OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basidiòspora

Una basidiospora és una espora reproductiva produïda per un fong basidiomicet. Cadascuna de les basidiospores típicament conté un nucli haploide que és producte de la meiosi, i ells estan produïts per cèl·lules fúngiques especialitzades anomenades basidis. La majoria de les basidiospores estan forçosament descarregades i es consideren així ballistospores.
Quan les basidiospores troben un substrat favorable, poden germinar, típicament formant hifes. Aquestes hifes creixen cap enfora de l'espora original, formant un cercle d'expansió amb miceli. La forma circular d'una colònia de fongs explica la formació de flotes circulars de bolets i també les lesions de la pell circulars. Algunes basidiospores germinen repetidament formant petites espores en lloc d'hifes.

## Vegeu també

* Ascospora

## Referències

* Tree of Life: Basidiomycota Arxivat 2020-11-26 a Wayback Machine.
* Basidiospores Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Gavin Hume

Gavin Hume (nascut el 25 de març de 1980 a Riversdale, Western Cape, Sud-àfrica) és un jugador de rugbi a 15 que juga amb l'USAP de Perpinyà, al Top 14 francès. Es va incorporar a Perpinyà el 2004 a l'equip de "Super 12 Stormers".

## En club

2004-2006 :USAP
Ha jugat 21 partits de Top 14 el 2005-06.
Ha disputat 8 partits de Copa d'Europa de rugbi a 15 amb l'USAP.

## Enllaços externs

* Fitxa ercrugby.com Arxivat 2007-10-23 a Wayback Machine.
# Asesino en serio

Asesino en serio és una pel·lícula hispano-mexicana de 2002 dirigida per Antonio Urrutia amb un guió basat en el llibre homònim de Javier Valdés Abascal.

## Sinopsi

Un nou assassí està actuant amb un modus operandi molt particular. Algunes joves prostitutes apareixen mortes a Mèxic, D. F. amb un estrany somriure en la cara, i el dictamen del forense és molt clar: la causa de la mort és el mega orgasme. De la recerca s'encarrega el comandant Martínez, un excel·lent i meticulós professional que haurà d'aprendre-ho tot sobre els secrets antropològics de l'orgasme i combinar-los amb la més avançada medicina forense i la seva pròpia sexualitat. Martínez, que està enamorat d'una jove, maquíssima i perillosa prostituta, rebrà l'ajuda del misteriós pare Gorkisolo. Una àrdua tasca de recerca en la qual el comandant s'ha d'enfrontar a diverses pistes falses i conflictes burocràtics donarà pas a una bolcada en la seva vida professional i privada. Perquè ara el que importa és la cerca del plaer.

## Repartiment

* Jesús Ochoa: Martinez
* Santiago Segura: Gorkisolo
* Ivonne Montero: Yolanda
* Gabriela Roel: Gilda
* Daniel Giménez Cacho: Onofre
* Rafael Inclán: Vivanco
* Diego Jáuregui : Sampedro
* Eduardo España : Bonito

## Producció

Amb la voluntat d'aliar-se i normalitzar un mercat compartit, la productora mexicana Tequila Gang, creada per Guillermo del Toro i Bertha Navarro, i l'espanyola Amiguetes Entertainment, de Santiago Segura, s'han unit a Altavista Films, productora de films com Amores perros o Sin dejar huella, per a unir forces entre països hispanoamericans per a coproduir pel·lícules amb vista a tractar d'articular un mercat. En aquesta aliança té molt a veure l'amistat entre Guillermo del Toro i Santiago Segura: Guillermo li va dir que hi havia una pel·lícula per a ell, i el que li digui ell ho fa. Després va llegir la novel·la i li va agradar, i va sorgir la possibilitat que col·laborés com a productor. Per Segura era una bona fórmula comercial: la coproducció permet fer pel·lícules una mica més cares i com cada país té les seves estrelles locals, amb la suma d'aquestes podien arribar a més gent. La pel·lícula va recaptar als cinemes de Mèxic 2.870.000 $.

