OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anastassia Txulkova

Anastassia Aleksàndrovna Txulkova (en rus Анастасия Александровна Чулкова) (Moscou, 7 de març de 1985) és una ciclista russa professional des del 2012, actualment a l'equip Bepink-Cogeas. Especialista en el ciclisme en pista, també combina amb la carretera.

## Palmarès en pista

* 2003
** Campiona d'Europa júnior en Puntuació
* 2012
** Campiona del món en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món en Pista

* 2007-2008
** 1r a Sydney, en Persecució per equips
* 2010-2011
** 1r a la Classificació general i a la prova de Manchester, en Scratch

## Palmarès en ruta

* 2012
** 1a al Gran Premi de Maikop
* 2013
** Vencedora d'una etapa del Trofeu d'Or
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Adiguèsia
* 2015
** Vencedora d'una etapa del Tour de Zhoushan Island

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Alberto Rodríguez Barrera

Alberto Rodríguez Barrera (1 d'abril de 1974) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2002.

## Referències

* ↑ Alberto Rodríguez Barrera a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Alexander John Forsyth

Alexander John Forsyth (28 desembre 1769 – 11 juny 1843) fou un clergue Presbiterià escocès que va inventar l'encesa per percussió.
Armers com Joseph Manton havien inventat formes d' ignició més fiables, com el pany de tub el 1814. L'artista Joshua Shaw va dissenyar el que avui es coneix com el pistó de percussió, que va patentar als Estats Units el 1822, ja que Forsyth havia amenaçat als seus rivals a Gran Bretanya amb prendre accions legals . Aquestes noves formes d'encesa van ser tant populars entre els caçadors durant el període de Regència, que van acabar convertint els seus antics i confiables flintlocks.

## Vida

Va ser educat al King's College, Aberdeen, i va succeir al seu pare com a ministre de Belhelvie el 1791.
Mentre caçava l'ànec salvatge, no estava satisfet amb la seva escopeta flintlock per raó del seu llarg temps de bloqueig (el retard entre el moment en què es llibera el gallet am el sílex i el temps en què la càrrega principal de la pólvora comença a cremar);; Abans de què els perdigons deixessin el canó, l'animal objectiu podia sentir el soroll que feia el gallet al picar contra el rastell i tenia temps de volar, submergir-se o córrer abans de ser tocat. Va patentar el seu pany d'ampolla el 1807; es tractava d'un petit contenidor omplert amb fulminat de mercuri
Durant les Guerres napoleòniques Forsyth va treballar en el seu disseny a la Tower Armories. Però va ser acomiadat, quan es va nomenar un nou mestre general d'Ordnance ; Alguns experiments havien tingut resultats destructius i el nou mestre general no volia veure destruït l'Arsenal principal de Gran Bretanya.
Napoleó Bonaparte va oferir a Forsyth una recompensa de 20,000£ si cedia la seva invenció a França, però Forsyth s'hi va negar. L'armer francès Jean Lepage va desenvolupar una forma d'ignició similar el 1807 basada en el disseny de Forsyth, encara que no va ser perseguit.

## Vegeu també

* François Prélat
* Edward Charles Howard
* Jean Lepage
* Casimir Lefaucheux

## Referències

* ↑ Overview of Rev.
* ↑ Ricketts, H., Firearms (London, 1962)
* ↑ Myatt, F, 19th Century Firearms (London, 1989) p.18
* ↑ Alexander Forsyth in Encyclopædia Britannica

## Enllaços externs

* "Forsyth, Alexander John". «Forsyth, Alexander John». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900. «Forsyth, Alexander John». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900. London: Smith, Major & Co. 1885–1900.
# Alexander Hamilton (navegant)

* Aquest article tracta sobre el navegant escocès. Si cerqueu el polític estatunidenc, vegeu «Alexander Hamilton».
Alexander Hamilton (nascut abans de 1688 - mort en o després de 1733) fou un capità naval, corsari i comerciant escocès.

## Biografia

En els seus primers anys va viatjar extensament per Europa, Barbària, les Antilles, l'Índia i el sud-est asiàtic. Quan va arribar a Bombai el 1688, se'l va forçar breument a treballar per a la Companyia Britànica de les Índies Orientals fruit d'una guerra local, i després va esdevenir comerciant corsari, que operava des de Surat. Va ser nomenat comandant de la Marina de Bombai el juny de 1717, càrrec des d'on erradir la pirateria.
La principal font d'informació existent sobre Hamilton es troba al seu propi llibre, A New Account of the East Indies (1727). El concepte cobria una àrea geogràfica molt més àmplia que en l'actualitat - 'la majoria dels països i illes de comerç i navegació, entre el cap de Bona Esperança i l'illa del Japó'. Amb un gran contingut d'anècdotes, proporciona una visió valuosa de la vida de l'edat moderna asiàtica.

