OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Carlos Plata

Juan Carlos Plata (Ciutat de Guatemala, 1 de gener de 1971) és un exfutbolista guatemalenc de la dècada de 2000.
Fou 87 cops internacional amb la selecció de Guatemala.
Pel que fa a clubs, destacà a CSD Municipal, durant tota la seva carrera.
A data de 2018 és el màxim golejador de la història de la lliga de Guatemala.
Un cop retirat fou entrenador assistent a CSD Municipal i a la selecció. Des de 2017 és primer entrenador a CSD Mixco.

## Referències

* ↑ Dedicated web site
* ↑ Guatemala - Record International Players a rsssf.com
* ↑ Juan Carlos Plata - International Goals
* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. – FUFA
* ↑ (castellà) Player profile Arxivat 2008-03-30 a Wayback Machine. – CSD Municipal
* ↑ Todos los goles del Pin Plata – LaRed Deportiva (castellà) (All goals of Juan Carlos Plata)
* ↑ Juan Carlos Plata a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ "The World's most successful Top Division Goal Scorers among the still active Players" – www.iffhs.de – IFFHS – retrieved 23 gener 2008.
* ↑ "The World's most successful Top Division Goal Scorers of all time" – www.iffhs.de – IFFHS – retrieved 31 octubre 2006.
* ↑ «Juan Carlos Plata y el fin de su relación contractual con Municipal» (en castellà). .
* ↑ «Plata: "Voy con Claverí al cuerpo técnico de la Selección Nacional"». Prensa Libre.
* ↑ «Neto Bran ficha a una leyenda de Municipal para el Deportivo Mixco» (en castellà).
# Kainosita-(Y)

La kainosita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom del grec καινος, "poc comú", en al·lusió a la seva inusual composició química.

## Característiques

La kainosita-(Y) és un silicat de fórmula química Ca₂(Y,Ce)₂(Si₄O₁₂)(CO₃)·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kainosita-(Y) pertany a «09.CF: Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$_{8-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: ashburtonita, clinofosinaïta, fosinaïta-(Ce), strakhovita i cerchiaraïta-(Mn).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera de feldespat d'Igletjødn, situada al municipi de Flekkefjord, a Vest-Agder, Noruega. Els indrets on ha estat descrita aquesta espècie mineral són distribuïts en una vintena de països de gairebé tots els continents del planeta.

## Referències

* ↑ «Kainosite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 maig 2019].
# Kalvitsa

Kalvitsa (en rus: Кальвица) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 149 habitants. Pertany al districte de Sangar.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Kalwadha

Kalwadha fou una antiga vila a la riba esquerra del Tigris pocs quilòmetres al sud de Bagdad, que fou capital d'un districte (tasudj). En aquest punt desaiguava al Tigris el nahr Bin que per un canal portava aigua a Bagdad. A la seva mesquita hi venien a resar des de Bagdad. Yakut al-Hamawi (1179-1229) diu que ja estava en ruïnes al seu temps. El seu nom derivaria d'Arca de l'Aliança (Kilwadh) i la llegenda diu que l'Arca hi és enterrada.

## Bibliografia

* Le Strange, Baghdad
* Jews in Islamic countries in the Middle Ages. Per Moshe Gil,David Strassler
# Kamennomóstskoie

Kamennomóstskoie (en rus: Каменномостское) és un poble de Kabardino-Balkària, a Rússia, que el 2019 tenia 5.767 habitants. Pertany al districte rural de Zalukókoaje.

## Referències

* ↑ «Первопоселенцы немецкой колонии Бруненталь (с. Октябрьское) | Зольский район». www.zolka.ru. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ Немцы России: населенные пункты и места поселения: энциклопедический словарь / Сост.: В. Ф. Дизендорф.-М.,"ЭРН", 2006.-472с.
# Kamenné Kosihy

Kamenné Kosihy és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1135.
# Juncosa (desambiguació)

