OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pan Tianshou

Pan Tianshou (en xinès simplificat: 潘天寿; en xinès tradicional: 潘天壽 en pinyin: Pān Tiānshòu) (Zhejiang, 1897 — Hangzhou, 1971) fou un pintor, cal·lígraf, professor i teòric d'art contemporani que va viure durant els darrers anys de l'imperi Qing i durant la República de la Xina.

## Dades biogràfiques

Pan va néixer el 14 de març de 1897 a Guanzhuang, comtat de Ninghai, província de Zhejiang i va morir el 1971. El seu nom era Pan Tianjin. De família camperola, va quedar orfe de mare el 1903. De molt petit va estudiar en un centre privat i, mentre. practicava la cal·ligrafia i copiava il·lustracions de novel·les. El 1910 estudia a l'escola primària i va començar rebre educació occidental però va continuar interessant-se per la cal·ligrafia i la pintura (a més dels segells per a tinta). Finalment va decidir dedicar-se de ple a la pintura xinesa. El 1915 ingressa a l'Escola Normal Zhejiang (Hangzhou). Participà en el moviment patriòtic “Quatre de Maig” (1919). Un cop graduat, el 1920, fa de professor de primària a Ninghai. Aprofundint els seus coneixements artístics (dedicant-se, també, a la poesia). Es traslladà, el 1922, a una escola de primària del comtat de Xiaofeng a la prvíncia de Zhejiang, actualment comtat d'Anji. A Xanhai, el 1923, ensenya en un col·legi femení (1923) i en l'Acadèmia de Belles Arts (Departament de Pintura Xinesa)(com a professor no numerari). El 1924 es consolida la seva plaça a l'Acadèmia i comença a escriure el seu tractat sobre “La història de la pintura xinesa” que acabarà el 1925. L'any següent és un dels fundadors de l'Escola Xinhua de Belles Arts de Xanghai on arribarà a ser el professor en cap del Departament d'Educació el 1927. El 1962, Pan va organitzar una exposició individual al Museu d'Art xinès de Pequín, exhibint 90 obres de pintures, segells i cal·ligrafia. Arran de la Revolució Cultural va sofrir persecució.

## Obra pictòrica

L'estil de Pan està influenciat per la pintura clàssica xinesa però els temes de flors i ocells no són un simple calc dels grans mestres, essent considerats un dels iniciadors de la pintura xinesa moderna. També va ser un notable paisatgista. Va realitzar obres pintant amb els dits i en la seva pintures remarca les línies. El seu estil propi es concreta als anys 40 del segle xx i adquireix la seva maduresa als anys 50. Entre les seves obres destaquen, entre altre, “Lluna brillant sobre wistèria”, “Corb solitari dalt d'un arbre vell”, “Monjo calb” i “El mendicant”.

## Bibliografia

* Pan Tianshou Paintings. People's Fine Arts, 2004. Edició xinesa.ISBN 7102030541. ISBN 978-7102030548

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts4565.html Arxivat 2014-09-06 a Wayback Machine.
* http://www.chinaonlinemuseum.com/painting-pan-tianshou.php
* http://jamescahill.info/the-writings-of-james-cahill/cahill-lectures-and-papers/34-clp-18-1994-a-foreigner-looks-at-pan-tianshou-pan-tianshou-symposium-hangzhou
* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts4565.html Arxivat 2014-09-06 a Wayback Machine.
* http://www.eastasianhistory.org/sites/default/files/article-content/15-16/EAH15-16_04.pdf
# Orrville

* Per a altres significats, vegeu «Orrville (Ohio)».
Orrville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 230 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orrville tenia 230 habitants, 105 habitatges, i 59 famílies. La densitat de població era de 86,2 habitants/km².
Dels 105 habitatges en un 20% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,9% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 42,9% no eren unitats familiars. En el 41,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones hi havia 88,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.571 $ i la renda mediana per família de 31.719 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 30.000 $. La renda per capita de la població era de 15.418 $. Aproximadament el 9,9% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orrville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orrville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Operació Kenova

