OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mystus gulio

Mystus gulio és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 46 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan fins a Indonèsia i el Vietnam.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Menon, A.G.K. 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pethiyagoda, R. 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.
* Roberts, T.R. 1994. Systematic revision of Asian bagrid catfishes of the genus Mystus sensu stricto, with a new species from Thailand and Cambodia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):241-256.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mystus canarensis

Mystus canarensis és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roberts, T.R. 1994. Systematic revision of Asian bagrid catfishes of the genus Mystus sensu stricto, with a new species from Thailand and Cambodia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):241-256.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nacre

* No s'ha de confondre amb mol·lusc endèmic del mar Mediterrani anomenat nacra.
El nacre és la capa de carbonat de calci i conquiolina que revesteix la part interna de la conquilla d'alguns mol·luscs. El nacre es troba en tàxons de bivalves, gastròpodes i cefalòpodes, per bé que la capa interna de la majoria de les conquilles dels mol·luscs és de porcellana, no pas de nacre.
Diverses espècies secreten nacre amb abundància per a reparar les seves closques danyades o per a enquistar (encapsular) objectes estranys dins de l'organisme. També es coneix com a mareperla, puix que també forma la perla.
La part interna de les perles és feta de nacre i les conquilles de les ostres també. Els mol·luscs de la família Haliotidae, Trochidae i Turbinidae també tenen nacre.

## Usos

El nacre s'empra en obres de marqueteria, ebenisteria fina, diapasons d'instruments, joieria, i per a guarnir ventalls, botons, fitxes i telèfons. També es fa servir, com a mesura de seguretat, en els bitllets del ien japonès.
* Peça d'altar, prop de 1520.
* flascó de pólvora prop de 1750, fet de la conquilla de Turbo marmoratus.
* Peça del palau Topkapi.
* Conquilla decorativa de nacre.

## Composició

El nacre (una mena de mucosa o bava) està compost per plaquetes hexagonals d'aragonita (carbonat de calci (CaCO₃) cristal·litzat), de 10-20 micres d'amplitud i 0,5 micres de gruix, estructurats en contínues làmines paral·leles. Aquestes estratificacions del nacre es troben separades i compactades per seccions d'una matriu orgànica composta de biopolímers elàstics de conquiolina (com també ho són les proteïnes de la quitina, llustrina o la seda).

### Artificial

L'any 2012 un equip de treball del Laboratori Cavendish de la Universitat de Cambridge, Regne Unit, va poder fabricar un material, a temperatura ambient i amb un cost reduït, que és notablement semblant al nacre natural pel que fa a estructura, conducta mecànica i aparença òptica

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.51. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ Nature Communications Biomimetic: layer-by-layer assembly of artificial nacre

## Bibliografia

* Lin, A.; Meyers, M.A. «Growth and structure in abalone shell». Materials Science and Engineering A, 390, 15-01-2005, pàg. 27–41. Arxivat de l'original el 2007-05-05. DOI: 10.1016/j.msea.2004.06.072 [Consulta: 9 juliol 2010].
* Mayer, G. «Rigid biological systems as models for synthetic composites». Science, 310, 5751, 2005, pàg. 1144–1147. DOI: 10.1126/science.1116994. PMID: 16293751.
* Bruet, B. [et al]. «Nanoscale morphology and indentation of individual nacre tablets from the gastropod mollusc Trochus niloticus». J. Mater. Res., 20, 9, September 2005, pàg. 2400. DOI: 10.1557/JMR.2005.0273.
Viccionari
# Mujada

La mujada era una unitat de mesura agrària d'àrea d'origen romà ("modiata" en llatí, equivalent a 100 per 100 peus romans), usada -especialment pels pagesos- al Barcelonès, el Vallès, el Maresme i el Baix Llobregat. Es dividia en 2 quarteres, o 4 quartans, o 5 quintanes, o 16 mundines, o 64 picotins de sembradura. El seu valor era de 25 per 25 destres quadrats, equivalentment 45 per 45 canes quadrades, és a dir, 4.896,5 m². Per tant, la mujada equivalia a un quadrat de 90 passes de costat. Aquesta mesura reflecteix aproximadament la quantitat de terra que poden llaurar un parell de bous en un dia.

## Referències

* ↑ De les consuetuds de la ciutat de Barcelona, sobre les servituds de les cases de honors vulgarment dites den Sancta Cilia. en casa Joan Pau Martì, 1709, p. 7–.
* ↑ «mujada». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ Fabra, Pompeu. Diccionari General de la LLengua Catalana. 5a. Barcelona: E.D.H.A.S.A., 1968, p. 1185. D.L. B. 39217-67.