«Juncosa» té aquests significats:
* Toponímia:
** Juncosa de les Garrigues, municipi de Catalunya
** Juncosa (Reus), barri del municipi de Reus, al Baix Camp
** Can Juncosa (Arenys de Mar), edifici d'Arenys de Mar
** Can Juncosa, torre senyorial d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat)
** Casa Juncosa (Olot)
** Casa Evarist Juncosa, edifici de la Rambla de Catalunya de Barcelona
** Fàbrica de xocolata d'Oleguer Juncosa, establiment del carrer de Ferran de Barcelona
* Biografies:
** Enrique Juncosa (Palma, 1961), escriptor, crític d'art i museòleg balear
** Jaume Juncosa Oliva (Barcelona, 1909-1990), empresari i pilot d'automobilisme
** Jaume Juncosa Obiol (Barcelona, 1941), pilot d'automobilisme, fill de l'anterior
** Joan Juncosa Morlans (Vilanova i la Geltrú, 1848 - 1916), pintor
** Joaquim Juncosa i Domadel (Cornudella de Montsant, 1631 - Reus, 1708), pintor
** Josep Juncosa i Bellmunt, futbolista català
** Lluís Juncosa (1959, ciutat de Mallorca), dibuixant, escriptor i editor
** Manuel Juncosa Obiol (Barcelona, 1943), pilot d'automobilisme, fill de Jaume Juncosa Oliva
* Altres:
** Talleres Juncosa (1929-1990), empresa d'automobilisme catalana
# Junco dels volcans

El junco dels volcans (Junco vulcani) és un ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Descripció

És un ocell amb un aspecte una mica demoníac perquè li destaca l'ull groc contra la cara negra. El llom és marró amb ratlles negres, el bec rosa pàl·lid.

## Distribució i hàbitat

La distribució és molt limitada només a Costa Rica i l'extrem oest de Panamà. Es localitza en hàbitats oberts d'alta muntanya, generalment per sobre dels 3000 m, però localment fins als 2500 m. Sovint és a terra o en petits arbustos, generalment en parelles o en petits grups.

## Referències

* ↑ «Junco dels volcans». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ «Volcano Junco». eBird. [Consulta: 1r desembre 2023].
# Khémisset

Khémisset (en àrab الخميسات, al-Ḫamīsāt; en amazic ⵅⴻⵎⵉⵙⵙⴻⵜ) és un municipi de la província de Khémisset, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 131.542 persones. Es troba a 86 kilòmetres de Rabat, a 55 de Meknès i a 120 de Fes. La majoria de la població és amaziga i parla el tamazight del Marroc Central.

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 1982 | 1994 | 2004 | 2007 |
| 58.925 | 88.839 | 105.088 | 185 124 |
| 1982 : cens secundari ; 1994, 2004 : cens oficial ; 2007 : calcul. ||||

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Justin Hawkins

Justin David Hawkins (Chertsey, Anglaterra, 17 de març de 1975) és un músic i compositor anglès, ex líder (veu, guitarra, sintetitzador i piano) de la banda britanica de Rock The Darkness. En la seva vida personal, ha reconegut tenir problemes amb les drogues i l'alcohol, que el van portar a fer un tractament de rehabilitació el 2006.
La seva banda actual, formada el 2008, s'anomena Hot Leg amb un primer àlbum (Red Light Fever) sortit al carrer el 2009. Des del 2005, és també actiu en una altra banda de synthpop, British Whale.
# Júlia Major

Júlia Major (en llatí Julia Maior) va ser la gran de les dues germanes del mateix nom de Juli Cèsar. L'altra germana és coneguda com a Júlia Menor. Formava part de la gens Júlia.
Es va casar (encara que l'ordre és incert) amb Luci Pinari, membre d'una família patrícia molt antiga, i amb Quint Pedi, amb cadascun dels quals va tenir almenys un fill. Una de les dues germanes va donar proves contra Publi Clodi l'any 61 aC en l'acusació d'impietat, però no se sap quina de les dues.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 640.
# Júlia Minguell i Ferrer