L'Operació Kenova és una investigació independent iniciada l'any 2016 sobre les activitats i presumptes delictes comesos per Stakeknife, un espia d'alt nivell que va treballar per la intel·ligència britànica dins de l'Exèrcit Republicà Irlandès Provisional (IRA) durant el conflicte nord-irlandès. Està liderada per Jon Boutcher, antic cap de la policia de Bedfordshire, i implica tant a les autoritats britàniques com a l'IRA.
Stakeknife és el nom en clau d'un agent que treballava per la Force Research Unit (FRU) de l'Exèrcit britànic, i que ha estat considerat com l'informador de més rang militar i importància infiltrat dins de l'IRA. Freddie Scappaticci va ser assenyalat, a partir de l'any 2003, com la identitat real de Stakeknife. Dins de l'IRA, Scappaticci liderava la unitat responsable d'identificar i interrogar els infilitrats i/o informadors que delataven l'activitat dels republicans a les forces policials britàniques, l'anomenada Nutting Squad. Així, sobre ell han recaigut acusacions de segrest, tortura i assassinat de diverses persones. Scappaticci, que va marxar d'Irlanda del Nord, sempre ha negat ser Stakeknife.
L'octubre de 2019, els responsables de la investigació van enviar fitxers de proves relacionades amb nombroses persones a la fiscalia nord-irlandesa (Public Prosecution Service for Northern Ireland, PPS). Un any més tard, la fiscalia va trobar insuficients les proves contra quatre dels investigats, incloent dos antics agents de l'MI5 i el propi Scappaticci.

## Referències

* ↑ Boutcher, Jon. Operation Kenova (pdf) (en anglès), 2016.
* ↑ «Un espia britànic infiltrat a l'IRA durant trenta anys fuig hores abans de ser identificat». CCMA, 12-05-2003 [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ «Focus: Scappaticci's past is secret no more» (en anglès). The Times, 18-05-2003 [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ Keefe, Patrick Radden. «Touts». A: No diguis res. Periscopi, 2020, p. 276. ISBN 978-84-17339-47-0.
* ↑ McDonald, Henry «What is the Stakeknife scandal, and what happens next?» (en anglès). The Guardian, 02-10-2019 [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ O'Neill, Julian «Stakeknife: PPS decide not to charge four people» (en anglès). BBC, 29-10-2020 [Consulta: 16 novembre 2020].
# Osxépkovo (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Osxépkovo».
Osxépkovo (en rus: Ощепково) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 159 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Can Vilallonga (Cassà de la Selva)

Can Vilallonga és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció tradicional amb parets de pedra, primitivament de planta quadrangular, coberta de teula a dues vessants. Els embigats són de fusta. La façana principal presenta una porta dovellada de granit i finestres també del mateix material amb rapissa emmotllurada. La finestra central del primer pis presenta un baix relleu de granit sobre la seva llinda.

## Història

El mas ha estat ampliat posteriorment conservant, però, la seva estructuració i composició formal.

## Referències

* 1 2 «Can Vilallonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Puits

«Puits» té aquests significats:
* Puits (Costa d'Or), municipi al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Puits-et-Nuisement, municipi al departament de l'Aube (regió de Gran Est, França)
* Puits-la-Vallée, municipi al departament de l'Oise (regió dels Alts de França)
* Les Authieux-du-Puits, municipi al departament de l'Orne (regió de Normandia, França)
* Fontaine-le-Puits, municipi al departament de la Savoia (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* La Haye-du-Puits, municipi al departament de la Manche (regió de Normandia, França)
* Saint-Denis-des-Puits, municipi al departament d'Eure i Loir (regió de Centre-Vall del Loira, França)
* Saint-Martin-des-Puits, municipi al departament de l'Aude (regió d'Occitània, França)
* Trois-Puits, municipi al departament del Marne (Gran Est)
# Paul Gordan

Paul Albert Gordan (1837-1912) va ser un matemàtic alemany, que es va especialitzar en la teoria dels invariants.

