OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume Font i Andreu

Jaume Font i Andreu (Vic, Osona, 23 de gener de 1894 - Donostia, 13 de febrer de 1963) fou un religiós català que exercí com a bisbe de Zamora i de Sant Sebastià.

## Biografia

De jove estudià al Seminari de Vic el cicle d'Humanitats i Filosofia i, a causa dels seus dots intel·lectuals, fou enviat a acabar la seva carrera eclesiàstica a la Universitat Pontifícia de Comillas. Allà, estudià i es doctorà en Teologia i Dret canònic. S'ordenà sacerdot el 1916. Retornat a Vic ocupà diversos càrrecs en la cúria del bisbat, arribant a president dels tribunals qualificadors dels concursos de rectors (1923-1935), canonge de la catedral (1935), notari canceller de la cúria eclesiàstica (1935) i adjunt al vicari general (1936). Després de l'assassinat del aleshores vicari general Jaume Serra i Jordi, i en absència del bisbe, es feu càrrec del bisbat, fins que fou confirmat com a Vicari General des de Roma pel P. Joan Perelló i Pou, bisbe de Vic. El 1941, la Santa Seu el nomenà canonge doctoral i el 1942 ardiaca. El 1944, fou nomenat bisbe de Zamora. Amb la creació de les noves diòcesis al País Basc, el 1950, es feu càrrec del nou bisbat de Sant Sebastià. El febrer de 1963, després de tenir una recaiguda el l'afecció cardiaca que patia, va morir al seu Palau de Castilblanco, a Sant Sebastià.

## Reconeixements

El 1944 l'Ajuntament de Vic el nomenà fill predilecte de la ciutat. El 1955 se li concedí la Gran Creu de Sant Ramon de Penyafort. El 1961 se li imposà la medalla de la ciutat en la categoria d'argent.

## Referències

* 1 2 3 Salarich i Torrents, Miquel S.; Ylla-Català i Genís, Miquel S. «Jaume Font i Andreu». A: Vigatans il·lustres. Vic: Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs, 1983, p. 239-246. ISBN 84-398-0654-X.
* 1 2 3 «Ha fallecido el obispo de San Sebastián». La Vanguardia (Hemeroteca), 14-02-1963, pàg. 9 [Consulta: 20 agost 2016].
* ↑ Raguer Suñer, Hilario M. Arxiu de l'Església catalana durant la Guerra Civil: Juliol-desembre de 1936. L'Abadia de Montserrat, 2003, p. 95. ISBN 978-84-8415-544-7.
* ↑ «Tributo fúnebre al prelado de San Sebastián». La Vanguardia (Hemeroteca), 15-02-1963, pàg. 5 [Consulta: 20 agost 2016].

## Bibliografia

* «El Excm. y Rdmo. Dr. Jaime Font y Andreu, Obispo de San Sebastián». Ausa, Vol.: 4, Núm.: 43, 1963, pàg. 349-351 [Consulta: 20 agost 2016].
* Cura i Pellicer, Lluís. El cargo episcopalː discurso pronunciado el dia 8 de octubre de 1961 en la Sala de la Columna en la solemne sesion de imposicion de la medalla de la ciudad al Excmo. y Rvdmo. Dr. Jaime Font y Andreu primer obispo de San Sebastian e Hijo Predilecto de Vich. Vic: Ajuntament de Vic, 1962.
* Cura Pellicer, Lluís. El Exmo. y Rvdmo. mons. Jaime Font y Andreu primer Obispo de San Sebastián e Hijo Predilecto de Vich, 23-1-1894 - 13-2-1963 : discurso pronunciado el día 9 de octubre de 1966, en la sala de la columna, con ocasión de colocar su retrato en la Galería de Vicenser illustres. Vic: Ajuntament de Vic, 1967.

## Enllaços externs

* Fotografia de Jaume Font i Andreu el 1953 en una visita com a bisbe. Euskomedia.org
# Jaume VII del Piombino

Jaume VII del Piombino (Gènova, 1581 - 1603) fou fill d'Alexandre Appiani d'Aragona. Fou príncep del Piombino i del sacre imperi i senyor de Scarlino, Populonia, Suvereto, Buriano, Abbadia al Fango i Vignale i de les illes d'Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola el 1589, recobegut pels espanyols. Mantingué el títol de comte del sacre imperi. El 1594 Populonia fou elevada a marquesat (marquesat de Populònia) i la senyoria de Piombino fou erigida en principat imperial, anomenant-se des de llavors príncep Jaume VII del Piombino (abans Jaume VII Appiani d'Aragona). Mantingué el títol de comte del sacre imperi, Va morir a Gènova el 5 de gener del 1603. Es va casar a Gènova el 1602 o 1603 amb Blanca Spinola morta el 1625).
# Hug I de Roergue

