OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La terrazza

La terrazza és un film franco-italià d'Ettore Scola estrenat el 1980.

## Argument

Vells amics, de l'esquerra cultural, es troben per a un ritual sopar a la gran terrassa romana d'un d'ells. La càmera es passeja i descobreix converses, després segueix un dels protagonistes i s'endinsa a la seva vida, abans de tornar al sopar i seguir-ne un altre. L'entusiasme de la joventut ha deixat lloc a l'amargor i a la comprovació dels fracassos, tant professionals com sentimentals.
Ens trobem amb Enrico, un guionista en crisi, Amedeo, un productor, Luigi, un editor i periodista, Sergio, un executiu de TV, Galeazzo, que acaba de tornar de Veneçuela, Bruno, productor d'anuncis de TV, i Mario, un diputat del Partit Comunista.

## Repartiment

* Ugo Tognazzi: Amedeo
* Jean-Louis Trintignant: Enrico
* Marcello Mastroianni: Luigi
* Serge Reggiani: Sergio
* Stefania Sandrelli: Giovanna
* Galeazzo Benti: Galeazzo
* Marie Trintignant: Isabella
* Agenore Incrocci: el seu propi paper
* Vittorio Gassman: Mario
* Stefano Satta Flores: Tizzo
* Ombretta Colli: Enza
* Milena Vukotic: Emanuela
* Carla Gravina: Carla
* Maurizio Micheli: Bruno

## Al voltant de la pel·lícula

* A la pel·lícula, Sergio, interpretat per Sergé Reggiani, mor del rebuig a alimentar-se per fàstic de la vida, al començament del rodatge del Viatge del Capità Fracàs, projecte que havia dut i del qual la interpretació avantguardista (en el sentit pejoratiu del terme) per un jove arribista el desplau fortament. Deu anys més tard Ettore Scola rodarà una altra versió del Viatge del capità Fracàs.
* Tot i trobar-nos amb un guió d'Age & Scarpelli i Scola, estem ben lluny de les comèdies dels anys 1960, la carn és trista i els personatges ja no tenen ganes de riure. La noia, interpretada per Marie Trintignant ens recorda que una generació ha passat i que els herois han viscut el seu temps, amb tota la tragèdia que això implica.

## Premis

* Millor actriu secundària (Festival de Cannes) per Carla Gravina (1980)
* Premi de guió i diàlegs al Festival de Cannes per Ettore Scola, Agenore Incrocci, Furio Scarpelli (1980)

## Referències

* ↑ «La terrazza» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Ettore Scola». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ «La terrazza». imdb.
* ↑ Efe «Mor el cineasta italià Ettore Scola». Diari de Girona, 20·01·2016.
# Ompok bimaculatus

Ompok bimaculatus és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes que es troba des de l'Afganistan fins a la Xina, Tailàndia i Borneo, incloent-hi els Ghats Occidentals (Índia).
Els mascles poden assolir els 45 cm de llargària total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol. 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
# Ompok canio

Ompok canio és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est de Bengala.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nucli històric tradicional de Sedaví

El Nucli històric tradicional de Sedaví és un conjunt arquitectònic situat al municipi de Sedaví. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.16.223-002.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». eduwp.edu.gva.es. [Consulta: 6 gener 2017].
# La teva vida en 65'

La teva vida en 65' (títol original en castellà: Tu vida en 65') és una pel·lícula dirigida l'any 2006 per la barcelonina Maria Ripoll i doblada al català.
Maria Ripoll deixa a les mans de quatre joves actors (Javier Pereira, Marc Rodríguez, Oriol Vila i Tamara Arias) els personatges principals d'aquest drama amb tints de comèdia. Tracta sobre la mort i l'amor, i és una adaptació al cinema de l'obra de teatre homònima d'Albert Espinosa representada a Barcelona el 2002. Amb aquest film, ha tornat a Barcelona, després de rodar a Los Angeles (Tortilla Soup), Londres (Pluja a les sabates) i Madrid (Utopía).