## Vida i Obra

Gordan era fill d'un comerciant jueu, i va estudiar en una escola de negocis abans de treballar un temps en un banc. Però la seva afició per les matemàtiques el va portar a Berlín el 1855 per assistir a les classes d'Ernst Kummer. Va estudiar matemàtiques a les universitats de Breslau i Königsberg, doctorant-se el 1862 amb una tesi sobre les geodèsiques dels esferoides.
El 1863 va ser nomenat professor de la universitat de Giessen, on va fer amistat amb Alfred Clebsch i es va casar. El 1874 va ser nomenat professor de la Universitat d'Erlangen en la qual coincideix un any amb Felix Klein i coneix i fa amistat amb Max Noether. Gordan es retirà de la docència el 1910.
Gordan va ser conegut a la seva època com el rei dels invariants, ja que el 1868 havia demostrat que els invariants d'un sistema de formes binàries tenen una base finita. Malgrat això, no havia aconseguit demostrar-ho per les formes ternàries o d'ordre superior.
És coneguda l'anècdota (explicada per Max Noether el 1914) que, quan va llegir la demostració de David Hilbert (1888), va exclamar: Das ist keine Mathematik, das ist Theologie! (Això no son matemàtiques. Això és teologia!).
Gordan també havia treballat amb Clebsch, durant els seus primers anys a Giessen, sobre funcions abelianes.
Gordan va ser el tutor de tesi d'Emmy Noether, filla del seu amic Max i la primera dona en rebre un doctorat a Alemanya.

## Referències

* 1 2 Chang, 2011, p. 21.
* ↑ Mclarty, 2012, p. 105.
* ↑ Noether, 1914, p. 18.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en (anglès)). World Publishing, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Fisher, C.S. «The Last Invariant Theorists A sociological study of the collective biographies of mathematical specialists» (en (anglès)). European Journal of Sociology, Vol. 8, Num. 2, 1967, pàg. 216-244. DOI: 10.1017/S0003975600001521. ISSN: 0003-9756.
* Mclarty, Colin. «Hilbert on Theology and its discontents: The Origin Myth of Modern Mathematics». A: Apostolos Doxiadis, Barry Mazur (eds.). Circles Disturbed: The Interplay of Mathematics and Narrative (en (anglès)). Princeton University Press, 2012, p. 105-129. ISBN 978-0-691-14904-2.
* Noether, Max «Paul Gordan» (en (alemany)). Mathematische Annalen, Vol. 75, Num. 1, 1914, pàg. 1-41. DOI: 10.1007/BF01564521.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Paul Gordan» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Fisher, C.S. «Gordan, Paul Albert». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 27 juny 2017].
# Paul Philipp

Paul Philipp (Dommeldange, 21 d'octubre de 1950) és un dirigent esportiu, exjugador i exentrenador de futbol luxemburguès. Actualment és el President de la Federació Luxemburguesa de Futbol.

## Biografia

Nascut a Dommeldange, un dels barris de Ciutat de Luxemburg, el 21 d'octubre de 1950, Philipp va iniciar la seva carrera futbolística jugant per l'Avenir Beggen luxemburguès, abans de marxar a Bèlgica per jugar amb 3 equips diferents en 13 temporades. Abans de retirar-se va tornar a l'Avenir.
Paul Philipp també va jugar amb la Selecció de Luxemburg, amb la qual va debutar el 1968. Al llarg de la seva carrera disputaria 54 partits, aconseguint marcar 4 gols. Va jugar 17 partits de classificació per a la Copa del Món.
Després de la seva retirada, Philipp va dirigir la selecció luxemburguesa, entre els anys 1985 i 2001. Durant aquest període la selecció va aconseguir guanyar tres partits, tots ells en la classificació pel Campionat d'Europa de 1996.

