OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agàpetos

Agàpetos o Agapit (Agapetus, Agapetós Ἀγαπητός) fou un metge grec del segle v o vi que va descobrir un remei per la gota que fou aprovat per Alexandre de Tral·les (Alexander Trallianus) i Paule Egineta (Paulus Aegineta). Probablement va viure entre el segle iii i vi, però segur que no va viure més recentment, ja que Alexandre de Tralles explica que va tenir la seva època daurada al principi del segle vi.

## Referències

* ↑ Alexander of Tralles, xi. p. 303
* ↑ Paul of Aegina, iii. 78, p. 497, vii. 11, p. 661
* ↑ Greenhill, William Alexander. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. 1, 1867, p. 60. «Agapetus»
# Whiterocks

Whiterocks és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 341 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whiterocks tenia 341 habitants, 92 habitatges, i 78 famílies. La densitat de població era de 56 habitants per km².
Dels 92 habitatges en un 47,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,5% hi vivien parelles casades, en un 47,8% dones solteres, i en un 15,2% no eren unitats familiars. En el 10,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,6% tenia menys de 18 anys, un 13,2% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 15,8% de 45 a 60 i un 3,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 10.417 $ i la renda mediana per família de 15.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.750 $ mentre que les dones 15.833 $. La renda per capita de la població era de 3.920 $. Entorn del 63,4% de les famílies i el 70,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whiterocks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whiterocks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jacinto María Cervera y Cervera

Jacinto María Cervera y Cervera (Pedralba, 12 d'octubre de 1827 - Mallorca, 14 de novembre de 1897) va ser un clergue valencià, bisbe de San Cristóbal de La Laguna i més tard bisbe de Mallorca.
Va nàixer el 12 d'octubre de 1827 a Pedralba, a la comarca valenciana dels Serrans. Fou ordenat sacerdot el 1850. Va ser nomenat bisbe auxiliar de Saragossa el 16 de desembre de 1880, amb seu d'Hypsus. Va ser consagrat bisbe el 6 de febrer de 1881. L'any següent, el 27 de març de 1882, va ser nomenat bisbe de San Cristóbal de La Laguna (o Tenerife). Va ingressar a la diòcesi el 16 de juliol de 1882 i va oficiar a la Catedral de La Laguna. Va ser el tercer bisbe de Tenerife. Va ordenar cinc sacerdots diocesans i anys més tard va presentar la renúncia que va ser acceptada el 21 de juliol de 1885 i es va retirar a les Illes Balears. Finalment, l'any de jubilació, va ser designat el 10 de juny de 1886 com a Bisbe de Mallorca i Eivissa, celebrat fins a la seua mort el 14 de novembre de 1897 a l'edat de 70 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Historia de la Diócesis Nivariense». [Consulta: 24 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Catholic hierarchy
# Ielxanka

Ielxanka (en rus: Елшанка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2011 tenia 926 habitants. Pertany al districte municipal de Khvalinsk.

## Referències

* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2018-01-25.
* ↑ «Топографические карты СССР N-39 (В) 1:100000. Самарская область.». Arxivat de l'original el 2018-01-15.
# Juan de la Abadía el Vell

Juan de la Abadía, dit el Vell (segle xv), fou un pintor actiu en terres aragoneses, documentat a Osca entre 1470 i 1498, any que se suposa de la seva mort.
El seu estil s'enquadra en el gòtic hispano-flamenc, influenciat per Jaume Huguet, Bartolomé Bermejo i Pere Garcia de Benavarri, per la qual cosa se li ha suposat un possible origen català.
En algunes obres fa servir gravats de Martin Schongauer. Des de 1489 rep l'ajuda del seu fill, Juan de la Abadía el Jove, amb qui va arribar a realitzar retaules com el de Lastanosa (1490) i Sant Pere de Biescas (1493).

## Obra

Entre les obres documentades es troben els retaules de Santa Caterina (1490) de l'Església de la Magdalena d'Osca, actualment dispers, el del Salvador a l'ermita de Broto, conservat al Museu de Saragossa i el de Sant Domènec a Almudévar (Osca), pel qual va ser conegut com a Mestre d'Almudévar fins a la seva correcta identificació per l'historiador Ricardo del Arco.
Al Mnac es pot veure una obra seva, Sant Miquel pesant les ànimes, realitzada amb Tremp sobre fusta i provinent de la col·lecció Plandiura. Probablement aquesta obra prové d'un retaule dedicat a sant Miquel Arcàngel que hi havia a Liesa (Osca).

