OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Natura Artis Magistra

Artis, o Natura Artis Magistra (del llatí: "La Natura és la mestra de l'art"), és un zoo situat al centre d'Amsterdam, el més antic dels Països Baixos i un dels més antics del continent europeu. Artis no només és un zoo, també conté un aquari públic i un planetari. També disposa d'un arboretum i una gran col·lecció d'obres d'art una part de la qual es pot veure dins l'aquari. Artis té 27 edificis monumentals, molts dels quals serveixen per tenir tancats els animals. Té unes 900 espècies d'animals.

## Història

Aquest zoo es va fundar l'any 1838 per part de Gerard Westerman, J.W.H. Werlemann i J.J. Wijsmuller. Inicialment només estava obert als membres i a partir de 1851 va estar obert al públic en general tan sols durant el mes de setembre. A partir de l'any 1920 va estar obert durant tot l'any per al públic en general, però en el mes de setembre hi ha un descompte en el preu de l'entrada.
Aquest zoo té tres entrades amb les paraules 'Natura', 'Artis' i 'Magistra' escrites sobre cadascuna d'elles. Sovint només estava oberta la porta corresponent a 'Artis', per això la gent el va acabar anomenant simplement Artis.
La darrera zebra quaga en captivitat va morir a Artis el 12 d'agost de 1883.

## Biblioteca

Artis té una gran biblioteca sobre la història de la zoologia i la botànica. A més d'hostatjar la biblioteca del zoo també té les biblioteques del Museu Zoològic d'Amsterdam i el Jardí Botànic d'Amsterdam. També té els arxius d'un gran nombre de zoòlegs i de botànics, com per exemple l'arxiu de Hugo de Vries. Té 20.000 llibres, 3.000 manuscrits i 80.000 impresos d'animals.

## Galeria

* Tortugues Aldabra a Artis
* Camells a Artis
* Aquari a Artis
* Coloms coronats a Artis
* Orangutan a Artis
* Cocodrils a Artis
* Somnis - una façana de pedra a Artis

## Notes

* ↑ Mehos 2006, pàg. 23–26
* ↑ «In Artis». artis.nl. Artis. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2011. [Consulta: 13 juny 2011].
* ↑ «Bijzondere Collecties: Natuurlijke History». Amsterdam University Library. [Consulta: 17 octubre 2012].

## Referències

* Mehos, Donna C.. Science & Culture for Members Only. Amsterdam: Amsterdam University Press, 2006. ISBN 90-5356-739-9 [Consulta: 24 juny 2011].

## Vegeu també

* Llista de museus dels Països Baixos

## Enllaços externs

* Natura Artis Magistra - Lloc web oficial
# A veces miro mi vida

A veces miro mi vida és una pel·lícula documental biogràfica cubana dirigida per Orlando Rojas produïda per l'ICAIC el 1981.

## Argument

Documental sobre el cantant i actor Harry Belafonte gravat durant una gira musical que va fer a Cuba el 1980. En la llarga entrevista parla sobre les dues persones que més l'han inspirat, Martin Luther King i Paul Robeson, i sobre la necessitat universal de la humanitat de viure lliure de l'opressió, sobre la seva infantesa i la seva carrera. També mostra fragments de la pel·lícula Buck i el predicador, que va coprotagonitzar amb Sidney Poitier.

## Repartiment

* Harry Belafonte
* Letta Mbulu
* Falumi Prince

## Premis

Va rebre una menció especial al III Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana el 1981 i declarada film notable de l'any al Festival de Cinema de Londres de 1982.

## Referències

* ↑ A veces miro mi vida a bfi.org
* ↑ A veces miro mi vida a cinelatinoamericano.org

## Enllaços externs

* A veces miro mi vida a YouTube
# Sant Romà de Cabestany

Sant Romà de Cabestany és una església sufragània del poble de Cabestany, de l'antic terme municipal de Montcortès de Pallars, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el mateix poble de Cabestany, a la part sud-est d'aquesta petita població.
És un temple petit, d'una sola nau, amb absis que no es destaca del conjunt de la nau i un campanar alt i estret a l'angle sud-est del temple.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. V, pàg. 25. Establecimiento literario-tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, Madrid, 1846. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Romà de Cabestany en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Oberdonven

Oberdonven (en luxemburguès: Uewerdonwen) és una vila de la comuna de Flaxweiler, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 20 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Oberdonven». [Consulta: 25 setembre 2015].
# Real Compañía Asturiana de Minas

La Real Compañía Asturiana de Minas va ser una important empresa minera i metal·lúrgica, de capital majoritàriament belga, amb instal·lacions a Espanya, França, Bèlgica i Noruega a Europa, i al nord d'Àfrica.

