OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Suimanga multicolor

El suimanga multicolor (Leptocoma brasiliana) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, manglars, terres de conreu i vegetació secundària de les terres baixes a l'est de l'Índia, oest i sud de Myanmar, Tailàndia, (excepte el nord-oest i el sud-oest), Cambodja, sud de Laos, sud del Vietnam, Malaia, Sumatra, Borneo i Java, incloent les illes properes.

## Taxonomia

Ha estat considerada una subespècie de Leptocoma sperata, espècie de la qual va ser separat arran els treballs de Rasmussen et Anderton 2005.

## Referències

* ↑ «Suimanga multicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
* ↑ PC Rasmussen i JC Anderton. 2005. Birds of South Asia: the Ripley Guide. Lynx Edicions, Barcelona.
# Villamena

Villamena és un municipi andalús de la província de Granada, pertanyent a la comarca del Valle de Lecrín, a la vora del riu Dúrcal. Està format per dos nuclis de població: Cozvíjar i Cónchar.
# Las aventuras de Don Quijote

Las aventuras de Don Quijote és una pel·lícula espanyola de dibuixos animats dirigida per Antonio Zurera el 2010 i basada en el cèlebre llibre de Cervantes El Quixot. Ha estat produïda per l'empresa cordovesa M5 Audiovisual i Milímetros amb la col·laboració de Canal Sur, que ha aportat 623.000 euros al pressupost.

## Sinopsi

Las aventuras de Don Quijote narra les peripècies d'un petit ratolí que viu amb la seva família a la casa de l'escriptor don Miguel de Cervantes, un prestigiós escriptor abstret en la seva pròxima novel·la: L'enginyós gentilhome El Quixot de la Manxa. Cada nit, papà ratolí llegeix als seus fills els relats que Don Miguel escriu, transformant la història real per als seus petits ratolins en una genial rondalla sobre un linx que marxa amb el seu millor amic per tal de convertir-se en cavaller i lluitar per la veritat, la tolerància i el respecte als altres. És concebuda com una rondalla que alliçona sobre la vida amb sentit de l'humor per a permetre que els nens trobin el seu propi món.

## Premis i nominacions

El 2011 fou nominada al Goya a la millor pel·lícula d'animació.

## Referències

* ↑ Los clásicos, con dibujos animados, entran mejor, La Información, 27 d'octubre de 2010
* ↑ 'Las aventuras de Don Quijote', película de animación coproducida por Canal Sur TV, nominada a los Goya, 20 Minutos. 11 de gener de 2011
* ↑ Las aventuras de don Quijote a Fotogramas
* ↑ Las aventuras de Don Quijote al web dels Goya
# Base de creu de terme d'Avinyonet

La Base de creu de terme d'Avinyonet és una obra d'Avinyonet de Puigventós (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La creu de terme d'Avinyonet de Puigventós està situada al territori de les Tres Cases, a la carretera vella d'Avinyonet a Figueres. D'aquesta creu només en queda la base de sustentació on estava enclavada, de perfil circular irregular. S'estructura amb quatre blocs de pedra de diàmetre decreixent en sentit ascendent. El bloc superior presenta esculpides, en relleu al lateral, floretes de quatre pètals a manera de sanefa decorativa. A la part superior del bloc resta una petita mostra del que va ser el fust de la creu, encastat en la base.

## Referències

* ↑ «Base de creu de terme d'Avinyonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].
# Guitera-les-Bains

Guitera-les-Bains (en cors Vuttera) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 97 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 137 | 157 | 148 | 134 | 81 | 97 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1952-1959 | Jean Casamarta | |
| 1959-1987 | Francois Lanfranchi | DVG |
| 1987- | Pierre-Nonce Lanfranchi | DVD |
# Zavétnoie

«Zavétnoie» té aquests significats:

## Rússia

* Zavétnoie (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Zavétnoie (Rostov), localitat de l'óblast de Rostov, a Rússia
* Zavétnoie (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia

## Ucraïna

* Zavitne (Bakhtxissarai), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
* Zavitne (Sovetski), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# St. Johnsbury