## Argument

Dani, Francisco i Ignacio llegeixen l'esquela al diari d'un antic company de col·legi, Albert. En acudir al tanatori Dani es troba amb una xicota i coneix la germana del mort, Cristina, de la que s'enamora. Més tard en descobrir que es va equivocar de persona, Dani confessa la veritat.

## Repartiment

* Javier Pereira com a Dani
* Oriol Vila com a Ignacio
* Marc Rodríguez com a Francisco
* Tamara Arias com a Cristina
* Irene Montalà com a Carolina
* Núria Gago com a Carmen
* Ivan Massagué com a Tillo
* Bruno Bergonzini com a Lucas
* Bart Santana com a Pedro
* Roger Ribó com a Oscar
* Àngela Jové com a mare d'en Dani

## Crítica

* "Bella fins al dolor. (...) pel·lícula insòlita, d'esperit juvenil i directe (...) profunda quan l'hi proposa, subtil i lleu quan per ella viatja l'amor"

## Referències

* ↑ «La teva vida en 65'». Ésadir.cat. [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ «Tu vida en 65'». [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ «Your Life in '65 (Tu Vida en '65) (2006)» (en anglès). [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ Torreiro, M. «La teva vida en 65'». El País.
# Nucli històric de Salomó

El nucli històric de Salomó és una zona de Salomó (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Salomó està format per tres nuclis de població: el nucli central, configurat a partir del que fou el nucli antic, el raval de Cal Toni i la urbanització del mas Boronat.
Les primeres descripcions que hi ha de la vila provenen dels capbreus escripturats entre els segles xvi i XVIII.
En aquestes descripcions es definia un nucli original delimitat per una muralla perimetral que vindria a ser la zona delimitada pel torrent, el carrer Prat de la Riba i el carrer Nou, hi havia dues portes al carrer Vilafranca (actualment carrer Josep Nin) una a cada extrem.
Als segles xviii i xix s'amplia cap als carrers que són carrer del Nord, carrer del Sant Crist, carrer Sant Antoni i carrer Lluís Millet.
A finals del segle xix principis del segle XX s'amplia l'actual carrer Sant Francesc, el carrer Joan Maragall i el passatge 10 d'octubre.
Tot aquest conjunt d'ampliacions del que era el nucli original de Salomó formarien l'actual nucli antic.

## Història

Salomó es va formar a l'edat mitjana, quan per motius de la reconquesta es repobla la zona.
Les primeres notícies documentades daten de finals del segle X i a principis del segle xi, però la primera referència escrita és de 1254. El nucli antic el formarien el nucli original que existia als segles xvi i XVII i les zones annexades fins a principis del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Nucli històric de Salomó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Nucli històric de Salomó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# La noia que sabia més del compte

La noia que sabia més del compte (títol original italià: La ragazza che sapeva troppo) és una pel·lícula italiana dirigida per Mario Bava, estrenada el 1963. Ha estat doblada al català. El rodatge es desenvolupa a Roma, des del mes de juny al d'agost de 1962. Aquest film és considerat com l'inici del gènere italià giallo. La cançó ‘‘Furore és interpretada per Adriano Celentano.

## Argument

Nora Davis, una jove americana, arriba a Roma per veure la seva tia, però aquesta mor el dia de la seva arribada. El mateix vespre, Nora, després ser atacada, veu una escena que no hauria hagut de veure: es converteix doncs en un testimoni molest.

## Repartiment

* Letícia Román: Nora Davis
* John Saxon: El Doctor Marcello Bassi
* Valentina Cortese: Laura Craven-Torrani
* Titti Tomaino: la jove
* Luigi Bonos: porter de l'hotel
* Milo Quesada :Paccini
* Robert Buchanan: el Professor Alessi
* Marta Melocco: la víctima
* Gustavo De Nardo: El Doctor Facchetti
* Lucia Modugno: la infermera
* Giovanni Di Benedetto: el Professor Torrani
* Franco Morici: El policia
* Virginia Doro: l'empleat de Torrani
* Dante Di Paolo: Andrea Landini
* Franco Ressel (Policía a l'aeroport)
* Jim Dolen (el capellà)
* Chana Coubert (tia Ethel)

## Referències

* ↑ esadir.cat. La noia que sabia més del compte. esadir.cat.
* ↑ The New York Times. La ragazza che sapeva troppo. The New York Times.
# Capella del Mas Soler

La Capella del Mas Soler és una obra de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat al sud-oest del nucli urbà de la població de Bàscara, a poca distància del veïnat de Sant Miquel de Terrades (Calabuig) i al peu del camí de Sant Nicolau, dins d'una zona boscosa que forma part de les terres del mas Soler.