## Vegeu també

* Mesura de superfície
# Nalhós

Nailloux (en occità Nalhós) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Ciutats agermanades

* Canfranc, Espanya
# Nickar

Nickar va ser citat com un dimoni o esperit en el Dictionnaire Infernal. En la mitologia escandinava, teutònica i saxona, nicks o nickars són esperits d'aigua malevolents que ofeguen persones, turment pescadors, bolquen les barques i els llencen sobre els topalls dels arbres de la costa. Segons la mitologia, nickars o hnickars patrullen les aigües dels fiords escandinaus, on causen tempestes, huracans, calamarsades i torbes. Posseeixen cues de peix i freqüentment se sentin a prop de l'aigua, pentinant amb algues els llargs cabells verds o rossos uns dels altres, tocant arpa o cantant. Com les sirenes, arrosseguen al fons del mar qualsevol un que s'aproximi massa.
Els nickars són descendents malèfics dels tritons i sirenes, o de les nimfes de l'Elba i Gaal, els nixies, quins són esperits d'aigua amables i benèvols, coneguts per rescatar pescadors extraviats. Aquestes divinitats menors d'aigua, de vegades van deixar l'aigua per a assistir celebracions i festivals de balla del foc, on ballen i confraternitzen amb els pescadors locals.

## Vegeu també

* Hold Nickar

## Referències

* ↑ Collin de Plancy. «Nickar» (en anglès), 1863. [Consulta: 27 gener 2009].
* ↑ Ebenezer Cobham Brewer. «Brewer's Phrase & Fable» (en anglès), 1894. [Consulta: 27 gener 2009].
# Natronambulita

La natronambulita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom pel seu contingut en sodi i per la seva relació amb la nambulita.

## Característiques

La natronambulita és un silicat de fórmula química NaMn2+ 4Si₅O$_{14}$(OH). Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la natronambulita pertany a «09.DK - Inosilicats amb 5 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: babingtonita, litiomarsturita, manganbabingtonita, marsturita, nambulita, rodonita, escandiobabingtonita, fowlerita, santaclaraïta, saneroïta, hellandita-(Y), tadzhikita-(Ce), mottanaita-(Ce), ciprianiïta i hellandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tanohata, a Tanohata-mura, a la prefectura d'Iwate de la regió de Tohoku, al Japó. També ha estat descrita en altres indrets del mateix país, així com a Romania, Namíbia i a Catalunya: a la mina Joaquina, a Bellmunt del Priorat, a la comarca del Priorat (Tarragona).

## Referències

* ↑ «Natronambulite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Natrotitanita

* No s'ha de confondre amb Natrotantita.
La natrotitanita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la titanita. Rep el seu nom pel seu contingut en sodi i la seva relació amb la titanita.

## Característiques

La natrotitanita és un silicat de fórmula química (Na$_{0,5}$Y$_{0,5}$)TiO(SiO₄), en què petites quantitats de terres rares poden reemplaçar l'itri (Y). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la natrotitanita pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís Verkhnee Espe, que forma part dels monts Akzhaylyautas, a la serralada Tarbagatai (Província del Kazakhstan Oriental, Kazakhstan). Es tracta de l'únic indret del planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Natrotitanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 13 octubre 2017].
# New Auburn (Wisconsin)

New Auburn és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 562 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Auburn tenia 562 habitants, 216 habitatges, i 147 famílies. La densitat de població era de 64 habitants per km².
Dels 216 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 31,9% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.341 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.683 $ mentre que les dones 20.375 $. La renda per capita de la població era de 13.444 $. Aproximadament el 9,6% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Auburn» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Auburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Poma de relleno de Vilabertran

La poma de relleno de Vilabertran són unes postres típiques de l'Empordà que assoleixen la seva màxima esplendor a les festes majors d'agost i setembre. Des de segles passats a Vilabertran, era típic menjar pomes de relleno a la mitja part del ball i molta gent de la contrada s'apropava expressament al municipi per gaudir d'aquestes postres tan exquisides. El poble de Vilabertran les ha heretat i les ha sabudes mantenir a taula i, ara, les transmet a les noves generacions a través de la fira que se celebra cada any a mitjan setembre.