## Palmarès (com a jugador)

* Lliga luxemburguesa de futbol: 2
       1969, 1984
* Copa luxemburguesa de futbol: 1
       1984

## Referències

* ↑ Fédération Luxembourgeoise de Football – FLF
* ↑ Appearances for Luxembourg National Team – RSSSF
* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine. – FIFA

## Enllaços externs

* Paul Philipp a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ouzellaguen

Ouzellaguen és un municipi (baladiyah) de la província o wilaya de Bugia a Algèria.
Està situat al nord del país, a la regió de Cabília, a l'est d'Alger i a prop de la costa de la mar Mediterrània.
A l'abril de 2008 tenia una població censada de 22.719 habitants.

## Localitats

A més de la seva capital Ighzer Amokrane, el municipi d'Ouzellaguen es compon de les següents localitats: Bouchiban, Bouhadj, Aghendjour, Agoumatine, Nasroune, Tighilt, Fournane, Chehid, Izemourène, Ifri, Issouane, Tigzirt (actual Iheddaden), Ldjemaa, Ighbane, Timelyouine, Ighil Oudlès, Tizi Meghlaz, Ibouzidène, Cheurfa, Tazrout, Sidi Younès, Didoune, Bouaissi, Tigrine, Tiouririne, Chikhoune, Khenfor, Maghnoune, Boutagout, Hellouane, Irès, Bourafaa y sellouana.

## Història

A Ouzellaguen va tenir lloc el congrés de la Soummam el 1956, un esdeveniment significatiu de la guerra d'Algèria.
Els habitants del municipi van ser independents dels turcs. Només es van sotmetre durant la conquista francesa.
Amb Chérif Bou Baghla i els seus aliats, van lliurar una batalla decisiva contra l'exèrcit francès, encarregat de trencar la insurrecció provocada per Bou Baghla.
El 1857, la regió va ser totalment subjugada per l'exèrcit francès sota el lideratge del governador Randon.

## Llocs d'interès
### Museu del congrés de la Soummam

A més d'un imponent memorial, instal·lat en el centre del museu, aquest també es compon d'una esplanada on hi ha dos petites cases, les quals habien servit com a sales de congerencies el 1958.
També s'hi troben dos estàtues dels herois: Abane Ramdane, krim Belkacem, Zighoud Youcef, Larbi Benm'hidi, Lakhdar Bentobbal i Amar Ouamarane.
A part, el museu també té instal·lat un projector que preten promoure l'història i donar un impacte educatiu.

## Transport

Per la ciutat hi passa la carretera N26, la qual connecta al municipi amb diverses poblacions com: Sidi Aïch i Akbou.

## Referències

* ↑ Thomas Brinkhoff. «The population of the provinces and communes in Algeria by census years» (en anglès). citypopulation.de. Office National des Statistiques de l'Algérie, 22-05-2017. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ «Museu del congrés de la Soummam» (en francès). Algérie presse service.
# Ouzinkie

Ouzinkie és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ouzinkie tenia 225 habitants, 74 habitatges, i 56 famílies La densitat de població era de 14,4 habitants/km².
Dels 74 habitatges en un 44,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 20,3% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 21,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,4% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 20,4% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones hi havia 84,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.500 $ i la renda mediana per família de 54.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.333 $ mentre que les dones 45.625 $. La renda per capita de la població era de 19.324 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ouzinkie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ouzinkie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Pecan Grove

Pecan Grove és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 13.551 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pecan Grove tenia 13.551 habitants, 4.516 habitatges, i 3.847 famílies. La densitat de població era de 599,3 habitants/km².
Dels 4.516 habitatges en un 52,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,3% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 14,8% no eren unitats familiars. En el 12,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,4% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 4,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 83.515 $ i la renda mediana per família de 91.059 $. Els homes tenien una renda mediana de 62.213 $ mentre que les dones 37.658 $. La renda per capita de la població era de 33.816 $. Aproximadament el 0,6% de les famílies i l'1,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pecan Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pecan Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Pectina