## Referències

* ↑ Historiadors com Josep Gudiol Ricart defensaven aquesta possibilitat.
* ↑ «Juan de la Abadía el Vell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa al web del Mnac

## Enllaços externs

* (castellà) Biografia a la web del museu del Prado
# La Canal (Tona)

La Canal és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de planta quadrada amb teulada als quatre vents. L'edifici és de planta baixa i dos pisos (la primera destinada a bestiar). La coberta està rematada per una torreta central. A la façana principal hi ha un portal adovellat i un altre portal treballat amb pedra (antiga entrada de l'amo i capella). Quatre pilons rectangulars conformen 2 porxos o galeries formant quatre arcades dobles en cada pis. Trobem diferents dates a les llindes: la més antiga amb la transcripció "Mosera Canal-1635", d'altes daten del 1709 (el menjador) i 1843 (en el femer). La casa està encerclada a la part dreta i davant per un mur de tàpia.

## Història

Al segle xiii ja s'esmenta aquesta masia junt amb d'altres masos i surt altrament documentada en un capbreu de l'any 1348. En un fogatge de l'any 1553 hi figura Bartomeu Canal d'entre altres caps de capsa de les diferents famílies que pertanyien a la parròquia de Tona. La canal però, serà renovada i modernitzada (actual edifici) ja en el segle xix.

## Referències

* 1 2 «La Canal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Lola Cabello

Lola Cabello (Màlaga, 1905 - Castelló de la Plana?, 1942) va ser una cantaora espanyola. Va debutar el 1920 a Barcelona acompanyada pel guitarrista El Rejón. Va actuar al programa de varietats de Ràdio Barcelona. Va participar en molts espectacles de l'època. Va crear l'espectacle Espectáculos modernos Lola Cabello, on presentava gravacions seves. Va enregistrar molts discos.

## Referències

* ↑ Castro, María Jesús «Lola Cabello». Història de la música catalana, valenciana i balear. Edicions 62, IX, 1993.
# Abdelcarim Gal·lab

Abdelcarim Gal·lab —àrab: عبد الكريم غلاب, ʿAbd al-Karīm Ḡallāb— (Fes, 31 de desembre de 1919 - Al-Djadida, 14 d'agost de 2017) fou un escriptor marroquí, considerat com una de les figures més destacades de la política i les lletres marroquines del segle xx.
Es formà a l'escola alcorànica i a la Universitat d'Alqarawiyin, i va ampliar estudis al Caire, on va estar-hi durant 8 anys. Des de principis dels anys setanta va dirigir el diari Al-Alam, òrgan d'expressió del partit Istiqlal, en el qual va militar des dels seus orígens. És autor de més de quaranta obres d'investigació històrica, assaigs polítics, crítica literària i una obra narrativa formada per dos llibres de viatges, tres col·leccions de contes i sis novel·les. Entre les seves obres destaquen les novel·les Enterrem el passat, Alí el mestre i la segona part de la seva autobiografia publicada el 1990 amb el títol La vellesa injusta, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
* http://www.literaturamarroqui.edu.es/autores/GALLAB,%20Abdelkarim%20al%20(1919).pdf Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* http://www.uclm.es/escueladetraductores/pdf/bookIngles.pdf Arxivat 2007-02-21 a Wayback Machine.
# Puig del Clot del Forn

El Puig del Clot del Forn és una muntanya de 1.012,4 metres del límit dels termes comunals de Serrallonga i el Tec, tots dos de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba a la zona nord-occidental del terme de Serrallonga, al límit amb el Tec. Respecte d'aquest segon terme, és a la zona sud-oest. És al sud-oest del Puig de la Rondinaire i al nord-est de la Collada del Bardot.

## Referències

* ↑ El Puig del Clot del Forn en els ortofotomapes de l'IGN
# Villa Viñoles

Villa Viñoles és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord-est del departament de Cerro Largo. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 91 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Jacqueline Boyer

Jacqueline Boyer (23 d'abril de 1941, París, França) és una cantant francesa, filla de Jacques Pills i Lucienne Boyer.

## Biografia

El 1960 va guanyar el Festival de la Cançó d'Eurovisió representant França amb el tema "Tom Pillibi", amb música d'André Popp i lletra de Pierre Cour. Va fer una gran carrera a Alemanya, on va gravar dos àlbums en alemany, i col·laborant amb diverses emissions a televisió, abans de fer un tour pel Japó, Anglaterra i els Estats Units amb Charles Aznavour.
El 1970 va aparèixer amb Charles Trénet a l'Olympia. Temps després, víctima d'un greu accident, va haver de deixar de cantar durant uns anys, i el 1979 se'n va anar als Estats Units. Després va fer una gira amb el pseudònim de Barbara Benton i va interpretar la cançó "Life is new", tot i que sense gaire èxit. El 2005 va deixar Neuilly, on vivia, i va instal·lar-se a París, al sector de Saint-Gaudens.