## Referències

* ↑ Ballantyne, Tony. «Alexander Hamilton» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004. [Consulta: 23 juliol 2011].
# Alexandre Gabriel Decamps

Alexandre-Gabriel Decamps (París, 3 de març de 1803- Fontainebleau, 22 d'agost de 1860) va ser un pintor francès. Gran part de la seva obra es conserva en el Museu del Louvre, Museu Condé al Castell de Chantilly i a la Col·lecció Wallace de Londres.

## Biografia

A la seva joventut, va viatjar per l'Orient, i va reproduir la vida i les escenes orientals amb tanta fidelitat que sorprenia els crítics convencionals. Aviat es van reconèixer les seves habilitats, i va ser un dels líders de l'escola romàntica francesa, al costat de Delacroix i Horace Vernet. La major part de la seva vida la va passar a París. Va ser un apassionat dels animals, especialment els gossos, i es dedicava a tot tipus d'esports. Va morir el 1860 després d'haver estat tirat a terra per un cavall mentre caçava a Fontainebleau.

## Obra

El seu estil és de característica i intensament francès. Està marcat per una vívida concepció dramàtica, per un tractament ràpid, de vegades brutal, i especialment per un ús original i sorprenent de contrasts de color, llum i ombra. Els seus temes eren sorprenentment amplis. Amb els seus viatges per l'Orient va poder representar escenes bíbliques, estant possiblement el primer pintor europeu que va representar el seu veritable fons local. D'aquesta classe van ser el seu Josep venut pels seus germans, Moisès rescatat del Nil, i les seves escenes de La vida de Samsó, per aquestes va fer una sèrie de nou vigorosos esbossos en carbonet i guix blanc.
Potser de les pintures històriques, la més sorprenent és La derrota dels Cimbris, representant amb meravellosa habilitat el conflicte entre una horda de bàrbars i un exèrcit disciplinat. Decamps va produir una sèrie de pintures de gènere, principalment de la vida quotidiana a França i Algèria, moltes marcades per l'humor. Les mateixes característiques poden apreciar-se de les seves nombroses pintures d'animals. Va pintar gossos, cavalls, etcètera, amb gran fidelitat i simpatia; però el seu tema favorit van ser els micos, que va representar en diversos estudis i esbossos amb un humor grotesc que amb prou feines pot superar-se.

## Referències

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Adolphe Moreau, Decamps et son oeuvre (París, 1869)
# Anell de l'humor

Un anell de l'humor és un anell fet d'elements termocromàtics, com el cristall líquid. L'anell canvia de color segons la temperatura corporal de la persona que el porta posat, i es considera un indicador de l'estat emocional.
Va ser creat el 1975 per dos inventors de Nova York, Josh Reynolds i Maris Ambats, que van unir cristalls líquids amb pedres de quars en anells. En principi es van vendre al detall a 45 dòlars per un "encast platejat" i 250 dòlars per daurat, i van ser venuts per primera vegada en Bonwit Teller, tornant ràpidament una moda en la dècada del 1970.

## Funcionament

L'anell de l'humor es tracta d'un termòmetre de cristall líquid. Els anells es solen adornar amb gemmes falses que contenen el cristall líquid termocràtic al seu interior o en una petita capa de la superfície. Els canvis en la temperatura, fan que el vidre reflecteixi diferents longituds d'ona que provoquen els canvis en el color. El cristall líquid que s'utilitza en els anells de l'humor sol reaccionar mostrant un color "neutral" davant de la temperatura mitjana del cos humà (36 °C).
La teoria sobre que l'anell indica l'humor de la persona que el porta es basa en la fluctuació de la temperatura corporal en funció de l'estat emocional. La temperatura del cos humà varia lleugerament (menys d'1 °C) quan es produeixen els cicles menstruals i quan el cos lluita contra una infecció. No obstant això, l'anell sol ser més vulnerable a les variacions de la temperatura ambient que a la temperatura corporal de la persona i no sembla haver cap correspondència directa entre un estat d'ànim específic i un color concret que ho corrobori.