* No s'ha de confondre amb Pecten o Pecten oculi.
Pectina és una fibra vegetal formada per àcids poligalacturònics, de cadena llarga, més o menys esterificats amb metanol.
Els vegetals són més o menys rics en pectina. La natura de la pectina i el percentatge depèn de l'espècie de fruita i del grau de maturitat. Té el codi E-440 al grup dels emulgents naturals i es pot aplicar segons el principi quantum satis sense límit superior.

## Ús

La pectina s'utilitza com gelificant, espessidora i estabilitzadora d'aliments (melmelada, glaçades, conserves, salses…) i s'estreu principalment de residus de pomes o de pell de fruits cítrics. En l'ús culinari, necessita la presència de sucre i d'un àcid (suc de llimona, àcid cítric…) així i temperatures enllà de 80 °C durant un temps curt per encetar el procés de gelificació. D'origen vegetal, pot ser una alternativa vegetariana de la gelatina d'origen animal en certes preparacions. Se'n pot canviar les característiques en afegir sals i sucres, entre d'altres per a plats amb llet o nata, per reduir la quantitat de sucre, per accelerar …
En la cuina casolana es fa servir principalment per fer melmelada, confitures o pasta de fruita. En la indústria alimentària té un camp d'aplicació molt més ample. Quan l'espessor no és una qualitat desitjada, per exemple en l'elaboració de vins, per clarificar el most de la cervesa o filtrar sucs de fruites riques en pectina, es fa servir un enzim del grup dels pectinases per contrariar-ne l'efecte (despolimeritzar).
Es pot fabricar pectina casolana a partir de pomes, de preferència poc madures o de les restes (pela i closca) o de la part blanca de la pell dels cítrics. Si es fa servir la pela, cal assegurar-se que no hi hagi residus tòxics (productes fitosanitaris, conservants, cera…).

## Referències

* ↑ «Pectina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Juliachs i Petit, Elena (ed.). Complements alimentaris – Control oficial (pdf). Barcelona: Beneralitat de Catalunya – Agència de Salut Pública, 2 de juliol de 2018, p. 17, 52. Arxivat 2021-05-13 a Wayback Machine.
* ↑ Meredith, Leda. «Recepta de pectina casolana de cítrics per a la seva conservació», 2021. [Consulta: 13 maig 2021].
# Pere Patau

Pere Patau (Bolquera, 1864 - Perpinyà, 6 de març del 1941) va ser un bisbe auxiliar de Perpinyà.

## Biografia

Va ser ordenat sacerdot el 23 de juliol del 1888. Després de ser rector d'Argelers, fou superior del col·legi de Sant Lluís Gonçaga de Perpinyà. Va ser vicari general de la diòcesi de Perpinyà el 1915, quan n'era bisbe Carsalade du Pont; i el 2 de juliol de 1925 fou fet coadjutor de Perpinyà amb el títol honorífic de "bisbe in partibus de Torona" (l'extinta seu Toronensis, a Macedònia, fou revitalitzada nominalment entre 1740 i 1941 per a la concessió del títol honorífic de bisbe). Encara fou nomenat vicari capitular el 1932. Excel·lí com a predicador en català i en francès. Dimití el 29 de desembre del 1932 i el 1934 es retirà a Codalet, però encara predicà exercicis espirituals a diverses diòcesis franceses.
La seva població natal li dedicà la plaça "Pierre Patau".

## Obres

* A propos de l'Étude du Catalan, article a Semaine réligieuse du Perpignan 24 (13 de juny del 1914)

## Bibliografia

* S.G. Mgr Patau, Evêque de Torone, article a Sanctuaire 203 (28/02/1926)

## Enllaços externs

* Fitxa, a la web "Catholic Hierarchy" (anglès)