OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paco Ignacio Taibo I

Francisco Ignacio Taibo Lavilla González Nava Suárez Vich Manjón, més conegut com a Paco Ignacio Taibo I, (Gijón, 19 de juny de 1924 – Ciutat de Mèxic, 13 de novembre de 2008) fou un escriptor en llengua castellana, gastrònom i periodista hispano-mexicà.

## Biografia

Taibo va néixer el 19 de juliol de 1924 a la ciutat asturiana de Gijón. Va viure el seu primer exili el 1934, arran de la revolució d'aquest mateix any, i es va traslladar a Bèlgica amb el seu pare i el seu germà. El 1936 van tornar a Espanya i van viure molt de prop la Guerra Civil espanyola.
Taibo va iniciar la seva carrera periodística com a cronista del Tour de França. Posteriorment va ser redactor en cap i director de facto del diari asturià El Comercio. El 1958, en companyia de la seva esposa, Maricarmen Mahojo de Taibo i el seu fill gran, Paco Ignacio Taibo II, es va exiliar a Mèxic. Des de llavors va ser una figura important en l'àmbit del periodisme cultural i l'escena cinematogràfica, conreant amistat amb figures com Luis Buñuel, Luis Alcoriza, Pedro F. Miret i Amparo Rivelles. Els seus dos fills petits, el poeta Benito Taibo i el cineasta Carlos Taibo Mahojo, van néixer a Mèxic.
Des de 1981, Taibo I va ser director i fundador de la secció cultural d'El Universal. La seva caricatura "El Gato Culto" és ja molt famosa en el periòdic. Rebé el 15 de maig de 2008, al Palau de Belles Arts, el Premi Nacional de Periodisme de Mèxic. El 13 de novembre de 2008 va morir a l'edat de 83 anys a Ciutat de Mèxic per causa d'una pneumònia.

## Obres
### Novel·les

* Juan M. N. (1955)
* Fuga, hierro y fuego (1979)
* Para parar las aguas del olvido (narrativa autobiogràfica, 1982)
* Siempre Dolores (1984)
* Pálidas Banderas (1989)
* Flor de la tontería (1997)
* Tres tuertos en el agua (inacabada, sense publicar)

### Assajos

* Historia popular del cine
* El cine por mis pistolas
* El Indio Fernández
* María Félix, La Doña
* El libro de todos los moles
* La Risa Loca (Enciclopedia del cine cómico)

### Crònica i periodisme

* Ocurrencias
* Notas de viaje
* El hombre sin corbata y otras fabulaciones

## Premis

* Premi de Periodisme Cultural Iberoamericà (2009)

## Referències

* ↑ «Paco Ignacio Taibo I» (en castellà). ELEM.mx. [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ «Muere Paco Ignacio Taibo I» (en castellà). ElUniversal.com.mx, 13-11-2008. Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 26 novembre 2008].
# François Lesure

François-Marie Lesure (París, 23 de maig de 1923 - París, 21 de juliol de 2001) va ser un musicòleg i bibliotecari francès.
Estudià història a la Sorbona, on es va llicenciar el 1946, i música al Conservatori de París. Es graduà com a arxiver paleògraf a l'École des Chartes. Treballà al departament de música de la Biblioteca Nacional de París, primer com a bibliotecari, entre els anys 1950 i 1970, i després com a cap del departament, a partir d'aquest darrer any, des d'on va ser comissari de diverses exposicions (Mozart, 1956; Debussy, 1962; Berlioz, 1969; Ravel, 1975). Fou professor de musicologia a la Universitat de Brussel·les des del 1965 i director d'estudis de l'École Pratique des Hautes-Études des del 1973. Els seus interessos eren diversos, però es dedicà especialment a la sociologia de la música, la música francesa del segle xvi, C. Debussy i la història de la bibliografia. És autor, juntament amb la musicòloga Geneviève Thibault, de les bibliografies de les edicions musicals del segle xvi. Estigué al capdavant de la secretaria del Répertoire International des Sources Musicales (RISM) entre el 1953 i el 1967, on va coincidir amb Higini Anglès, i fou president de la Societat Francesa de Musicologia durant els anys 1971 i 1974.

