OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laurel Hollow

Laurel Hollow és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.930 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laurel Hollow tenia 1.930 habitants, 598 habitatges, i 528 famílies. La densitat de població era de 255,2 habitants/km².
Dels 598 habitatges en un 44,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 81,8% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 11,7% no eren unitats familiars. En el 10,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 21,7% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87 homes.
Entorn del 0,7% de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laurel Hollow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laurel Hollow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Premi Unión de Actores a la millor actriu secundària de cinema

El Premi a la millor actriu secundària en la seva secció de cinema lliurat per la Unión de Actores y Actrices reconeix la millor interpretació d'una actriu secundària dins d'una pel·lícula. Es ve lliurant des de 2002, ja que entre 1991 i 2001 es va lliurar un únic premi al millor interpretació secundària, sense distingir entre masculina i femenina.

## Dècada de 2000

| Guanyadora | Candidates |
| 2002 ||
| | Nieve de Medina per Ana Los lunes al sol | Geraldine Chaplin per Marie a En la ciudad sin límites Adriana Ozores per Pilar a En la ciudad sin límites |
| 2003 ||
| | Candela Peña (1) per Ana en Te doy mis ojos | María Botto per Conchi a Soldados de Salamina María Pujalte per Sofía a En la ciudad |
| 2004 ||
| | Lola Dueñas per Rosa a Mar adentro | Silvia Abascal per Begoña a El Lobo Mabel Rivera per Manuela a Mar adentro |
| 2005 ||
| | Elvira Mínguez per Raquel a Tapas | Pilar López de Ayala per Maestra a Obaba Marta Etura per Clara a Para que no me olvides |
| 2006 ||
| | Blanca Portillo per Agustina a Volver | Carmen Maura per Irene a Volver Lola Dueñas per Sole a Volver |
| 2007 ||
| | Nuria González per Carmen a Mataharis | Marta Etura per Virtudes a Las trece rosas Mariana Cordero per Mercedes a La torre de Suso |
| 2008 ||
| | Ana Wagener (1) per Dolores a El patio de mi cárcel | Chus Lampreave per Celia a Fuera de carta Penélope Cruz per Mª Elena a Vicky Cristina Barcelona |
| 2009 ||
| | Verónica Sánchez per Paula a Gordos | Blanca Portillo per Judit García a Los abrazos rotos Marta Aledo per Irene a La vergüenza |

## Dècada de 2010

| Guanyadora | Candidates |
| 2010 ||
| | Ana Wagener (2) per Bea a Biutiful | Fanny de Castro per Puri a Amador Alicia Borrachero per Mari Ángeles a Vidas pequeñas |
| 2011 ||
| | Ana Wagener (3) per Mercedes a La voz dormida | Maribel Verdú per Inés a De tu ventana a la mía Charo Zapardiel per Tomasa a La voz dormida |
| 2012 ||
| | Candela Peña (2) per Mamen a Una pistola en cada mano | Chus Lampreave per María en El artista y la modelo Ángela Molina per Doña Concha a Blancanieves |
| 2013 ||
| | Belén López per Aledo a 15 años y un día | Verónica Echegui per Cris a La gran familia española Lola Dueñas per Su Amiga a 10.000 noches en ninguna parte |
| 2014 ||
| | Carmen Machi per Merche a Ocho apellidos vascos | Ana Fernández per Ana a Purgatorio Goya Toledo per Virginia a Marsella |
| 2015 ||
| | Luisa Gavasa per Suegra a La novia | Macarena García per Julia a Palmeras en la nieve Terele Pávez per Terele a Las aventuras de Moriana |
| 2016 ||
| | Candela Peña (3) per Candela a Kiki, el amor se hace | Adriana Ozores per Mercedes a Cerca de tu casa Terele Pávez per Antonia a La puerta abierta |
| 2017 ||
| | Adelfa Calvo per Portera a El autor | Belén Cuesta per Milagros a La llamada Gracia Olayo per Sor Bernarda de los Arcos a La llamada |
| 2018 ||
| | Ana Wagener (4) per La Ceballos a El Reino | Alexandra Jiménez per Luisa Lanas a Superlópez Carolina Yuste per Paqui a Carmen y Lola |

