OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ductilitat

La ductilitat és la propietat que presenten alguns metalls i aliatges quan, sota l'acció d'una força, poden estirar-se sense trencar-se i formar així filferros o fils. En l'àmbit de la metal·lúrgia els metalls anomenats dúctils com ara l'alumini, el níquel, l'acer, el coure, l'argent i l'or que tenen un grau elevat de ductilitat. La propietat físico-mecànica oposada és la fragilitat.

## Ductilitat i deformació

Quan una força determinada actua sobre una peça de metall immobilitzada, la peça experimenta una deformació. Dos casos són possibles:
* deformació elàstica
* deformació plàstica
Les deformacions elàstiques són temporals. Quan les forces externes cessen la peça recupera la seva forma inicial. Aquest comportament s'esdevé sempre que no sigui superat el límit elàstic del material metàl·lic. (Un exemple podria ser el d'un diapasó. Quan és colpejat es deforma. L'elasticitat de la forquilla provoca unes determinades deformacions i modes de vibració. Es produeix una vibració amortiguada i al final cessa la vibració, retornant el diapasó a la forma original). En les deformacions plàstiques se supera el límit elàstic del material i es produeixen deformacions permanents. (Els xocs en automòbils amb carrosseria metàl·lica produeixen deformacions permanents no desitjades. D'altra banda, molts processos de fabricació industrial es basen en deformacions plàstiques controlades. Per exemple fabricar fils prims de metall a partir de barres gruixudes en el procés anomenat trefilatge).

## Ductilitat i acritud

En el procés de trefilatge una barra relativament gruixuda es fa passar de manera forçada per una filera per l'interior d'un forat cònic. El resultat és una barra més llarga i de diàmetre més petit. L'operació es pot reiterar tantes vegades com convingui, passant a fileres és petites, fins a aconseguir fils de diàmetre molt petit. Es tracta d'una deformació plàstica intencionada i controlada. El problema rau en el fet que les deformacions plàstiques provoquen acritud. Si es treballa en fred cada vegada el fil és menys dúctil. La solució passa per treballar en calent (a temperatures altes) o sotmetre les peces trefilades a un procés de recuita en un forn. Així recuperen la ductilitat.

## Vegeu també

* Cristal·lografia
* Roda anglesa

## Referències

* ↑ Sastre i Sastre, Ramon. Propietats dels Materials i Elements de Construcció. Barcelona: Univ. Politèc. de Catalunya, 2000, p. 54. ISBN 978-84-8301-422-6.
* ↑ Brunet, Pere. «ductilitat». Ara Sciència, 27-08-2014. Arxivat de l'original el 2019-12-15. [Consulta: 15 desembre 2019].
* ↑ Molera i Solà, Pere; Montserrat Cruells Cadevall; Núria Llorca i Isern Ciència dels materials (2a edició). Edicions Universitat Barcelona, 24 març 2011, p. 128–. ISBN 978-84-475-3512-5.
# Dudești (Bucarest)

El barri de Dudești és un dels barris del Sector 3 de Bucarest (Romania). Està situat en zona sud-est de la capital romanesa. Dudești està al costat dels barris de Vitan, Văcăreşti i Dristor. La cultura mesolítica coneguda com a cultura de Dudești (que data del 5è i 4t mil·lenni aC.) es va estendre per la major part de la plana romanesa i la regió romanesa de Dobrudja i rep el seu nom d'aquesta regió de Bucarest, ja que les primeres restes arqueològiques d'aquesta cultura es van localitzar a aquest barri.
Dudești era originalment un llogarret i va ser annexionada al terme municipal de Bucarest quan la ciutat va créixer a finals dels anys setanta, però es va escapar del projecte de sistematització de Nicolae Ceaușescu. El nom de Dudești procedeix del mot romanès Dud (en català vol dir drap) i del sufix -eşti. Al llarg del barri transcorre la Calea Dudești, que és una de les principals artèries viàries de Bucarest.
Molt a prop del barri es troba un dipòsit de tramvies i l'albereda de Bucarest.
# El Imparcial

El Imparcial va ser un diari matutí d'ideologia liberal fundat per Eduardo Gasset y Artime en 1867 i desaparegut en 1933. Va ser un dels primers diaris d'empresa, en contraposició als diaris de partit.