## Història

L'empresa precursora va ser la Real Companyia Asturiana de Mines de Carbó, que explotava les mines d'Arnao i Santa María del Mar, prop d'Avilés, a Astúries (Espanya). Els carbons del jaciment d'Arnao no eren apropiats per a la siderúrgia, per la qual cosa al maig de 1851 l'enginyer Jules Hauzeur, nebot del soci belga de la Real Companyia, Adolphe Lesoinne, presenta un informe a l'empresa proposant la instal·lació a Arnao d'una fosa de zinc, i així aprofitar el carbó de les mines.
La proposta no convenç als socis espanyols de la Real Companyia, Joaquín María Ferrer i Felipe Riera Rosés, marquès de Casa Riera, de manera que Jules Hauzeur es veu obligat a buscar finançament extern, aconseguint la participació de Jonathan-Raphaël Bischoffsheim, banquer i director del Banc Nacional de Bèlgica.
Així, el 16 de maig de 1853 es constitueix a Brussel·les, davant el notari Florencio Félix Víctor Bourdin, la societat anònima Société pour la production du Zinc en Espagne, amb la presència de Felipe Riera, Adolphe Lesoinne, Jules J. Maximilien Van der Heyden á Hauzeur i Jonathan-Raphaël Bischoffsheim. A més d'aquestes persones, són també socis de la nova empresa Joaquín María Ferrer (representat per Felipe Riera), els hereus de Nicolás-Maximilien Lesoinne (representats per Adolphe) i els germans Zabala, amos de ferreries a Tolosa (Guipúscoa) (representats per Jules Hauzeur).
El capital social s'estableix en 2.500.000 francs, repartits entre 2.500 accions d'1.000 francs cadascuna. De les 2.500 accions, 1.250 accions es corresponen a aportacions en metàl·lic de Jonathan-Raphaël Bischoffsheim, de les quals desemborsa 1.000, reservant-se les 250 restants per al futur. La resta de les accions es corresponen amb aportacions en espècie: les mines d'Arnao i Santa María del Mar, per part de la Real Companyia Asturiana de Mines de Carbó, les mines de blenda d'Oiartzun (Guipúscoa) propietat de Jules i Nicolás Hauzeur i Adolphe Lesoinne; i les mines de calamina de Mutriku i de galena d'Irun, propietat dels hereus de Nicolás-Maximilien Lesoinne i dels germans Zabala.
L'objecte social de la societat era l'extracció de carbó de pedra de la concessió carbonífera d'Astúries, l'extracció de minerals de zinc i plom en les concessions de Guipúscoa, i la transformació d'aquests minerals, per un termini de 90 anys.

## Bibliografia

* García López, José Ramón. Asturiana de Zinc: una historia a través de tres siglos. Avilés: Asturiana de Zinc, 2004.
* La Compagnie Royale Asturienne des Mines: 1853-1953. Bruselas: Real Compañía Asturiana de Minas, 1953?.
# Poundbury

Poundbury és una extensió urbana experimental als afores occidentals de Dorchester al comtat de Dorset, Anglaterra. El desenvolupament està liderat pel Ducat de Cornualla, i va comptar amb el gran aval del rei Carles III quan era príncep de Gal·les i duc de Cornualla. Sota la direcció del seu arquitecte i planificador principal Léon Krier, el seu disseny es basa en l'arquitectura tradicional i la filosofia New Urbanist .
S'espera que estigui enllestit el 2025, amb una població de 6.000 habitants. Hi ha 2.000 persones en més de 180 empreses que es dediquen al seu desenvolupament i construcció. Poundbury ha estat elogiat per reviure el paisatge de carrer de poca alçada construït a escala humana i per fer-se ressò de les característiques del disseny local tradicional, però no ha reduït l'ús del cotxe, com es pretenia originalment. Un informe de 2022 va dir: "Poundbury s'ha destacat pels seus enllaços de transport públic i de vianants i per no ser tan" basat en cotxes "com altres desenvolupaments a tot el país".