Hug I de Roergue nascut el 986, mort el 1053 fou comte de Roergue (vers 1010-1053). Tenia drets feudals indivisos als d'comtats d'Albi, Carcí, Nimes i Septimània (Gòtia) incloent els drets feudals a l'arquebisbat de Narbona i als vescomtats d'Uzès, Besiers i Agde.
Va succeir al seu pare Ramon III de Roergue i vers el 1016 va vendre els seus drets feudals a l'arquebisbat de Narbona al comte Guifré II de Cerdanya. El 1035 va vendre terres alodials a un vescomte anomenat Berenguer (Berenguer I de Narbona vers 1020-1067). El gener de 1051 apareix en un diploma on fa donació de l'església de Tribons a l'abadia de Conques per la salvació de l'ànima del seu pare.
Es va casar amb Fe (Fides o Foy) de Cerdanya, filla del comte Guifré II de Cerdanya. Va tenir dues filles:
* Berta, que va heretar el comtat de Roergue i els drets feudals al Gavaldà (part del Carcí) i a Albi i a Septimània (Uzès, Besiers, Nimes i Agde) però a la seva mort vers 1064 aquestos drets van passar al seu cosí cinquè Guillem IV de Tolosa que va ocupar el comtat vers el 1065. Berta es va casar amb Robert II d'Alvèrnia però no van tenir fill.
* Fe, casada amb Bernat I de Narbona, que fou vescomte de Narbona del 1067 al 1080 (fill de Berenguer I).

## Bibliografia

* Foixstory: Els comtes de Tolosa. Arxivat 2007-04-04 a Wayback Machine.
* Medieval Lands Project: Nobility of Toulouse.
* Lewis, Archibald R. The Development of Southern French and Catalan Society, 718-1050 a uca.edu alternatiu
# Gran Premi San Giuseppe

El Gran Premi San Giuseppe és una competició ciclista d'un dia que es disputa a Montecassiano (Província de Macerata). La primera edició data del 1985 i va ser amateur fins al 2005. En aquell any va entrar a formar part del calendari de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.2. El 2014 va tornar al calendari amateur.
La pandèmia de COVID-19 obligà a suspendre l'edició del 2020.

## Palmarès
### Amateur

| 1985: Marcello Bartalini 1986: Fabio Roscioli 1987: Tiziano Brichese 1988: Andrea Solagna 1989: Stefano Casagrande 1990: Daniele Bruschi 1991: Flavio Anastasia | 1992: Stefano Dante 1993: Giuseppe Soldi 1994: Alessandro Calzolari 1995: Alan Palotto 1996: Stefano De Mauri 1997: Moreno Di Biase 1998: Nicola Ramacciotti | 1999: Mirko Marini 2000: Roberto Savoldi 2001: Samuele Vecchi 2002: Antonio Aldape 2003: Aliaksandr Kutxinski 2004: Mirko Allegrini |

### Professional

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | Martin Pedersen | Maurizio Giardini | Matteo Priamo |
| 2006 | Antonio Bucciero | Manolo Zanella | David Garbelli |
| 2007 | Andrei Solomennikov | Vladimir Autko | Wojciech Dybel |
| 2008 | Damian Walczak | Étienne Pieret | Wojciech Dybel |
| 2009 | Alessandro Malaguti | Serguei Kolésnikov | Adriano Malori |
| 2010 | Enrico Battaglin | Maurizio Gorato | Giuseppe Di Salvo |
| 2011 | Enrico Battaglin | Massimo D'Elpidio | Alfio Locatelli |
| 2012 | Ilya Gorodnichev | Manuel Capillo | Matteo Belli |
| 2013 | Luca Chirico | Paolo Colonna | Luca Benedetti |
| 2014 | Nicola Gaffurini | Matteo Marcolin | Giacomo Berlato |
| 2015 | Gianni Moscon | Nicola Bagioli | Filippo Ganna |
| 2016 | Nicola Bagioli | Davide Orrico | Leonardo Basso |
| 2017 | Daniel Savini | Francesco Romano | Leonardo Basso |
| 2018 | Filippo Tagliani | Jalel Duranti | Umberto Marengo |
| 2019 | Daniel Smarzaro | Leonardo Tortomasi | Michael Belleri |
| 2020 | anul·lada | anul·lada | anul·lada |
| 2021 | Michele Corradini | Paul Double | Manuel Pesci |
| 2022 | Davide De Pretto | Giovanni De Carlo | Francesco Zandri |