St. Johnsbury és un poble i seu del Comtat de Caledonia a l'estat de Vermont dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 St. Johnsbury tenia 7.571 habitants, 1.169 habitatges, i 648 famílies. La densitat de població era de 205,4 habitants per km².
Dels 1.169 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,5% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 32,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,8% tenia menys de 18 anys, un 19,1% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39,5 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.269 $ i la renda mediana per família de 41.961 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.846 $ mentre que les dones 22.131 $. La renda per capita de la població era de 16.807 $. Entorn del 12% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Johnsbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Johnsbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Supernova (còmic)

Supernova va ser una sèrie de còmics amb guions de Víctor Mora i el dibuixant José Bielsa per a la revista "Súper Mortadelo" de l'Editorial Bruguera el 1972. A la seva protagonista sé la considerada la primera heroïna alliberada del còmic editat a l'estat espanyol, com Barbarella (1962) de Jean-Claude Forest.

## Trajectòria editorial i argument

Supernova forma part de les noves sèries de grafisme realista que Bruguera va encarregar llavors a dibuixants nous o de prestigi (Antoni Borrell, Buylla, Cuyás, Edmond, Adolfo Usero), el que va desencadenar cert optimisme en el sector.
El 1972, les seves aventures van començar a recopilar-se en àlbums monogràfics en el si de la "Col·lecció Grandes Aventuras Juveniles" (1971), que compartia amb altres sèries de grafisme realista de la casa: Astroman, Aventura en el Fondo del Mar, Dani Futuro, Roldán sin Miedo, El Sheriff King i Supernova. A partir del 1973, va ser continuada per Edmond.

### Valoració

Segons l'opinió de l'investigador Tino Regueira, José Bielsa, li dona al còmic tot un «un recital de traç i ritme».
Llista de publicacions on ha estat publicat el personatge. :
| Nom de la Publicació | Editorial | Any | Als Números |
| Din Dan (II epoca) | Editorial Bruguera, S.A. | 1968 | 283,294 |
| Grandes Aventuras Juveniles | Editorial Bruguera, S.A. | 1971 | 50,56,62,70 |
| Super Mortadelo | Editorial Bruguera, S.A. | 1978 | 2,5,7,9,12,14,16,28,39,41,46,48,52,53 |
| Super Nova | Editorial Bruguera, S.A. | 1973 | |
| Super Cataplasma | Editorial Bruguera, S.A. | 1979 | 6 |
| Los Fantasmas | Ediciones EL BOLETÍN | 2018 | 7 |

## Referències

* 1 2 Guiral, Antoni. Cuando los cómics se llamaban Tebeos La Escuela Bruguera (1945-1963). Ediciones El Jueves,S.A.(RBA El Jueves), 2004. Pag 57. ISBN 978-84-9741-555-2. (castellà)
* ↑ Martín, Antonio «Última hora de la historieta en la editorial Bruguera» (en castellà). Bang! información y estudios sobre la historieta, 5, abril 1971, pàg. 54 [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ Regueiro, Tino. Guia visual de l'Editorial Bruguera (1940-1988). Edicions Glénat S. L., 2005, p. 151,154,155. ISBN 84-8449-664-3. (castellà)
# Velocitat de detonació

La velocitat de detonació, també coneguda com a velocitat explosiva, és la velocitat a la qual el front d'ona de xoc viatja a través d'un explosiu detonat. Les velocitats de detonació són sempre més ràpides que la velocitat local del so en el material.
Si l'explosiu està confinat abans de la detonació, com en un projectil d'artilleria, la força produïda se centra en una àrea molt més petita, i la pressió s'intensifica massivament. Això es tradueix en una velocitat explosiva que és més gran que si l'explosiu havia estat detonat a cel obert. Les velocitats no confinades són sovint aproximadament d'un 70 a un 80 per cent de les velocitats confinades.
La velocitat explosiva augmenta amb menor grandària de partícula (és a dir, un augment de la densitat espacial), l'augment de diàmetre de càrrega, i l'augment del confinament (és a dir, una pressió més alta).
Les velocitats de detonació típics en els gasos van des dels 1.800 m/s a 3000 m/s. Les velocitats típiques en els explosius sòlids sovint van més enllà dels 4.000 m/s a 10.300 m/s.