## Descripció

Petita capella rehabilitada d'una nau rectangular amb absis semicircular. La nau està coberta amb volta de canó mentre que l'absis presenta la volta ametllada i s'obre a la nau mitjançant un arc de mig punt amb les impostes motllurades. Hi ha dues finestres d'arc de mig punt situades a l'absis i en un dels murs laterals de la nau. La façana principal presenta un portal d'accés rectangular amb llinda plana i emmarcat dins d'un arc de mig punt amb les impostes motllurades. A la part superior hi ha un petit campanar cobert amb teulada de dues vessants.
La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides, disposada regularment i amb fragments de material constructiu.

## Història

No s'ha localitzat cap referència documental que faci referència a aquesta capella. Aquest fet no ens permet establir una datació concreta de l'element, ja que la construcció està força rehabilitada, i no es descarta que pugui ser de nova planta i de factura recent.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella del Mas Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Severià de Gabala

Severià de Gabala bisbe de Gabala a Síria (abans del 380; després del 408, però probablement abans del 425) fou un predicador popular a Constantinoble del 398/399 fins al 404. Es va convertir en enemic de Joan Crisòstom i va ajudar a condemnar-lo al Sínode del Roure.
És de vegades confós amb Eusebi d'Emesa en manuscrits, especialment en armeni.

## Bibliografia

* J. B. Aucher, Severiani sive Seberiani Gabalorum episcopi Emesensis Homiliae, Venècia, 1827. Sermons en traducció armenia.
* Remco F. Regtuit, Severian of Gabala, Homily on the Incarnation of Christ (CPG 4204). VU University Press, Amsterdam, 1992.

## Enllaços externs

* Severià de Gabala, Sermó sobre l'Epifania - traducció a l'anglés (anglès)
* Severià de Gabala, Sermó sobre la pau - traducció a l'anglés (anglès)
* Severià de Gabala, Sobre la fe en l'Ordre Natural - traducció a l'anglés (anglès)
* Severià de Gabala, Sermó 1 sobre la Creació - traducció a l'anglés (anglès)
# Olmeda del Rey

Olmeda del Rey és un municipi de la província de Cuenca a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 | 2009 |
| 282 | 254 | 225 | 218 | 197 | 180 |
# Ludwig Stumpfegger