## Referències

* ↑ «G.P San Giuseppe (Ita) - Cat. 1.2». [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «CORONAVIRUS. STOP AI PREPARATIVI DEL GP SAN GIUSEPPE A MONTECASSIANO» (en italià), 16-03-2020.
* ↑ «GRAN PREMIO SAN GIUSEPPE 2021» (en italià). [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «61° GRAN PREMIO SAN GIUSEPPE - FCI». [Consulta: 29 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Gonçal González i Moré

Gonçal González i Moré (Barcelona, 5 d'agost de 1887 - Barcelona, 20 de gener de 1961), fou un guitarrista i compositor, deixeble de Joan Nogués Pon.

## Biografia

Va néixer a Barcelona, fill de Sixto González, natural de Sabero (Lleó) i de Clotilde Moré, natural de Barcelona.
Oferia periòdicament, concerts a Barcelona amb obres de Ferran Sor, Dionisio Aguado, Francesc Tàrrega i compositors del seu temps, com Miquel Mas Bargalló i el mateix Nogués Pon o Alfred Romea (els dos deixebles de Mas Bargalló).
El 20 de maig de 1915 va entrar com a funcionari de l'Ajuntament de Barcelona, com a escrivent i més tard com a oficial de tercera, oficial de segona i oficial de primera (1952). Es va jubilar l'any 1957, en fer els setanta anys.
El 9 d’abril de 1930 va participar com a guitarrista il·lustrat a la conferència sobre la història de la guitarra donada per Trinitario Martí-Ferret al saló Gewer Kchafsbund der Angestellten de Barcelona.
Va publicar un Andante sentimental i una Barcarola, obres classificades com “de gust fi i ben guitarrístiques”, qui afegiria a més que “la seva periòdica actuació a Ràdio Barcelona és ben interessant, que serveix de guia pels que determinaran cultivar aquest instrument en aquella capital tan reticent a la guitarra”.

## Referències

* ↑ «Esquela de D. Gonzalo González Moré». La Vanguardia, 21-01-1961, pàg. 22.
* ↑ «Sala Mozart - Gonzalo Gonzalez». La Vanguardia, 16-11-1920, pàg. 18.
* ↑ «Recital de guitarra al C.N.R.». El poble català, 15-03-1916, pàg. 1.
* ↑ «Escrivents». Gaseta municipal de Barcelona, Any 19, Suplemento Escalafón Personal, 1932, pàg. 12 [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «Gobernación - Central». Gaseta municipal de Barcelona, 10-05-1954, pàg. 5.
* ↑ «Comisión municipal permanente». Gaseta municipal de Barcelona, 30-09-1957, pàg. 4.
* ↑ SUÁREZ-PAJARES, Javier «Gonzalez Moré, Gonzalo». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002.
# Glacier View

Glacier View és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 249 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glacier View tenia 249 habitants, 104 habitatges, i 61 famílies La densitat de població era de 0,2 habitants/km².
Dels 104 habitatges en un 26% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 2,4% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 34,9% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones hi havia 122,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 125,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.429 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 13.542 $ mentre que les dones 36.250 $. La renda per capita de la població era de 14.855 $. Cap de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glacier View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glacier View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Glacier National Park

«Glacier National Park» té aquests significats:
* Glacier National Park (Canadà) a British Columbia, Canadà.
* Glacier National Park (USA), a Montana, EUA.

## Vegeu també

* Glacier Bay National Park a Alaska, EUA.
* Parc Nacional Los Glaciares a l'Argentina
# Grup de muntanyes Făgăraș

El grup muntanyenc Făgăraș és un subgrup de muntanyes dels Carpats del Sud. Rep el nom de la muntanya més alta del grup, les muntanyes Făgăraș.

## Límits

El grup Făgăraș està delimitat:
* a l'oest, al costat del riu Olt
* a l'est, pel pas Rucăr-Bran i el riu Dâmbovița

## Muntanyes

* Muntanyes Făgăraș (Munții Făgărașului)
* Muntanyes Iezer (Munții Iezer; literalment: muntanyes del llac profund)
* Muntanyes Cozia (Munții Cozia)

## Referències

* ↑ Vorhees, M.. Eastern Europe. Lonely Planet, 2009, p. 705. ISBN 9781741048544.