## Història

Va ser el diari de major difusió i influència durant la Regència de Maria Cristina, però va començar a perdre prestigi a causa dels seus moviments polítics, i especialment després del nomenament del seu director, Rafael Gasset, ministre de Foment de Francisco Silvela, el 1900. El seu suplement literari, Los Lunes del Imparcial, fou el suplement cultural més important en llengua castellana durant dècades, on escriuen des dels seus inicis els quals poc més tard serien batejats com a Generació del 98: Miguel de Unamuno, Ramiro de Maeztu, Azorín, Pío Baroja.
El 1906, va formar juntament amb El Liberal i Heraldo de Madrid la Societat Editora Espanyola, sent, dels tres, el que estava situat a la dreta amb un públic més burgès, el més enemic dels moviments obrers i dels nous nacionalismes.

## Actualitat

En l'actualitat, el diari ha reprès la seva activitat com mitjà digital en el lloc web [www.elimparcial.es], sent el seu president Luis María Anson i el seu director Joaquín Vila.

## Referències

* Cruz Seoane, María (1996, 1998), Historia del perodismo en España. 3. El siglo XX: 1896-1936, Alianza Editorial, S.A.. 84-206-8178-4/Tomo 3
# El Hueco

El Hueco és un centre poblat de l'Uruguai, ubicat a la regió central del departament de Florida. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 84 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# El Fondó de Monòver

El Fondó de Monòver, popularment el Fondó, és un xicotet llogaret del terme municipal de Monòver (Vinalopó Mitjà), a l'oest de la ciutat, vora la rambla del Xinorlet. La seua població estable és d'uns 20 habitants. L'ermita de Santa Caterina del Fondó fou erigida en parròquia el 1957. Durant la Guerra Civil espanyola els últims dirigents del govern de la República i el Partit Comunista d'Espanya (Negrín, Pasionaria, Rafael Alberti) van partir des d'un xicotet aeròdrom allí cap a l'exili, pocs dies després va acabar la guerra. Un monòlit commemoratiu i dos refugis antiaeris testimonien aquella època.
# El Pererol

El Pererol és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada al sud-oest de la vila de Castellterçol, a l'extrem sud-oest del terme, ran del límit amb Granera. És al nord-oest de Sant Julià d'Úixols, parròquia a la qual pertanyia i al nord de la masia del Solà del Sot, que pertany al terme municipal de Granera.

## Enllaços externs

* El Pererol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Durgabai Deshmukh

Durgabai Deshmukh (15 de juliol de 1909 - 9 de maig de 1981) va ser una lluitadora per la llibertat de l'Índia, advocada, treballadora social i política, membre de l'Assemblea Constituent de l'Índia i de la Comissió de Planificació de l'Índia i fundadora de diverses institucions amb finalitats socials. Va revolucionar el concepte de treball social, a partir de les bases establertes per estadistes com Mahatma Gandhi i va posar els fonaments per al suport i reconeixement de l'Estat a aquestes institucions.
Nascuda a Rajahmundry, Andhra Pradesh, Índia, Durgabai va ser casada a l'edat de 8 anys i al llarg de la seva vida lluitaria contra aquests casaments de nenes i per l'emancipació de les dones. Més gran es va casar amb Chintaman Dwarakanath Deshmukh, el primer governador indígena del Banc de la Reserva de l'Índia i ministre d'Hisenda al gabinet central de l'Índia durant el període 1950-1956.

## Enllaços externs

* http://blogs.thehindu.com/delhi/?p=25977
* http://konarkpublishers.com/books/878
* http://elpais.com/elpais/2014/03/05/planeta_futuro/1394011117_612533.html
# E231

La ruta europea E231 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Amsterdam (Països Baixos) i finalitza a Amersfoort (Països Baixos). Té una longitud de 54 km. Té una orientació de nord a sud.
# El viatge vertical

El viatge vertical és un telefilm del 2010, opera prima de la realitzadora Ona Planas, basada en la novel·la homònima d'Enrique Vila-Matas. Es va rodar a Sevilla, Tarifa, Mallorca i Barcelona. Ha estat coproduïda per Televisió de Catalunya, Mallerich Films, Paco Poch, Jaleo Films, Miramar Producciones, Canal Sur i IB3 Televisió. Ha estat doblada al català i emesa per TV3 el 23 d'abril de 2010.

