OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mondonville-Saint-Jean

Mondonville-Saint-Jean és un municipi francès, situat al departament de l'Eure i Loir i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mondonville-Saint-Jean era de 89 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 45 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mondonville-Saint-Jean el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 47 eren actives i 10 eren inactives. De les 47 persones actives 46 estaven ocupades (22 homes i 24 dones) i 1 aturada (1 home). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Mondonville-Saint-Jean hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mondonville-Saint-Jean a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mondonville-Saint-Jean a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cantó de Pontgibaud

El cantó de Pontgibaud és un cantó francès del departament del Puèi Domat, situat al districte de Riam. Té 10 municipis i el cap és Pontgibaud.

## Municipis

* Bromont-Lamothe
* Chapdes-Beaufort
* Cisternes-la-Forêt
* La Goutelle
* Montfermy
* Pontgibaud
* Pulvérières
* Saint-Jacques-d'Ambur
* Saint-Ours
* Saint-Pierre-le-Chastel

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1958-1970 | M. Marty | Centrista |
| 1970-1976 | M. de Larouzière-Montlosier | RI |
| 1976-1994 | Charles Lécuyer | PS |
| 1994-2001 | Jacques Martin | PS |
| 2001-2008 | Daniel Courtadon | PS |
| 2008- | Lionel Muller | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 5.724 | 6.087 | 5.817 | 5.764 | 6.001 | 5.996 | 6.426 |
# Marie Laffranque

Marie Laffranque (Aspèth, 28 de novembre de 1921 - Tolosa, 13 de juliol de 2006) va ser una hispanista francesa, dedicada a l'estudi de la vida de Federico García Lorca.
A més d'escriure nombrosos articles sobre el poeta espanyol, entre les seves obres hi ha Les idées esthétiques de Federico Garcia Lorca, de 1967, tesi doctoral en què aborda la vida Lorca en quatre grans etapes: joventut a Granada, estada a Madrid, experiències als Estats Units i les seves vivències durant la Segona República Espanyola. Va ser també traductora de Vicente Aleixandre, Gabriel Celaya, Maria Zambrano o Xosé Luís Méndez Ferrín, a més de ser col·laboradora en la revista Philosophie.

## Referències

* 1 2 3 4 Sánchez-Gey Venegas, 2007, p. 115.
* ↑ «Homenaje a Marie Laffranque». Instituto Cervantes.
* 1 2 Rodríguez, 2006.
* ↑ Eutimo, 1972, p. 205-206.

## Bibliografia

* Martín, Eutimio «Marie Laffranque, Les idées esthétiques de Federico Garcia Lorca» (en francés). Bulletin Hispanique, 74, 74-1-2, 1972, pàg. 205-217. ISSN: 0007-4640.
* Rodríguez, Fátima «Marie Laffranque, hispanista experta en Federico García Lorca». El País, 19-07-2006.
* Sánchez-Gey Venegas, Juana «In memoriam. Marie Laffranque». Revista de Hispanismo Filosófico, 12, 2007, pàg. 115-116. ISSN: 1136-8071.
# Lola Artôt de Padilla

Lola Artôt de Padilla (Sèvres, 5 d'octubre de 1876 - Berlín, 12 d'abril de 1933) fou una soprano francesa, famosa a Alemanya, on va cantar principalment.
Nascuda Dolores Padilla, era filla de la soprano i mezzosoprano Désirée Artôt (1835-1907) i del baríton Mariano Padilla i Ramos (1843-1906). Els seus pares es van casar el 1868, quan ella estava formalment promesa a Piotr Ilitx Txaikovski. La seva padrina va ser la cantant d'òpera Pauline Viardot (1821-1910), mestra de cant de la seva mare. Lola va exhibir la seva habilitat vocal a una edat primerenca, però no posseïa el temperament ardent de la seva mare.
La seva mare va ser la seva única mestra de cant. Va fer el seu debut no oficial a París i el seu debut oficial al Hoftheater Wiesbaden, el 1902, en el paper principal de l'òpera còmica Mignon de'Ambroise Thomas. Des de 1905 fins a 1908 va cantar en l'Òpera Còmica de Berlín. El 1907 va ser la primera a cantar la part de Vreli en l'òpera A Village Romeo and Juliet de Frederick Delius.
També va ser la primera a cantar les òperes Turandot, de Busoni, i Der Rosenkavalier, de Richard Strauss (per Straus, Lola va ser la que millor va interpretar el paper d'Octavian), la Compositora en Ariadne auf Naxos de Strauss, i la filla del posadero en l'òpera Els fills del rei d'Engelbert Humperdinck (estrenada el 14 de gener de 1911).
Des de 1909 fins a 1927 va treballar en el Berliner Hofoper (Òpera Imperial). També va actuar en altres ciutats d'Alemanya i als Països Baixos, París, Escandinàvia i Polònia. Famosa pels seus papers en les òperes Les noces de Figaro, Don Giovanni, La núvia venuda, Werther, Un ball de màscares, etc.
La temporada 1926-1927 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
Després de deixar l'escenari va continuar vivint a Berlín, on va treballar com a professora de cant. Entre les seves alumnes hi ha haver Rosa Olitzka (1873-1949). Va morir a Berlín, on està inhumada, el 1933.