## Interpretació dels colors

Encara que no hi ha una única correspondència entre l'estat d'ànim i el color de l'anell, aquestes són algunes de les interpretacions comunament acceptades pels colors:
| Color | Interpretació |
| Negre | Tens, nerviós, preocupat, excés de treball |
| Gris | Ansiós, nerviós, sensació de cansament |
| Groc | Emocions nervioses barrejades amb inquietud |
| Taronja | Enamorat |
| Verd | estat general no sotmès a molt estrès |
| Pedra verdosa | Emotiu, relaxat |

## Referències

* ↑ Mood Ring Monitors Your State of Mind," Chicago Tribune, Oct. 8, 1975, at C1; "Ring Buyers Warm Up to Quartz Jewelry That Is Said to Reflect Their Emotions", The Wall Street Journal, Oct. 14, 1975, at p. 16; and "A Ring Around the Mood Market", The Washington Post, Nov. 24, 1975, at B9
* ↑ Chicago Tribune, Oct. 8, 1975
* ↑ Wall Street Journal, Oct 14, 1975; Washington Post, Nov. 24, 1975
# Anell de sinònims

Un anell de sinònims és un conjunt de paraules o frases que es consideren equivalents per representar un concepte o tema. La seva principal finalitat és la recuperació d'informació.
Les expressions incloses en un d'aquests anells pot ser que no siguin sinònims en el llenguatge natural, però es consideren com a tals per a la cerca d'informació.) L'equivalència pot estendre's a més als descriptores de diferents vocabularis controlats per facilitar la interoperabilitat semàntica. Es pot utilitzar per a això la classEquivalence de OWL(Ontology Web Language) o les etiquetes equivalents de SKOS (Simple Knowledge Organization System).

## Referències

* ↑ ANSI/NISO Z39.19-2005 (R2010) Guidelines for the Construction, Format, and Management of Monolingual Controlled Vocabularies.
* ↑ ISO 25964-1:2011. Information and documentation -- Thesauri and interoperability with other vocabularies -- Part 1: Thesauri for information retrieval.
# Antonio Espinosa Chapinal

Antonio Espinosa Chapinal (Madrid, 1934 - el Campello, 2007) fou un polític, geògraf i recaptador de la Cambra de Comerç d'Alacant. Militant de la UCD i, després del CDS, va ser nomenat al juny de 1979 Conseller de Transports i Benestar Social en el Consell preautonòmic. El desembre de 1979, sense deixar l'anterior Conselleria, passarà a ocupar també la d'Obres Públiques i Urbanisme i la de Turisme, cessant de tots els seus càrrecs al juliol de 1980. L'agost de 1980 fou nomenat Director General de Consum i Disciplina del Mercat del Govern d'Espanya. En 1982 era Director General d'Ensenyaments Nàutics en el Ministeri de Transports.

## Referències

* Bibliografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Obituari del periòdic Las Províncias (Consulta: 20-02-2009)
* Ovituari del blog Alicante Confidencia (Consulta: 20-02-2009)
# Aniak

Aniak és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2010 tenia 501 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Aniak tenia 572 habitants, 174 habitatges, i 133 famílies La densitat de població era de 33,9 habitants/km².
Dels 174 habitatges en un 51,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,9% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 4,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones hi havia 108,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.875 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.708 $ mentre que les dones 34.500 $. La renda per capita de la població era de 16.550 $. Aproximadament l'11,8% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* 1 2 (anglès) «American FactFinder» (edició del 2010). Oficina del Cens dels Estats Units. [Consulta: 10/11/2011.]
* ↑ (anglès) «American FactFinder Arxivat 2011-07-29 a Wayback Machine.» (edició del 2000). Oficina del Cens dels Estats Units. [Consulta: 10/11/2011.]
* 1 2 3 «Fact Sheet- Aniak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Aniak». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 5 juliol 2010].
# Antonio Napolioni

Antonio Napolioni (Camerino, 11 de desembre de 1957) és un religiós i bisbe italià. Va ser ordenat sacerdot el 25 de juny de 1983, i el 2010 va ser nomenat rector del duomo vell de Sant Severí en San Severino Marche.
El 16 de novembre de 2015, el papa Francesc el nomenà Bisbe de Cremona, succeint a Dante Lafranconi.
Serà consagrat bisbe el dia 30 de gener 2016 a la catedral de Cremona pel bisbe emèrit Dante Lafranconi.

## Referències

* ↑ Rinunce e nomine. Rinuncia del vescovo di Cremona (Italia) e nomina del successore
* ↑ S. E. Mons. Antonio Napolioni eletto vescovo della Diocesi di Cremona
* ↑ Antonio Napolioni è il nuovo vescovo
* ↑ «Mons. Antonio Napolioni, prete di Camerino, nuovo vescovo di Cremona». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Diócesis de Cremona
# Antonio Vila Macías

Luis Antonio Vila Macías (n. 1898) va ser un dibuixant, pintor, polític i sindicalista espanyol.