Ludwig Stumpfegger (Múnic, 11 de juliol de 1910 — 2 de maig de 1945) fou metge i ostentà el grau militar d'Obersturmbannführer de la Waffen-SS a Alemanya.
El 1930 inicià els seus estudis de Medicina a la Universitat de Múnic, i els acaba el 28 de novembre de 1935. Va obtenir el doctorat l'11 d'agost de 1937. Stumpfegger havia ingressat a la SS el juny del 1933 amb el número 83.668 i com a membre del Partit Nacional Socialista dels Treballadors Alemanys (NSDAP) des l'1 de maig de 1935 amb el número 3.616.119.
El 21 de maig de 1940 va ser nomenat Adjunt al SS Oberführer i metge Karl Gebhardt a la clínica de Hohenlychen. D'allí va passar al Camp de concentració de dones de Ravensbruck al qual ell i Gebhardt van fer experiments pseudo-científics amb detingudes. Va ser promogut tinent coronel des del 20 d'abril de 1943. Des de setembre de 1942 fins a maig de 1943 Stumpfegger va dirigir personalment els experiments a Hohenlychen. També va dur a terme experiments amb trasplantaments d'ossos i radiacions amb raigs X. Després va assassinar amb narcòtics les presoneres amb qui va experimentar.
El 19 de febrer de 1944 va fer una dissertació sobre aquest tipus d'experiències "científiques", per les quals va ser felicitat pel metge Ferdinand Sauerbruch. Aquell mateix any va ser assignat a la Cancelleria del Reich per Heinrich Himmler, per tal d'atendre a Joseph Goebbels com a Hitler, juntament amb Morell.
El 20 de juny de 1944, el Reichsführer Heinrich Himmler va atorgar-li l'Anell d'Honor de la calavera de la SS, en reconeixement dels serveis realitzats.
Al Führerbunker Stumpfegger, va ser qui va narcotitzar i posteriorment enverinar els fills de Joseph Goebbels i Magda Goebbels, aquesta última li havia demanat assistència.
Feia part d'un dels grups que van escapar del búnquer. Hi ha dues versions de la fi de Stumpfegger, la primera versió que havia prevalgut és que en la matinada del 2 maig 1945 entre l'1:30 i les 2:30 de la nit, es va suïcidar juntament amb Martin Bormann prop del Pont Weidendammer a Berlín davant la impossibilitat de poder escapar del setge rus. La segona versió d'Arthur Axmann és que tant Stumpfegger com Bormann anaven a gropes en un tanc Tiger per la Invalidenstrasse a la matinada del 2 de maig i el tanc va ser impactat per un obús i tant Bormann com Stumpfegger resultaren morts. Això va ser comprovat 27 anys després. El seu cos (d'1,90 m d'alçada) va ser trobat el 1972 al carrer esmentat i reconegut per proves d'Àcid desoxiribonucleic (ADN) l'any 1998 juntament amb el de Bormann (d'1,68 m d'alçada).

## En el cinema

Ludwig Stumpfegger ha estat interpretat pels següents actors en les produccions de cinema i televisió.
* John Barron en la pel·lícula britànica de Hitler 1973: The Last Ten Days.
* Peter Blythe en la producció de televisió britànica 1973 La mort d'Adolf Hitler.
* Thorsten Krohn a la pel·lícula L'enfonsament 2.004, alemany (Der Untergang).
# Hady Lantschner

Hady Lantschner (Innsbruck, 22 de setembre de 1906 - Innsbruck, 10 de desembre de 2002), de casada Hady Pfeiffer, va ser una esquiadora alpina austríaca que va competir durant les dècades de 1920 i 1930. El 1935 es va casar amb un entrenador alemany i es nacionalitzà alemanya. Era germà dels també esquiadors Gerhard, Gustav, Inge i Otto Lantschner
Representant Àustria, el 1932 va guanyar dues medalles de bronze al Campionat del Món d'esquí alpí de Cortina d'Ampezzo, en descens i combinada. El 1935, representat Alemanya, va guanyar una medalla de plata en la prova del descens al Campionat del món disputat a Mürren. a aconseguir diverses victòries i podis en curses nacionals i internacionals, destacant els tres campionats nacionals d'aquell mateix any.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Garmisch-Partenkirchen, on fou cinquena en la prova combinada d'esquí alpí.

## Referències

* 1 2 Hady Lantschner a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Österreichische Skistars von A-Z : emotion made in Austria. Hall in Tirol: Ablinger Garber, 2008, p. 319-320. ISBN 978-3-9502285-7-1.
* ↑ «LANTSCHNER Hady - Athlete Information». [Consulta: 21 desembre 2020].
# Hae-Jin Lee

Hae-Jin Lee (22 de juny de 1967) és un empresari sud-coreà fundador el 1999 de Naver Corporation. El seu èxit amb Naver fou estrany perquè a Corea del Sud les empreses que triomfaven eren conglomerats. Es graduà en Ciència a la Universitat Nacional de Seül i es va traure el Màster de Ciència a l'Institut Coreà Avançat de Ciència i Tecnologia. A la dècada del 1990 treballà per a Samsung. El 2000 invertí a Search Solution, un desenvolupador de cercadors creat per l'executiu de NHN Entertainment, Joon-ho Lee. El 2017 entrà a la llista dels 50 més rics de Corea del Sud ocupant el lloc 34. El març de 2017 deixà de dirigir Naver Corporation.
Mai ha tingut una part d'accions de Naver Corporation, sent cosa estranya entre els directius fundadors d'empreses sud-coreanes.
Alberga 'CreMarket', una botiga en línia que ven els productes d'alguns creadors pertanyents a Treasure Hunter, un centre educatiu afiliat a una empresa i un lloc web educatiu per al públic en general interessat a crear contingut de YouTube, i un examen de certificació de creador de YouTube.

