OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bellingham (Minnesota)

Bellingham és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bellingham tenia 205 habitants, 93 habitatges, i 58 famílies. La densitat de població era de 197,9 habitants per km².
Dels 93 habitatges en un 23,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 36,6% no eren unitats familiars. En el 31,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 18,5% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 30,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 17.250 $. La renda per capita de la població era de 15.888 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bellingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bellingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Banque et Caisse d'Épargne de l'État

Banque et Caisse d'Épargne de l'État (en luxemburgués: Spuerkeess) abreujament curt BCEE o a internet S-Bank, és un banc luxemburguès, establert i de propietat del govern de Luxemburg. Fundat el 1856 com a caixa d'estalvis, les seves competències van ser ampliades amb el temps, culminant en la seva transformació per decret del Gran Ducat en un banc multiservei el 25 d'octubre 1944. Ara com ara, proporciona totes les funcions d'un banc comercial, incloent banca al detall i banca privada.

## Reconeixements

La revista Global Finance va situar al Banque et Caisse d'Épargne de l'État com el 7è banc més segur del món a la seva classificació dels «50 Bancs Més Segurs del Món enl 2012»". La classificació està basada en les valoracions a llarg termini de les agències de classificació Fitch Ratings, Standard & Poor's i Moody's Corporation.

## Referències

* 1 2 3 4 Annual report 2011,bcee.lu (en francès)
* ↑ «Worlds 50 safest banks 2012» (en anglès). Global Finance (magazine) [Consulta: 6 juliol 2015].
# Pavelló Tianyi

El Pavelló Tianyi és la biblioteca xinesa més antiga que es conserva. Està situada a Ningbo, dins un districte que rep el seu nom i que té també valor històric. Fou fundada com a biblioteca privada el 1561 per un ex alt funcionari anomenat Fan Qin. Des de març de 1982 està protegida per l'estat per ser considerada relíquia cultural.
L'edifici fou construït entre el 1561 i el 1571. Fou reparat i reformat el 1933 i el 1934 afegint-hi un pati davant i un altre darrere. El 1982 s'afegí una habitació amb funció de dipòsit.

## Referències

* 1 2 Yan i Dong, 2015, p. 927.
* ↑ Campbell, 2013, p. 91.
* ↑ Yan i Dong, 2015, p. 928.

## Bibliografia

* Campbell, James W. P.. La biblioteca: patrimonio mundial. Sant Sebastià: Nerea, 2013. ISBN 978-84-15042-83-9.
* Yan, Wei; Dong, Wei «"Context” Thinking of Contemporary Urban History Space under the Basis of Enlightenment of Chinese Traditional Cultural Philology: Taking West Expansion Plan of Tianyi Pavilion as An Example». International Journal of Social, Behavioral, Educational, Economic, Business and Industrial Engineering, 9, 3, 2015, pàg. 925-931. Arxivat de l'original el 2017-01-31 [Consulta: 19 gener 2017].
# Canvi de paleta

El canvi de paleta (de l'anglès palette swap) és una pràctica usada sovint en videojocs, pel qual un gràfic que ja ha estat usat per a algun element se li dona una taujana diferent perquè sigui reutilitzat per a altres elements. La paleta diferent proporciona al nou gràfic una sèrie de colors únics, que ho distingeixen de l'original. S'empra habitualment per diferenciar el primer jugador del segon, per crear jerarquies visuals i per fer zones diferents en els diferents nivells d'un joc.
Una raó per fer canvis de paleta és per estalviar memòria. En els primers jocs d'ordinador, quan els cartutxos eren el principal mitjà per guardar informació i la capacitat de memòria era escassa i cara, s'usaven els mateixos sprites una vegada i una altra simplement canviant la paleta. Així no fa falta dissenyar de nou l'objecte, estalviant costos de producció i temps de desenvolupament.
En alguns casos, com els videojocs de rol, els canvis de paleta suposen un determinat estat del personatge. Un exemple destacat és Final Fantasy, en el qual el jugador principal que estigués en l'estat "enverinat" apareixeria morat. Al contrari, els protagonistes de Breath of Fire II (1996) ocasionalment canviaven les seves paletes per indicar un augment en les seves respectives característiques, com la força o la resistència. De manera més general, també es troba en jocs esportius per diferenciar els diferents equips dels respectius jugadors.

