ciutat de Mèxic, 16 de setembre de 1928 - 29 de gener de 2021) fou la primera arqueòloga titulada de Mèxic i professora emèrita de l'Escola Nacional d'Antropologia i Història (ENAH), pionera en l'estudi de la història les religions, la màgia i la bruixeria.
Professora normalista diplomada el 1954 de l'Escola Nacional de Mestres, el 1957 ingressa a l'Escola Nacional d'Antropologia i Història (ENAH), on coneix el seu futur espòs, Román Piña Chan. És arqueòloga (1956) i etnóloga (1960) per l'Escola Nacional d'Antropologia i Història, mestra (1982) i doctora (1984) en ciències antropològiques per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic.
Va participar en les excavacions arqueològiques de Tlapacoya, a Tlatilco, Mèxic i a la Vall de Guadalupe, Jalisco. Va investigar les classes socials en el Districte Federal, va participar en el pla del Museu Nacional d'Antropologia, on va dissenyar la sala d'introducció. El 1965 va fundar i va ser sotsdirectora del Museu de les Cultures Populars. Investigadora de l'Institut Nacional d'Antropologia i Història, el 1986 estudiava la problemàtica socioeconòmica del pensament màgic a Mèxic. Darrerament, es dedicava a l'organització de la biblioteca de Piña Chan.

## Referències

* ↑ «Fallece a los 92 años Beatriz Barba Ahuatzin, la primera arqueóloga mexicana» (en castellà). La Vanguardia, 29-01-2021. Arxivat de l'original el 2023-08-03. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Beatriz Barba Ahuatzin (1928-2021), una maestra ejemplar. In memoriam». Instituto Nacional de Antropología e Historia (INAH).
* ↑ «Fallece a los 92 años Beatriz Barba, primera mujer graduada en arqueología en México Barba Ahuatzin también fue antropóloga y fundó el Museo Nacional de las Culturas». El Universal, 29-01-2021 [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Muere Beatriz Barba, mujer fundamental de la antropología en México». Crónica, 29-01-2021 [Consulta: 29 gener 2021].
* 1 2 «Beatriz Barba Ahuactzin: 60 años de arqueología». Arxivat de l'original el 2013-05-24. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Reconocerá INAH trayectoria de Beatriz Barba de Piña Chan». [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ INAH. «Beatriz Barba de Piña Chan» (en castellà). [Consulta: 1r agost 2015].
* 1 2 «Beatriz Barba Ahuactzin de Piña | DurangoMas». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 1r agost 2015].
# Beatriz Argimón

Beatriz Argimón (Montevideo, 14 d'agost de 1961), és una notària i política uruguaiana, pertanyent al Partit Nacional.
Va ser representant pel departament de Montevideo. Candidata a vicepresident pel Partit Nacional amb Luis Lacalle Pou, va ser elegida per al període 2020-2025.

## Referències

* ↑ «Votación soñada para elegir a la vice» (en castellà). El Observador, 01-07-2019.
* ↑ «Ingeniería nacionalista» (en castellà). Brecha, 05-07-2019.
# Bellavista Nova

Bellavista Nova és una masia de grans dimensions del terme municipal de Sant Martí de Centelles, a la comarca catalana d'Osona, en terres de l'antic poble de Sant Miquel Sesperxes, sent un dels masos més llunyans de la parròquia de Sant Miquel. El seu origen es remunta al segle xvi.
Està situada a l'extrem sud del terme municipal, a la dreta del torrent del Mas Bosc, en el vessant oriental del Sant Miquel, al nord-est de la masia denominada Mas Bosc. i al nord-oest de la Font del Mas Bosc. Es troba a l'extrem de ponent de la Serra de Puig-arnau.
L'edifici principal no està en estat ruïnos, és de planta quadrada i té dos pisos, dels que no se'n conserva la coberta (que sembla que era de doble vessant). Els murs són de paredat comú compaginat amb l'ús de petites pedres sense treballar i lligades amb morter. La majoria de les obertures i finestres no es conserven o estan en mal estat.
La planta baixa, hi havia el nucli format per diverses estances, tot i que una gran part d'aquest pis fou modificat per tal d'utilitzar-la com a estable. L'edifici està rodejat per altres construccions auxiliars dedicades a l'explotació ramadera. Actualment aquest mas no té ús residencial, només serveix per guardar-hi bestiar.