## Sinopsi

Federico Mayol té 72 anys i és un home de negocis jubilat, militant nacionalista català i pare de dos fills, que l'endemà de celebrar les seves noces d'or sobtadament la seva esposa decideix separar-se d'ell i l'obliga a abandonar el domicili conjugal. Aleshores inicia un viatge geogràfic i iniciàtic des de Barcelona fins a Madeira que el farà enfrontar-se als seus fantasmes presents i passat, esmenar manques culturals propiciades per l'època que li va tocar viure, a adonar-se que és possible tornar a començar i fins i tot descobrir el plaer de ser capaç de riure-se'n.

## Repartiment

* Francesc Albiol
* Raquel Amegashie com a bugadera
* Joan Bibiloni com a Miquel Ferrer
* Juanma Lara com a Bibiloni
* Marc Martínez com a Julián
* Jeannine Mestre com a Julia
* Carles Molinet com a Vicenç Bernat
* Pep Pla com a Ramon
* Fermí Reixach com a Frederic Mayol
* Vicente Romero com a Pablo

## Nominacions i premis

Als Premis Gaudí de 2011 fou nominada a la Millor pel·lícula per televisió

## Referències

* ↑ «Ona Planas ruedaEl viaje vertical en las playas de Tarifa» (en castellà). EuropaSur.es, 23-06-2008. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «'El viaje vertical' de Vila-Matas se verá en la pequeña pantalla» (en castellà). El Correo de Andalucía, 15-09-2009. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «El viatge vertical». Ésadir.cat. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Estrena a TV3 d'"El viatge vertical"». CCMA.cat, 16-04-2010. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «El viatge vertical». AcadèmiadelCinema.cat. [Consulta: 9 desembre 2022].
# El viatge fantàstic de Simbad

El viatge fantàstic de Simbad (títol original en anglès: The Golden Voyage of Sinbad) és una pel·lícula britànico-estatunidenca dirigida per Gordon Hessler i estrenada el 1973. Ha estat doblada al català.

## Argument

Simbad i la seva tripulació intercepten un homunculus que porta un mapa d'or. Koura, creador de l'homunculus i adepte a la màgia, vol recuperar el mapa i es llança a la persecució de Simbad. Entretant, Simbad s'ha trobat amb el Visir que té l'altra part de la targeta d'or modulable, i junts decideixen organitzar una expedició a través els mars, per tal de resoldre l'enigma del mapa. Són acompanyats d'una esclava que té un ull tatuat a la palma d'una mà. Durant el seu periple, es creuen amb animals estranys, tempestes, i el seu camí és sembrat de trampes deixades per Koura.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| John Phillip Law | Simbad | Joan Zanni |
| Caroline Munro | Margiana | Pilar Rubiella |
| Tom Baker | Koura, el màgic | Enric Arquimbau |
| Douglas Wilmer | el Visir | Fèlix Benito |
| Martin Shaw | Rachid | Pep Madern |
| Grégoire Aslan | Hakim | Alfred Lucchetti |
| Kurt Christian | Haroun | Marc Zanni |
| Takis Emmanuel | Ahmed | Jordi Vila |
| John D. Garfield | Abdul | Toni Moreno |
| Aldo Sambrell | Omar | Ferran Llavina |
| Robert Shaw | Oracle del Saber Suprem (No surt als crèdits) | desconeguda |

## Referències

* ↑ «El viatge fantàstic de Simbad». Ésadir.cat. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «The golden voyage of Sinbad» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «El viatge fantàstic de Simbad». ElDoblatge.com. [Consulta: 2 novembre 2022].
# Eduardo Fungairiño Bringas