## Reconeixements

* Cavaller de la legió d'honor
* Cavaller de l'Orde Nacional del Mèrit
* Cavaller de l'Orde de les Arts i les Lletres

## Referències

* 1 2 Bergadà, Montserrat «Necrológica: François Lesure (París, 23 de mayo de 1923; París, 21 de julio de 2001)». Revista de Musicología. Sociedad Española de Musicología (SEDEM), Vol. 24, Núm. 1/2, 2001, pàg. 368-370. DOI: 10.2307/20797714 [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ «Obituary: Francois Lesure, Musicologist». International Herald Tribune, 25-06-2001 [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ Fabris, Dinko «François Lesure, 1923–2001». Early Music. Oxford University Press, Vol. XXX, Núm. 1, 2002, pàg. 153. ISSN: 0306-1078 [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ «François-Marie Lesure». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 26 maig 2018].

## Bibliografia

* Guillo, Laurent. «Archives seiziémistes de François Lesure: inventaire et transcription partielle». París: Bibliothèque nationale de France. Département de la Musique, 01-05-2017.
# Sopela

Sopela (en castellà Sopelana) és un municipi de Biscaia (País Basc), pertanyent a la comarca d'Uribe. Pel nord limita amb el mar Cantàbric, que fa que Sopela tingui espectaculars penya-segats i platges (Barinatxe, Arrietara, Atxabiribil i Meñakoz). El municipi de Barrika està situat al nord-est, Getxo al nord-oest, Urduliz al sud-est i Berango al sud-oest, limitant el municipi i compartint alguns dels seus accidents geogràfics més importants. D'aquesta forma, Urduliz i Sopela comparteixen el cordal de Freidemendi, lloc on està situada la Penya de Santa Marina, mentre que en el límit amb Berango podem trobar Urkogane, Sahierri, Sopelamendi i Munarrikolanda, elevacions de menys de 300 metres. Quant als rius, el Gobelas, que neix en la forest Ganes (Barrika) creua Sopela, creant la zona coneguda com a Ganebarri i arribant fins a la vega d'Urko, on s'uneix als afluents Lemosas i Saitu. Altres rierols travessen el municipi, alguns dels quals desemboquen en el mar, com és el cas de l'Iturralde.

## Història

Des de finals dels anys 80, la població de Sopela no ha parat de créixer i en l'actualitat ja té uns 12.500 habitants. Si bé durant la industrialització els habitants es van traslladar a nuclis urbans més poblats, a partir de la dècada dels 80 aquest tendència s'ha invertit. Sopela s'ha convertit en un municipi residencial, bé comunicat amb municipis més grans i amb Bilbao. El municipi ha passat de ser una destinació eminentment turística, on els propietaris dels pisos només venien a estiuejar, a convertir-se en el lloc de residència habitual dels seus habitants. La constant immigració adinerada que rep el municipi ha portat efectes com la inauguració en 2004 de l'Oficina de Turisme, altre punt d'informació de cara a l'estiu en 2005. El Hall Cultural de l'ajuntament recull totes les activitats culturals, ja que en el poble no existeix cap casa de cultura.
Es poden trobar diverses associacions basades en la pràctica de l'esport, com la Societat Esportiva Ugeraga (futbol, bàsquet, ciclisme...) o Peña Txuri (surf).
Altres tipus d'associacions proliferen també en el municipi: Itzartu (Associació de Dones), Barinatxe Taldea (txistu, tamboril...), Uribe Bazterra (Banda de Música), associació de Comerciants, AIB (Associació Internautes Bodyboard), SUGA (assemblea de joves), plataforma contra l'OTAN...