## Referències

* ↑ Biography
* ↑ Anne Eugenie Schoen Rene, America’s Musical Inheritance – Memories and Reminiscences
* ↑ «Opera Almanac». Arxivat de l'original el 2012-07-16. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Delius Society Newsletter
* ↑ Rosa Olitzka
# TBS Radio

TBS Radio (TBSラジオ, TBS Rajio) és una emissora de ràdio de Tòquio, Japó, subsidiària de l'empresa matriu TBS Holdings i emissora en cap de la Japan Radio Network (JRN). La seua àrea d'emissió és la regió de Kantō. La companyia emeteix per ràdio AM a la freqüència 954 i a la freqüència 90.5 de la ràdio FM.
L'emissora començà les seues emissions el 25 de desembre de 1951 amb el nom de "Radio Tokyo". L'any 1955 la companyia propietària va iniciar-se al món de la televisió amb la creació de la Tokyo Broadcasting System (TBS) i, a l'any 1960 el nom de l'emissora de ràdio canviaria a l'actual "TBS Radio" per a complementar-se amb la filial televisiva del grup. El maig de 1965, va fundar la Japan Radio Network (JRN), una xarxa d'emissores de ràdio japoneses encapçalades per la mateixa TBS.
L'emissora té els seus estudis centrals al barri d'Akasaka, al districte especial de Minato, Tòquio. El seu centre emissor en AM es troba a la ciutat de Toda, a la prefectura de Saitama, mentres que el seu centre emissor en FM es troba al Tokyo Skytree, al barri d'Oshiage, al districte especial de Sumida, Tòquio. TBS Radio també compta amb oficines a les ciutats de Yokohama, Ōmiya-Saitama, Osaka i Nagoya.

## Referències

* ↑ «The History of TBS｜TBS HOLDINGS» (en anglès). [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ TBS戸田送信所 - Google マップ
* ↑ TBSラジオFM補完中継局・無線局免許状 - 総務省
# Marie Laure Tardieu

Marie Laure Tardieu-Blot (1902 - 1998) fou una botànica, i pteridòloga francesa, sent en 1964 sotsdirectora del Museu Nacional d'Història Natural de França. Es va convertir en directora del laboratori de fanerògames botànics tropicals l'any 1967. Finalment va ser nomenada director honorari el 1971.

## Algunes publicacions

* Les Aspléniées du Tonkin, 1932
* Flore de la Nouvelle-Calédonie et dépendances, 1969
* Flore de Madagascar et des Comores. 13-13 bis, Lycopodiacées... Huperziacées, 1971
* Flore de Madagascar et des Comores, 1951
* Flore du Cambodge, du Laos et du Viêt-Nam. 12, Hernandiaceæ, per Klaus Kubitzki, 1951
* Flore générale de l'Indo-Chine, 1932-1950
* Moringacées, 1962
* Les Ptéridophytes de l'Afrique intertropicale française, 1953
* "Sterculiaceae" nouvelles d'Indochine, 1943
* Sur le genre "Pterocymbium" et les "Pterocymbium" d'Indochine, 1943 (tesis presentada a la Facultat de Ciències de París per obtenir el títol de Doctor a Ciències Naturals, per Mme Tardieu-Blot)

### Llibres

* Flore du Cambodge, du Laos et du Vietnam : Supplément à la Flore générale de l'Indochinee de H. Lecomte, 1967. 159 pp.
* Flore du Cameroun, 1964. 373 pp.
* Suplement à la Flore générale de l'Indo-Chine publicat sota la direcció de H. Humbert, 1938. 1.028 pp.