## Referències

* 1 2 GlobalSecurity.org
# Casa Coll (Vilalba dels Arcs)

La Casa Coll és un edifici del municipi de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici amb façana als carrers de l'Àngel i del Gall, propietat de la família Coll. Consta de planta baixa (que té dos nivells), planta noble i golfes. Posteriorment li fou afegit un cos que fa l'angle del carrer del Gall i el Major, amb galeria porxada i terrat. L'origen medieval es posa de manifest en els nombrosos arcs interiors i exterior, finestres i fusteries; amb les reformes posteriors apareixen els balcons i canvien les obertures. Hi destaca el portal amb grans dovelles i el treball de forja.

## Història

Aquesta casa forma part de la ruta jacobiana en la branca que s'inicia al portal del Romeu de Tortosa; a la porta hi ha les petxines que indiquen el seu estatus. Durant les guerres carlistes, la Casa Coll va ser carlista i en ella dormia Cabrera quan dirigia els llocs de Gandesa.
Va patir nombroses destrosses durant la Guerra Civil però ha estat restaurada i acull un museu sobre el camí de Sant Jaume i una exposició permanent dedicada al Terç de Requetès de la Mare de Déu de Montserrat. També té un arxiu i una biblioteca que es pot consultar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa Coll». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Batalla de Pontorson

Batalla de Pontorson. Va tenir lloc durant la Revolta de La Vendée, durant la incursió de Gir de galerna.

## Batalla

Després del seu fracàs a la batalla de Granville (Setge de Granville), l'exèrcit de la Vendée va fer la volta, però el pas va ser bloquejat a Pontorson pels 4.000 homes del general Sans-Culotte Tribout. Tot i això, els vendeans són molt superiors en números i es pot superar fàcilment les forces de Tribout. Escriu al seu informe que li han estat "posats en ruta". Per això va tornar a caure sobre Dinan.
No es coneixen les pèrdues de Vendée i les republicanes són objecte d'estimacions molt variables; El representant Louis Turreau va escriure al Comitè de Seguretat Pública el 23 de novembre de 1793 que els republicans no havien perdut ni 20 homes, de la mateixa manera que els administradors de La Manche també van escriure al Comitè que els republicans havien perdut menys de 50 homes. El general Tribout declara que lamenta només 100 soldats, les pèrdues són 300 morts i ferits segons el general Kléber. Finalment, un tal Lesouchu que participa en l'enterrament dels cadàvers calcula que el nombre de blaus morts va passar de 1.000 a 1.200.

## Referències

* ↑ Coutau-Bégarie et Doré-Graslin 2010, p. 377.

## Bibliografia

* Hervé Coutau-Bégarie et Charles Doré-Graslin (dir.), Histoire militaire des guerres de Vendée, Economica, 2010, 656 p.
* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 2009, p. 301-302.
* Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote (1793-1800), Tome III, édition Paul Dupont, 1893-1895, p. 312-314.
* Yves Gras, La guerre de Vendée: 1793-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994, 184 p.(ISBN 978-2-717-82600-5), p. 107.
# Spearfish

Spearfish és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 8.606 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spearfish tenia 8.606 habitants, 3.638 habitatges, i 1.931 famílies. La densitat de població era de 543,8 habitants per km².
Dels 3.638 habitatges en un 25,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,4% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 46,9% no eren unitats familiars. En el 37% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,3% tenia menys de 18 anys, un 21,5% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.887 $ i la renda mediana per família de 40.257 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.242 $ mentre que les dones 20.431 $. La renda per capita de la població era de 16.565 $. Entorn del 9,8% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Clima

L'amplitud tèrmica més ràpida registrada a la Terra van ser els 27 °C en 2 minuts, mesurada a Spearfish el 22 de gener de 1943, de -20 °C a +7 °C.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spearfish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spearfish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ "South Dakota Weather History and Trivia January". - National Oceanic and Atmospheric Administration's National Weather Service. —Appendix I: – "Weather Extremes". - National Oceanic and Atmospheric Administration. - (Adobe Acrobat *.PDF document).
* ↑ Parker, Watson (1981). - Deadwood: The Golden Years. - Lincoln, Nebraska: The University of Nebraska. - p.158. - ISBN 978-0-8032-8702-0
# Vladímir Dal

Vladímir Ivànovitx Dal, rus: Владимир Иванович Даль, (22 de novembre de 1801, Luhansk - 4 d'octubre, Moscou) fou un metge i un dels més grans lexicògrafs russos, autor del Diccionari del gran idioma rus viu.