## Personatges il·lustres

* Joane Somarriba
* Leire Pinedo
* Fidel Arciniega
* Armando Riveiro de Aguliar Malda
# V (sèrie de televisió de 1984)

V és una sèrie de televisió estatunidenca que es va emetre entre 1984 i 1985, escrita i dirigida per Kenneth Johnson. La sèrie, que en un començament comptava amb només cinc capítols, havia estat pensada en un començament com una història de poder i rivalitats situada a l'època actual, però com Johson no aconseguia vendre-la, se li va acudir traslladar la trama a un hipotètic futur pròxim, en el qual un bàndol estaria format per humans de la Terra i l'altre per uns éssers en principi de forma humanoide (més tard se sabrà que en realitat no són) procedents d'un altre planeta i que arriben, en les seves pròpies paraules "en to de pau". Va aconseguir així una sèrie de ciència-ficció però amb elements de trames amoroses i imatges de glamour típiques d'altres sèries de gran èxit com Dallas o Falcon Crest. L'enorme èxit de la sèrie i de les vendes de merchandising associat va fer que s'allargués la sèrie, que va durar dos anys emetent-se un capítol setmanal de seixanta minuts.
Alguns dels protagonistes són Jane Badler (la malvada Diana), Marc Singer (Mike Donovan, el cap de la resistència humana), Faye Grant (Julie Parrish, la científica que ajuda Mike Donovan), June Chadwick (Lydia, la rival rossa de Diana, al seu mateix bàndol), Frank Ashmore (el visitant Martin i, després que aquest mor, el seu germà bessó Philip), Michael Ironside (Ham Tyler, líder de la branca més radical a la resistència humana), Michael Durrell (Robert Maxwell, antropòleg i pare de Robin), Jenny Sullivan (Kristine Walsh, periodista), Richard Herd (John, el comandant suprem dels visitants), Blair Tefkin (Robin Maxwell, amant de Willy i mare d'Elisabeth i d'un llangardaix amb llengua humana que mor el dia del part), Robert Englund (Willy, el visitant vegetarià) i Jennifer Cooke (Elizabeth, àlies "la nena de les estrelles", una humana amb llengua de rèptil i poders extraordinaris).
El 2009 es va fer una altra sèrie basada en aquesta, que també es diu V.

## Enllaços externs

* Cuatro repone la serie: los lagartos de V vuelven a invadir la Tierra amb fotos (castellà)
* V amb fotos (castellà)
Viccionari
# Ielénovka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Ielénovka».
Ielénovka (en rus: Еленовка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 5 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# La semilla del silencio

La semilla del silencio és una pel·lícula policíaca colombiana de 2015 dirigida per Juan Felipe Cano i protagonitzada per Andrés Parra, Angie Cepeda i Julián Román. Va ser seleccionada com una de les representants de Colòmbia en la categoria de Millor Pel·lícula Estrangera en l'edició No. 89 dels Premis Oscar, però finalment no va ser escollida entre les nominades. A la IV edició dels Premis Platino Angie Cepeda fou nominada al premi a la millor actriu.

## Sinopsi

María del Rosario Duran, una advocada que es trobava realitzant una recerca, és assassinada misteriosament. El detectiu Jorge Salcedo es fa càrrec del cas, veient-se embolicat en una sèrie de situacions que posen la seva pròpia vida en risc.

## Repartiment

* Julián Román com Roberto Guerrero.
* Angie Cepeda com María del Rosario Durán.
* Andrés Parra com Jorge Salcedo.
* Christian Tappan com Fabrizio Mendez.
* Alejandro Buitrago com Samuel Hincapié.
* Julieth Restrepo com Lina.

## Referències

* ↑ «The Seed of Silence». Chicago Latino Film Festival. Arxivat de l'original el 10 de febrer de 2017. [Consulta: 2016].
* ↑ «Academia Colombiana de Artes y Ciencias Cinematográficas - Timeline - Facebook». [Consulta: 2016].
* ↑ «Nominados a los Premios Platino 2017», 01-06-2017. [Consulta: 20 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Oxford (Ohio)

Oxford és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 21.943 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oxford tenia 21.943 habitants, 5.870 habitatges, i 2.066 famílies. La densitat de població era de 1.440,9 habitants/km².
Dels 5.870 habitatges en un 16,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 26,8% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 64,8% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 8,3% tenia menys de 18 anys, un 66,8% entre 18 i 24, un 11,7% entre 25 i 44, un 8,4% de 45 a 60 i un 4,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.164 $ i la renda mediana per família de 52.589 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.833 $ mentre que les dones 24.637 $. La renda per capita de la població era de 12.165 $. Aproximadament el 13,4% de les famílies i el 43,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oxford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oxford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# St. Elmo (Colorado)