Eduardo Fungairiño Bringas (Santander, 30 de maig de 1946 - Madrid, 30 de juny de 2019) fou un jurista espanyol, fiscal en cap de l'Audiència Nacional i del Tribunal Suprem.
Amb 20 anys, va quedar tetraplègic, pel que va quedar postrat en una cadira de rodes de per vida. Llicenciat en Dret, al novembre de 1972 va ingressar a l'Escola Judicial i el 1980 va ser nomenat fiscal a l'Audiència Nacional, on vuit anys després va prendre possessió del càrrec de tinent fiscal. Va investigar causes sobre el terrorisme d'ETA, com els casos d'Henri Parot; José Javier Arizcuren Ruiz, 'Kantauri'; Francisco Múgica Garmendia, 'Pakito'; Santiago Arróspide, 'Santi Potros'; Ignacio Etxebarria, 'Mortadelo', i Idoia Lopez Riaño, 'Tigresa'. El 1990 va ser objecte d'un atemptat amb paquet bomba enviat per ETA que la policia va desactivar abans que li esclatés a les mans. El 1996 va ser expedientat, juntament amb altres fiscals, quan arran d'una inspecció a l'Audiència, la Fiscalia General va advertir insubordinació dels fiscals cap al seu cap, José Aranda, que va ser destituït per la seva falta d'autoritat. La irregularitat de Fungairiño va consistir en amagar un informe pericial relacionat amb l'atemptat d'ETA contra el president José María Aznar, motiu pel qual va ser sancionat amb una multa de 50.000 pessetes, que finalment va arxivar la ministra de Justícia, Margarita Mariscal de Gante. Va ser cessat del seu càrrec a l'Audiència Nacional en l'any 2006 propiciat per les peticions de la banda terrorista ETA durant la treva. Va morir el 30 de juny de 2019 als 73 anys.

## Referències

* ↑ «Mor el fiscal de l'Audiència Nacional Eduardo Fungairiño». El Periódico, 30-06-2019. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Muere el fiscal Eduardo Fungairiño, azote de ETA en los tribunales» (en castellà). La Vanguardia, 30-06-2019. [Consulta: 30 juny 2019].
# Eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 2010

Les Eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 2010 van tenir lloc l'1 d'agost de 2010. Inicialment eren previstes per al 21 de febrer, però foren posposades. El President de São Tomé i Príncipe, Fradique de Menezes, anuncià el 17 de març de 2010 que les eleccions legislatives tindrien lloc l'1 d'agost de 2010.

## Resultats

Segons els resultats preliminars del 2 d'agost de 2010, l'opositor Acció Democràtica Independent va obtenir la majoria dels escons (26 dels 55 en joc). El MLSTP-PSD del primer ministre Joaquim Rafael Branco restà segon amb 21 escons. El tercer fou PCD, membre de la coalició governant, amb 7 escons. El MDFM-PL del president Fradique de Menezes només va obtenir un escó. La partició fou la més alta registrada, superior al 88%.
| Partits | Vots | % | Escons | +/– |
| Acció Democràtica Independent (ADI) | 29,588 | 42.19 | 26 | +15 |
| Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe/Partit Socialdemòcrata (MLSTP/PSD) | 22,510 | 32.09 | 21 | +1 |
| Partit de Convergència Democràtica - Grup de Reflexió (PCD–GR) | 9,540 | 13.60 | 7 | +7 |
| Moviment Democràtic de les Forces pel Canvi - Partit Liberal (MDFM–PL) | 4,986 | 7.11 | 1 | –22 |
| Unió dels Demòcrates per la Ciutadania i el Desenvolupament (UDCD) | 855 | 1.22 | — | — |
| Front Democràtic Cristià (FDC) | 291 | 0.48 | — | — |
| Moviment Socialista | 260 | 0.37 | — | — |
| Unió Nacional per la Democràcia i el Progrés (UNDP) | 241 | 0.35 | — | — |
| Confederació Democràtica Nacional/Fêssu Bassóla (CDNacional/FB) | 204 | 0.29 | — | — |
| Partit CÓDÓ – Moviment de Ressorgiment Nacional | 129 | 0.18 | — | — |
| Total (parcicipació 89.01%) | 70,136 | 100.00 | 55 | — |
| Font: CST |||||

## Referències

* ↑ Maximiliano Herrera. «Electoral Calendar-international elections world elections». Angelfire.com, 21-04-2010. [Consulta: 21 agost 2010].
* ↑ «Téla Nón >> Patrice Trovoada responsabiliza o Governo de Rafael Branco pelo grave atraso na realização das eleições». Telanon.info. [Consulta: 21 agost 2010].
* ↑ «IFES Election Guide - Election Profile for Sao Tome and Principe - Sources». Electionguide.org. Arxivat de l'original el 2010-06-16. [Consulta: 21 agost 2010].
* ↑ Kris Haamer. «Updated: Elections in Sao Tome & Principe Announced». Saotomeblog.com, 18-03-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-15. [Consulta: 21 agost 2010].
* ↑ «Map Opposition ADI wins Sao Tome election, no absolute majority». AFP/Radio Netherlands Worldwide, 02-08-2010 [Consulta: 2 agost 2010]. Arxivat 8 de juny 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-08. [Consulta: 13 abril 2016].
# Elektrostal

Elektrostal - Электросталь (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia.