## Biografia

Vladímir Dal és fill d'un metge danès anomenat Johan Christian Dahl, i de mare alemanya, Maria Dahl. El seu pare, nacionalitzat rus, fou també teòleg i lingüista (entre altres llengües, coneixia l'hebreu), mentre que la seva mare era filla de la traductora Maria Ivànovna Freitag. El futur lexiògraf nasqué a Luhansk i serví a la Marina Russa del 1814 al 1826. Dal s'interessà en la llengua i el folklore des de la seva joventut. Un cop graduat a la Facultat de Medecina de la Universitat de Dorpat, començà a viatjar a peu a través de la campinya russa i a col·leccionar dites i contes de fades del poble rus. Publicà la seva primera col·lecció de contes de fades el 1832. D'altres, encara sense publicar, foren posats en vers pel seu amic Aleksandr Puixkin, i han arribat a ser alguns dels texts més coneguts de la llengua russa. Després del duel fatal de Puixkin, Dal fou cridat en els seus últims moments de vida i tingué cura del gran poeta durant les seves últimes hores. El 1838 fou escollit membre de l'Acadèmia Russa de les Ciències.
Durant la dècada següent Dal adoptà el pseudònim de Cosac de Luhansk, i publicà molts assajos realistes en l'estil de Nikolai Gógol. Continuà els seus estudis de lexicografia i més viatges entre el 1850 i el 1860. En no tenir temps per editar la seva col·lecció de contes de fades, demanà a Aleksandr Afanàssiev preparar-los per a publicació, la qual cosa tingué lloc durant la dècada del 1850. La seva obra mestra, el Diccionari explicatiu del gran idioma rus viu, fou publicat en quatre immensos volums entre el 1863 i el 1866. Els proverbis i refranys dels russos, on figuren més de 30.000 entrades, fou publicat anys més tard.
# La Chute finale

La Chute finale (sots-titulat Essai sur la décomposition de la sphère soviétique) és un llibre d'Emmanuel Todd publicat en 1976 per éditions Robert Laffont. L'autor descriu el col·lapse del sistema comunista i la caiguda inevitable que li espera a la Unió Soviètica. Aquest llibre és un rar exemple de prospectiva totalment validada pels fets i va donar al seu autor retrospectivament gran autoritat en l'anàlisi dels fets socials, econòmics i geopolítics.

## Descripció

En aquest llibre, Emmanuel Todd s'adona de la falsedat completa de les estadístiques oficials soviètiques, i resol el problema mitjançant mètodes tortuosos com un arqueòleg. Per exemple, en lloc de prendre els nombres en brut (òbviament sobreestimats o subestimats d'acord amb les necessitats de la propaganda), analitza sobretot les tendències que aquestes estadístiques no poden ocultar per complet. A més, alguns indicadors com les taxes de suïcidi, encara corregides a la baixa, són tan grans que suggereixen un profund patiment psicològic de la població. En particular, s'observa l'augment de la mortalitat infantil a l'URSS, fet únic en un país industrialitzat i en desenvolupament, de les quals es dedueix que tota la seva estructura tècnica i industrial està retrocedint cap a una decadència irreversible (fet revelador que la Unió Soviètica també havia deixat de publicar les xifres des de 1974). Emmanuel Todd també se centra en la literatura popular com la ciència-ficció, lleugerament censurada però instructiva sobre l'estat d'ànim de la societat.
Sobre la base de rareses com el lliurament des de l'Est d'un carregament de sabates ... per al peu dret, en conclou una desorganització completa de la capacitat de producció prevista. Què passa amb una indústria incapaç de dur a terme una cosa tan simple com proporcionar sabates en condicions?
Va predir també, amb gran precisió, el col·lapse de la bloc de l'Est sota la pressió de les classes educades, una forta consciència política, de la part europea de l'imperi soviètic, unint-se al que va dir Andrei Amalrik en el seu assaig de 1970 L'Union soviétique survivra-t-elle en 1984 ?, considerant que els encebadors de liberalització del sistema comunista constituïen menys un signe de la regeneració que l'anunci del seu esfondrament imminent.
Serà Hélène Carrère d'Encausse qui atraurà la major notorietat d'aquesta predicció amb un altre llibre sobre el mateix tema, però desfigurat per un gran error d'anàlisi: va explicar la imminent implosió de l'URSS per l'augment de les poblacions musulmanes de l'Àsia central per la seva alta taxa de natalitat, però de baix nivell cultural.