## Crítiques

Mirito Torreiro, del diari El País, va dir: "Suau, intel·ligent comèdia negra mexicana"

## Referències

* ↑ Asesino en serio a la Biblioteca Cervantes Virtual
* ↑ «Reportaje» (en español). Fotogramas. Arxivat de l'original el 29 de gener de 2012. [Consulta: 9 novembre 2010]. Arxivat 2012-01-29 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Asesino en serio a Box Office Mojo
* ↑ Machismo a la mexicana, El País, 11 d'octubre de 2002

## Enllaços externs

* Asesino en serio a YouTube
# Casa Balsach

La Casa Balsach és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal cantoner que disposa de planta baixa, dos pisos i pati posterior. La façana principal té el típic cancell a l'entrada i balconada al primer pis, l'altra façana és encara molt simple amb una obertura per planta. El material emprat és l'estuc i la pedra. Tot l'edifici es troba resseguit per un balustre al coronament.

## Referències

* ↑ «Casa Balsach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Balsach Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cantó de Rinhac

El cantó de Rinhac és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Rodés. Té 8 municipis i el cap cantonal és Rinhac.

## Municipis

* Anglars e Sent Felitz
* Ausits
* Bèlcastèl
* Bornasèl
* Las Candolièiras
* Gotrens
* Mairanh
* Rinhac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1931-1967 | Adrien Viguier | |
| 1985-1992 | Pierre Lacombe | PS |
| 1970-2008 | Jean Puech | RI, RPR i UMP |
| 2008- | Anne-Marie Escoffier | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2007 |
| 5.099 | 5.696 | 5.230 | 4.977 | 4.760 | 4.618 | 4.982 | 5.055 |
# Camperol (grup de bolets)

El grup dels camperols o campers comprèn rubiols de superfície i carn gairebé immutable i amb un anell situat a la part alta de la cama
Entre les espècies de camperols més corrents:
* Agaricus campestris, camperol
* Agaricus cupreobrunneus, camperol bru d’aram
* Agaricus altipes, camperol camallarg
* Agaricus pampeanus, camperol d’anell engruixit
* Agaricus moellerianus, camperol de cama flocosa
* Agaricus cappellianus, camperol de Cappelli
* Agaricus lividonitidus, camperol gris violaci
* Agaricus porphyrocephalus, camperol porpre

## Referències

* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Carlos Martínez de Irujo

Carlos Martínez de Irujo és el nom dels següents personatges:
* Carlos Martínez de Irujo y McKean, polític i diplomàtic espanyol, duc de Sotomayor (1802–1855).
* Carlos Martínez de Irujo y Tacón, polític i diplomàtic espanyol, marquès de Casa-Irujo (1765–1824).
* Carlos Fitz-James Stuart y Martínez de Irujo, nascut Carlos Martínez de Irujo y Fitz-James Stuart, XIX duc d'Alba (1948–).
# Carrer de Prat de la Riba (Reus)

El Carrer de Prat de la Riba és un carrer del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Va de la plaça del Pintor Fortuny fins al Passeig de Sunyer. Els edificis conserven el pla de la façana, amb alternança de buits i plens. Obertures de forma rectangular disposades verticalment que corresponen als balcons simètricament composts, amb baranes de ferro forjat i de pedra, al costat de buits amb una altra forma. Els murs i les façanes estan arrebossats, estucats i d'obra vista. Hi ha també algun exemple d'encoixinat. Tot el conjunt presenta poca ornamentació. La tipologia dels edificis és unitària, les plantes baixes són comerços i als pisos hi ha habitatges i oficines. En aquest indret cal tenir en compte, per la seva importància arquitectònica, el Mercat Municipal, les Escoles Prat de la Riba, la Casa Cochs i l'Església de Sant Joan.

## Història

El nom del carrer se li va posar el 1921, com a homenatge a Enric Prat de la Riba, primer president de la Mancomunitat. Abans es deia camí de l'Aleixar, ja que conduïa (i condueix) al poble veí de l'Aleixar. És un dels carrers producte de l'eixample ciutadà del segle xviii, d'aquí la seva amplada per facilitar el trànsit de carruatges comercials. El novembre de 1912 hi començaren les obres de l'Església de Sant Joan, que quedà inacabada. El carrer va ser afectat pels bombardejos de la Guerra Civil, que van destruir un dels més importants edificis senyorials de la ciutat, la Casa Gay Borràs. La part final del carrer no es va poder urbanitzar fins a finals del segle xix, ja que la banda esquerra, si més no, era ocupada per l'antic hort del convent dels carmelites destruït el 1853. Cap al 1974, en un dels últims projectes especulatius de l'espai urbà promogut pel franquisme, es va enderrocar la Casa Quer, propietat de Lluís Quer Cugat des de mitjans del segle xix, i després de la seva família. El nom del carrer va ser substituït el 1939 pel d'Avenida de Calvo Sotelo.