## Marca de garantia Productes de l'Empordà

La poma de relleno de Vilabertran és un producte adherit a la Marca de garantia Productes de l'Empordà. Els productors adherits a Productes de l'Empordà han de superar periòdicament els controls d'un laboratori alimentari que en certifica la qualitat en les diferents fases del producte per tal de rebre la certificació.
És un segell alimentari que té per objectiu personalitzar i reconèixer els productes propis de l'Empordà i ajudar a promocionar la seva comercialització. Aquest distintiu certifica la qualitat i l'origen empordanès del productes.

## Referències

* ↑ «Fulletó Marca de Garantia de l'Empordà». Marca de Garantia Productes de l'Empordà. Consell Comarcal del Baix Empordà, 30-07-2014. Arxivat de l'original el 2016-04-08 [Consulta: 30 setembre 2015]. Arxivat 2016-04-08 a Wayback Machine.
* ↑ «La poma de relleno s'incorpora a la marca de garantia ‘productes de l'Empordà’ - See more at: http://www.viladeroses.cat/la-poma-de-relleno-sincorpora-a-la-marca-de-garantia-productes-de-lemporda/#sthash.3L0IghrK.dpuf». Ajuntament de Roses, 27-07-2013. [Consulta: 17 desembre 2015].

## Vegeu també

* Marca de garantia Productes de l'Empordà
* Pomes de relleno
# Siphonops leucoderus

Siphonops leucoderus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae del Brasil. Va ser descrit per Edward Harrison Taylor el 1968.
Se sap poc o gaire d'aquesta espècie, només se n'han estudiat dos espècimen. És una espècie subterrània, possiblement al bosc humit de les terres baixes. També se suposa que és ovípar amb ous terrestres que es desenvolupen directament i que no depèn de l'aigua per a la reproducció.

## Distribució

Coneguda només de la localitat de tipus indefinit a l'estat de Bahia al Brasil.

## Referències

* ↑ Taylor, Edward Harrison. The caecilians of the world: a taxonomic review (en anglès). Lawrence: University of Kansas Press, 1968, p. 573 [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ SSC Amphibian Specialist Group «Salvador Caecilian Siphonops leucoderus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2004. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2004.RLTS.T59596A11958158.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Siphonops leucoderus Taylor, 1968» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Kokošovce

Kokošovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1272.
# Lluís Gallén i Balaguer

Lluís Gallén i Balaguer (Barcelona, 7 d'abril de 1928 - 25 de maig de 2022) fou un jugador d'hoquei sobre patins català de la dècada de 1940 i entrenador.

## Trajectòria

El seu pare era l'encarregat a l'Skating Club de Barcelona, club que finalitzada es convertí en Club Patí, i on començà a practicar l'hoquei sobre patins. Romangué al club fins 1944, passant després pel Frente de Juventudes de Barcelona i pel Centre d'Esports Sabadell. L'any 1946 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà tres temporades, guanyant en totes tres el campionat de Catalunya i el campionat d'Espanya. L'any 1947 formà part de la primera selecció espanyola, que fou tercera al Campionat del Món.
Durant els anys 1950 marxà al Brasil per motius professionals, i allí jugà i entrenà la SE Palmeiras, amb la qual guanyà tres campionats estatals. Retornat a Catalunya, durant la temporada 1967-68 fou entrenador del CE Arenys de Munt.
El seu germà Pere Gallén i Balaguer també fou jugador d'hoquei.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1947, 1948, 1949
* Campionat d'Espanya:
** 1947, 1948, 1949

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Lluís Gallén Balaguer». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Fallece Lluís Gallén Balaguer, histórico jugador de hockey sobre patines» (en castellà). [Consulta: 29 maig 2022].
* 1 2 «Perfil a rinkhockey». rinkhockey.net. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «Un nuevo valor». Mundo Deportivo, 13-02-1953. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Salt de l'Aigua

El Salt de l'Aigua és un indret del terme municipal de la Torre de Cabdella, dins del seu terme primigeni, al Pallars Jussà.
Està situat en la confluència de dos barrancs de muntanya, el barranc del Salt de l'Aigua, que en pren el nom, i el seu afluent, el barranc de l'Orri. Just en aquest lloc, en el moment que els dos barrancs porten aigua, es produeix un salt d'aigua que dona nom al lloc. El barranc del Salt de l'Aigua aflueix en el barranc de les Forques més avall del Salt de l'Aigua. El lloc on es troba aquest salt d'aigua és en el contrafort sud-oriental del Tossal d'Astell.
# Baraniki

Baraniki (en rus: Бараники) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 873 habitants, pertany al municipi de Iekaterínovka.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Estació d'Abrera (LOF)