Júlia Minguell i Ferrer (Badalona, 1896-1975) va ser una mestra catalana, fundadora de l'Escola Nen Jesús de Praga a Badalona, conegut popularment com a «Donya Júlia».
Començà a exercir en l'àmbit educatiu a Badalona a les escoles municipals, el 1917 l'Ajuntament de Badalona la nomenà ajudant de mestre de l'escola de pàrvuls del carrer de Guifré, on treballava des de feia un temps, i també com mestra de l'Ateneu Obrer de Badalona. El 1920 renuncià al seu càrrec de docent a l'ateneu i fundà un col·legi propi, al qual anomenà inicialment Col·legi Particular Júlia Minguell, instal·lant-lo a la cantonada dels carrers de Jaume Solà i del Museu, en un edifici cedit pel pare d'un alumne. Va aplicar el mètode de Maria Montessori, a més l'escola constava d'una aula única, era mixta, un fet que es va mantenir al llarg dels anys a pesar de les prohibicions oficials, que només es complia quan hi havia la visita d'un inspector. El nombre creixent d'alumnes va fer necessària l'ampliació els anys següents i dos trasllats a edificis dels carrers de Barcelona i del Rector, el darrer on es mantindria fins a la guerra civil, i ubicada definitivament al carrer de Barcelona. Durant el franquisme l'escola va passar a dir-se Nen Jesús de Praga, per la vinculació de Minguell amb l'orde del Carmel, al qual havia pertangut el seu germà, assassinat durant la guerra.
L'Escola Nen Jesús de Praga encara existeix actualment i és coneguda popularment com a «Donya Júlia». Per la seva tasca com a mestra, li fou atorgada la medalla d'argent de la ciutat. Des de 1998 un institut del barri de Sant Antoni de Llefià porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* ↑ Sadurní Puigbò, Núria. L'Abans de Badalona. Recull gràfic 1888-1965. Badalona: Efadòs, 2005, p. 28-31.
* ↑ «Web oficial de l'Escola Nen Jesús de Praga». Escola Nen Jesús de Praga. [Consulta: 30 març 2020].
# Júlia Montserrat

Júlia Montserrat és una castellera catalana i membre de la Colla Joves Xiquets de Valls. És coneguda per ser, amb 24 anys, la primera dona en la història dels castells en descarregar un 4 de 9 amb folre al pis de quarts, una posició tradicionalment ocupada per homes, el 3 d'agost de 2023 en el marc de la diada castellera de Firagost a la plaça del Blat de Valls.
El 30 d'agost de 2023, a la diada castellera de Sant Fèlix a la plaça de la Vila de Vilafranca del Penedès, va ser la segona dona en la història en descarregar un 4 de 9 sense folre, també a quarts, en una jornada en què la Colla Joves Xiquets de Valls va fer la millor actuació de la seva història descarregant el 3 de 9 amb folre, el 4 de 9 net i el pilar de 8 amb folre i manilles, a més de carregar el 5 de 9 amb folre.
Anteriorment, el 1998, Amaia Comas, dels Minyons de Terrassa, havia pujat al quart d'un 4 de 9 sense folre a la diada de Sant Narcís a la plaça del Vi de Girona. El 2007, Marina Homs va coronar un 4 de 9 amb folre a baixos amb els Castellers de Barcelona a la diada dels Minyons de Terrassa.

## Referències

* ↑ «Dosos Amunt. La canalla. Capítol 125». TAC12 TV, 08-10-2020. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Andrés, Guillem. «A la canalla li expliquem que és normal tenir por i nervis, per reconèixer les emocions i treballar-les». Ara, 01-09-2023. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Forné, Agustí. «Les pioneres dels castells: "No hi ha igualtat encara entre dones i homes a les colles"». 324cat, 30-09-2023. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Llaberia, Miquel. «Vella i Joves compleixen les expectatives per Firagost». Valls Ràdio Ciutat, 03-08-2023. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Pérez Got, Marina. «Diada de Sant Fèlix: una mujer hace historia en una jornada con 10 'castells' de gama extra» (en castellà). El Periódico, 30-08-2023. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «Increïble actuació de la Joves de Valls per Sant Fèlix: la millor de la seva història», 30-08-2023. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «El més mític dels "nets"». RevistaCastells.cat, 27-08-2018. [Consulta: 25 setembre 2023].
* ↑ Armilla, Jordina. «Les dones han fet els castells més grans». RevistaCastells.cat, 06-09-2023. [Consulta: 6 setembre 2023].
# Konrad Eubel