## Vegeu també

* Carpats
* Muntanyes Bucegi

## Enllaços externs

* Imatges i imatges del grup de les Muntanyes Fagaras Arxivat 2009-05-22 a Wayback Machine.
* http://www.carpati.org/
* http://www.alpinet.org/
# Gran Gandak

El Gandak, distingit com a Gran Gandak, és un riu que neix al Nepal i corre cap a l'estat de Bihar a l'Índia, fins al Ganges. És el Kondochates dels geògrafs grecs i el Sadaulra de l'èpica índia. El seu naixement és a 3.900 metres a Mustang, a la frontera amb Tibet. Passa per una important gorga i per una presa on es produeix part de l'electricitat de Nepal. La seva conca és de 46.300 km². A Nepal és conegut com a Salgrami, com a Gandaki (o Kali Gandaki) i com a Narayani.
Dos rierols el formen (Nup Chhu i Shar Chhu, riu de l'oest i riu de l'est) quan conflueixen a Lo Manthang a Mustang; corre cap sud-oest amb el nom de Mustang Khola i a Kagbeni rep un afluent important, el Kak Khola, i agafa el nom de Kali Gandaki. Corre cap al sud, per la gorga de Kali Gandaki o Andha Galchi, entre les muntanyes Dhaulagiri (8.167 metres) a l'oest i l'Annapurna (8.091 metres) a l'est, que és la més fonda del món. Al sud de la gorga rep el Rahught Khola a Galeshwor, el Myagdi Khola a Beni, el Modi Khola prop de Kushma i el Badigaad a Rudrabeni. Llavors gira a la dreta i pren direcció est cap a la serralada de Mahabharat on es troba la principal hidroelèctrica de Nepal; gira al sud passant els Mahabharats, i se li uneix el Trishuli a Devighat, i després el Rapti Oriental que drena la vall de Terai coneguda con Chitwan. Des de Devighat, el riu corre al sud-oest on és conegut com a Narayani o Sapt Gandaki. Gira llavors al sud-est, i a la frontera troba els rius Pachnad i Sonha, i entra a l'Índia a la plana de Bihar, a Triveni o Tribeni. A Bihar s'uneix al Ganges a Sonpur prop de Hajipur i de Patna. La seva longitud és de 630 km (dels quals 330 són a Nepal). A la zona fronterera del Nepal amb Índia, es troba la presa de Gandak a Valmikinagar, i al costat el Parc Nacional de Chitwan amb 932 km², establert el 1973 i que és Patrimoni de la Humanitat des de 1984. Fins al 1951 fou zona de cacera. Al parc es troben cocodrils, rinoceronts i mones, i alguns ocells i creixen unes plantes del tipus carnívores que atrapen petits insectes. A la part índia a l'altre costat de la frontera hi ha el parc nacional de Valmiki de 800 km², reserva de tigres creada el 1994.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* http://www.green-lotus-trekking.com/engels/treklod-kali-gandaki.html#map Arxivat 2008-07-06 a Wayback Machine.
# Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc 1971

L'edició de 1971 del Gran Premi d'Espanya de Motocròs 250cc fou la 10a d'aquesta prova. Organitzat per la Penya Motorista 10 x Hora, el Gran Premi era la primera prova del Campionat del Món d'aquell any i tingué lloc el cap de setmana del 17 i 18 d'abril al Circuit del Vallès, en terrenys de l'antiga Mancomunitat Sabadell-Terrassa (actualment dins el terme municipal de Terrassa). Hi participaren 38 pilots de 15 països diferents (quatre dels quals catalans) i hi assistiren 40.000 espectadors.

## Curses
### Primera mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Joël Robert | Suzuki |
| 2 | Guennady Moiseev | ČZ |
| 3 | Gaston Rahier | CZ |
| 4 | Olle Pettersson | Suzuki |
| 5 | Håkan Andersson | Husqvarna |
| 6 | Kalevi Vehkonen | Husqvarna |
| 7 | Torleif Hansen | Husqvarna |
| 8 | Vladimir Kavinov | CZ |
| 9 | Marcel Wiertz | Bultaco |
| 10 | Taichi Yoshimura | Suzuki |