## Referències

* ↑ Los premiados por la Unión de Actores convierten la gala en un símbolo de paz, El País, 11 de març de 2003
# Le Temps

Le Temps és un dels principals diaris de Suïssa en llengua francesa i editat a la ciutat de Lausana. És l'únic diari generalista en francès a Suïssa. Fundat el 18 de març del 1998, és el resultat de la fusió del Journal de Genève, de la Gazette de Lausanne i del Nouveau Quotidien. Le Temps té redaccions a Lausana, Ginebra, Berna i Zúric. Edita un periòdic diari, suplements setmanals, sèries temàtiques, un web internet i aplicacions mòbils. S'enquadra en una línia de pensament liberal i és una referència en temes polítics, culturals i econòmics.

## Referències

* ↑ «Le Temps - Lausanne» (en francès). https://www.courrierinternational.com/,+16-10-2014.+[Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «Le Temps» (en francès). facebook. [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ magazine, Le Point. «Le Temps : tous les articles sur le journal Le Temps - Le Point» (en francès). https://www.lepoint.fr.+[Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «LE JOURNAL DE LA SUISSE ROMANDE» (en francès). http://admeira.ch. Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 23 desembre 2018].
# Le Tambourin fantastique

Le Tambourin fantastique és un curtmetratge mut francès del 1908 acreditat a Georges Méliès. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i està numerat del 1030 al 1034 als seus catàlegs.

## Trama

Un mag, ajudat pel seu assistent i dues dones vestides de patges, construeix un gran tamborí amb dos cèrcols i un tros de tela. El mag pinta una cara al cap del tamborí i extreu màgicament ampolles de vi i roba, inclosos els vestits passats de moda, de la cara. Multiplicant les pàgines en quatre, el mag els llança els vestits damunt i fan un breu ball.
A continuació, el mag agafa el marc del tamborí (ara sense cap) i, penjant-lo d'uns cables, en fa aixecar una de les dones. Aleshores, ell mateix desapareix dins del bastidor, per a la sorpresa del seu servent, abans de tornar a fer un últim truc: torna a separar el quadre en dos cèrcols, els converteix en les rodes d'una bicicleta i marxa alegrement.

## Producció

El repartiment inclou Méliès com a mag, un actor anomenat Manuel com el seu servent i Suzanne Faes com una de les quatre dones. Manuel era un col·laborador freqüent de Méliès, i des de 1906 supervisava algunes de les pel·lícules realitzades a l'Estudi B, el més gran dels dos estudis de Méliès. Els efectes especials de la pel·lícula es creen utilitzant maquinària escènica (incloent estructures ocultes, pintades de negre, per ocultar actors i accessoris), escamoteig i exposició múltiple.
Una guia de l'obra de Méliès, publicada pel Centre National de la Cinématographie, assenyala que és divertit veure a Manuel, tantes vegades el director adjunt de Méliès, aquí fent "el paper de criat que imita tots els gestos del seu amo"."

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 352. ISBN 9782732437323.
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France. Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 289–90. ISBN 2903053073.

## Enllaços externs

* Le Tambourin fantastique a YouTube
# Premi Unión de Actores a la millor interpretació protagonista de teatre

El Premi a la millor interpretació protagonista en la seva secció de teatre lliurat per la Unión de Actores entre 1991 i 2001 reconeixia la millor interpretació d'un actor o actriu principal dins d'una obra de teatre.
Des de l'edició de 2002, aquesta categoria es desdobla en:
* Millor actriu protagonista de teatre
* Millor actor protagonista de teatre