## Referències

* 1 2 «Carrer Prat de la Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 456 i 470. ISBN 8486387655.
# Casa Puig (Reus)

La Casa Puig és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, situat al carrer de Monterols número 38. En tenir als seus baixos una joieria, també se la coneix com a Joieria Pàmies.

## Descripció

És un edifici amb baixos comercials i tres plantes d'habitatges. La façana és simètrica i presenta dues obertures per planta. Els balcons de la primera i segona planta són correguts. A la tercera planta hi ha dos balcons individuals. Els balcons presenten mènsules de pedra lleugerament decorades, dues per unitat d'obertura. Les obertures estan emmarcades amb muntants també de pedra. La façana està feta d'arrebossat formant rectangles de dues mides. Les baranes dels balcons són bastant senzilles, pel que fa als ferros forjats. La façana queda rematada per una cornisa que té molt poques motllures i la paret -ampit- que correspon a la coberta.

## Història

El primer pla de la casa és del 1884 realitzat per l'arquitecte Francesc Borràs Soler, per al propietari en Francesc Puig Trullàs. El gener de 1885 es realitzà el plànol de la façana signat per l'arquitecte abans mencionat. El 22 d'agost es va fer un projecte de reforma de la façana signat per l'arquitecte tarragoní Ramon Salas i Ricomà, que va ser el definitiu.

## Referències

* ↑ «Joieria Pàmies». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20-X-2014].
# Casa Puig i Cadafalch

Casa Puig i Cadafalch és una casa modernista d'Argentona (Maresme) declarada bé cultural d'interès nacional. Fou la casa d'estiueig del conegut arquitecte i president de Catalunya Josep Puig i Cadafalch. Construïda entre 1897 i 1905. Es troba al carrer de Dolors Monserdà, 3-5, tocant a la plaça de Vendre, al municipi d'Argentona, al Maresme.

## Descripció

La casa és envoltada per un jardí amb una tanca de maó i reixes de ferro Per tal com havia d'ésser una casa d'estiu aïllà les façanes de migdia i de ponent amb unes de noves, paral·leles a les primitives, deixant-hi galeries entre elles per tal de minvar l'efecte de la insolació. Mentre Puig hi va viure les façanes eren tapades per heures i una parra. L'interior presenta innombrables racons i raconets, diferències de nivell, perspectives allargassades i punts de vista estrets i prims amb transparències filtrades per reixes i cortinatges, àdhuc vegetals.

## Història

L'any 1897 Puig i Cadafalch demanà el permís per tal de realitzar la modificació de tres cases adjuntes que havia adquirit al carrer de Dolors Montserdà de la vila d'Argentona, on tenia prevista la seva residència temporal. D'aquestes tres cases velles Puig i Cadafalch en feu una de sola però aprofità les parets antigues, que no s'unien en angle recte en cap racó. Com en altres casos, no signà ell mateix els plànols. Ho feu, com en la casa Coll i Regàs de Mataró, Antoni Maria Gallissà, deixeble predilecte i ajudant d'Elies Rogent. Tanmateix, ho hauria pogut fer el propi Puig, ja que la seva dimissió del càrrec d'arquitecte municipal de Mataró, per bé que recent, ja s'havia produït.
Durant el mes de desembre de 2010 va caure una glorieta dels murs que envolten la finca. A principis de febrer de 2011 els Maulets d'Argentona dugueren a terme una acció simbòlica denunciant el mal estat de l'edifici. El mes de gener de 2012 es va fer públic que l'Ajuntament d'Argentona expropiarà la finca, gràcies a un crèdit de 246.000 euros provinent de la Generalitat de Catalunya. A principis de 2018 van acabar els treballs de rehabilitació de l'edifici, que van recuperar la façana original de l'immoble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Puig i Cadafalch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ El deteriorament de la històrica casa de Puig i Cadafalch a Argentona Consulta 26/12/2010
* ↑ www.maulets.org
* ↑ «Argentona expropiarà el casal de Puig i Cadafalch». El Punt Avui, 12-01-2008. [Consulta: 8 gener 2012].
* ↑ Arcal, Lluís «La casa Puig i Cadafalch d’Argentona recupera la seva façana original». elpuntavui.cat, 09-01-2018 [Consulta: 23 setembre 2021].
# Casa Canudas del Prat