## Referències

* ↑ «Sudbury, Dorset - official guide to visiting, living or working in ...».
* ↑ Shields, Bevan. «Prince Charles' experimental city is proving critics wrong» (en anglès). The Sydney Morning Herald, 24-07-2021. [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ Jones, Phil. Urban Regeneration in the UK: Theory and Practice (en anglès). SAGE, 2008-05-14. ISBN 978-1-4462-0229-6.
* ↑ «A history of Poundbury: The Masterplan» (en anglès britànic). Poundbury.co.uk. [Consulta: 31 octubre 2021].
* ↑ Welch, Lottie. «Poundbury highlighted as 'visionary' development with residents not reliant on cars» (en anglès). Dorchester Nub News, 18-02-2022. [Consulta: 9 octubre 2022].
# Diario de Navarra

Diario de Navarra és un diari editat a Pamplona (Navarra), un dels dos principals periòdics navarresos, junt amb Diario de Noticias de Navarra. Va ser fundat el 1903 per un grup de 56 empresaris locals i s'ha editat des de llavors sense interrupció. La seva orientació política ha estat tradicionalment de caràcter conservador i regionalista en defensa del règim foral de Navarra dins de la Corona d'Espanya. Ideològicament la seva línia editorial contemporània està vinculada a UPN.
El 25 de febrer de 1903 va sortir el seu primer número, quan Pamplona tenia 30.000 habitants; a l'època competia amb altres tres diaris, dos d'ells carlistes (El Pensamiento Navarro i La Tradición Navarra) i un de liberal, l'El Eco de Navarra, el més antic de tots ells. Els primers anys van ser tortuosos. El primer director, José Vicente Berazaluce, havia estat abans director de l'Eco de Navarra, el va succeir Eustaquio Echauri el 1905, antic sacerdot que va haver d'abandonar la direcció després de ser condemnat a desterrament per una querella interposada pel rector del Seminari, assumint la direcció Mario Ozcoidi Castán qui es va veure involucrat en un altre procés judicial en el qual va ser condemnat a vuit anys i un dia de presidi major per haver aparegut, en una edició del periòdic, un text contra el monarca Alfons XIII. Després de tres mesos a la presó va ser finalment indultat abandonant poc després la direcció, el 1912, en favor de Raimundo García García que va exercir el càrrec durant 50 anys. A causa de la seva implicació política, que el va portar a ser diputat durant la dictadura de Primo de Rivera i en la Segona República, el rotatiu va tenir una influència destacada en la Guerra Civil Espanyola; el maig de 1936 García García va ser mediador entre els carlistes navarresos i el general Mola en la trama navarresa del cop d'estat que va donar inici a l'aixecament armat dels revoltats contra l'ordre constitucional de la República, mantenint també reunions amb el general Sanjurjo. El 1962 i fins al 1990, García fou succeït per José Javier Uranga Santesteban que el 22 d'agost de 1980 va ser metrallat per ETA salvant miraculosament la vida després d'haver rebut nombrosos impactes.

## Referències

* ↑ El nerviosismo de Diario de Navarra Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine. a Gara.
* ↑ Navarra, por ahora, sin Gobierno de cambio a www.pensamientocritico.org
* ↑ Directores para un siglo de historia del periódico (Diario de Navarra, febrero 2003)
* ↑ Entrada "Raimundo García" a la enciclopèdia Estornes-Lasa .
# Naturalista

«Naturalista» té aquests significats:
* Naturalisme, moviment creat per Émile Zola a finals del segle xix.
* Història natural, investigació científica de plantes o d'animals.
# Abraham Cooper

Abraham Cooper (Londres, 1787-1868) fou un pintor d'animals i batalles anglès. Fill d'un tabaquer, a l'edat de tretze anys es va convertir en empleat en Astley's Amphitheatre, i després va ser un mosso de cavalls al servei de Sir Henry Meux. Quan tenia vint-i-dos anys, desitjant posseir un retrat del seu cavall favorit que tenia sota la seva cura, va comprar un manual sobre pintura, va aprendre algunes coses sobre l'ús de colors a l'oli, i va fer la pintura de la imatge en un llenç penjat en la paret de l'estable. El seu amo el va comprar i el va motivar a continuar amb els seus esforços. Va començar a copiar gravats de cavalls, i va ser presentat a Benjamin Marshall, el pintor d'animals, qui el va portar al seu estudi, i qui sembla que el va lligar amb la revista Sporting Magazine, un periòdic il·lustrat en el qual ell mateix n'era contribuïdor.
El 1814 va exhibir el seu Tam o'shater, i en 1816 va guanyar un premi pel seu Battle of Ligny. En 1817 va exhibir el seu Battle of Marston Moor i es va convertir en associat de l'Acadèmia, i en 1820 va ser triat com a Acadèmic. Cooper, encara que amb poca educació, va anar prou intel·ligent i conscient com a artista; el seu ús dels colors va ser una mica pla i sense vida, però va ser un mestre en els retrats equins i en la seva anatomia, tenint a més coneixements d'antiquari. Tenia un especial interès en retrats de cavallers i de parlamentaris.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Britànica, 1911
# Cuando no sé quién soy