## Guardonats

| Any | Guanyadora | Sèrie de televisió |
| 2001 | Helio Pedregal | Panorama desde el puente |
| 2000 | Juan Echanove | El verdugo |
| 1999 | Emilio Gutiérrez Caba | La mujer de negro |
| 1998 | Carlos Hipólito | Arte |
| 1997 | Vicky Peña | Sweeney Todd |
| 1996 | Carlos Hipólito Emilio Gutiérrez Caba | El médico de su honra El Sí de las Niñas |
| 1995 | María Jesús Valdés | Tres mujeres altas |
| 1994 | María Jesús Valdés | El cerco de Leningrado |
| 1993 | Carme Elias | La doble inconstancia |
| 1992 | Juan Diego | No hay camino al paraíso, nena |
| 1991 | Carlos Hipólito | La verdad sospechosa |

## Referències

* ↑ Todos los Premios Unión de Actores recaen en mujeres, El País, 1 de febrero de 1996
* ↑ Premios Unión de Actores 1994 a la web de la Unión de Actores
* ↑ El actor Manuel Aleixandre y las salas alternativas de teatro reinan en la noche de los cómicos, El País, 8 de febrero de 1994
* ↑ Premios Unión de Actores 1992 a la web de la Unión de Actores
* ↑ Premios Unión de Actores 1991 en la web de la Unión de Actores

## Enllaços externs

* Notícies sobre els Premis de la Unión de Actores y Actrices a El País
# Pilota de badana

La pilota de badana és un tipus de pilota emprada en les llargues i galotxa al carrer, modalitats de la pilota valenciana. És més tova i lleugera que la de pilota de vaqueta.
Les pilotes de badana estan formades per una cobertura de pell assaonada d'anyell o d'ovella (per això el nom de "badana"), i farcides de draps. Una pilota de badana ha de pesar entre 22 i 35 grams, i mesurar entre 3 i 4 centímetres de diàmetre. Atès que tant a llargues com a galotxa hom juga al carrer, és fàcil perdre la pilota o que s'encale en un balcó o terrat, però com que les pilotes de badana són molt barates això no és cap problema. A més, els carrers són plens d'irregularitats que causen efectes estranys en el bot de la pilota, sorpreses que són esmorteïdes per la mateixa pilota de badana, de cop més suau i, per tant, més amotllable. Un altre motiu per utilitzar pilotes de badana és la seua menor duresa i velocitat, que les fan més adients per als jugadors aficionats.

## Vegeu també

* Pilota de vaqueta
Viccionari
# Poggio Renatico

Poggio Renatico és un municipi de 8.755 habitants de la província de Ferrara, dins la regió d'Emília-Romanya.
Les seves frazioni són Chiesa Nuova, Coronella, Gallo, Madonna Boschi. Les comuni limítrofes són Baricella (BO), Ferrara, Galliera (BO), Malalbergo (BO), Mirabello, Sant'Agostino, Vigarano Mainarda. Els seus habitants s'anomenen poggesi.
El patró és Sant Miquel Arcàngel, festiu el 29 de setembre. El nom de l'alcalde (Sindaco) és Paolo Pavani, des del 14 de juny de 2004, del partit centrosinistra
A Poggio Renatico es troba una base de l'Aeronatica Militare, seu del COFA (Comando Operativo Forze Aeree) i del CAOC5 de l'OTAN.
# Poggio Nativo

Poggio Nativo és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 45 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.549 habitants.
Poggio Nativo limita amb els següents municipis: Casaprota, Castelnuovo di Farfa, Frasso Sabino, Mompeo, Nerola, Poggio Moiano, Scandriglia i Toffia.
L'economia es basa principalment en l'agricultura (cereals, oliveres, vinyes, fruiters) i la ramaderia.
A Poggio Nativo hi ha un monestir budista Theravada: Santacittarama.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 27 gener 2020].
# Premis American Comedy

Els Premis American Comedy (American Comedy Awards) són un conjunt de guardons estatunidencs, concedits cada any de 1987 a 2001, destins a saludar el treball dels artistes en el domini de l'humor, sobretot a la televisió i al cinema.
Creats l'any 1987 per la xarxa de televisió estatunidenca ABC que n'ha assegurat l'organització durant la major part de la seva existència, la cerimònia és presentada aleshores per la cadena com el « primer premi que preten recompensar totes les formes d'humor ».
L'any 1989, després de la mort de Lucille Ball, l'estatueta és anomenada « The Lucy » per retre homenatge a aquesta llegenda de l'humor a la televisió.

