OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Caniglia

Maria Caniglia (Nàpols, 5 de maig de 1905 – Roma, 16 d'abril de 1979) fou una soprano dramàtica italiana. Va ser la gran dama de l'òpera italiana durant les dècades dels 1930 i els 1940.
Va estudiar al Conservatori de Nàpols amb Agostino Roche i debutà a Torí, amb el paper de Crisòtemis Elektra el 1930. Després d'haver interpretat La campana sommersa de Respighi, a Gènova, debutà en el teatre de La Scala de Milà el 1931, interpretant el rol de Maria de l'òpera Lo straniero, de Ildebrando Pizzetti. Participà en l'estrena de diverses òperes, com La notte di Zoraima de Montemezzi (Milà, 1931, Cyrano di Bergerac de Franco Alfano (Roma. 1936) i Lucrezia de Respighi (Milà, 1937. Fou una de les cantants preferides del públic de La Scala, teatre en el que cantà regularment durant les dècades dels trenta i els quaranta.
Foren especialment destacables les seves interpretacions verdianes i també les de repertori verista. El caràcter excitant i suggestiu que imprimia als personatges veristes i la dicció impecable la convertiren en una cantant molt estimada pel públic italià. Les seves aparicions fora d'Itàlia no varen ser tan freqüents, malgrat que cantà en el Metropolitan, el Covent Garden, el Colón de Buenos Aires i en teatres d'Europa.
Va estar casada amb el compositor Pino Donati.

## Discografia seleccionada

* Giacomo Puccini; Tosca amb Grigil, Borgioli i l'Orquestra de l'Òpera de Roma dirigida per Oliveiro de Fabrittis
* Giuseppe Verdi; Un ballo in maschera amb Gigli, Bechi, Barbieri, Pasero i l'Orquestra de l'Òpera de Roma dirigida per Tullio Serafin
* Riccardo Zandonai: Francesca da Rimini amb Prandelli, Tagliabue, Carlin i l'Orquestra de la RAI de Roma dirigida per Guarneri

## Referències

* La Discoteca Ideal de Intérpretes pàgs. 93-94. Enciclopedias Planeta

## Enllaços externs

* Biografia i fotos a operaclick.com
# Can Carreras (Madremanya)

Can Carreras és una obra de Madremanya (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de tres crugies paral·leles, tres plantes i teulada a dues vessants amb caiguda a la façana principal i posterior. La noble façana principal té un portal dovellat amb escut a la clau i galeria correguda de nou arcs sota el ràfec de la teulada. A la dreta es troba el porxo que servia de graner. La casa ha estat modificada i s'han utilitzat elements d'altres construccions de la contrada.

## Història

Antigament era coneguda com a Can Gic. Hi ha notícies de l'any 1480 de Francesc Gic i el 1580 de Jaume Gic. Al segle xx pertanyia a la família Triadú i ha estat adquirida per Carles de Gomar i Mangrané, que ha encarregat la restauració a l'arquitecte Camil Pallàs a la dècada dels 60.

## Referències

* 1 2 «Can Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Miguel Castillejo Gorráiz

Miguel Castillejo Gorraiz (Fuente Obejuna, Còrdova, 1930- Còrdova, 13 d'abril de 2016) va ser President de la Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Córdoba, posteriorment denominada CajaSur, entre els anys 1977 i 2005, i Canonge Penitenciari de la Catedral de Còrdova.
La comptabilització del càrrec empresarial amb el de mandatari eclesiàstic va donar lloc a freqüents debats entre la societat i l'opinió pública local i nacional. Durant aquests anys va aconseguir mantenir la independència de l'entitat que presidia enfront dels intents de fusió de la Junta d'Andalusia amb altres caixes d'estalvis andaluses. Aquest fet i la lluita pel canvi legislatiu sobre caixes d'estalvis li van portar a un enfrontament obert amb la Consellera d'Economia de la Junta, Magdalena Álvarez, en la qual Castillejo va aconseguir els seus objectius, encara que només temporalment. Finalment la llei es va modificar permetent l'increment de poder de la Junta enfront de l'Església, en els organismes de control de l'entitat financera. Va ser en aquesta època quan va emprendre nombroses operacions immobiliàries i especulatives amb l'empresari Rafael Gómez Sánchez "Sandokán"'. L'1 de juny de 2005 va renunciar al seu càrrec en l'entitat del que va ser reemplaçat per un nou eclesiàstic, Juan Moreno Gutiérrez.
Al desembre de 2009 es va iniciar la fusió amb Unicaja a causa d'irregularitats que el Banc d'Espanya detecta en la caixa. Diverses fonts atribueixen aquestes irregularitats a la gestió de Miguel Castillejo.