Cuando no sé quién soy (lit. ‘Quan no sé qui soc’) és el segon àlbum d'estudi de la cantant pamplonesa Amaia Romero.
Va ser publicat el 13 de maig de 2022 per Universal Music Espanya i el precedeix Pero No Pasa Nada (2019). L'àlbum conté deu cançons, cinc de les quals són senzills. És considerat de gènere indie pop i conté la col·laboració d'Aitana a La canción que no quiero cantarte i la de Rojuu a Quiero pero no. Ha estat produït principalment per ella mateixa i el català Alizzz.

## Posicionament en llistes
### Posiciones obtingudes per Cuando no sé quién soy

| País | Llista | Posició màxima |
| Espanya | Top 100 Àlbums | 2 |

### Posicions obtingudes per cançons de l'àlbum

| Cançó | País | Posició màxima |
| «Yo invito» | Espanya | 57 |
| «Bienvenidos al show» | Espanya | 88 |
| «La canción que no quiero cantarte» (amb Aitana) | Espanya | 59 |
| País | Associació | Llista | Primera setmana | Posició | Setmanes a la llista | Última setmana | Ref. |
| Espanya | Promusicae | Top 100 Àlbums | 13 de maig de 2022 | 2 | 30 | - | |

## Referències

* ↑ Yeray S. Iborra. «Crítica de 'Cuando no sé quién soy' el esperado trabajo de Amaia» (en castellà). Mondo Sonoro, 14-05-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Amaia publica su segundo álbum, ‘Cuando no sé quién soy’» (en castellà). Popelera, 13-05-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ Clapés, Marc. «Aitana & Amaia canten ‘Quieres ser mi amigo, cómeme el higo’». Primera Fila, 10-05-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «"Le voy a tener mucho cariño siempre": Amaia habla de su relación con Aitana y cómo surgió su colaboración» (en castellà). Europa FM, 10-05-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ G. Rebolledo, Matías. «Amaia: “Muchas veces se ha sido condescendiente conmigo”» (en castellà). La Razón, 13-05-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Top 100 Álbumes: Amaia - Cuando No Sé Quién Soy». [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «EPDM: Amaia - Yo invito». [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ «EPDM: Amaia - Bienvenidos al show». [Consulta: 30 març 2022].
* ↑ «EPSM: Amaia - La canción que no quiero cantarte». [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ «Top 100 álbumes - Semana 2: del 06.01.23 al 12.01.23». Promusicae. [Consulta: 22 gener 2023].
# Scinax pedromedinae

Scinax pedromedinae és una espècie de granota que es troba a Perú i, possiblement també, a Bolívia i el Brasil.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax pedromedinae. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Odessa (desambiguació)

«Odessa» té aquests significats:
* Geografia:
** Odessa, ciutat d'Ucraïna i port del Mar Negre.
** Odessa (Florida)
** Odessa (Minnesota)
** Odessa (Missouri)
** Odessa (Nova York)
** Odessa (Texas)
** Odessa (Washington)
** Óblast d'Odessa
** West Odessa, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas.
* Miscel·lània:
** FC Chornomorets Odessa, club de futbol ucraïnès de la ciutat d'Odessa.
** Odessa Cubbage, personatge del videojoc Half Life 2.
** ODESSA, suposada organització d'ajuda a fugits nazis.
** Odessa (pel·lícula), pel·lícula britànica-germana de Ronald Neame, estrenada l'any 1974.
# Reconstrucció

«Reconstrucció» té aquests significats:
* Reconstrucció (Estats Units), període que seguí la Guerra Civil dels Estats Units i durant el qual els estats meridionals, que s'havien adherit a la derrotada Confederació, foren reintegrats a la Unió
* Reconstrucció lingüística, procés d'establiment dels trets de l'avantpassat no documentat d'una o més llengües donades
* Reconstrucció històrica, activitat que prova de reproduir esdeveniments històrics
* Reconstrucció de la profunditat d'una imatge
* Reconstrucció Socialista del País Valencià (RSPV), grupuscle polític valencià format cap al 1971 per antics militants del Partit Socialista Valencià
* Agència Europea per a la Reconstrucció, agència de la Unió Europea que tenia l'objectiu de gestionar els programes de reconstrucció als països dels
* Banc Internacional per a la Reconstrucció i el Desenvolupament, organització internacional la missió del qual era finançar la reconstrucció dels països devastats per la Segona Guerra Mundial
# Portada/efemèride octubre 2

Rafel Nadal
« 1 d'octubre · 2 d'octubre · 3 d'octubre »
# Democratització del coneixement

La democratització del coneixement consisteix en l'adquisició i difusió del coneixement per part de les persones corrents i no només per part de les elits privilegiades com, per exemple, sacerdots o acadèmics.