## Vegeu també

* Canvi de cap

## Enllaços externs

* Palette Swapping: 17 Games that Did it Right, GamePro, 13 de gener de 2009
# Istris

Els istres (grec antic: Ἴστροι, llatí: Istri) eren un poble que vivia a la regió d'Ístria. Eren considerats generalment del grup il·liri (Estrabó, Apià), per bé que els Iambes al Rei Nicomedes els considera un grup traci.
Apareixen per primera vegada a la història formant part de les expedicions de pirates il·liris a final del segle iv aC i Titus Livi els atribueix aquest ofici a partir de l'any 301 aC. Abans de la Segona Guerra Púnica ja apareixen referències als pirates istres separadament d'altres pirates il·liris. Els cònsols Minci Rufus i Corneli Escipió el 221 aC foren enviats contra ells, i els van castigar severament fins a obtenir-ne la submissió.
El 183 aC el cònsol Claudi Marcel, després d'una campanya contra els gals d'Il·líria, va aconseguir permís per entrar a Ístria però no va arribar a aconseguir una submissió efectiva i van seguir dedicats a la pirateria, i a més es van oposar a la fundació de la colònia romana d'Aquileia, el que va portar a nous enfrontaments.
El 178 aC el cònsol Manli Vulsó va envair Ístria amb dues legions i al començament de la seva campanya va ser derrotat i amb prou feines es va escapar de ser capturat, però va poder recuperar-se i ja havia restablert la situació a l'arribada del seu col·lega Juni Brutus amb reforços. Els dos cònsols van atacar els istres i els van derrotar. El cònsol del 177 aC, Claudi Pulcre, va conquerir les ciutats de Nesacte, Mútilia (possible Medulin) i Favèria (que esmenta Plini el Vell, però de situació desconeguda), i va obligar el poble a sotmetre's. Per aquesta victòria va obtenir els honors del triomf. La submissió dels istres en aquesta ocasió sembla que va ser total, i encara que anys després van presentar una queixa pel comportament de Cassi Longí, conjuntament amb els carnes i els iàpides, el país va continuar pacífic.
August va incorporar els istres, juntament amb els carnes i vènets, en una zona d'Itàlia que a partir de llavors continuà de dir-se Ístria, connectada sempre amb Dalmàcia i Il·líria. A la Notitia Dignitatum figura el càrrec de Consularis Venetiae et Histriae.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Istria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 gener 2021].
# Casa Sardà (Manlleu)

La Casa Sardà és un edifici del municipi de Manlleu (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dos pisos. La planta baixa està adaptada al comerç i s'hi troben els diversos accessos als habitatges dels dos pisos. Al primer pis, les obertures són balcons, als trams centrals, i finestres, a l'espai central. Totes aquestes obertures estan decorades ressaltant les llindes amb relleus d'elements vegetals. Al segon pis, destaquen les obertures d'arc de mig punt a manera de galeria, amb balustres, que substitueixen la idea de l'antiga porxada.

## Història

Aquest edifici correspon a l'onada constructiva de finals del segle xix i principis del segle xx, que transformà la majoria d'edificis dels segles XVI al xviii de Manlleu, en cases unifamiliars per als industrials, o en cases plurifamiliars pels treballadors adinerats. Coincideix amb la instal·lació de les primeres fàbriques a les vores del riu Ter que substituïren el treball a domicili dirigit pels paraires, ara fabricants, que invertiren els seus beneficis en la construcció.

## Referències

* 1 2 «Casa Sardà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Mising Mimag Kcbang

Mising Mimag Kcbang (MMK) és una organització revolucionària de la nació mising d'Assam.
Es va fundar a Jonai el març de 1983 i formula constant peticions al govern per millorar la situació dels mising, promou l'autonomia i les millores socials. Des del [1995] dirigeix el Mising Autonomous Council (MAC) dins el qual reclama la definició de les fronteres.
Va absorbir al Mising Agom Mimag Kcbang, fundat per reclamar la introducció de l'alfabet llatí a les escoles, i desaparegut el 1986 després de la signatura de l'acord sobre l'alfabet de 25 de juliol de 1986 que va fixar la seva introducció pel curs 1986-1987.
# Petaure esquirol