## Biografia

Va néixer a Sevilla el 18 de març de 1898. Va ser pintor, delineant i dibuixant de professió. Membre del PSOE i de la UGT, durant el període de la Segona República va treballar per a la Diputació provincial de Sevilla i la Delegació regional del Treball. També va exercir com a president dels Jurats Mixtos de Sevilla. Va arribar a estar empresonat algun temps per la seva implicació en els fets revolucionaris de 1934. Després de l'esclat de la Guerra civil va aconseguir fugir a zona republicana, unint-se al batalló «16 de febrer». Durant la contesa va arribar a ser comissari polític de la 52a Brigada Mixta i del front Sud. Posteriorment estaria destinat en el tribunal permanent de l'Exèrcit de l'Ebre.
Després del final de la contesa es va exiliar a França, instal·lant-se poc després a Mèxic.

## Referències

* 1 2 Álvarez, 1989, p. 183.
* ↑ Engel, 1999, p. 58.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.

## Enllaços externs

* Biografia d'Antonio Vila Maciá, Fundació Pablo Iglesias
# Antoni Canyelles Rigo "de sa Font"

Antoni Canyelles Rigo "de Sa Font" (Marratxinet, Marratxí, 1871 - Santa Maria del Camí, 1944). Glosador.
Va néixer a Sa Font de Marratxinet, fill de Mateu Canyelles Ramis i de Maria Rigo Rosselló. Es diu que era descendent d'en Planiol. Als 25 anys es va casar, el 1897, amb Francesca Borràs Capó de Santa Maria del Camí. Va estar d'amo a la possessió de Son Vivot Nou, a Baix des Puig i després va ser el garriguer d'es Rafalot. Finalment va ser l'amo de Son Serra de Son Amar. El polític liberal Bernat Amer Pons era propietari de Son Serra i des Rafalot, per la qual cosa la seva adscripció política va ser a les files liberals (va ser regidor a l'ajuntament de Santa Maria del Camí l'any 1923).

## Activitat de glosador

En "Toni de Sa Font" és un dels glosadors mallorquins més coneguts de la Mallorca dels anys vint i trenta del segle xx. Va ser molt famós el combat que va mantenir amb Bernat Rigo Rubí "es Cabo Loco" (que era cosí seu) en el poble de Pòrtol. Va glosar amb en Capellà d'Algaida. En aquest glosat Antoni Canyelles li va dir:
Tu vols dur s'orde més ample que ses ales d'un voltor, pega no tenguis temor, com tengueres d'en Mador, en aquell de Vilafranca que no li donares branca per tenir-li compassió, avui sabré es teu espulmó fins en a quin grau alcança. Me'n ric de sa teva estampa, des sant i des qui l'encanta i de sa pinta i es pintor, i amb classe de glosador has de dur es vestit millor i davant mi no faràs planta.
La resposta d'en Capellà ha romàs a la memòria popular:
Jo anit vos treuré a fons des de la mar ses cabrelles. Per tu va, Toni Canyelles! Si no heu de fer més estelles ja poreu amagar es tions, ses masses i es tascons, perquè he sentir fer pregons per voreres i racons, que vos veuen es virons, que vos mengen ses pipelles. Mal moríssiu de gadelles, ronya i tinya per ses xelles, si me moveu qüestions!

## Referències

* ↑ MORRO MARCÉ, Mateu. Els glosadors de Santa Maria (II). "Coanegra" 15 (1984) 14-15
# Antoni Canet

Antoni Canet. Arquitecte i escultor català, representant del gòtic internacional. Es creu que el seu lloc de naixença va ser Barcelona.
Segons consta en el Llibre de l'Obra del cor de la catedral de Barcelona, on va participar al costat de Pere Sanglada, ja cobrava gairebé tant com el mestre, el que fa deduir que era un obrer ben qualificat. El seu primer treball a la catedral fou només de mig any, marxant per a treballar al portal del Mirador de la catedral de Mallorca, al voltant de l'any 1397, i a l'any següent estava novament treballant a la catedral de Barcelona prenent part en les decoracions de la capella del Baptisteri i a la porta d'entrada a la sala capitular des del claustre.
El 1409 rebia l'encàrrec de realitzar el sepulcre del bisbe Ramon d'Escales, mort l'any 1398, es concloïa dit treball el 1411.
Els seus arguments per a la nau única a la catedral de Girona, van deure convèncer el capítol, car el van contractar per a dirigir les obres juntament amb Guillem Bofill. Hi va estar fins a l'any 1426 i són d'ell les dues claus de volta de la nau central. Va acceptar a la vegada d'altres encàrrecs, com el tabernacle per a l'església de Sant Domènec.
Va morir l'any 1431.