### Participació en capítols

* Tardieu-Blot, marie-laure; a Guillaumin; j Arènes; f Pellegrin; h Humbert; f Gagnepain; s Jovet-Ast. 1938. Supplément à la Flore générale de l'Indo-Chine publiée sous la direction de H. Humbert. Ed. Muséum national d'histoire naturelle, Phanérogamie. 1.028 pp.

## Honors

En 1932, va ser designada membre de la Société Botanique de France.

## Referències

* ↑ http://cths.fr/an/prosopo.php?id=101130
* ↑ [Frans A. Stafleu ] et Richard S. Cowan - Taxonomic literature, vol. VI : Sti-Vuy - Hutrecht, 1986, p. 166
# Taillón

El Taillón o Punta Negra és una muntanya de 3.147 m d'altitud, amb una prominència de 340 m, que es troba al massís del Mont Perdut, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França). Els seus contraforts estan formats de pedra calcària i dolomies. La primera ascensió, la va realitzar Vicente de Heredia l'any 1792, quan estava treballant per determinar la frontera francoespanyola. És considerat un dels cims de 3.000 m més fàcils del massís de Mont Perdut, i l'accés habitual es fa des de la Bretxa de Rotllan a la Falsa Bretxa i al Dit i, des d'aquí, per la relativament fàcil cresta fins al cim. La ruta més assequible és des de Gavarnia; es pot fer nit al refugi de Sarradets o des de Torla i fer nit al refugi de Góriz, amb la qual cosa el desnivell a superar serà de menys de mil metres. Se'n troba el circ de Gavarnia a la cara superior.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ Benito Alonso, José Luis. «Vegetación del Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido (Sobrabe, Pirineo Central Aragonés)» (en castellà). Consejo de Protección de la Naturaleza de Aragón. [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ SL, DiCom Medios. «Gran Enciclopedia Aragonesa Online» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-10-13. [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «Ainsa y Sobrarbe - Ordesa y Monte Perdido - Ascension al Pico Taillon en el Parque Nacional de Ordesa y Monte Perdido». Arxivat de l'original el 2017-10-13. [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «RUTAS - Refugio de Góriz» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 octubre 2017].
# Marta Moreta Rovira

Marta Moreta Rovira (Vic, 1969) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la XI Legislatura.

## Biografia

És llicenciada en pedagogia per la Universitat de Girona i diplomada en magisteri per la Universitat de Vic. Posteriorment va obtenir un postgrau en Gestió de Govern Local per la Universitat de Barcelona i ha treballat com a directora de la Comunitat de Municipis de Sant Hipòlit i Les Masies de Voltregà i cap de serveis de l'ajuntament de les Masies de Voltregà de 2003 a 2015.
En 2008 es va afiliar al PSC, partit del qual ha estat secretària de política municipal i regidora de l'ajuntament de Manlleu a les eleccions municipals de 2011. Ha estat escollida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 i a les de 2017.

## Referències

* ↑ Marta Moreta al web del PSC
* ↑ Fitxa del Parlament de Catalunya
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
# Cantó de Mont Pasièr

El cantó de Mont Pasièr és un cantó francès del departament de la Dordonya, situat al districte de Brageirac. Té 13 municipis i el cap és Mont Pasièr.

## Municipis

* Biront
* Cap Dròt
* Gaujac
* La Valada
* L'Orme
* Marçalés
* Mont Pasièr
* Sench Avit de Ribièra
* Sent Cassian
* Sent Marcòri
* Sent Róman de Mont Pasièr
* Solaura
* Al Vèrn

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1988- | Marc Mattera | UDD, després MoDem | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.405 | 2.224 | 2.114 | 2.101 | 2.176 | 2.194 | 2.308 |
# Tomba (desambiguació)

«Tomba» té aquests significats:
* Tomba, lloc on es deixen les restes mortals dels éssers vius.
* La Tomba, muntanya de Biure a la comarca de l'Alt Empordà.
* Alberto Tomba (San Lazzaro di Savena, 1966), esquiador alpí italià.
* Club Deportivo Godoy Cruz Antonio Tomba, club de futbol argentí de la ciutat de Godoy Cruz, a la província de Mendoza.
* Mereto di Tomba, municipi italià a la província d'Udine.
Viccionari
# Marià Gil i Agné

Marià Gil i Agné (Ginestar, Ribera d'Ebre 8 de juliol de 1942) és un mestre i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura.