Konrad Eubel (Sinning, 19 de gener de 1842 - Würzburg, 5 de febrer de 1923) (O.F.M.Conv.) fou un historiador franciscà alemany.
És conegut per la seva obra de referència, la Hierarchia Catholica Medii Aevi, sobre papes medievals, cardenals i bisbes. Va aparèixer en tres volums, a partir del 1898. Abasta el període 1198 a 1592, i és una versió més detallada de la sèrie Episcoporum Ecclesiae Catholicae de Pius Bonifacius Gams.
Sota el títol de Hierarchia Catholica Medii et Recentioris Aevi, el treball ha continuat i es troba ara en nou volums que abasten el període comprès entre el 1198 i el 1922.
* 1 - Ab anno 1198 usque ad annum 1431 perducta, per Conradum Eubel, Sumpt. et typis Librariae Regensbergianae, Monasterii 1913. - ISBN 978-88-7026-051-9
* 2 - Ab anno 1431 usque ad annum 1503, per Conradum Eubel, Sumpt. et typis Librariae Regensbergianae, Monasterii 1914. - ISBN 978-88-7026-052-6-
A partir del tercer volum, el títol general es va modificar lleugerament in Hierarchia catholica Medii et Recentioris aevi..., per indicar que l'ampliació temporal de l'obra s'ampliava:
* 3 - Saeculum XVI ab anno 1503 complectens, quod cum Societatis Goerresianae subsidio inchoavit Guilelmusvan Gulik, absolvit Conradus Eubel, Sumpt. et typis Librariae Regensbergianae, Monasterii 1923. - ISBN 978-88-7026-053-3
* 4 - A pontificatu Clementis pp. VIII (1592) usque ad pontificatum Alexandri pp. VII (1667), per Patritium Gauchat, Sumpt. et typis Librariae Regensbergianae, Monasterii 1935. - ISBN 978-88-7026-054-0 -
* 5 - A pontificatu Clementis pp. IX (1667) usque ad pontificatum Benedicti pp. XIII (1730), per Remigium Ritzler et Pirminum Sefrin, Typis Librariae Il Messaggero di s. Antonio, Patavii 1952. - ISBN 978-88-7026-055-7 -
* 6 - A pontificatu Clementis pp. XII (1730) usque ad pontificatum Pii pp. VI (1799), per Remigium Ritzler et Pirminum Sefrin, Typis et sumpt. domus editorialis Il Messaggero di s. Antonio, Patavii 1958. - ISBN 978-88-7026-056-4 -
* 7 - A pontificatu Pii pp. VII (1800) usque ad pontificatum Gregorii pp. XVI (1846), per Remigium Ritzler et Pirminum Sefrin, Typis et sumpt. domus editorialis Il Messaggero di s. Antonio, Patavii 1968. - ISBN 978-88-7026-057-1
* 8 - A pontificatu Pii pp. IX (1846) usque ad pontificatum Leonis pp. XIII (1903), per Remigium Ritzler et Pirminum Sefrin, Typis et sumpt. domus editorialis Il Messaggero di s. Antonio, Patavii 1978. - ISBN 978-88-7026-264-3
* 9 - A pontificatu Pii pp. X (1903) usque ad pontificatum Benedicti pp. XV (1922), per Zenonem Pieta, Typis et sumpt. domus editorialis Il Messaggero di s. Antonio, Patavii 2002. - ISBN 978-88-250-1000-8

## Bibliografia

* F. Dölle, «Die literarische Tätigkeit des P. Konrad Eubel», in Franziskanische Studien 5 (1918), pp. 307-313.
* Meinrad Sehi, Eubel Konrad, Franziskaner-Minorit, .

## Enllaços externs

* K. Eubel, Hierarchia Catholica, vol. 1-4 Arxivat 2006-09-02 a Wayback Machine.
* K. Eubel, Hierarchia Catholica, vol. 1,2,4-6
# Konrad Huber

«Konrad Huber» té aquests significats:
* Konrad Huber (romanista), romanista suís
* Konrad Huber (tirador), campió de tir finès
# L'Aiglonne

L'Aiglonne és una pel·lícula episòdica muda francesa dirigida per Émile Keppens i René Navarre a partir d'un guió d'Arthur Bernède, estrenada el 17 de febrer de 1922.
Algunes escenes es van rodar a Versalles.

## Argument

Marguerite de Navailles va tenir una filla amb Napoleó Bonaparte, que va ser acollida pel general Malet. Finalment s'assabenta del secret del seu naixement i es proposa trobar el seu germanastre, l'Aiglon.