## Referències

* 1 2 Gómez, Luis. «Reportatge: Una caixa dirigida per clergues. L'Església perd un banc» (en espanyol). Elpaís.com, 06-12-2009. [Consulta: 6 desembre 2009].
* ↑ «Muere Miguel Castillejo». Diari ABC, 13-04-2016 [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ http://elpais.com/diario/2006/12/16/andalucia/1166224926_850215.html en Elpais.com (16 de desembre de 2006)

## Enllaços externs

* Miguel Castillejo Arxivat 2015-05-09 a Wayback Machine.
# Sternarchorhynchus villasboasi

Sternarchorhynchus villasboasi és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* El mascle pot arribar a fer 13,6 cm de llargària màxima i la femella 13,5.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Can Pau (Sant Jaume dels Domenys)

Can Pau és una masia de Sant Jaume dels Domenys (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada en un turonet prop de Sant Jaume, al peu de la carretera de Sant Jaume a Vilafranca del Penedès. L'edifici presenta una escalinata que mena cap a la porta d'entrada, d'arc de mig punt dovellat. El pis noble presenta un balcó de ferro forjat i dos rellotges de sol (el del matí i el de la tarda). A la dreta veiem la part més antiga de la casa que data de 1768 segons la inscripció que es troba damunt la llinda de la finestra. A la banda dreta hi ha una altra estructura que presenta una porta amb llinda, dos balcons amb barana de ferro al pis noble i unes golfes amb dues petites finestres. L'edifici és tancat per un baluard de data posterior (1901). Cal ressaltar les baranes de pedra que decoren l'edifici, rematades per uns pinacles en forma de copa.

## Història

La casa ha obtingut el renom d'un dels seus propietaris. Actualment és habitada per uns masovers que conreen la hisenda.

## Referències

* 1 2 «Can Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Can Pau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Loie Fuller (pel·lícula)

Loie Fuller és una pel·lícula curtmetratge en blanc i negre mut francès del 1901 dirigida per Segundo de Chomón. El creador figura com a "anònim" per la Fundació Jérôme Seydoux-Pathé. Algunes còpies han estat pintades amb stencil amb el procés Pathécolor al taller de Barcelona de Julienne Mathieu i Segundo de Chomón.

## Trama

Després de dos efectes especials (un vampir volador i la seva transmutació en ballarina), la pel·lícula representa una dansa serpentina de Loie Fuller.

## Referències

* ↑ «Fondation Jérôme Seydoux-Pathé - Loïe Fuller». Arxivat de l'original el 2021-04-22. [Consulta: 12 maig 2022].

## Enllaços externs

* Loie Fuller a Internet Movie Database (anglès)
# Pierre Boitard

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Boitard».
Pierre Boitard (1789 – 1859) fou un botànic i geòleg francès. A més de descriure i classificar el diable de Tasmània, és cèlebre per la seva obra de ficció d'història natural Paris avant les hommes ("París abans dels homes"), publicada pòstumament el 1861, i que descrivia un avantpassat prehistòric dels humans que vivia a la regió de París.

## Enllaços externs

* Stephen Trussel, "París abans dels homes"
* Pi y Molist, Emilio. Elementos de botánica traducidos y arreglados en español, conforme al manual completo de botanica que ha publicado en frances Mr. Boitard (en castellà). calle de la Espasería, Barcelona: Imprenta y Librería P. Tous y Compañia, 1844. «traducció al castellà del Manuel Complet de Botanique ou Principes de Botanique élémentaire de Mr. Boitard»
# Ludowici

Ludowici és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 1.440 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ludowici tenia 1.440 habitants, 526 habitatges, i 370 famílies. La densitat de població era de 250,4 habitants/km².
Dels 526 habitatges en un 41,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,4% hi vivien parelles casades, en un 19,2% dones solteres, i en un 29,5% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,6% tenia menys de 18 anys, un 11,7% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.386 $ i la renda mediana per família de 28.792 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.272 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era d'11.701 $. Entorn del 18,5% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ludowici». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ludowici». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Can Carreres (Corçà)

Can Carreres és una obra de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici mitjancer de dues plantes, situat al centre del poble fent cantonada de dos carrers, un dels quals és al carrer de les Escoles. És de planta rectangular i està construït amb pedra, l'estructura portant, i amb teules àrabs la coberta. Aquesta coberta és a dues aigües.
Façana principal amb obertures emmarcades en pedra, que conserva la data a una llinda (1626) de finestra. És remarcable la porta d'accés, allindanada. La coberta es troba molt modificada en l'actualitat.

## Història

Actualment la façana principal apareix pintada de color clar.