St. Elmo és un poble fantasma a l'Estat de Colorado (Estats Units d'Amèrica). Fundat el 1880 pels miners que cercaven or i plata, va arribar a tenir gairebé 2.000 habitants. La mineria va començar a decaure a començament de la dècada de 1920, i el 1922 es va suspendre el servei del ferrocarril. Actualment, és un dels pobles fantasma millor conservats de l'estat de Colorado, i fou declarat Lloc Històric Nacional.
# Iemanjelinsk

Iemanjelinsk - Еманжелинск (rus) és una ciutat de l'óblast de Txeliàbinsk, a Rússia.

## Geografia

Iemanjelinsk es troba al vessant oriental dels Urals meridionals, a la desembocadura del riu Iemanxelinka al llac Bolxoi Sarikul, a 50 km al sud de Txeliàbinsk. Es troba a la línia ferroviària entre Txeliàbinsk, Troitsk, Orsk i Kostanai.

## Història

L'origen de la vila es remunta al 1770, quan es fundà com un poble cosac, l'stanitsa de Iemanjelinskaia. El poble aconseguí l'estatus de possiólok el 10 de setembre de 1932 i el de ciutat el 25 de setembre del 1951.
# La sembra d'arbres

La sembra d'arbres (xinès simplificat: 种树, pinyin: zhǒng shù) és un curtmetratge d'animació dirigit per Pu Jiaxiang i produït per la Shanghai Meishu Dianying Zhipianchang el 1990. Fou emés per Canal Nou, dins del contenidor A la Babalà, el 14 de maig de 1994.
Protagonitzada per tres personatges que intenten plantar un arbre, la pel·lícula és una sàtira de les persones que segueixen cegament.

## Referències

* ↑ 张慧临. 20世纪中国动画艺术史 (en xinès). 陕西人民美术出版社, 2002. ISBN 978-7-5368-1488-2.
* ↑ 上海文化年鉴, 1991, p. 138.
# Herodià

Herodià és el nom dels següents personatges:
* Herodià, historiador romà d'origen grec
* Eli Herodià, un dels més famosos escriptors i gramàtics de l'antiguitat
# Frontal d'altar d'Alós d'Isil

El Frontal d'altar d'Alós (Vall d'Àneu) és un frontal d'altar d'estil romànic exposat actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya. L'obra data del primer quart del segle xiii i procedeix de Sant Lliser d'Alós.
El frontal presenta la Verge Maria al mig, envoltada d'una màndorla sobre fons blau, el color de la divinitat i del cel. Porta el nen als genolls, en una postura d'influència romana d'Orient. L'envolten vuit figures de sants relacionats amb l'església local.

## Referències

* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya.pàgina 20. Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9
* ↑ Mnac.cat. Fitxa de l'obra

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Oberbüren

Oberbüren és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Wil.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Gaidropsarus

Gaidropsarus és un gènere de peixos de la família Lotidae, de l'ordre Gadiformes o dels Lotidae segons les classificacions. Aquest gènere marí va ser descrit per la primera vegada el 1810 per Constantine Samuel Rafinesque.
N'hi ha en el nord-est de l'Atlàntic i a la Mediterrània.

## Espècies

Espècies reconegudes del gènere:
* Gaidropsarus argentatus (J. C. H. Reinhardt, 1837)
* Gaidropsarus biscayensis (Collett, 1890)
* Gaidropsarus capensis (Kaup, 1858)
* Gaidropsarus ensis (J. C. H. Reinhardt, 1837)
* Gaidropsarus granti (Regan, 1903)
* Gaidropsarus guttatus (Collett, 1890)
* Gaidropsarus insularum Sivertsen, 1945
* Gaidropsarus macrophthalmus (Günther, 1867)
* Gaidropsarus mediterraneus (Linnaeus, 1758)
* Gaidropsarus novaezealandiae (Hector, 1874)
* Gaidropsarus pacificus (Temminck & Schlegel, 1846)
* Gaidropsarus pakhorukovi Shcherbachev, 1995
* Gaidropsarus parini Svetovidov (ru), 1986
* Gaidropsarus vulgaris (Cloquet, 1824)

## Referències

* ↑ "Gaidropsarus". FishBase. Ed. Ranier Froese i Daniel Pauly. julio del 2017. N.p.: FishBase, 2017.