### Segona mànega

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Joël Robert | Suzuki |
| 2 | Olle Pettersson | Suzuki |
| 3 | Håkan Andersson | Husqvarna |
| 4 | Vladimir Kavinov | ČZ |
| 5 | Bryan Wade | Husqvarna |
| 6 | Gaston Rahier | CZ |
| 7 | Marcel Wiertz | Bultaco |
| 8 | François Minne | OSSA |
| 9 | Anatolij Mandritchenko | CZ |
| 10 | George Houssonlonge | Montesa |

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joël Robert | Suzuki | 2 |
| 2 | Olle Pettersson | Suzuki | 6 |
| 3 | Håkan Andersson | Husqvarna | 8 |
| 4 | Gaston Rahier | ČZ | 9 |
| 5 | Vladimir Kavinov | CZ | 12 |
| 6 | Marcel Wiertz | Bultaco | 16 |
| 7 | Bryan Wade | Husqvarna | 17 |
| 8 | François Minne | OSSA | 21 |
| 9 | George Houssonlonge | Montesa | 27 |
| 10 | Lars Forsberg | Montesa | 28 |

## Referències

* ↑ «Lista de corredores del X Gran Premio de España de Moto Cross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 18-04-1971. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ «X G. P. España de Moto-Cross, puntuable para el mundial de 250 c.c.» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 19-04-1971. [Consulta: 8 agost 2014].

### Bibliografia

* Maikel van Essen. «Results Grand Prix Motocross 250cc 1971 - Results 1st Round: Spanish Grand Prix, at Sabadell. April 18th, 1971» (en anglès). jwvanessen.com. Heikki Mikkola. The Lone Wolf, 2013. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2013. [Consulta: 8 agost 2014].
* «Resultados» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 19-04-1971. [Consulta: 8 agost 2014].
* «Palmarés». A: Programa XVI Gran Premi d'Espanya (en castellà). Barcelona: Penya Motorista 10 x Hora, 3 abril 1977, p. 37.
* «Palmarés». A: Programa XX Gran Premi d'Espanya (en castellà). Barcelona: Penya Motorista 10 x Hora, 5 abril 1981, p. 32.

## Enllaços externs

* Vídeo del Gran Premi d'Espanya de 250cc de 1971, celebrat al Circuit del Vallès (castellà)
# Gordon Wry

Gordon Wry (1910 - 1985) va ser un tenor i director d'orquestra canadenc. La seva veu es conserva en un grapat d'enregistraments realitzats amb el pianista Glenn Gould.
Nascut a Saint John, a New Brunswick, Wry va estudiar cant amb el reconegut contralt Nellie Smith i teoria de la música amb Healey Willan al Conservatori de Música de Toronto. Va ser un dels membres originals dels "Festival Singers of Canada" i va servir per animar Elmer Iseler a formar aquest cor. Va actuar amb aquest conjunt durant els anys cinquanta, seixanta i setanta. També va treballar com a agent canadenc de G. Ricordi & Co. durant la dècada de 1950.
Wry va actuar amb la Companyia de l'Òpera canadenca durant els seus primers anys i va ser tenor lider amb la Companyia de l'Òpera CBC entre 1949 i 1953. Va interpretar sobretot el paper de Bob Boles en l'estrena canadenca de Peter Grimes de Benjamin Britten per a l'obertura de la segona temporada de la CBC Opera Company amb William Morton en el paper principal, Edmund Hockridge com a capità Balstrode, Frances James com Ellen Orford i Eric Tredwell com a Oreneta. La producció va rebre el premi al Millor Programa de Música al Concurs de Premis de Ràdio Canadà (1950).Nancy McGregor. "Companyia d'òpera CBC". L'enciclopèdia canadenca. Arxivat des de l'original el 06/06/2011. El 1954 va retratar el paper principal a l'estrena mundial de The Prodigal Son de Frederick Jacobi al "Forest Hill Collegiate Auditorium de Toronto".
Wry va ensenyar durant molts anys a la facultat del Massey College de la Universitat de Toronto on va fundar i dirigir els Massey College Singers.