## Repartiment

* Cyprian Gilles : Laurence de Navailles dit l'Aiglonne
* Suzy Prim : Madame de Navailles
* Émile Drain : Napoleó Bonaparte
* Célia Clairet : Joséphine de Beauharnais
* Liane Gunthy : Maria Lluïsa d'Àustria
* André Marnay : Fouché
* Albert Bras : Claude-François de Malet
* Marguerite Seymon : Madame de Malet
* Lucien Prad : Savary, duc de Rovigo
* Jean Robur : Michel Duroc, duc de Friul
* Laurent Morlas : Desmaretz
* Maurice Poggi : Grippe-Sol
* Andrew Brunelle : Jacques Féraud
* Vincent Cauvin-Vassal : Coquerel
* Émile Garandet : Maugeard
* Simone Montalet : Mlle Charvet
* Thomy Bourdelle
* Émile Engeldorff

## Notes i referències

* ↑ «L'Aiglonne - Fiche Film». bifi.fr. [Consulta: 21 abril 2023].
* ↑ Hervé Dumont, Napoléon L'épopée en 1000 films, 2015 ISBN 9782825802632
# Konishi Hirosada

Konishi Hirosada (japonès: 五粽亭広貞) (c. 1810 - c. 1864), també conegut com a "Gosōtei Hirosada", va ser un pintor de gravats d'estil ukiyo-e d'Osaka. El seu nom d'artista va ser primer "Sadahiro (貞 廣)", però va revertir l'ordre de les síl·labes el 1847. Una teoria és que va canviar el seu nom per fugir de la censura, però no és estrany que els artistes japonesos canviïn el seu nom per motius més fantàstics.
Hirosada és membre de l'Escola d'Artistes d'Osaka, especialitzada en retrats d'actors. A finals de la dècada de 1840 i principis de la dècada de 1850 va ser el líder d’aquesta escola. Per raons desconegudes, Hirosada va deixar de dibuixar gravats el 1853 i va donar el seu nom al seu protegit conegut com a Hirosada II.

## Referències

* ↑ Gerstle 2005, 302
* ↑ Keyes & Mizushima, 1973, p. 210.
* ↑ Fiorillo "Konishi Hirosada"
* ↑ Faulkner 2014

### Bibliografia

* Keyes, Roger S. i Susumu Matsudaira, Hirosada, Ōsaka Printmaker, Long Beach, CA, University Art Museum, California State University, Long Beach, 1984.
* Keyes, Roger S. i Keiko Mizushima, The Theatrical World of Osaka Prints, Filadèlfia, Philadelphia Museum of Art, 1973, p. 182-9, 264.
* Richard Douglas Lane. (1978). Imatges del món flotant, la impressió japonesa. Oxford: Oxford University Press.ISBN 0192114476 i ISBN 9780192114471; OCLC 5246796
* Newland, Amy Reigle. (2005). Enciclopèdia Hotei d’estampes de xilografia japonesa. Amsterdam: Hotei.ISBN 9074822657 i ISBN 9789074822657; OCLC 61666175
# Koninklijke Voetbalclub Oostende

El Koninklijke Voetbalclub Oostende és un club de futbol belga de la ciutat d'Oostende.

## Història

L'any 1904 es fundà el VG Oostende. Uns anys més tard, el 1911, va aparèixer l'ASV Oostende KM. Ambdós clubs es fusionaren l'any 1981 esdevenint KV Oostende.

## Palmarès

* Segona Divisió belga:
** 1998, 2013
* Segona Divisió belga ronda final:
** 1993, 2004

## Referències

* ↑ «Streep onder meer dan 100 jaar VG Oostende». knack.be. Arxivat de l'original el 2018-04-25. [Consulta: 19 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Koninklijke Voetbalclub Oostende - Lloc web oficial
# Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2017

La Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2017 va ser la 69a edició de la Kuurne-Brussel·les-Kuurne. Es disputà el 26 de febrer de 2017 sobre un recorregut de 200,7 km amb sortida i arribada a Kuurne.
El vencedor final fou l'eslovac Peter Sagan (Bora-Hansgrohe) que s'imposà a l'esprint davant Jasper Stuyven (Trek-Segafredo) i Luke Rowe (Team Sky).