### Referències addicionals

* Nelson, Joseph S. 1994. Fishes of the World, Third Edition. xvii + 600.
* Cohen, D.M., Inada, T., Iwamoto, T. & Scialabba, N.. FAO Species catalogui. Vol., 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An Annotated and illustrated Catalogui of Cods, Hakes, Grenadiers and other Gadiform Fishes Known to Date. (pdf). „FAO Fisheries Synopsis”, s. 442, 1990 (ang.).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Giorgio Carnevale. New gadiform fishes (Teleostei, Gadiformes) from the Miocene of Algèria. „Journal of African Earth Sciences”. 47 (2), s. 95-111, 2007. DOI: 10.1016/j.jafrearsci.2006.12.003 (ang.).
* Shiino, Sueo M. 1976. List of Common Names of Fishes of the World, Those Prevailing among English-speaking Nations. Science Report of Shima Marineland, no. 4. 262.
# Sextarius

Sextarius (plural sextarii) o Sextari era una unitat de mesura romana de capacitat i de mesura de líquids equivalent a 0,547 litres.
Era una mesura de líquids i sòlids, una de les principals mesures romanes i punt de connexió amb la mesura dels grecs, ja que era igual al ξέστης, que no fou una mesura originalment grega sinó que fou introduïda des de Roma.
Un sextari era una sexta part d'un congius i en grec una sexta part d'un χοῦς. Estava dividit igual que els asos en uncia, sextans, quadrans, triens, quincunx, semissis, etcètera; l'unça era 1/12 part del sextari o un ciat; un sextant eren dos ciats (cyathus); un quadrant, tres cyathus, un trient, quatre, un quincunx, cinc, etc..
El sextari era idèntic al xestes grec i probablement sextari era la forma romana del xestes.

## Referències

* ↑ Guérard, Benjamin. Prolégomènes, commentaires et éclaircissements (en llatí). Impr. Royale, 1844, p. 962.
# Ielénovka

«Ielénovka» té aquests significats:
# La selva esmaragda

La selva esmaragda (títol original en anglès The Emerald Forest) és una pel·lícula britànica dirigida per John Boorman, estrenada el 1985 i doblada al català.

## Argument

Tommy, de 7 anys, és el fill de Bill Markham, un enginyer que ha anat a construir una presa d'aigua en un riu de la selva amazònica. És agafat per una tribu d'indis: els invisibles. Durant deu anys el seu pare el cerca debades, mentre que Tommy és criat per la tribu segons la cultura dels invisibles. Quan rep la iniciació que fa d'ell un home, marxa sol al bosc per tal de buscar-hi esmaragdes. En el transcurs de la seva cerca, troba el seu pare Bill, que ha estat ferit pels feroços, enemics jurats dels Invisibles.
El porta al seu campament, on el bruixot Wanadi el cuida. Una vegada curat, Bill vol tornar portant Tommy amb ell, però aquest refusa i el deixa sol. Tornant al campament, Tommy s'adona que els feroços han capturat les dones del seu poble per intercanviar-los amb els blancs per armes de foc. Amb la resta dels homes de la tribu, intenta alliberar les dones, però es fan matar gairebé tots per les armes de foc dels feroços. Els supervivents demanen al pare de Tommy que els ajudi. Aquest organitza llavors un raid contra els traficants que prostitueixen les dones dels invisibles. Després que Tommy troba la seva dona, Kachiri, el seu pare admet que la construcció de la presa és la font de la devastació del bosc, i pensa fer-la volar. Tommy es quedarà amb la seva dona i el seu poble adoptiu.