## Referències

* 1 2 3 «Can Carreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Miguel Chacón Diez

Miguel Chacón Díaz (Sabadell, 14 de gener de 1930 - 28 de juliol de 2011) va ser un ciclista català que fou professional entre 1953 i 1961. De la seva carrera esportiva destaca les dues etapes de la Volta a Espanya de 1957.

## Palmarès

* 1956
** 1r al GP de Martorell
* 1957
** Guanyador de 2 etapes de la Volta a Espanya
** 1r al Campionat Basco-navarrès de muntanya
* 1958
** 1r al Barcelona-Villada

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1955. 33è de la classificació general
* 1956. 6è de la classificació general
* 1957. Abandona. Vencedor de 2 etapes
* 1961. Abandona

## Referències

* ↑ «Chacón, gran vencedor en Madrid, consigue al esprint su segunda victoria de etapa». Mundo Deportivo, 02-05-1957 [Consulta: 24 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sternarchorhynchus starksi

Sternarchorhynchus starksi és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 37,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Monroy

Monroy és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1060 | 1014 | 981 | 994 | 986 | 1001 |
# Can Torrella

Can Torrella és una obra del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular que presenta la tipologia i estructura arquitectònica de la masia clàssica (grup II de la classificació arquitectònica de Josep Danés) amb coberta a dos aiguavessos i carener perpendicular a la façana.
El seu frontis, asimètric, presenta murs de pedra amb restes d'un antic contrafort a nivell de la planta baixa, tan ample que hi permet la ubicació d'una finestra. El portal adovellat, amb arc de mig punt, es troba inscrit en la crugia lateral dreta, flanquejada per dos pedrissos.
En el pis superior hi ha finestres distribuïdes seguint l'alternança dels elements de la planta baixa. Les finestres són emmarcades per blocs de pedra massissa i tancades per reixes. Sota el teulat s'aprecia la inexistència d'obertures per les golfes i la palla. El ràfec, de poc voladís manté una decoració amb teules arrebossades, formant una línia de dibuixos geomètrics.

## Història

Aquesta masia ve citada documentalment del segle xv. Joan Torrella era l'amo l'any 1542. Va ser habitada per la família Torrella fins a finals del segle xix. Gabriel Torrella fou batlle de Castellar del Vallès a finals del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Torrella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Platja de Tablizo

La Platja de Tablizo està en el concejo de Valdés, en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya) i pertany al poble de Tablizo. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i està enmenmarfcada en el Paisatge Protegit de la Costa Occidental d'Astúries.

## Descripció

La seva forma és recta, té una longitud d'uns 230 m i una amplària mitjana de 15 m. L'entorn és pràcticament verge i una perillositat mitjana. El jaç és mixt i està format per pissarra i zones de sorres feldespátiques de color torrat i gra mitjà. L'ocupació i urbanització són escasses.
L'accés a aquesta platja té una certa complicació: En primer lloc s'ha de localitzar el poble de «Tablizo» i, a més, la platja es troba molt propera al cap Bust. Des de la part més occidental de Tablizo surt un camí de terra que condueix a la platja. Para això cal deixar enrere les vies del ferrocarril i a uns 200 m del cartell indicador del poble cal recórrer uns 900 m per una pista que sol estar inundada en el seu últim tram per un rierol molt cabalós.
La platja té una desembocadura fluvial i un pedrer d'uns 200 m en la seva part més occidental que solament és accessible en baixamar. Sol niar en aquesta platja un bon esbart de cormorán moñudo. La platja manca de qualsevol servei sent les activitats més recomanades la pesca esportiva a canya i la submarina. Cal prendre precaucions a les zones de la platja que tenen fang per les possibles relliscades i caigudes sobre la roca.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=554 Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 92. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Can Carreres (Sant Climent Sescebes)

Can Carreres és un edifici al sud del veïnat de Vilartolí, a uns dos quilòmetres al nord de la població de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) Aquest edifici està catalogat l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici aïllat de planta irregular format per la successiva juxtaposició de diferents cossos que delimiten una zona de pati central. La construcció és bastida en pedra sense treballar lligada amb morter, amb diverses refeccions de maons i pedra desbastada a les cantonades. La part més destacable és l'edifici situat a l'extrem nord-est del conjunt. Es tracta d'un cos rectangular amb la coberta d'un sol vessant de teula i distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a llevant, presenta els dos elements més remarcables de la construcció. A la planta baixa hi ha el portal d'accés, actualment tapiat. És d'arc de mig punt adovellat amb els brancals bastits amb carreus de granit ben desbastats. Damunt seu hi ha una finestra rectangular emmarcada en pedra calcària de tonalitat blanquinosa, amb l'ampit motllurat i la llinda plana gravada amb una inscripció de difícil lectura. Una motllura decorativa recorre l'intradós de l'obertura. A Can Carreres, la casa encara és habitada però el cos de l'edificació on hi han el portal i la finestra resta deshabitat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Carreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Morencs