## Referències

* ↑ Pillibi, Tom. «Jacqueline Boyer Tom Pillibi». Eurovision-spain. [Consulta: 16 juny 2019].
* ↑ Barclay, Simon. The Complete & Independent Guide to the Eurovision Song Contest: Lugano 1956 - Lisbon 2018, 2018, p. 246. ISBN 978-0-244-39326-7 [Consulta: 16 juny 2019].
# Ielétskoie

Ielétskoie - Елецкое (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 47 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# L'home que va salvar el món

L'home que va salvar el món (originalment en anglès, The Man Who Saved the World) és un documental danès de 2013 del cineasta Peter Anthony sobre Stanislav Petrov, un antic tinent coronel de les Forces de Defensa Aèria Soviètica i el seu paper en evitar que l'incident de falsa alarma nuclear soviètica de 1983 conduís a l'holocaust nuclear.
La pel·lícula es va estrenar al Festival Documental Internacional Canadenc Hot Docs. També es va exhibir l'octubre de 2014 al Festival de Cinema de Woodstock (Nova York), on va guanyar una menció d'honor del premi del públic a la millor pel·lícula narrativa i una menció d'honor del premi James Lyons al millor muntatge d'un llargmetratge narratiu. El 22 de febrer de 2018 la pel·lícula es va estrenar a Rússia, concretament al Centre de Cinema Documental de Moscou. El 20 de desembre de 2022 va estrenar-se la versió doblada al català al programa Sense ficció de TV3, on va ser seguida per 194.000 espectadors, cosa que va representar un 11,4% de quota de pantalla.

## Producció

A la pel·lícula, les imatges de Petrov s'entrellacen amb recreacions dels moments dramàtics del 1983. Serguei Xniriov interpreta Petrov a les recreacions.
Peter Anthony va produir la pel·lícula durant una dècada; el procés va ser difícil a causa de la reticència de Petrov. Anthony va declarar: "Ha estat bastant difícil treballar amb ell, ja que en el seu dia encara podies anar al gulag per revelar informació no autoritzada i, com a exsoldat, no estava realment interessat a parlar dels seus sentiments personals. Però aquesta és la bellesa de la història."

## Referències

* ↑ «2014 Woodstock Film Festival Honors Darren Aronofsky, Announces Audience Awards». Indiewire, 21-10-2014. [Consulta: 26 abril 2015].
* ↑ «L'home que no va prémer el botó vermell». TV3, 02-09-2022. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «La final de "Got talent" (9,8%) punxa i el "Sense ficció (11,4%) i "Viaje al centro de la tele" (13,4%) s'imposen». El Món de la Tele, 21-12-2022. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «Sergey Shnyryov». IMDb. [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «How did one grumpy Russian halt armageddon?». The Daily Telegraph, 11-05-2015. [Consulta: 30 octubre 2016].
# Abdelfettah Rhiati

Abdelfettah Rhiati (Marroc, 25 de febrer de 1963) és un exfutbolista marroquí de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció del Marroc amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a MAS Fez.

## Referències

* ↑ 1986 FIFA World Cup Mexico Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-12-08. [Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ Perfil a transfermarkt.it
# Puig del Castell

«Puig del Castell» té aquests significats:
* Puig del Castell (Cànoves i Samalús), muntanya de 631 metres al municipi de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental)
* Puig del Castell (Cassà de la Selva), turó situat al veïnat de Verneda de Cassà de la Selva
* Puig del Castell d'Alaró, muntanya de Mallorca de 822 m d'altura
# Volta a Estònia 2017

La Volta a Estònia 2017, 5a edició de la Volta a Estònia, es va disputar entre el 26 i el 27 de maig de 2017 sobre un recorregut de 384 km repartits entre dues etapes. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2017, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou l'estonià Karl Patrick Lauk, vencedor de la primera etapa.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a un equip continental professional, sis equips continentals i quatre seleccions nacionals:
* equips continentals professionals: Team Novo Nordisk
* equips continentals: Rietumu Banka-Riga, Memil Pro Cycling, Staki-Technorama, Kolss Cycling Team, Team Hurom, Minsk Cycling Club
* equips nacionals: Lituània, Estònia, Finlàndia, Suècia