La casa Canudas del Prat és un edifici de l'Espunyola (Berguedà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular estructurada en planta baixa i dos pisos superiors coberta a dues aigües de teula àrab i el carener paral·lel a les façanes de migdia i tramuntana. Destaquem l'àmplia galeria d'arcs de mig punt centrats a la façana, constituint-se com l'eix de simetria per a la distribució de les obertures. A tramuntana la façana presenta la mateixa regularitat pel que fa a les obertures però la porta d'entrada, un gran arc de mig punt adovellat, resta descentrat. L'exterior està totalment arrebossat.

## Història

La masia és documentada des del segle xviii, però aleshores es coneixia amb el nom de Mas Ricarts; fou durant aquest segle que una pubilla de la masia es va casar amb un fill de la masia de Canudas de la parròquia de St. Pau de Casserres i en poc temps la masia es conegué amb el malnom de Canudas del Prat. En el fogatge de 1553 hi figura Miquel Canudes al Mas Ricarts.

## Referències

* 1 2 «Casa Canudas del Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Casa Canals (Vilafranca del Penedès)

La Casa Canals és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres de planta baixa, entresòl i dos pisos. Presenta dos volums diferenciats. Coberta de teula àrab a dues aigües i terrat. Té pati posterior amb entrada lateral. Edifici de llenguatge eclèctic amb reminiscències modernistes.

## Història

L'edifici està situat en una zona d'eixample iniciat a finals del segle xix i que es fa extensiu fins als nostres dies. L'obra fou encarregada per Àngela Canals, vídua de Jaume Esteve, a l'arquitecte Antoni Pons i Domínguez. Es conserva a l'arxiu de l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès el projecte de reforma de la façana presentat el 25 de maig de 1920. El 23 de juny del mateix any es va aprovar l'obra.

## Referències

* 1 2 «Casa Canals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Casa Canet

La Casa Canet és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al centre de La Rambla de Figueres, en ple nucli històric. És una casa de planta baixa i dos pisos, de coberta plana, i estructura portant de parets de càrrega. Acabat de façana arrebossat i pintat, amb sòcol de pedra protegint la planta baixa i el primer pis. Es busca una composició horitzontal de l'alçat amb la utilització de finestra allargada al primer pis, conjunt de tres obertures al segon pis, motllures i forats de ventilació fets amb ceràmica.

## Història

El projecte es va fer el gener de 1932. La sol·licitud data del 14 de març de 1933 i s'aprovà el 4 d'abril de 1933. El 1934 la llibreria Canet es trasllada del carrer General Mola a la Rambla.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Canet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Canvi d'esposes

Canvi d'esposes (original: Loving Couples) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jack Smight, estrenada el 1980 i doblada al català

## Argument

L'intercanvi de parella en to de comèdia. Evelyn i Walter, quinquagenaris, coneixen respectivament Greg i Stéphanie, una parella de joves. S'emboliquen en relacions amoroses extraconjugals i la situació es torna complicada quan es troben junts un cap de setmana a Acapulco.

## Cançons

* And So It Begins, lletra de Norman Gimbel i música de Fred Karlin, interpretada per Syreeta Wright
* I'll Make It with Your Love, lletra de Norman Gimbel i música de Fred Karlin, interpretada per Billy Preston
* Take Me Away, lletra de Dean Pitchford i música de Fred Karlin, interpretada per The Temptations
* There's More Where That Came From, lletra de Dean Pitchford i música de Fred Karlin, interpretada per The Temptations
* Turn Up the Music, lletra de Dean Pitchford i música de Fred Karlin, interpretada per Syreeta Wright
* Bass Odyssey, lletra i música de Gregory Wright, interpretada per Jermaine Jackson

## Repartiment

* Shirley MacLaine: Evelyn
* James Coburn: Walter
* Susan Sarandon: Stephanie
* Stephen Collins: Greg
* Sally Kellerman: Madame Liggett

## Referències

* ↑ Canvi d'esposes
* ↑ «Loving Couples». The New York Times.
# Cascades Twin (Territori del Nord)

Les cascades Twin (en llengua aborigen australiana: Gungkurdul) és són unes cascades que pertanyen al riu Alligator, que cau per un cingle de l'Arnhem Land, dins del Parc Nacional Kakadu (Patrimoni Mundial de la UNESCO) al Territori del Nord d'Austràlia.
L'àrea de les cascades Twin està registrada a la llista del Patrimoni Nacional d'Austràlia.