## Repartiment

* Powers Boothe: Bill Markham
* Meg Foster: Jean Markham
* Yara Vaneau: Heather, de nen
* William Rodriguez: Tommy, de nen
* Estee Chandler: Heather Markham
* Charley Boorman: Tommy
* Dira Paes: Kachiri
* Eduardo Conde: Werner
* Ariel Coelho: Padre Leduc
* Peter Marinker: Perreira
* Mario Borges: Costa
* Gracindo Júnior: Carlos
* Arthur Muhlenberg: Rico

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Belém, Rio de Janeiro i São Paulo i a les obres de la Presa de Tucuruí (Pará).
* La pel·lícula és basada en una història verdadera, llegida pel guionista Rospo Pallenberg al Los Angeles Times, la d'un enginyer peruà el fill del qual havia estat segrestat per indis.
* Charley Boorman, que interpreta Tommy, el fill de Bill Markham, és el fill del cineasta.

## Nominacions

La pel·lícula va estar nominada als següents premis:
* BAFTA a la millor música 1986
* BAFTA a la millor fotografia 1986
* BAFTA al millor maquillatge i perruqueria 1986
* César al millor cartell (Zorane Jovanovic) el 1986

## Referències

* ↑ Títol en català de la pel·lícula, a Ésadir
* ↑ «The Emerald Forest». The New York Times.
* ↑ Nominacions a premis, a IMDB (anglès)
# Hapoel Galil Elyon

El Hapoel Galil Elyon (en hebreu: הפועל גליל עליון) és un club professional israelià de bàsquet ubicat a Kfar Blum encara que representa la regió nord-est del país: l'Alta Galilea i els assentaments israelians als alts del Golan.

## Història

El club es va fundar el 1978. El 1993 va aconseguir guanyar el títol de lliga, sent el primer club que no tingués la seva seu a Tel-Aviv en fer-ho, i posant fi a una ratxa de 23 campionats seguits guanyats pel Maccabi Tel Aviv. També ha obtingut en dues ocasions la Copa d'Israel.
El 2008 el club es va fusionar amb el Hapoel Gilboa, donant lloc a un nou equip, el Hapoel Gilboa Galil. L'any següent l'equip es va restablir en categories menors.

## Títols

* Lliga israeliana de bàsquet
** Guanyadors (1): 1992-93
** Finalistes (3): 1989-90, 1994-95
* Copa israeliana de bàsquet
** Guanyadors (2): 1987-88, 1991-92
** Finalistes (3): 1986-87, 1989-90, 1997-98

## Enllaços externs

* Web oficial
# Garrofer del Cap de Sant Pere

El Garrofer del Cap de Sant Pere (Ceratonia siliqua) és un arbre que es troba a Cambrils (el Baix Camp), el qual, segurament, és el garrofer més gran, bell i ufanós de tot Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 8,30 m.
* Perímetre de la base del tronc: 9,87 m.
* Alçada: 9,57 m.
* Amplada de la capçada: 19,50 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 21 m.

## Entorn

Es troba en una antiga zona de conreu de secà, ara en desús, just al costat d'un important càmping d'estiueig. Hi creix esparreguera boscana, esparreguera de jardí, rogeta, miraguà fals, heura, marialluïsa, pitòspor, llimoner, troana, xiprer, ametller, pi blanc, olivera i plançons de lledoner. És un vestigi d'antics conreus de garrofer, actualment envoltat de càmpings i d'activitat turística intensiva. La seua bellesa queda tapada per un entorn que té poc a veure amb la raó històrica i social de la seua presència.

## Aspecte general

Sembla estar en perfecte estat, tot i que observem l'eliminació, no fa gaire temps, de dos grans braços de l'arbre, que per dins es veuen corcats. Presenta alguna concavitat o forat, però de dimensions poc considerables, i algun tall provinent de podes d'eliminació de pes o bé d'aclariment, que està completament o parcialment compartimentat.

## Accés

Des de dins del mateix poble de Cambrils cal dirigir-se al cap de Sant Pere, apropant-nos a Salou, i trencar cap al càmping La Corona. En lloc d'anar cap a l'aparcament del càmping (que queda a mà dreta), tombem al primer caminet que trobem a mà esquerra, on hi ha un gran garrofer de diverses branques basals. A la dreta d'aquest camí hi ha un annex del càmping i a l'esquerra, una zona d'horta i fruiters força seca. Un cop caminats uns 70 metres, a la nostra esquerra apareixerà aquest garrofer. GPS 31T 03409208 4548790.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 76-77.