El petaure esquirol (Petaurus norfolcensis) és un mamífer planador de la família marsupial dels petàurids. És una de les espècies del gènere Petaurus.
Com la majoria de petaures, el petaure esquirol és endèmic d'Austràlia. És unes dues vegades més gran que el seu parent, el petaure del sucre (P. breviceps). S'alimenta principalment de fruits i insectes. Pot planar fins a quinze metres d'un arbre a l'altre, però no sol planar en captivitat.
El petaure del sucre i el petaure gràcil són espècies similars.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 55. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Menkhorst, P.; Knight, F. (2001). A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press (pp. 94-95). ISBN 0-19-550870-X
* ↑ Wildlife of Tropical North Queensland (Imprès inicialment el 2000). Queensland Museum Publication (p. 337). ISBN 0-7242-9349-3
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Casa Corcó

La Casa Corcó és una obra art Déco d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una botiga de sabates. La façana està construïda amb materials no corrents. Té un entrada la qual està partida per una columna, que sustenta un petit aparador. Les lletres segueixen la forma de la cantonada. Aquestes lletres resten decorades.

## Història

L'enginyer Carles Buïgas la realitzà amb materials procedents de l'exposició de 1929. Entre 1920 i 1940, aproximadament, es desenvolupà a Europa i als Estats Units un moviment estilístic batejat com Art Déco. Es tracta d'un estil que abraça l'arquitectura, l'interiorisme, el mobiliari, el cartell, etc. Es tracta, en definitiva d'una síntesi eclèctica entre elements avantguardistes i racionalistes, amb elements recuperats d'estils primitius i un toc de refinament neo-modernista i cosmopolita. El seu repertori formal més divulgat es compon d'escalonaments corbats o en angle, irradiacions solars, brolladors, cactus, palmeres, ocells, etc.

## Referències

* 1 2 «Casa Corcó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Djemaleddin Efendi

Djemaleddin Efendi (1848-1919) fou un polític i religiós turc otomà.
Vers 1890 fou kazasker de Rumèlia, i després xaikh al-Islam per 18 anys entre 1891 i 1909. Va tornar al mateix càrrec el 1912, però després del cop d'estat de 1913 va perdre el lloc a la caiguda del gabinet de Kamil Pasha. Desterrat d'Istanbul es va retirar a Egipte on va morir l'abril de 1919. El periodista Soner Yalçın diu que la seva esposa, Fatma Zehra Hanım, té una foto de 1902, amb el cap descobert, i amb una condecoració de compassió Şefkat atorgada pel soldà Abdulhamid II a les dones otomanes que feien obres de caritat.

## Referències

* ↑ http://www.sozcu.com.tr/2016/gundem/ataturk-erdogandan-daha-fazla-musluman-1-1200361/ Arxivat 2016-05-24 a Wayback Machine.
# Jacqueline Blancard

Jacqueline Blancard (París, 6 d'abril de 1909 - Ginebra, 24 de novembre de 1994) va ser una pianista franco-suïssa.
Blancard, filla de dos Comediants, primer va estudiar al Conservatori de Lausana. I després va assistir al Conservatori de París. Més tard va Treballar amb Isidor Philipp i va guanyar un primer premi a la seva classe el 1926. Blancard va continuar la seva formació amb Alfred Cortot, dominant tant el repertori alemany com l'escola moderna francesa. Va ser molt considerada com una especialista de Schumann i va realitzar el primer enregistrament dels dos conjunts d'études de Debussy. El 1938 es va convertir en la primera pianista a gravar el Concert per a mà esquerra de Ravel, sota la direcció de Charles Munch. També va interpretar tres concerts de piano de Mozart a Nova York.
Estava casada amb el doctor Ami Miège de Ginebra, Suïssa. Va gravar principalment per al segell "Decca Records". Va morir a Ginebra als 94 anys.

## Referències

* ↑ JACQUELINE BLANCARD (1909-1994)
* ↑ Life of Jacqueline Blancard
* ↑ Jacqueline Blancard, une courte esquisse de sa biographie on Notre Histoire
* ↑ https://www.encyclopedia.com/women/encyclopedias-almanacs-transcripts-and-maps/blancard-jacqueline-1909
* ↑ V., H. (7 April 1976). "Docteur Ami Miège". Journal de Genève (82): 17. Retrieved 2 December 2020.
# Carles Manuel IV de Sardenya

Carles Manuel IV de Sardenya (Torí, Regne de Sardenya-Piemont 1751 - Roma, Estats Pontificis 1819) fou el duc de Savoia i rei de Sardenya des de 1796 fins a 1802.
L'any 1802 abdicà en favor del seu germà, el rei Víctor Manuel I de Sardenya.