## Referències

* ↑ Lee, Se Young; Lee, Joyce «After beating Google, Korea's Naver goes global with messaging app Line». Reuters, 06-06-2014 [Consulta: 24 juliol 2017].
* 1 2 «Lee Hae-Jin». Forbes. [Consulta: 24 juliol 2017].
* ↑ «[DECODED The men behind Naver’s dizzying success]». The Korea Herald, 01-09-2016 [Consulta: 24 juliol 2017].
* ↑ Chung, Grace «South Korea's 50 Richest 2017: A Year Of Trouble And Trials For Chaebols Test Top Fortunes». Forbes, 26-04-2017 [Consulta: 24 juliol 2017].
# Gros

«Gros» té aquests significats:
* Gros (moneda), moneda d'argent múltiple del diner i equivalia normalment a un sou o 12 diners
* Topònimia:
** Gros (Sant Sebastià), barri de Sant Sebastià (Guipúscoa).
** Gros-Chastang, municipi francès al departament de Corresa (regió del Llemosí)
** Gros-Réderching, municipi francès al departament de Mosel·la
** Le Gros-Morne, municipi francès a la regió de Martinica
** Le Gros-Theil, municipi francès al departament de l'Eure
** Barranc Gros (Benés), barranc de Sarroca de Bellera (Pallars Jussà)
** Barranc Gros (Mont-rebei), barranc de Tremp i Sant Esteve de la Sarga (Pallars Jussà)
** Cal Gros de la Paquita, masia al municipi d'Almenar a la comarca del Segrià
** Cantó de Le Gros-Morne, divisió administrativa francesa al departament de Martinica (regió de Martinica)
** Districte del Gros-de-Vaud, districte del cantó suís de Vaud
** Illot gros de na Moltona, illot de Mallorca prop de l'illa de na Moltona
** Parc nacional del Gros-Morne, a la costa oest de l'illa de Terranova, província de Terranova i Labrador, Canadà
** Puig Gros, diversos indrets
** Puig d'en Gros, muntanya del municipi de Llagostera a la comarca del Gironès
** Pujal Gros, muntanya entre els municipis de Guimerà i Verdú (l'Urgell)
** Quermany Gros, muntanya del municipi de Pals (Baix Empordà)
** Roc Gros, muntanya del municipi del Pont de Bar (l'Alt Urgell)
** Tossal Gros, diversos indrets
** Turó Gros, diversos indrets
* Biografies:
** Carles el Gros
** Conan III el Gros (1095 - 1148), duc de Bretanya i comte de Rennes del 1112 al 1148
** Guillem II el Gros (? - 1164 ?), cavaller del llinatge català dels Cervera, senyor de Juneda, Castelldans i Gebut
** Leopold el Gros (1371 – 1411), duc a l'Àustria Anterior de la línia leopoldina de la casa d'Habsburg
** Max Gros-Louis (Wendat, Quebec, 1931), cabdill dels hurons
** Miquel dels Sants Gros i Pujol (Vic, Osona, 1933), liturgista i historiador català
Viccionari
# Gotovió

Gotovió - Готовьё (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 52 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Hamduna

Hamduna (en turc: Kurukavak, en Kurmanji: Hemdûna) és una vila de Turquia, que pertany al districte de Beşiri, de la província de Batman. Està situada a uns 26 km al sud-est de Beşiri en el sud-est d'Anatòlia.
En l'edat mitjana, aquesta vila va estar disputada per l'Imperi Romà d'Orient i el Regne d'Armènia Menor.
La seva població són membres de l'ètnia yazidi. Actualment la majoria han emigrat, especialment a Alemanya, perquè se sentien oprimits tant pels kurds com pels turcs.