## Referències

* ↑ "Nellie Smith". L'enciclopèdia canadenca. Arxivat des de l'original el 06/06/2011
* ↑ "Festival Singers of Canada". L'enciclopèdia canadenca.
* ↑ Marlene Wehrle. "G. Ricordi & Co Ltd". L'enciclopèdia canadenca. Arxivat des de l'original el 06/06/2011.
* ↑ Història de l'òpera del Pròdic Son
* ↑ A Celebration of Ben Jonson: papers presentats a la Universitat de Toronto l'octubre de 1972
# Goya (cràter)

Goya és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 138 km de diàmetre. Porta el nom del pintor espanyol Francisco Goya (1746-1828), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Goya». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Grasset costaner

El grasset costaner (Anthus petrosus) és una espècie d'ocell de la família dels motacíl·lids (Motacillidae) que habita costes rocoses de les Fèroe, Illes Britàniques, nord-oest de França, Escandinàvia i nord-oest de Rússia.
* Anthus petrosus
* Anthus petrosus

## Referències

* ↑ «Grasset costaner». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Guanaja

Guanaja és una de les tres illes hondurenyes que conformen l'arxipèlag i departament d'Islas de la Bahía, al mar Carib.

## Història

L'illa de Guanaja fou descoberta per Cristòfor Colom el 30 de juliol de 1502, en el decurs del seu quart i darrer viatge a Amèrica. Colom va arribar a la platja "Soldado" al costat nord de l'illa. A partir del segle xviii població procedent de les illes Caiman s'assentaren a les illes de la Bahía, cosa que explica la difusió de l'anglès. A finals d'octubre de 1998 l'illa es va veure afectada per l'huracà Mitch.

## Geografia

Guanaja té una llargada de 17 km i una amplada màxima de 7 km. L'illa està situada aproximadament a uns 70 km de la costa d'Hondures, i a 12 km a l'est de Roatán, la més gran del departament. Un dels cais de Guanaja s'anomena Guanaja o Bonacca, o simplement El Cayo. La població de l'illa és d'uns 10.000 habitants i tots es troben agrupats en un sol municipi.

## Economia

L'economia està basada en la pesca i principalment en els ingressos per turisme. Envoltada per un escull de coral, l'illa té belles platges de sorra blanca i aigües color turquesa i atrau els amants al busseig.

## Referències

* ↑ Municipi de Guanaja a Monografías.com

## Enllaços externs

* Guia de Guanaja
# Guillem de Capraia

Guillem de Capraia fou membre de la família dels comtes de Capraia, una branca dels comtes de Prato. Va anar amb els seus germans Anselm i Bertold a Sardenya i fou pupil del jutge Pere II d'Arborea; quan aquest va morir el 1241, fou nomenat tutor del fill, Marià II d'Arborea i fou, de fet, el governant. Va afavorir Pisa i es va unir a aquesta en la guerra contra el jutge Cià de Càller i després de la victòria del 1257 va obtenir un terç del jutjat. El 1255 el Papa Innocenci IV li va reconèixer la seva senyoria a Arborea. Marià II li va haver de reconèixer a Nicolau de Capraia, fill de Guillem, el condomini sobre el jutjat. Va morir després del 1264.
# Hamza ibn Abd-al-Múttalib

Hamza ibn Abd-al-Múttalib al-Haiximí al-Quraixí (àrab: حمزة بن عبد المطلب الهاشمي القرشي, Ḥamza b. ʿAbd al-Muṭṭalib al-Hāximī al-Quraxī) va ser l'oncle patern i company del profeta Muhàmmad, fill d'Abd-al-Múttalib ibn Hàixim i de Hala bint Wuhayb.
Inicialment oposat a la nova religió, una vegada convertit en fou un dels més acèrrims partidaris. Es va enfrontar a Abu-Jahl, que havia insultat al Profeta, va combatre el clan jueu dels Banu Qaynuqà i es va distingir a la batalla de Badr el 624, però el 625 va morir a mans de l'esclau abissini Wahxí ibn Harb a la batalla d'Uhud.
Hamza és molt popular a la literatura de Java, protagonitzant moltes històries sota el nom de Ménak.

## Referències

* ↑ Adil, Hajjah Amina. Muhammad, the Messenger of Islam: His Life & Prophecy (en anglès). ISCA, 2002, p.313. ISBN 1930409117.
* ↑ Davis, Paul K. 100 Decisive Battles: From Ancient Times to the Present (en anglès). Oxford University Press, 2001, p.97-98. ISBN 0195143663.
* ↑ Rawat, Hasan M. Slave trade in Africa: a historical perspective (en anglès). Motamar al-Alam al-Islami, 1985, p.260.
* ↑ «Javanese Manuscript of the Adventures of Hamza». World Digital Library. UNESCO. [Consulta: 8 agost 2019].

## Bibliografia

* H. Lammens, L'âge de Mahomet et la chronologie de la Sira, 1911.