## Història

El 1916 la societat anònima Elektrostal començà la construcció de la fàbrica metal·lúrgica d'acers especials prop del poble rural de Zatixié. La població rebé l'estatus de vila urbana el 1928 i el nom d'Elektrostal. Finalment aconseguí l'estatus de ciutat el 1938.
# Ekarma

Ekarma (en rus: Экарма; en japonès: 越渇磨島; Ekaruma-tō) és una illa volcànica deshabitada de les illes Kurils, al mar d'Okhotsk, al nord-oest de l'oceà Pacífic. L'estret d'Ekarma la separa de l'illa Xiaixkotan.

## Geografia

L'illa te forma ovalada, amb 7,4 quilòmetres per 5,5 quilòmetres i una superfície de 30 km².
L'illa consta de dos estratovolcans superposats, anomenats Pik Ekarma (rus: влк.Экарма; japonès越渇磨岳; Ekaruma-dake), que s'eleva fins als 1.170 msnm. Els fluxos de lava s'irradien directament des del pic central, formant una línia de costa desigual. Al seu vessant nord hi ha nombroses aigües termals amb dipòsits de sofre. L'última erupció va tenir lloc el maig de 1980.

## Història

L'illa va ser visitada per grups de caça i pesca ainus en el moment del contacte europeu, però que no ha estat permanentement perquè no disposa de fonts d'aigua dolça. L'illa apareix en un mapa oficial que mostra els territoris del Clan Matsumae, un domini feudal del Japó del període Edo datat el 1644, i aquestes possessions van ser confirmades oficialment pel shogunat Tokugawa el 1744. El 1855 la sobirania russa va ser reconeguda pel Tractat de Shimoda, però l'illa va ser transferida a l'Imperi del Japó pel Tractat de Sant Petersburg (1875) juntament amb la resta de les illes Kurils. Després de la Segona Guerra Mundial l'illa va quedar sota el control de la Unió Soviètica, i ara està administrada com a part de l'oblast de Sakhalin de la Federació Russa.

## Referències

* ↑ «International Kuril Island Project（IKIP）». University of Washington Fish Collection or the respective authors. Arxivat de l'original el 2012-10-06. [Consulta: 23 maig 2010].
* ↑ «Kuril Islands - Ekarma», 13-11-2010. Arxivat de l'original el 2010-11-13. [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ «Global Volcanism Program | Ekarma» (en anglès). [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ Krasheninnikov, Stepan Petrovich, and James Greive. The History of Kamtschatka and the Kurilski Islands, with the Countries Adjacent. Chicago: Quadrangle Books, 1963
* ↑ Rees, David. The Soviet Seizure of the Kuriles. New York: Praeger, 1985. ISBN 0-03-002552-4
* ↑ Takahashi, Hideki, and Masahiro Ōhara. Biodiversity and Biogeography of the Kuril Islands and Sakhalin. Bulletin of the Hokkaido University Museum, no. 2-. Sapporo, Japan: Hokkaido University Museum, 2004.
# Ekaterini Stefanidi

Ekaterini Stefanidi (Atenes, Grècia, 4 de febrer de 1990) és una atleta grega, especialista en la prova de salt amb perxa, amb la qual ha aconseguit ser campiona olímpica a Rio 2016 i campiona mundial el 2017.

## Carrera esportiva

Als Jocs de Rio 2016 guanya la medalla d'or en salt amb perxa, per davant de la nord-americana Sandi Morris i la neozelandesa Eliza McCartney.
I al Mundial de Londres 2017 torna a guanyar la medalla d'or en salt amb perxa, quedant per davant de nou de Sandi Morris, i de la veneçolana Robeilys Peinado i la Yarisley Silva, aquestes dues últimes empatades amb el bronze.