## Biografia

Ordenat sacerdot el 1967, formà part de la Joventut Obrera Cristiana i treballà a diverses fàbriques. En 1972 es va secularitzar i va treballar com a professor d'EGB, participant en 1975 en la fundació del Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament de les Comarques Tarragonines (STECT). També va organitzar el 1976 la primera associació de veïns al Raval de Crist de Roquetes.
Formà part de l'Organització d'Esquerra Comunista però durant la transició espanyola ingressà al PSC-PSOE, partit amb el qual fou elegitt alcalde de Roquetes a les eleccions municipals espanyoles de 1983, 1987, 1991, 1995, 1999 i 2003. De 1985 a 1995 també fou membre del Consell Comarcal del Baix Ebre.
També fou elegit diputat per la província de Tarragona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995. Actualment és president de l'Agrupació Comarcal de Roquetes i conseller de la Federació de les Terres de l'Ebre del PSC.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la V Legislatura p. 149

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 21-11-1995
# Capelleta de Sant Miquel

La Capelleta de Sant Miquel és una obra de la Ràpita (Montsià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Fornícula emmarcada amb motllura doble de fusta amb forma d'arc rebaixat. Semicircular, l'interior està pintat de verd. Es troba al parament d'una façana de dos pisos afonada respecte el nivell actual del carrer i és entre els dos balcons del primer pis. La figura, en guix policromat, representa l'arcàngel alçant l'espassa sobre el dimoni i el trepitja amb el peu esquerre.

## Referències

* 1 2 3 «Capelleta de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# The Passionate Plumber

The Passionate Plumber és una comèdia estatunidenca de 1932 dirigida per Edward Sedgwick. El guió de Laurence E. Johnson i Ralph Spence és basat en l'obra En el seu candor ingenu de Jacques Deval. És la segona adaptació de l'obra al cinema, després de la pel·lícula muda The Cardboard Lover (1928). Una altra versió es rodaria el 1942, amb el títol Her Cardboard Lover.

## Argument

Elmer Tuttle, lampista parisenc, és contractat per la dona de món Patricia Alden per ajudar-lo a posar gelós el seu amant Tony Lagorce. Amb l'ajuda del seu amic Julius J. McCracken i gràcies als contactes que ha establert en l'alta societat a través de Patricia, Elmer espera trobar un finançament per a la seva última invenció, una pistola amb una llum de telemetria. Tenen lloc tot de peripècies còmiques quan els esforços d'Elmer per suscitar l'interès d'un cap militar són interpretats com una temptativa d'assassinat.

## Repartiment

* Buster Keaton: Elmer E. Tuttle
* Jimmy Durante: Julius J. McCracken
* Irene Purcell: Patricia Alden
* Polly Moran: Albine
* Gilbert Roland: Tony Lagorce

## Rebuda

Buster Keaton i Durant Jimmie, dos còmics diferents, es diverteixen amb la trama de "Her Cardboard Lover", en una interpretació burleta de la comèdia de M. Deval 's. "The Passionte Plumber" és una bona mostra de l'escola d'humor i té el propòsit de fer riure en dues bones escenes.

## Referències

* ↑ Her Cardboard Lover (en anglès), 12 de març de 1932.
# Capelleta de Sant Àngel de la Custòdia

La Capelleta de Sant Àngel de la Custòdia és una obra de la Ràpita (Montsià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Fornícula amb arc de mig punt emmarcada amb fusta -en mal estat-, a l'altura del primer pis, vora la balconada. La figura, amb dos personatges, està feta amb guix i policromada.

## Història

La imatge fou restituïda després de la guerra civil (1936-39).