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general | Ref. |
| 1a | 26 de maig | Tallinn – Tartu | 211,2 | Karl Patrick Lauk (EST) | Karl Patrick Lauk (EST) | |
| 2a | 27 de maig | Tartu – Tartu | 172,8 | Gert Jõeäär (EST) | Karl Patrick Lauk (EST) | |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Karl Patrick Lauk (EST) | Estònia | 8h 28' 53" |
| 2 | Deins Kanepējs (LAT) | Rietumu Banka-Riga | + 2" |
| 3 | Paweł Franczak (POL) | Team Hurom | + 11" |
| 4 | Hampus Anderberg (SWE) | Suècia | + 12" |
| 5 | Mihkel Raim (EST) | Estònia | + 27" |
| 6 | Maris Bogdanovics (LAT) | Rietumu Banka-Riga | + 34" |
| 7 | Peeter Pruus (EST) | Rietumu Banka-Riga | + 44" |
| 8 | Gert Jõeäär (EST) | Estònia | + 46" |
| 9 | Norman Vahtra (EST) | Estònia | + 1'01" |
| 10 | Andrea Peron (ITA) | Team Novo Nordisk | + 1'03" |

## Referències

* ↑ «Stage 1 » Tallinn › Tartu (211,2k)». procyclingstats, 26-05-2017 [Consulta: 27 maig 2017].
* ↑ «Stage 2 » Tartu › Tartu (172.8k)». procyclingstats, 27-05-2017 [Consulta: 27 maig 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Ignasi Macaya Salvadó-Prim

Ignasi Macaya Salvadó-Prim (1900-1987) fou un directiu de golf.
De jove havia destacat com a pilot de motos i cotxes —va mantenir durant 29 anys el rècord automobilístic entre Barcelona i Madrid juntament amb Miquel Soler Pantaleoni—, havia fet regates de rem en el Reial Club Marítim de Barcelona i havia estat vocal del Barcelona Lawn Tennis Club. Quan el 1968 va arribar a la presidència de la de la Federació Catalana de Golf, ja era el màxim responsable del golf català des de 1947 com a president de la delegació regional de la Federació Espanyola a Catalunya i president de la Federació Catalano-Balear. Tretze anys després de deixar la presidència de la Federació Catalana va ser nomenat el seu president d'honor. També va ser president del Club de Golf Terramar de Sitges, el qual dirigí en dues etapes (1944-50 i 1976-83). El Golf Terramar li dedicà un torneig amb el seu nom. La Federació Espanyola de Golf li atorgà la medalla al mèrit en golf (1970).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Hélio Castroneves

Hélio Castroneves (São Paulo, 10 de maig de 1975) és un pilot d'automobilisme brasiler que competeix en les IndyCar Series i que anteriorment ho va fer en les Champ Car World Series.
És un dels quatre pilots empatats amb més victòries a les 500 Milles d'Indianapolis (4, en els anys 2001, 2002, 2009 i 2021), a més de quedar segon en les edicions de 2003, 2014 i 2017.

## Referències

* ↑ «Helio Castroneves - Biography, Indy 500, & Facts» (en anglès). Britannica. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ Lelli, Michael. «Helio Castroneves vince la Indy 500 2021» (en italià). The Shield of Sports, 30-05-2021. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Driver» (en anglès americà). Racing Referencie. [Consulta: 1r juliol 2022].
# Kotxkin (Ponejukai)

* Per a altres significats, vegeu «Kotxkin (Ptxegatlukai)».
Kotxkin - Кочкин (rus) - és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Aptxas, a 6 km al sud de Ponejukai i a 63 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república. El 2017 la vila estava deshabitada.
Pertany al municipi de Ponejukai.
# L'illa, el far, el vent