## Referències

* ↑ «Ekaterini Stefanidi». [Consulta: 20 novembre 2017].
# En defensa de Quincti

En defensa de Quincti (en llatí: Oratio pro Publio Quinctio o Pro Quinctio) és un discurs judicial escrit l'any 81 aC per l'escriptor i polític romà Marc Tul·li Ciceró. És el primer discurs conegut de Ciceró, ja que es creu que va escriure d'altres però no es van publicar o conservar.

## Referències

* ↑ Ciceró i Riber, 1923.
* ↑ C. D. Yonge, The Orations of Marcus Tullius Cicero, Vol. 1., London, 1856.

## Bibliografia

* Ciceró, Marc Tul·li; Riber, Llorenç, Llorenç (trad.). En defensa de Quincti ; [En defensa] de Rosci Amerí ; [En defensa] de Rosci comediant ; [En defensa] de Tul·li (en català i llatí). Barcelona: Editorial Catalana : Fundació Bernat Metge, 1923.
# Emmanuel Koum

Emmanuel Koum (Douala, 5 de gener de 1946 - 26 de novembre de 2008) és un exfutbolista camerunès de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Camerun. Pel que fa a clubs, destacà a AS Monaco.

## Referències

* ↑ Barreaud, Marc. Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997). L'Harmattan, Paris, 1998. ISBN 2-7384-6608-7.
* ↑ «Emmanuel Koum». [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ A LA MEMOIRE D'UN CHAMPION :KOUM EMMANUEL a oryxclubdedouala.asso-web.com
# Emmanuel Ludwig Gruner

Emmanuel Ludwig Gruner (Ittigen, 11 maig 1809 – Beaucaire, 26 març 1883) fou un enginyer i geòleg suís nacionalitzat francès.
Pertanyia a una antiga família de Berna naturalista. La mare Julie de Jenner era descendent del metge i poeta Albrecht von Haller mentre l'avi paternal era Gottlieb Sigmund Gruner, una cartògraf i geòleg.
En el 1828 va anar a París per estudiar en els millors col·legis francesos. Una beca d'estudi li va permetre de fer-ho al Tirol i a Caríntia (Àustria), a Friburg i a les muntanyes del Harz a Saxònia (Alemanya) on va descobrir una forta inclinació per tot el que concernia a l'activitat extractiva.
L'any 1834 va retornar a França, a Saint-Étienne, on havia una gran activitat extractiva, per treballar com enginyer i professor prop de l'escola de mineria de la ciutat. Després va treballar tres anys a Poitiers, on es va dedicar a dibuixar el mapa geològic de la regió de la Loira. L'any 1858 va ser nomenat Inspecteur generel des Mines i professor de metal·lúrgia prop de la prestigiosa Ecole des Mines de París, encàrrec que va exercir fins al 1872. En aquests anys li van ser assignades nombrosos càrrecs importants entre les quals destaca la de vicepresident del Conseil generel des Mines — la més alta posició no ministerial en camp mineralògic — i va rebre els més alts honors francesos. La seva producció científica en camp geològic i metal·lúrgic és de més de 70 obres entre articles, llibres i tractats.
A ell ha estat dedicat el mineral grunerita que va descobrir i va descriure primer.

## Notes

* 1 2 3 4 Roth p. 182

## Bibliografia

* «Grunerite». A: Kristallografik Verlag. Minerals first discovered in Switzerland and minerals named after Swiss individuals, 2007. , Roth, P. «Grunerite». A: Kristallografik Verlag. Minerals first discovered in Switzerland and minerals named after Swiss individuals, 2007. , en Roth, P. «Grunerite». A: Kristallografik Verlag. Minerals first discovered in Switzerland and minerals named after Swiss individuals, 2007. , Achberg, Alemanya, Kristallografik Verlag, 2007, pp. Roth, P. «Grunerite». A: Kristallografik Verlag. Minerals first discovered in Switzerland and minerals named after Swiss individuals, 2007. .
* (Lodin, M. «Notice nécrologique sur L.E. Gruner inspecteur général des mines» (en francès). Annales des mines, 13, 1888.) M. Lodin, Lodin, M. «Notice nécrologique sur L.E. Gruner inspecteur général des mines» (en francès). Annales des mines, 13, 1888., en Lodin, M. «Notice nécrologique sur L.E. Gruner inspecteur général des mines» (en francès). Annales des mines, 13, 1888., vol. 13, nº 8, 1888.