## Equips

L'organització convidà a 25 equips a prendre part en aquesta cursa

## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Quotient Cycling Archives :

## Referències

* ↑ «Peter Sagan s'impose à Kuurne-Bruxelles-Kuurne». lequipe.fr, 26-02-2016 [Consulta: 26 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2017 - Lloc web oficial
# Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2020

La Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2020 va ser la 72a edició de la Kuurne-Brussel·les-Kuurne. Es disputà el 2 de març de 2020 sobre un recorregut de 201 km amb sortida i arribada a Kuurne.
El vencedor final fou el danès Kasper Asgreen (Deceuninck-Quick Step) que s'imposà en solitari a Giacomo Nizzolo (NTT Pro Cycling) i Alexander Kristoff (UAE Team Emirates), segon i tercer respectivament.

## Equips

L'organització convidà a 25 equips a prendre part en aquesta cursa:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ Piedrabuena, Celes «Maravillosa victoria de Kasper Asgreen en la Clásica Kuurne-Bruselas-Kuurne». El Mundo Deportivo, 02-03-2020 [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ 2020»72nd Kuurne-Bruxelles-Kuurne (1.Pro)

## Enllaços externs

* Kuurne-Brussel·les-Kuurne 2020 - Lloc web oficial
# Kripan

Kripan (en castellà i oficial: Cripán) és un municipi d'Àlaba, de la Quadrilla de Laguardia-Rioja Alabesa. La població se situa al vessant meridional de la Serralada de Cantàbria, que separa a la Rioja Alabesa de la resta d'Àlaba. És un dels pobles més alts de la Rioja Alabesa, ja que se situa a 690 metres d'altitud. El compon un únic nucli de població. Llimita al nord amb Bernedo, al sud amb Lanciego, a l'est amb el municipi navarrès de Lapoblación i a l'oest amb els termes de Laguardia i Elvillar. La capital de la comarca, Laguardia, està 11 km en adreça sud-oest. La capital provincial, Vitòria se situa a 45 km. La ciutat de Logronyo, capital de La Rioja està a 17 km. El poble més proper és Lanciego a 3,5 km.

## Economia i societat

Kripan és un municipi eminentment rural. La major part de la població viu de l'agricultura. Es conreen cereals, hortalisses i una mica de patata. El cultiu de la vinya ocupa solament el 30% de l'àrea conreada en el municipi i no està tan estès com en les zones més baixes de la comarca. En el municipi hi ha dos cellers que fabriquen vi dintre de la denominació d'origen Rioja. És un dels pocs municipis de la comarca amb presència significativa ramadera, especialment ovina. La resta de la població treballa en els serveis i en la indústria, desplaçant-se als municipis propers. En Kripan hi ha alguns comerços bàsics. La població de Kripan ha sofert una evolució oscil·lant al llarg del segle xx. En 1900 tenia 300 habitants i des de fa uns 20 anys ronda els 200 habitants.
L'actual alcalde és Gonzalo Marañón Orive del PNB. A les eleccions al Parlament Basc de 2005 la candidatura més votada va ser la coalició nacionalista basca PNB-EA amb el 71% dels vots, seguida del PP amb un 21%.

## Història

Les restes arqueològiques que es troben en els voltants testifiquen una presència humana antiga en el terme de Kripan. Es creu que una calçada romana travessava la Serra de Cantàbria pel port de Bernedo cap a Elvillar travessant l'actual Kripan, i per això no es descarta un origen romà d'aquesta població. En l'edat mitjana el seu nom apareix en el Cartulari de San Millán. Abans de la seva denominació actual va ser Quirpán i fins i tot en alguna ocasió Quiripán. Es desconeix l'origen i significat del nom del poble. Kripan fou un llogaret de Laguardia fins que en 1669 va ser nomenada vila pel rei Carles II d'Espanya.

## Patrimoni

* Jaciment arqueològic de la cova de Los Husos. Va ser descobert en 1965. Té una de les estratigrafies amb ceràmica més completes d'Àlaba. Les restes van de l'època neolítica fins a l'edat del bronze.
* Dolmen de los Planos.
* Església de Sant Joan Baptista: construïda en els segles xvii i xviii.
* Església de Santa Maria: queda una portada romànica del segle xii i una torre quadrada.