## Orígens familiars

Va néixer el dia 24 de maig de 1751 a la ciutat de Torí, capital del Regne de Sardenya, fill del rei Víctor Amadeu III de Sardenya i de la infanta Maria Antònia d'Espanya. Carles Manuel era net per via paterna del rei Carles Manuel III de Sardenya i la landgravina Polixena Christina de Hessen-Rotenburg; i per via materna del rei Felip V d'Espanya i la princesa Isabel de Farnesi.

## Núpcies i descendents

Es casà el 6 de setembre de 1775 a la ciutat de Chambéry amb la princesa Maria Clotilde de França, filla del príncep Lluís de França i la princesa Maria Josepa de Saxònia, i germana dels reis Lluís XVI, Lluís XVIII i Carles X de França. Malgrat que la parella es professà un vertader amor no tingueren descendència.

## Ascens al tron

Des del seu naixement ostentà el títol de Príncep del Piemont. Amb la mort del rei Víctor Amadeu III de Sardenya, ocorreguda el dia 14 d'octubre de 1796, Carles Manuel esdevingué rei de Sardenya, tenint sota els seus dominis el ducat de Savoia, el Piemont i l'illa de Sardenya. Malgrat tot, el país estava en guerra amb la França revolucionària i l'any 1798 Carles Manuel es va veure obligat a abandonar el Piemont i a instal·lar-se a Càller. Les temptatives de recuperar la part continental del regne fracassaren l'any 1799.
Carles Manuel IV i la seva muller es traslladaren a viure a Roma i a Nàpols com a hostes de la família Colonna. Pocs anys després, l'any 1802, Maria Clotilde morí en aquesta última ciutat i pocs dies després Carles Manuel IV abdicà en favor del seu germà, Víctor Manuel I de Sardenya.
Durant la seva llarga estada a Roma, Carles Manuel frequentà la vila de Frascati on residia el seu cosí, el duc de York i pretendent jacobista Enric Benet Stuart. A la mort d'Enric el 1807 es convertí en cap dels partidaris de la dinastia Stuart al tron del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda. Tot i així, ell mai feu cap pretensió d'aspiracions a aquests trons.
Els darrers anys de la seva vida els passà a un monestir de la Companyia de Jesús malgrat que mai ingressà a l'ordre. El dia 6 d'octubre de 1819 morí a Roma i fou enterrat a l'Església de Sant Andreu del Quirinal.
# Mising Bane Kcbang

Mising Bane Kcbang fou la primera organització nacional de la nació mising d'Assam, fundada el 1924. El primer president fou Karko Ch. Doley (1925-1955) i després Mal Ch. Pegu (1955-1985).

## Referències

* ↑ buy_vigrxplus. «AUTONOMY MOVEMENT OF THE MISING» (en anglès), 30-06-2009. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Austrochaperina pluvialis

Austrochaperina pluvialis és una espècie de granota que viu a Austràlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Hero, J.-M. & Retallick, R. 2004. Austrochaperina pluvialis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Penguin Books

Penguin Books és una editorial britànica fundada el 1935 per Allen Lane, amb la intenció de subministrar literatura de qualitat a preus tan assequibles com, en l'època, un paquet de cigarrets, i que fossin venuts no només a llibreries, sinó també a estacions ferroviàries i en botigues en general. Els seus productes més emblemàtics són els seus llibres de butxaca, publicats per primera vegada l'any de fundació de l'empresa, tot i que inicialment només com un segell editorial de Bodley Head.
Penguin Books té la seu oficial a la Ciutat de Westminster, a Londres, Anglaterra. Actualment, Penguin Books és el principal segell editorial del grup internacional Penguin Group (propietat de Pearson PLC), i és la principal editorial del Regne Unit, Austràlia, nova Zelanda, Irlanda i Índia.
El 1961 va crear la col·lecció Penguin Modern Classics amb l'objectiu de donar als grans escriptors moderns una categoria semblant a la d'un Homer o Dickens.

## Referències

* ↑ "http://www.penguin.co.uk/static/cs/uk/0/aboutus/index.html#question1 Arxivat 2009-07-11 a Wayback Machine. 26. What is Penguin Books Limited's company registration number?]." Penguin Books (anglès)
* ↑ "Maps Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine.." Ciutat de Westminster (anglès)

## Enllaços externs

* Penguin Group Arxivat 2010-08-18 a Wayback Machine.
* Història de l'empresa Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# Casavella de Graugés

Casavella de Graugés és una masia del municipi d'Avià inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga masia d'estructura clàssica, és una de les construccions més antigues del municipi. Està estructurada en planta baixa i dos pisos superiors. El parament és de pedra de diverses mides sense desbastar i maó en algunes zones, tot deixat a la vista. La coberta és a dues aigües de teula àrab. Destaquem alguns contraforts als cantons llargs.
A l'estructura primitiva s'hi afegí un cos davanter i més endavant un porxo. A l'interior cal remarcar la columna central que presideix la sala. Dins d'aquesta també hi ha una aigüera i una cendrera de la cuina. A una de les habitacions trobem querubins gravats al sostre. Els sostres són de fusta.