* Per a l'estació de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya vegeu Estació d'Abrera
Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Abrera Centre és una estació de ferrocarril en projecte al centre del municipi d'Abrera, a la comarca del Baix Llobregat. A l'estació hi pararan trens de la futura línia Orbital Ferroviària (LOF), i se situarà a l'extrem oest del centre del nucli urbà, just al costat del mercat municipal d'Abrera.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projecte |||||
| Mataró | Esparreguera | Línia Orbital | Martorell Polígon | Vilanova i la Geltrú |

## Referències

* ↑ «Aprobado el Plan Director Urbanístico de la Línea Orbital Ferroviaria de Barcelona» (en castellà). www.vialibre.org, 16-04-2010. [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ «El tren orbital travessarà una bona part del Baix Llobregat Nord amagat en túnels». www.regio7.cat, 14-02-2009. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ «LA LÍNIA ORBITAL FERROVIÀRIA: VERTEBRACIÓ DEL TERRITORI METROPOLITÀ». Generalitat de Catalunya. ifercat.gencat.cat. [Consulta: 31 agost 2017].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Enllaços externs

* Recorregut de la Línia Orbital Ferroviària a Google Maps
# La Collada (Tendrui)

La Collada és un coll a 662,6 m. alt. situat al sud-oest del poble de Tendrui, rere del cementiri d'aquest poble, al costat de l'ermita de Sant Josep.
Està situat en el terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme de Gurp de la Conca.
Hi passava el camí vell de Tremp a Tendrui.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'era

L'era o L'estiu és el més gran dels cartons per a tapissos pintats per Francisco de Goya per la Reial Fàbrica de Tapissos de santa Bàrbara. Formava part de la seva cinquena sèrie, dedicada a temes costumistes i amb destinació a la «Peça de Comer» del Príncep d'Astúries en el Palau Reial del Pardo.

## Anàlisi del quadre

Mideig 276 per 641 centímetres. Francisco de Goya utilitza colors càlids com marró, groc o ataronjat. Un grup de segadors descansa de la calor asseguts sobre blat acabat de collir. Encara que algunes persones a la dreta prossegueixen el treball, en l'esquerra uns homes intenten embriagar a un pagès, conegut com el babau del poble, sobre la base de les seves robes i actituds.
Com a part del seu programa decoratiu de les quatre estacions, Goya no recorre aquí a la tradicional representació de l'estiu - Ceres coronada d'espigues- sinó que mostra una escena popular i senzilla. L'essència de l'artista pren forma d'una manera magistral en la migdiada dels treballadors.
Goya recorre aquí a la composició en piràmide heretada de Mengs, assolint així un gran èxit. El vespre estival ha estat reeixit amb mestratge, recaient la llum sobre les tonalitats groguenques del blat. Però són els gests de les figures el que converteixen a aquesta obra en una fidel preconització del posterior talent de l'autor com a retratista, en captar magníficament els gests de les figures. La mínima mida dels equins, tanmateix, resta mèrit a la representació de Goya de l'ambient.
El quadre, pertany al Museu del Prado, va ser sotmès a una restauració el 2014-15, centrada en l'eliminació de capes de vernissos oxidats. Es va presentar al públic ja net al juliol de 2015, al fil de la reobertura de diverses sales del museu dedicades als cartons de Goya i a altres autors de la seva època.
Existeix un esbós per a aquest quadre, titulat La batuda i que es custodia en el Museu Lázaro Galdiano.

## Referències

* 1 2 3 «La era, o El Verano» (en castellà). Museo Nacional del Prado. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «La era» (en castellà). Artehistoria. Arxivat de l'original el 2012-06-27. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ Pérez Sánchez, Alfonso. «La trilla». pàgina oficial del Museu Lázaro Galdiano. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 5 maig 2016].
# La Guerre de Cuba et l'Explosion du Maine à La Havane

La Guerre de Cuba et l'Explosion du Maine à La Havane és una pel·lícula muda francesa dirigida per Georges Méliès, estrenada el 1898.

## Argument

Reconstrucció, mitjançant maquetes, de l'explosió del cuirassat USS Maine a L'Havana (Cuba), el 15 de febrer de 1898.

## Referències

* ↑ La Guerre de Cuba et l'Explosion du Maine à La Havane a csfd.cz
* ↑ La Guerre de Cuba et l'Explosion du Maine à La Havane a themoviedb.org
# La Bâthie

La Bâthie és un municipi francès de la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, departament de la Savoia.