## Referències

* ↑ «Bette Midler Wins 4 Comedy Awards». The New York Times, 21-05-1987.
# Le Tartre

Le Tartre és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 120 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1995- | Laurent Cagne | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 105 | 120 | 109 | 96 | 76 | 95 | 120 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Pleins Feux sur l'assassin

Pleins Feux sur l'assassin és una pel·lícula francesa dirigida per Georges Franju, estrenada el 1961.

## Argument

La majoria dels hereus del comte de Kerlosquen van morir d'una mort violenta al castell per la qual havien d'assegurar el manteniment i les despeses, la mort del comte –el cos del qual no es va trobar– només es va poder declarar al final d'un període de cinc anys.

## Repartiment

* Pierre Brasseur: el comte de Kerlosquen
* Pascale Audret: Jeanne
* Marianne Koch: Edwige
* Jean-Louis Trintignant: Jean-Marie
* Jean Babilée: Christian
* Dany Saval: Micheline
* Philippe Leroy-Beaulieu: André
* Jean Ozenne: Guillaume
* Georges Rollin:Claude
* Gérard Buhr: Henri
* Serge Marquand: Yvan
* Maryse Martin: Marthe
* Lucien Raimbourg: Julien
* Robert Vattier: El notari

## Producció

La pel·lícula constitueix l'última de les tres col·laboracions entre l'actor Pierre Brasseur i el director Georges Franju. Com a mostra de la seva gran popularitat, l'actor s'esmenta primer als crèdits, per només uns minuts d'actuació, principalment al començament de la pel·lícula.
El castell fictici de Kerlosquen és, en realitat, una barreja de dos castells del Loira Atlàntic, el de Goulaine i el de Bretesche, especialment per als plans que mostren el llac.
Kerlosquen és en realitat una petita ciutat al sud de Finisterre, a prop de la punta de Beg-Meil, d'aquí l'arribada de Jean-Marie i Micheline a l'inici de la pel·lícula, que condueixen per la platja al seu Austin Healey. La narració de la pel·lícula vol, doncs, situar l'acció molt més a l'oest de Bretanya que la ubicació real dels castells originals, com també mostra l'escena de la processó funerària entre els menhirs de Carnac.
El lloc del so (i la música de Maurice Jarre) és molt acurat en la posada en escena, la trama gira al voltant de la instal·lació d'un elaborat sistema de so i llum al castell.

## Referències

* ↑ «Spotlight on a Murderer». UniFrance. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ Pleins feux sur l'assassin, Le Monde, 6 d'abril de 1961
* ↑ Pleins feux sur l’assassin (1961) de Georges Franju a L'Oeil sur l'Ecran

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Les Voltes del Vall

Les Voltes del Vall és una obra de Berga protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un grup d'edificis els baixos dels quals es troben reculats respecte dels pisos. La part davantera d'aquests pisos està sostinguda per pilars que acaben formant arcades. Són dos arcs per cada edifici. Aquest indret és conegut popularment com les voltes del Vall. El nom del vall se li dona perquè aquesta zona queda avall respecte de les muralles.