## Referències

* 1 2 «Capelleta de Sant Àngel de la Custòdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# The Paths of King Nikola

El The Paths of King Nikola és una competició ciclista per etapes que es disputa a Montenegro. La primera edició data del 2002, i el 2005 va entrar a formar part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2002 | Ivan Denobile | Miroslav Keliar | Martin Cotar |
| 2003 | Radoslav Rogina | Mitja Mahorič | Valery Kobzarenko |
| 2004 | Massimo Demarin | Tomislav Dančulović | Sebastian Skiba |
| 2005 | Mitja Mahorič | Hrvoje Miholjević | Valter Bonka |
| 2006 | Radoslav Rogina | Vladimir Koev | Mitja Mahorič |
| 2007 | Mitja Mahorič | Vlado Kerkez | Oleksandr Kvachuk |
| 2008 | Mitja Mahorič | Kristjan Fajt | Pavel Shumanov |
| 2009 | Radoslav Rogina | Peter Sagan | Serguei Kolésnikov |
| 2010 | Vladimir Koev | Robert Nagy | Nazar Jumabekov |

## Referències

* ↑ «The Paths of King Nikola (S&M) - Cat. 2.2». [Consulta: 1r novembre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Caparrella

La Caparrella és una partida de l'Horta de Lleida, de Lleida, el Segrià.
Partida històrica, apareix documentada per primer cop el 1690. L'origen del seu nom es suposa en el superlatiu islàmic kabbara él-làh traduït "la taperera de Déu", és a dir, "la gran taperera".
La partida acull el Complex de la Caparrella on s'hi troben nombrosos estaments i organismes oficials com l'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, part del Circuit de Lleida, la Sala Temàtica d'Arts Gràfiques de la Diputació de Lleida dins de la Impremta de la Diputació de Lleida, un centre de l'Escola Catalana de l'Esport, el Campus de la Caparrella de la Universitat de Lleida o l'IES Caparrella.
Limita amb les següents partides de Lleida:
* Al nord amb Sant Just (Lleida).
* Al nord-est amb Empresseguera.
* A l'est amb Mariola (partida).
* Al sud-est amb Plana de Gensana.
* Al sud amb Butsènit.
* A l'oest amb Malgovern.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Coromines, Joan. Onomasticon Cataloniae. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1995, p. 251. ISBN 84-7256-902-0 [Consulta: 21 maig 2021].
# Tisora d'esporgar

La tisora d'esporgar o podadora de tisora és un eina agrícola i jardinera per a esporgar. És una espècie de tisora prou forta per a tallar les branques petites.
Va ser inventada per Antoine François Bertrand de Molleville, exministre de Lluís XVI, exiliat per la Revolució Francesa. Va tornar a França el 1815 ja amb el seu invent.
Abans de la invenció de les tisores d'esporgar es feia servir una petita falç modificada anomenada falçó el qual requeria una certa habilitat per al seu ús.
Per esporgar branques molt grosses es fan servir serres manuals o bé motoserres accionades per electricitat o per motors de combustió interna.

## Tipus

* Les tisores d'esporgar consten de dos mànecs units per un eix en moviment amb dues fulles curtes, poden tenir les dues ganivetes esmolades o només una. Generalment una és d'aresta còncava i sense tall i l'altra convexa i amb tall. Tenen les ganivetes corbes per tal de fer talls nets i propers al tronc.
* Les tisores d'esporgar d'enclusa tenen una ganiveta esmolada que pressiona sobre una superfície plana que fa d'enclusa.
* Tisores d'esporgar pneumàtiques.
* Tisores d'esporgar elèctriques.

### Podadores

* Per esporgar zones elevades existeixen unes podadores amb un mànec molt llarg accionades amb un sistema de vareta que s'acciona mitjançant un cordill.
* Les podadores de jardiner (en anglès: loppers) tenen les fulles de tall llargues i proveïdes de mànecs també llargs.

## Galeria

* Una tisora d'esporgar oberta
* Podadora elèctrica (marca Pellenc)
* Podadora elèctrica (marca Pellenc)
* Podadora elèctrica (marca électrocoup)
* Detall de la podadora (marca électrocoup)

## Referències

* ↑ Hearst Magazines «Popular Mechanics». . Hearst Magazines, 01-09-1927, p. 449-. ISSN: 00324558 [Consulta: 3 abril 2011].

## Vegeu també

* Cisalla
* Podadora
* Tisora
* Tallabarder
* Tallagespa
# Can Creus

«Can Creus» té aquests significats:
* Can Creus (Blanes), casa a Blanes (Selva)
* Can Creus (Granera), masia de Granera (Moianès)