## Referències

* ↑ Uluturk, 2023, p. 841-848.
* ↑ Joachim Gries «Berger Eziden wollen weiter in der Heimat helfen». Cellesche zeitung, 10-04-2015.

## Bibliografia

* Uluturk, Muammer «International Periodical For The Languages, Literature and History of Turkish or Turkic». Turkish Studies, 8, 5, 2013.
# OFB

OFB té els següents significats:
* Associació Austríaca de Futbol (del seu nom en alemany Österreichischer Fußball-Bund), organisme rector del futbol a Àustria
* Mode OFB (de l'acrònim en anglès Output Feedback), mode d'operació de sistemes de xifratge per blocs.
* Oficina Francesa de la Biodiversitat, institució pública de l’Estat francès creada el 2019.
# Obert Internacional d'escacs actius Ciutat de Rubí

L'Obert Internacional d'escacs actius Ciutat de Rubí és un torneig d'escacs que es juga a Rubí. El torneig és organitzat per l'Associació d'Escacs Rubinenca. El 2015, l'Obert de Rubí entrà coma candidata a formar part del Circuit Català d'Oberts Internacionals d'Escacs. El torneig es juga pel sistema suís a ritme d'escacs actius de 15 minuts més 5 segons d'increment per jugada.

## Historial

Quadre de totes les edicions amb els tres primers de la classificació general:
| Any | Data | Edició | Campió | Subcampió | Tercer |
| 2013 | 22 de juny | I Obert | Miguel Muñoz Pantoja | Marc Narciso Dublan | Marc Campos Cayuelas |
| 2014 | 21 de juny | II Obert | Miguel Muñoz Pantoja | Cristhian Cruz Sánchez | Arian González Pérez |
| 2015 | 20 de juny | III Obert | Miguel Muñoz Pantoja | Jonathan Cruz | Rolando Alarcon Casellas |
| 2016 | 22 de maig | IV Obert | Rolando Alarcón | Carles Díaz Camallonga | Jonathan Cruz |

## Referències

* ↑ «III OPEN INTERNACIONAL D'ESCACS ACTIUS CIUTAT DE RUBÍ». ajedrez21.com. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «IV Open Internacional Escacs Actius Ciutat de Rubi». fide.com. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Actiu Rubi 2013». chess-results.com. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Actiu Rubí 2014». chess-results.com. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Miguel Muñoz guanya l'Open Escacs Actius Ciutat de Rubí-Memorial Jesús Emilio Fortes». diariderubi.com. Arxivat de l'original el 24 de juny 2016. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «3r OPEN INTERNACIONAL D'ESCACS ACTIUS "CIUTAT DE RUBÍ" Memorial Jesús Emilio Fortes». chess-results.com. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «IV Open Internacional Escacs Actius Ciutat de Rubí». chess-results.com. [Consulta: 10 maig 2016].

## Enllaços externs

* Web de l'Associació d'Escacs Rubinenca
# Oleg Kaluguin

Oleg Danílovitx Kaluguin, conegut també per la forma anglicitzada Oleg Kalugin (en rus Олег Данилович Калугин), nascut el 6 de setembre de 1934, és un ex general del Comitè de Seguretat de l'Estat Soviètic (KGB). Durant un llarg temps va ser el cap d'operacions del KGB als Estats Units (primerament actuant sota la façana de ser part del personal de l'ambaixada de l'URSS a Washington), per acabar per convertir-se en un tardà crític d'aquesta en altres temps poderosa agència d'intel·ligència. Des de 1995 viu als Estats Units i el 4 d'agost de 2003 es naturalitzà estatunidenc.

## Enllaços externs

* Entrevista a Oleg Kaluguin a YouTube (anglès)
* Entrevista a Oleg Kaluguin de banda de la publicació Foreign Policy ("Política Exterior").
* Oleg Kaluguin com a membre del CI Centre (Counterintelligente Centre).