## Història

La impremta fou un dels primers passos que conduïren a la democratització del coneixement.
Durant la Revolució Industrial, al segle xviii, es crearen biblioteques per a miners en alguns llogarrets escocesos, com per exemple a Leadhills (1741) i Wanlockhead (1756).

### Era digital

La democratització de la tecnologia ha tingut un paper molt important en la democratització del coneixement. El cofundador de la Viquipèdia, Larry Sanger, postula en un article que «ja no calen professionals pel simple propòsit de la distribució massiva d'informació i la formació d'opinió».
En l'actualitat, la Viquipèdia s'ha convertit en una eina de referència en la qual les seves entrades poden ser editades i actualitzades per qualsevol persona en qualsevol moment. Aquest fenomen –producte de l'era digital– ha contribuït a la democratització del coneixement en l'era postmoderna, amb 400 milions de visitants a tot el món i disponible en més de 270 llengües.

## Coneixement científic

El lloc web eBird ha estat descrit com un exemple de democratització del coneixement científic, ja que proposa que amateurs recullin dades sobre la biodiversitat perquè puguin ser usades per científics.

## Referències

* ↑ Olive Checkland. Philanthropy in Victorian Scotland (en anglès), 1980, p. 138. ISBN 978-0-85976-041-6.
* ↑ “Professionals are no longer needed for the bare purpose of the mass distribution of information and the shaping of opinion.”. “Who Says We Know: On the New Politics of Knowledge” Arxivat 2012-12-22 a Wayback Machine. (en anglès)
* ↑ Wallace, D. P., & Van Fleet, C. (2005). The Democratization of Information?. Reference & User Services Quarterly, 45(2), 100-103.
* ↑ "The Role of Information Science in Gathering Biodiversity and Neuroscience Data" Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine., Geoffrey A. Levin and Melissa H. Cragin, ASIST Bulletin, Vol. 30, No. 1, Oct. 2003
* ↑ Ryynänen, Mirja (n.d.). Democratization of Information: Information Literacy. http://docs.nigd.org/libraries/mumbai/reports/article-10.pdf Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine.
* ↑ Kademani, B.S. (2004). Democratization of Information: Focus on Libraries. Rapportuer- General's Report. http://eprints.rclis.org/5045/1/Rapporteur-General-report-final.pdf

## Vegeu també

* Ciència ciutadana
* Secret comercial
* Propietat intel·lectual
# Nectophryne afra

Nectophryne afra és una espècie d'amfibi que viu al Camerun, la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Nigèria i, possiblement també, a la República Centreafricana i la República del Congo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Burger, M. 2004. Nectophryne afra. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Daubreelita

* No s'ha de confondre amb la daubreeïta, un mineral de la classe dels halurs..
La daubreelita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la linneïta. Va ser anomenada en honor de Gabriel Auguste Daubrée (1814-1896), mineralogista i geòleg que va treballar àmpliament amb meteorits. Va ser guardonat amb la Medalla Wollaston l'any 1880.

## Característiques

La daubreelita és un sulfur de crom i ferro de fórmula química FeCr₂S₄. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4,5 a 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la daubreelita pertany a «02.D - Sulfurs metàl·lics, amb proporció M:S = 3:4» juntament amb els següents minerals: bornhardtita, carrol·lita, cuproiridsita, cuprorhodsita, fletcherita, florensovita, greigita, indita, kalininita, linneïta, malanita, polidimita, siegenita, trüstedtita, tyrrel·lita, violarita, xingzhongita, ferrorhodsita, cadmoindita, cuprokalininita, rodostannita, toyohaïta, brezinaïta, heideïta, inaglyita, konderita i kingstonita.

## Formació i jaciments

La daubreelita es troba en petites quantitats en molts meteorits. Va ser descoberta al meteorit Coahuila, trobat a Bolsom de Mapimí (Coahuila, Mèxic). Ha estat descrit arreu del món i també a la Lluna.

## Referències

* 1 2 3 «Daubréelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Scinax nasicus

Scinax nasicus és una espècie de granota que es troba a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax nasicus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)