L'illa, el far, el vent és un llibre de relats de l'escriptor menorquí Josep Manuel Vidal-Illanes publicat el 2017 per l'Editorial Gregal (ISBN 978-84-17082-18-5). Es tracta d'una obra formada per una sèrie relacionada de vint relats, completats per dos epílegs. Cada part del llibre va encapçalat per frases de diferents autors que emmarquen el desenvolupament posterior del relat. Com recull la sinopsi del llibre: «El conjunt presenta el testimoni social d'històries quotidianes de la crisi o les crisis personals derivades de la fractura social, dels oblidats, de personatges peculiars, de maníacs, de marginats, de pares, de mares, d'infants, de records, de desesperança, d'esperança». D'aquesta obra, Antoni Coll i Gilabert destaca al Diari de Tarragona que «Els protagonistes de L'Illa, el far, el vent són persones que han perdut els seus llaços familiars, o el seu treball, amb passat borrascós de vegades, sense futur, i amb un present que les fa vulnerables. Com els de Dickens, o els de Thxékov, persones de perifèria, però que conserven l'única cosa que cadascun té com a propi: la seva humanitat».
Sobre el llibre, Miquel Àngel Llauger i Rosselló (escriptor i crític) ha escrit: «Josep Manuel Vidal-Illanes parla de persones solitàries, de desnonats, de vells, de desequilibrats, de gent sacsejada per la desventura. La seva prosa, darrere la qual endevinam molt d'esforç d'estilista, transforma aquesta matèria primera de color fosc en un objecte literari que ens acompanya. Les emocions que els relats desperten no són fruit de cap efectisme fàcil sinó del maneig hàbil de tècniques narratives que tenen a veure amb coses l'ús del temps o el punt de vista.»
En una ressenya d'Eduard Riudavets Florit es destaca que «Els personatges de la vintena de relats que trobem al llibre viuen circumstàncies molt allunyades de la nostra -de la meva- vida quotidiana i, malgrat tot, ens extreuen sentiments que sí són dins nostre. Amagats, oblidats, negats o simplement desconeguts, aquests sentiments són part de la nostra vida, no ens són –no em són– aliens.»
El llibre s'ha situat a les llistes dels més venuts del suplement de cultura Bellver del Diario de Mallorca al llarg de diferents setmanes.

## Referències

* ↑ «Sinopsi del llibre» (en català). [Consulta: 25 març 2018].
* ↑ Coll i Gilabert, Antoni «Cuentos y relatos de la vida cotidiana». Diari de Tarragona, 01-08-2017, pàg. 49.
* ↑ Llauger Rosselló, Miquel Àngel «L'illa, el far, el vent i els homes». Ara Llegim (ARA Balears), 11-11-2017, pàg. 69.
* ↑ «L'illa, el far, el vent. Crítica a "Ulls per llegir" del Setmanari El Iris (Menorca)» (en català). [Consulta: 25 març 2018].

## Enllaços externs

* http://terracel.cat/gregal/fitxa_producte.asp?id_prod=145&id_cat=13
# Magerit

Magerit és un supercomputador espanyol que va aconseguir el segon millor lloc dins de l'estat espanyol al TOP500, la llista de "les 500 supercomputadores més potents del món". Aquest equip pertany a la Universitat Politècnica de Madrid i actualment està situat al Centre de Supercomputació i Visualització de Madrid, situat al Parc Científic i Tecnològic de la UPM.
En el moment de la seva posada en funcionament l'any 2006, va aconseguir el 2n lloc d'Espanya, 9è d'Europa i 34è del món a la llista TOP500. Va ocupar el lloc 275è en la primera llista Green500 publicada. En el moment de la seva posada en marxa, era el segon supercomputador completament operatiu destinat a ús científic més potent d'Espanya.
Magerit és el nom àrab originari de la ciutat de Madrid.

## Referències

* ↑ TOP500: Llista de novembre de 2006 (anglès)
* ↑ [http://www.green500.org/cert/200711/275-CeSViMa-BSC200711.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D Certificat Green500 del supercomputador Magerit al novembre de 2007] (anglès)
# Rallui

Rallui és un despoblat pertanyent al municipi de Beranui, a la Baixa Ribagorça, dins de la província d'Osca. Situat a 1.300 metres sobre el nivell del mar en un coster, al vessant meridional del coll de Planatossal.

## Monuments

* Església romànica de segle xi amb reformes del XII. Antigament va estar dedicada a Sant Climent i actualment a Santa Àgueda. Depenia de Santa Maria d'Ovarra.
* Ermita romànica de Sant Vicenç, en ruïnes.

## Referències

* ↑ Vázquez Obrador, Jesús. Municipio de Veracruz. Lleida: Editorial Milenio - Diputació General d'Aragó, 2005 (Toponimia de Ribagorza). ISBN 84-9743-170-7.
* ↑ «Rallui | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Ayuntamiento de Beranuy. «Raluy». Arxivat de l'original el 2015-06-04. [Consulta: 26 juliol 2014].
* ↑ ribagorza.com. «Raluy». Arxivat de l'original el 30 de juliol de 2014. [Consulta: 26 juliol 2014].