Morencs (en francès Mourenx) és un municipi francès del departament dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 339 | 326 | 280 | 414 | 383 | 405 | 407 | 410 | 361 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 369 | 345 | 364 | 370 | 354 | 362 | 346 | 310 | 309 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 311 | 319 | 305 | 280 | 263 | 270 | 270 | 215 | 218 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 8 660 | 10 734 | 9 469 | 9 036 | 7 460 | 7 576 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1957-1977 | Louis Blazy | |
| 1977-1995 | André Cazetien | PCF |
| 1995- | David Habib | PS |

## Fills il·lustres

* Nicolau Rei Bèthvéder (1970), escriptor i jornalista occità

## Agermanaments

* Montcada i Reixac

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-18. [Consulta: 24 octubre 2010].
# Teoria feminista lèsbica

El feminisme lèsbic o separatisme lèsbic és un moviment cultural i una perspectiva crítica que es va fer popular en la dècada de 1970 i principis de 1980, principalment a Amèrica del Nord i Europa occidental. Aquest moviment qüestiona la posició de les dones i els homosexuals en la societat. Algunes de les seves pensadores i activistes principals són Rita Mae Brown, Adrienne Rich, Audre Lorde, Marilyn Frye, Mary Daly, Sheila Jeffreys i Monique Wittig, tot i que aquesta última se l'associa més amb el sorgiment de la teoria queer.
Tot i que històricament el lesbianisme ha gaudit potser d'una relació íntima amb el feminisme i els projectes feministes (des de com a mínim la dècada de 1890), el feminisme lèsbic es contextualitza millor com un moviment que sorgeix de l'anterior arran de la insatisfacció amb la segona onada feminista i el moviment gai a principis de la dècada de 1970. A finals d'aquella dècada, el feminisme lèsbic constituïa un camp d'investigació dins de l'àmbit acadèmic, encara que limitat en la seva major part a les disciplines feministes.
Igual que el feminisme, els estudis de lesbianes i gais i la teoria que el feminisme lèsbic es caracteritza per la revisió i debat. No obstant això, un element clau d'aquest és l'anàlisi de l'heterosexualitat com una institució. Això parteix de, i mostra, un enfocament històric de l'homosexualitat com a objectiu d'escrutini, especialment els seus orígens. Els textos feministes lèsbics intenten desnaturalitzar l'heterosexualitat, i un cop fet això, plantejar hipòtesis sobre les seves "arrels" en institucions com ara el patriarcat, el capitalisme i el colonialisme. A més, les feministes lèsbiques advoquen pel lesbianisme com un resultat racional de l'alienació i insatisfacció amb aquestes institucions.
A partir dels anys 2000, es visibilitza un corrent parcialment sorgit del feminisme lèsbic anomenada transfeminisme. Aquest és objecte de diferents definicions teòriques. Robert Hill el defineix com una categoria del feminisme coneguda per l'aplicació del discurs transgènere al discurs feminista i de creences feministes al discurs transgènere. Altres teòrics del transfeminisme com ara Emi Koyama o Tavia Nyong'o creuen que aquest transvasament d'idees no ha estat complet i focalitzen els seus escrits en el solapament de la teoria queer amb el feminisme antirracista.

## Referències

* ↑ -Feminism.html lesbianisme and Feminism, consultat el 28 de maig de 2007.

## Vegeu també

* Heterosexualitat obligatòria
* Transfeminisme
* National Black Feminist Organization
* Ginecotopies
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :
# Microclina

La microclina és un mineral del grup dels feldespats. Va rebre aquest nom l'any 1830 per Johann Friedrich August Breithaupt, que va anomenar així un exemplar de color vermellós d'Arendal (Noruega), del grec μικρός (petit) i κλινειν (inclinació), en al·lusió a la petita desviació de la simetria monoclínica. Es troba en roques plutòniques fèlsiques, pegmatites, venes metamòrfiques d'alt grau i en venes hidrotermals.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la microclina pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofil·lita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Referències

* 1 2 «Microcline» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 setembre 2013].
# Luci Apusti Ful·ló (edil)

Luci Apusti Ful·ló (en llatí Lucius Apustius Fullo) va ser un magistrat romà fill probablement de Lucius Apustius L. F. C. N. Fullo. Formava part de la gens Apústia i era de la família dels Ful·ló.
Va ser edil l'any 202 aC, un any en què es van repetir tres vegades els jocs plebeus al circ Flamini. Després va ser pretor urbà (196 aC) i més tard comissionat per un plebiscit ordenat per Quint Eli Tuberó, per establir una colònia llatina al districte de Turis l'any 194 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 187.