## Referències

* ↑ Hélène Carrère d'Encausse, L'Empire éclaté, Paris, Flammarion, 1978, 320 p.

## Enllaços externs

* A propos du livre d'Emmanuel Todd « La Chute finale » 2 : Les prévisions a blogoliot
* Emmanuel Todd, comentant La chute finale al programa Apostrophes, 1989 a YouTube
# Casa Coll (Girona)

La Casa Coll és un edifici del Carrer de la Força del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Casal consta de planta baixa i tres pisos. A la façana s'obren quatre portes. La principal i segurament més antiga està feta amb brancals de grans carreus de pedra de Girona, i presenta un arc de punt rodó dovellat. Un altre porta també té arc de mig punt, formant un timpà que es recolza en una llosa travessera. Els balcons són grans i simètrics però sense gaire volada degut a l'estretor del carrer. Tota la façana és de pedra i morter, i segueix la tipologia del casal urbà típic del segle xvi, encara fortament influenciada pels models gòtics que tant arrelaren al nostre país. A l'interior trobem un pati i una escala protegida per una barana de pedra, ornada amb un calar en forma de roda de raigs corbats que ens suggereix formes de l'estil gòtic de les darreries del segle xv inicis del segle xvi.

## Història

El document més antic que s'ha conservat data del 1591, on s'esmenta la compra de la casa per part del canonge Onofre Gorgoll a Jeroni i Baldiri Gelabert. Sabem, però, que durant el segon terç del segle xvi la casa era propietat de Baldiri Balle, i que segurament promocionà diferents intervencions arquitectòniques que afectaren a la disposició de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Balneari de Senillers

El Balneari de Senillers és un hotel-balneari del municipi de Lles de Cerdanya (Cerdanya) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'hotel-balneari de Senillers està situat al municipi de Lles, a la comarca de la Cerdanya. L'edifici es va construir l'any 1876 amb materials de la zona com són pedres de granit o bé fusta de pi silvestre. En un origen recollia i servia les aigües que brollen de cinc fonts, amb característiques diferents: del Païdor, de la Muntanya i del Riu (alcalines-silicatades), dels Brians (sulfuroses) i del Ferro (sulfuroses i ferruginoses). La diversitat de minerals a les aigües el va convertir en pocs anys en un reclam per la societat catalana, i així va ser una destinació a l'estiu molt popular.
Es tracta d'un edifici situat a migdia, de planta baixa i quatre pisos, que es perllonga a l'oest en dos cossos i que té l'entrada per l'est, a través de dos porxos a dos nivells amb arcades. A llevant hi ha un edifici annex, format per dos petits cossos. La façana principal és coronada amb una coberta de dues vessants al centre (frontó amb tres obertures) i als laterals s'estén la coberta plana.
En l'actualitat l'edifici és afectat per lesions de gran importància, com filtracions d'aigua provinents de la coberta i atac d'insectes a les bigues. Existeix un programa de rehabilitació.

## Història

Actualment funciona com a bar restaurant. El lloc ja es coneixia com a Sanillers l'any 1030. L'edifici es va construir l'any 1876. L'any 1946 la família Pascual va adquirir l'edifici i va decidir reformar-lo i ampliar-lo. L'arquitecte que va realitzar el projecte era el senyor Climent Maynés i Gaspar. A partir d'aquest moment l'edifici deixaria de ser un balneari i es convertiria en un hotel. Al cap d'unes dècades, concretament l'any 1993, l'edifici passà a mans de l'Institut Terapèutic Internacional de Catalunya, gestionat pel senyor Hug Coats i la senyora Nadya Coats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Balneari de Senillers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].