## Història

Aquesta zona es a edificar al segle xviii, quan Berga va iniciar la seva expansió fora muralles, en l'indret conegut com el Vall de Baix. L'any 1834, l'Ajuntament va optar per dotar d'un caràcter uniforme a les construccions de la plaça que s'anava formant (actual plaça Viladomat), partint de l'obligatorietat de construir tots els habitatges amb arcades, formant una espècie de porxos. L'any 1894, l'indret esdevingué un dels focus més importants de creixement de la ciutat i es plantejà la necessitat de fer plànols clars i definitius. El 1909, l'arquitecte Emili Porta projectà el primer traçat de la plaça Viladomat. Poc abans, al tombant del segle xx, començà a construir-se algun edifici sense les obligatòries voltes, la qual cosa fa que hagi quedat com una plaça porxada inacabada.

## Referències

* 1 2 «Les Voltes del Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Les ales del colom

Les ales del colom (títol original en anglès: The Wings of the Dove) és una pel·lícula dramàtica angloestatunidenca dirigida per Iain Softley, estrenada el 1997. Ha estat doblada al català.
És una adaptació de la novel·la Les ales del colom de Henry James.

## Argument

Com conciliar riquesa, comoditat, respectabilitat amb llibertat, fantasia i desig? Aquest és el dilema de Kate, acompanyada per una rica tia des de la mort de la seva mare, que l'apressa a casar-se amb un pretendent afortunat, mentre té una relació amb el periodista Merton Densher. Llavors fa amistat amb l'americana Milly Theale, de pas per Londres. Totes dues se'n van de viatge a Venècia, acompanyades per Merton. Kate troba llavors una solució al seu dilema amorós: llançar Merton als braços de Milly, que sap condemnada per una malaltia incurable.

## Repartiment

* Helena Bonham Carter: Kate Croy
* Linus Roache: Merton Densher
* Alison Elliott: Millie Theale
* Elizabeth McGovern: Susan Stringham
* Charlotte Rampling: tia Maude
* Michael Gambon: Lionel Croy
* Alex Jennings: Lord Mark

## Premis i nominacions
### Premis

* 1998. BAFTA a la millor fotografia per Eduardo Serra
* 1998. BAFTA al millor maquillatge i perruqueria per Sallie Jaye i Jan Archibald

### Nominacions

* 1998. Oscar a la millor actriu per Helena Bonham Carter
* 1998. Oscar al millor guió adaptat per Hossein Amini
* 1998. Oscar a la millor fotografia per Eduardo Serra
* 1998. Oscar al millor vestuari per Sandy Powell
* 1998. Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Helena Bonham Carter
* 1998. BAFTA a la millor actriu per Helena Bonham Carter
* 1998. BAFTA al millor guió per Hossein Amini
* 1998. BAFTA al millor vestuari per Sandy Powell

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Les ales del colom. esadir.cat.
* ↑ filmaffinity. The Wings of the Dove (en castellà). filmaffinity.
* ↑ The Wings of the Dove (en anglès).
# Les Wilson

Les Wilson (Manchester, 10 de juliol de 1947) és un exfutbolista canadenc, anglès de naixement, de la dècada de 1960.
Pel que fa a clubs, destacà a Bristol City FC, Norwich City FC, Wolverhampton Wanderers i Vancouver Whitecaps.

## Referències

* ↑ «Les Wilson». Soccer.on.ca, 10-07-1947. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 febrer 2012].
* ↑ «Blog Archive » ‘An Overwhelmingly Positive Impact’». Wolves Heroes. Arxivat de l'original el 2019-04-11. [Consulta: 14 febrer 2012].
* ↑ Perfil a canadasoccer.com
# Llebre Roja

Llebre Roja (xinès tradicional: 赤兔馬, xinès simplificat: 赤兔马, pinyin: Chìtù mǎ) va ser el cavall de Lü Bu durant el període dels Tres Regnes de la Xina. Els registres històrics només esmenten al cavall quan Lü Bu temporalment serveix de subordinat de Yuan Shao; en el moment que ell carrega contra els exèrcits de Zhang Yan muntant a Llebre Roja. A la novel·la "Romance of the Three Kingdom" se'n fa una lloança:
| « | "He sentit que Sa Excel·lència té un cavall famós, anomenat 'Llebre Roja', que pot cavalcar mil "li" en un sol dia. | » |