## Història

El seu nom es deu al fet que fou la primera casa que s'edificà en aquestes contrades i d'on sorgí el nucli actual del poble de Graugés. Actualment és una colònia agrícola amb tres carrers.

## Referències

* 1 2 3 «Casavella de Graugés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Ió hidrogen

Ió hidrogen és el terme recomanat per la IUPAC com un terme general per a tots els ions d'hidrogen i els seus isòtops. Depenent de la càrrega elèctrica de l'ió se'n poden distingir dues classes:

## Catió (positivament carregat)

Quan l'hidrogen perd seu electró, es poden formar els següents cations:
* Hidró: nom general referit a l'ió positiu d'algun isòtop d'hidrogen (H$^+$)
* Protó: ¹H$^+$ (més correctament el catió del proti)
* Deuteró: ²H$^+$, D$^+$
* Tritó: $^3$H$^+$, T$^+$
A més, els ions produïts per la reacció d'aquests cations amb aigua, això com els seus hidrats, s'anomenen ions hidrogen:
* Ió oxoni: H₃O$^+$
* Catió Zundel: H₅O₂$^+$ (anomenat en honor de Georg Zundel)
* Catió Eigen: H$_9$O₄$^+$ (anomenat en honor de Manfred Eigen)
Els cations Zundel i Eigen tenen un paper important en la difusió de protons mitjançant el mecanisme de Grotthuss. En relació amb els àcids, els ions d'hidrogen normalment es refereixen a l'ió oxoni.

## Anió (carregat negativament)

Els anions hidrogen es formen quan adquireix electrons addicionals:
* Hidrur: nom general referit a l'ió negatiu d'algun isòtop d'hidrogen
* Deuterur: ²H$^-$, D$^-$
* Tritiur: $^3$H$^-$, T$^-$
En química orgànica, un àtom d'hidrogen en una molècula sovint s'anomena com un protó.

## Referències

* ↑ Compendium of Chemical Terminology, 2nd edition McNaught, A.D. and Wilkinson, A. Blackwell Science, 1997 ISBN 0-86542-684-8, també en línia
# Carles Maria de Moy i de Sauri

Carles Maria de Moy i de Sauri (n. 1853) fou un terratinent i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Enginyer industrial, era un ric propietari de Sant Martí de Provençals, fet comte de Moy. Fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1899.

## Referències

* ↑ Moviments Nobiliaris de 1935 p. 27
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Bertrange

Bertrange (luxemburguès Bartreng, alemany Bartringen) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó de Luxemburg.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 3.076 | 55,79% |
| Forasters | 2.438 | 44,21% |
| - portuguesos | 466 | 8,45% |
| - francesos | 358 | 6,49% |
| - italians | 450 | 8,16% |
| - belgues | 257 | 4,66% |
| - alemanys | 146 | 2,65% |
| - iugoslaus | 105 | 1,90% |
| - altres | 656 | 11,90% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 5.514 |
| 01/01/2002 | 5.506 |
| 01/01/2003 | 5.484 |
| 01/01/2004 | 5.626 |
| 01/01/2005 | 5.724 |

## Vegeu també

* Castell de Schauwenburg
* Estació de trens de Bertrange-Strassen
# Mitridatis

Mitridatis (en llatí Mithridatis, en grec antic Μιθριδάτις) era una filla de Mitridates VI Eupator.
Va ser promesa a Ptolemeu XI Alexandre II d'Egipte que era presoner de Mitridates però l'enllaç mai no es va celebrar. Va compartir les fortunes i desgràcies del seu pare i al final, l'any 63 aC, era present quan el rei es va suïcidar junt amb dues germanes més, Nissa i Cleòpatra, i les tres van escollir també el suïcidi mitjançant verí, segons explica Apià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mithridatis». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 maig 2021].
# Austrochaperina mehelyi

Austrochaperina mehelyi és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Austrochaperina mehelyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 1 de febrer del 2008.