## Bibliografia

* Volum 6 (1997), Art Catalunya, Escultura antiga i medieval, Barcelona, Edicions L'isard. ISBN 84-921314-6-2
* Volum 4 (2004), La Gran Enciclopèdia en català, Barcelona, Edicions 62. ISBN 84-297-5432-6
* Tomàs, M. Rosa Terés i «Antoni Canet, un artista itinerant a la catedral de Barcelona». D'art, 11-01-1993, pàg. 65–83. ISSN: 2385-3379.
# Antonio Bloch

Antonio Bloch (Las Palmas de Gran Canària, 1958) és un enginyer de so i cineasta canari.
Va estudiar so al Canadà i cap al final de la dècada del 1970 va encarregar-se del so de nombrosos curtmetratges. El 1980 fou assistent de so de la primera pel·lícula de Pedro Almodóvar, Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón i enginyer de so a Copia cero d'Eduardo Campoy i José Luis Fernández. Ha participat en unes 60 pel·lícules i 500 anuncis publicitaris i ha treballat amb Pedro Almodóvar, Teo Escamilla, Manuel Summers, Jaime de Armiñán, Antonio Drove, Jaime Chávarri, Antonio Giménez Rico, Pilar Miró i José Luis Borau. Actualment forma part del departament de so en la Junta Directiva de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya.
Va obtenir el Goya al millor so pel seu treball a Montoyas y Tarantos en els IV Premis Goya (1989) i fou nominat novament en els XI Premis Goya pel seu treball a El perro del hortelano. El 2004 fou cap de so d' Hotel Danubio, que va quedar entre les finalistes per representar Espanya als Premis Oscar.

## Filmografia (selecció)

* Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón (1980)
* Montoyas y Tarantos (1980)
* El arreglo (1983)
* Soldados de plomo (1983)
* La hora bruja (1984)
* Supernova (1993)
* Aquí llega Condemor, el pecador de la pradera (1996)
* El perro del hortelano (1996)
* Sexy Beast (2000)
* El misterio de Wells (2002)
* Sahara (2005)
* Faltas leves (2006)
* Narcos (sèrie, 2016)

## Referències

* ↑ Encuentros con los oficios cinematográficos. Los sonidistas, Diputació de Màlaga
* ↑ Montoyas y Tarantos, al web dels Premis Goya
* ↑ El perro del hortelano, al web dels Premis Goya
* ↑ Antonio Bloch a IMDB

## Enllaços externs

* Antonio Bloch a Allmovie
* Antonio Bloch a sensacine.com
# Arcesilau (escultor)

Arcesilau (en llatí Arcesilaus, en grec antic Ἀρκεσίλαος "Arkesílaos") fou un escultor del segle i aC que segons Plini el Vell va ser molt apreciat a Roma.
Va fer una estàtua de Venus Genetrix al fòrum de Cèsar i una lleona de marbre rodejada de Cupidons alats que ballaven amb ella. A la col·lecció d'Asini Pol·lió hi havia d'aquest escultor unes escultures de centaures acompanyats de nimfes. Va rebre d'Octavià, un cavaller romà, un talent pel model d'un atuell (crater), i se li va encarregar una estàtua de Felicitas per 60.000 sestercis, però la mort del mecenes i la del escultor van impedir la realització de l'obra, segons explica Plini a la Naturalis Historia.

## Referències

* ↑ C. Plinius Secundus Maior. Traduction du XXXIV, XXXV et XXXVIe livres de Pline l'ancien, 1773, p. 192–.
* ↑ Franz comte de Champagny. Les Césars: Tableau du monde romain sous les premiers empereurs. Bray et Retaux, 1876, p. 140–.
* ↑ 4.Arcesilaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 259
# Lo Sause (Torí)

Lo Grand Sause o Lo Sause de Cesana (Sauze di Cesana en italià i oficialment) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 240 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls Occitanes. Forma part de la Comunitat Muntanyenca Alta Vall de Susa. Limita amb els municipis d'Abriès (Alts Alps), Cesana Torinese, Pragelato, Prali i Sestriere.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Erwin Strazzabosco | Llista cívica |