## Referències

* ↑ Luo Guanzhong: Descripció de Llebre Roja en la novel·la.(anglès)

## Vegeu també

* Llista de cavalls famosos

## Enllaços externs

* Llebre Roja (Chituma) a Kongming's Archives (anglès)
* Es pot llegir en anglès la traducció del passatge on es parla del cavall “Llebre Roja”(capítol 3, 23);-Romance of the Three Kingdoms/Capítol 3
# Pozdniakovo

«Pozdniakovo» té aquests significats:
* Pozdniakovo (Kursk), localitat de l'óblast de Kursk, a Rússia
* Pozdniakovo (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Portal de l'antic Molí de Malars

El Portal de l'antic Molí de Malars és una obra de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal de l'antic molí draper i blader de Malars. És d'arc convex i està format per dovelles de pedra esculturades a la part de l'arc.
En elles hi observen diversos tipus de moles, distribuïdes simètricament de manera que les tres d'un costat són iguals que les del costat oposat. Les dels extrems es troben un xic deteriorades degut a l'assalinament de la pedra. La dovella central presenta un element vegetal i la data en què es feu el molí. El nom del propietari també hi és esculturat de manera que hi ha una lletra a cada dovella. Per la poca alçada que presenta el portal deduïm que deuria ser més alt, per tant s'ha apujat el nivell del sòl. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Les primeres notícies de Malars daten del 1521, en què la batllia general de Catalunya feu en aquest indret un establiment per edificar un casal moliner, blader i draper. El 1779, el pagès de Vic Josep Molas n'aconseguí l'establiment per emfiteusi. El portal duu el nom de Josep Molas i la data de 1780. L'any 1827 Gaspar Molas demanava permís per a fer servir el Ter per a moure màquines. Més tard la gent es començà a aplegar entorn de l'antic molí fins que es creà la colònia amb cases per als obrers. El molí roman abandonat enmig de les cases però la llinda deixa constància de l'establiment d'en Josep Molas.

## Referències

* 1 2 3 «Portal de l'antic Molí de Malars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Porc d'Or

Els Porc d'Or són uns guardons creats per l'IRTA el 1994 amb l'objectiu de reconèixer el treball d'aquelles empreses i explotacions del sector porcí que, gràcies a la seva professionalitat i esforç i a la utilització de les millors tècniques de producció, són capaces de superar els nous reptes que contínuament apareixen en el desenvolupament d'aquesta activitat, actuant com a puntes de llança del sector porcí estatal.
Els premis Porc d'Or compten amb el suport de Zoetis, Interporc i l'Ajuntament de Lorca com a coorganitzadors de l'acte. Zoetis, empresa líder de salut animal, descobreix, desenvolupa, fabrica i comercialitza medicaments i vacunes d'ús veterinari. L'empresa té un clar compromís amb la indústria porcina, que es reflecteix no només en l'esforç inversor que realitza en R+D+i, sinó també en el seu suport a iniciatives que, com els Premis Porc d'Or, estimulen la millora contínua i el creixement del sector productor de porcí a l'Estat. A més, els premis compten amb el suport de l'Ajuntament de Lorca i, per tercer any consecutiu, amb el de la Interprofessional del Porcí de Capa Blanca (Interporc).
El 2015 el màxim guardó va ser per la Granja Sant Martí de Centelles.

## Referències

* 1 2 3 «Granja Sant Martí torna guanya el Porc d'Or amb Diamant i el premi a la Màxima Productivitat, superant el seu rècord de la passada edició». premsa.gencat.cat. Gencat. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2015. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Porc espí nord-americà

El porc espí nord-americà (Erethizon dorsatum) és una espècie de rosegador histricomorf de la família Erethizontidae estesa pels boscos d'Alaska, el Canadà i el nord-oest dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Kurtén, B.; Anderson, E. Pleistocene Mammals of North America (en anglès). Columbia University Press, 1980, p. 273. ISBN 9780231516969.