## Referències

* 1 2 Cano Sánchez, Jesús. El Bertí : flaixos d'una cinglera, 2018. ISBN 978-84-606-5442-1.
* 1 2 «Can Bellavista Nova Sant Martí de Centelles Comparteix:». Diputació de Barcelona. [Consulta: 16 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Bellavista Nova en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sebastià Garau Aulet

Sebastià Garau Aulet, Molinou, (1912, Llucmajor, Mallorca - 5 de febrer de 1995, Llucmajor) fou un banquer i batle de Llucmajor durant la dictadura franquista, entre 1945 i 1952.
Garau s'afilià a la Falange Espanyola de les JONS al final de la Segona República. El seu germà Antoni Garau Aulet fou un dels fundadors de la Falange a Llucmajor i el seu primer secretari. Fou tinent de batle de diversos consistoris a Llucmajor després de la Guerra Civil i, el 1945, assolí la presidència de l'ajuntament, que mantingué durant set anys. També fou diputat provincial. Durant el seu mandat com a batle en destaca la construcció d'habitatges de protecció oficial, les denominades «cases barates».
Professionalment s'inicià dirigint un banc familiar d'abast local. Posteriorment fou delegat de la Caja de Pensiones y Monte de Piedad de las Baleares, després anomenada Sa Nostra, a Llucmajor. També fou promotor d'establiments comercials dedicats al turisme a s'Arenal. Li fou concedida l'orde de Cisneros.

## Referències

* ↑ Zayas, Alfonso. Historia de la Vieja Guardia de Baleares. Impr. Sáez, 1955.
* ↑ «Fallece Sebastián Garau Aulet, ex-alcalde de Llucmajor». S'Unió de s'Arenal, 01-03-1995, pàg. 25.
# Unió a proteïnes plasmàtiques

L'eficàcia d'un fàrmac pot ser afectada pel grau d'unió a les proteïnes dins del plasma sanguini. Es tracta de la mínima part unida d'un fàrmac que pot travessar de manera eficient les membranes cel·lulars o difondre's. Les proteïnes comunes a les quals s'uneix un fàrmac són l'albúmina serosa humana, les lipoproteïnes, glicoproteïnes α, ß, i les γ globulines.
Un fàrmac en la sang existeix en dues formes lligat o solt. Depenent de l'afinitat específica del medicament amb el plasma, una proporció del mateix pot unir-se a les proteïnes del plasma i la resta quedar lliure, si la interacció molecular proteínica és reversible, aleshores existirà un equilibri químic entre els estats lliure i lligat, tal:
       Proteïna + fàrmac ⇌ Complex Fàrmac-Proteïna
Notablement, és la fracció lliure la que exhibeix els efectes farmacològics. És també la proporció lliure la que pot ser metabolitzada o excretada. Per exemple la fracció límit de l'anticoagulant warfarina és un 97%. Això significa que la quantitat de Warfarina en la sang un 97% està unida a les proteïnes del plasma. El romanent 3% és la quantitat activa i que pot és excretada.
La unió proteínica pot influir en la vida mitjana d'eliminació en el cos. La proporció lligada pot actuar com un dipòsit o reserva del fàrmac que és alliberat lentament com proporció lliure. Mentre que la part lliure és metabolitzada o excretada del cos, la proporció lligada serà alliberada a fi de mantenir l'equilibri.
Atès que l'albúmina és lleugerament bàsica, els fàrmacs àcids o neutrals s'uniran primàriament a ella. Si l'albúmina es satura, llavors els fàrmacs s'uniran a les lipoproteïnes. Els fàrmacs de perfil bàsic s'uniran a l'àcida alfa-1 glicoproteïna àcida. Això és rellevant, ja que diverses condicions mèdiques poden afectar els nivells d'albúmina, alfa-1 glicoproteïna àcida i lipoproteïnes.

## Vegeu també

* Farmacocinètica
# E261

La ruta europea E261 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Świecie (Polònia) i finalitza a Breslau (Polònia). Té una longitud de 362 km. Té una orientació de nord a sud.
Viccionari