## Localització i característiques

L'aigua cau des d'uns 158 metres d'altura a través d'una sèrie de graons que oscil·len entre els 44 i els 51 metres. Les cascades es troben a prop de la frontera oriental del parc nacional i a 80 km al sud de Jabiru. Les cascades són accessibles per un camí amb un vehicle tot terreny, a 60 km de la Kakadu Higway i a prop de les cascades Jim Jim.
Les cascades apareixen dins de les cent imatges seleccionades el 2012 per la revista Australian Traveller per promocionar Austràlia com a destinació turística.
Les instal·lacions adjacents a la cascada inclouen un aparcament, zona de pícnic, lavabos públics i una zona ombrejada.

## Referències

* ↑ «World Heritage Places - Kakadu National Park». Department of the Environment. Commonwealth of Australia. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ «Map of Gungkurdul (Twin Falls), NT». Bonzle Digital Atlas of Australia. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ Government of the Northern Territory (5 abril 2012). "Views from the Territory dominate the top 100 in Australia". Nota de premsa. Consulta: 17 maig 2014. Arxivat de l'original a data de 17 maig 2014.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràila

## Enllaços externs

* «An inventory of sites of international and national significance for biodiversity values in the Northern Territory: Western Arnhem Plateau». Department of Natural Resources, Environment, The Arts and Sport p. 303–308. Government of the Northern Territory, 2009. Arxivat de l'original el 2014-03-12. [Consulta: 12 maig 2018].
* «Twin Falls». World of Waterfalls. Johnny T. Cheng, 06-06-2006.
# Castellet de Xinorla

El Castellet de Xinorla, o Torre de Xinosa, és una torre fortificada d'origen musulmà ubicada al terme municipal de Monòver, al Vinalopó Mitjà.

## Ubicació

Es troba a la part oriental de la Serra de la Solana, sobre un roquer a escassos metres d'alçada. Les actuacions humanes de caràcter agrari i forestal sobre el terreny han comportat que actualment estiga en ruïnes.

## Història

Es tracta d'una fortificació que va ser un punt clau en la frontera entre cristians i musulmans a partir de finals del segle xiii. El 1296, junt Monòver, queda integrat al rais de Crevillent per la col·laboració d'aquest amb Jaume el Just en la conquesta del Regne de Múrcia (1296-1304), de manera que tot i estar en territori musulmà, al capdavant hi havia un senyor cristià, com serien Garcia López de Anzano o posteriorment Bernat de Sarrià.
Castellà i València arriben a acords sobre l'afer murcià i el 1304, les terres del Vinalopó s'integren a la Corona d'Aragó, qui cedirà Xinorla, de forma vitalícia, al conseller reial Gonzalbo Garcia.
Durant la Guerra dels Dos Peres (1356-1366), Xinorla tornarà a estar de nou en línia de batalla. L'atac castellà al sud del Regne a l'inici de la Guerra fa que Xinorla passe a mans invasores, tot sent retornades als seus senyors el 1361 mitjançant la Pau del Terrer. L'any següent tornen les hostilitats entre ambdós Corones, i Pere el Cerimoniós demana al senyor Pere Maza que destruïsca el Castellet de Xinorla per evitar que caiga en mans castellanes. No farà cas aquest del consell reial i el 1363 la torre és ocupada de nou, fins a la primavera de 1366, quan retorna als Maza.

## Enllaços externs

* Fitxa a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la GVA
* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Cap de Copiello

El Cap de Copiello és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.508,3 metres, s'alça a la carena que separa Aigüissi (O) de la Vall de Sarradé (E); amb el Colladó d'Aigüissi al nord i les Roques Punxentes al sud-oest.

## Rutes

Des de l'Estany de Sarradé: pujant direcció oest.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Cap de Copiello. [Consulta: 12/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Cap de Concesse

El Cap de Concesse és una muntanya de 2.332 metres que es troba entre els municipis de la Vall de Boí i de Vilaller, a la comarca de l'Alta Ribagorça.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya