OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sarcòfag de Políxena

El Sarcòfag de Políxena és un sarcòfag de finals del segle vi abans de la nostra era, de la Frígia helespòntica, del començament del període en què es va convertir en una província de l'Imperi aquemènida. El sarcòfag es trobà en el túmul de Kızöldün, a la vall del riu Granic, a prop de Biga, a la província de Çanakkale, el 1994. L'àrea on aparegué es troba a mig camí entre Troia i Dascilèon, capital de la Frígia Helespòntica. S'exposa en el Museu de Troia.
És el sarcòfag de pedra amb relleus figuratius més antic mai trobat a Àsia Menor (Anatòlia). L'estil n'és grec arcaic i data de les darreres dues dècades del segle vi abans de la nostra era (520-500 ae), o una mica més tard (500-490 ae), segons l'anàlisi estilística. Fa 3,32 m de llarg, 1,60 m d'ample i 1,78 m d'alt, i contenia els ossos d'un home de 40 anys. Sobre les rajoles de terracota que envoltaven el sarcòfag es van trobar les restes del carro fúnebre fet servir per a transportar el cos al túmul.
Els relleus representen un ritu funerari per tres costats, i en el revers el sacrifici de Políxena, filla del rei de Troia, Príam, per Neoptòlem davant la tomba de son pare, Aquil·les.La descripció del sacrifici de Políxena pot suggerir un culte a l'heroi Aquil·les, implicant sacrifici animal, en un antic túmul de Tròade, on degué ser enterrat. Estrabó (13.1.32) informa que aquest culte a Aquil·les va existir a Tròade:
| « | "A prop de Sigeium hi ha un temple i un monument a Aquil·les, i també monuments a Patrocle i Antíloc. Els ilians fan cerimònies sagrades en el seu honor, i fins i tot a Àjax. Però no adoren pas a Hèrcules, i hi al·leguen com a raó que els va devastar el país." | » |
Els homes que apareixen en els relleus són grecs, mentre que les dones són troianes.
* Vista de costat
* Vista de costat
* El sacrifici de Políxena en el sarcòfag epònim; el mal en la tapa, amb forma de teulada a dues aigües amb frontons, indica que va ser saquejat en l'Antiguitat
* El sacrifici de Políxena en el sarcòfag epònim (detall)
* El sacrifici de Políxena davant la tomba deAquil·les amb un trípode ritual davant
* Sacrifici de Políxena i tomba d'Aquil·les

## Vegeu també

* Sarcòfag d'Altıkulaç

## Referències

* ↑ Rose, Charles Brian. The Archaeology of Greek and Roman Troy (en anglés). Cambridge University Press, 2014, p. 72-. ISBN 9780521762076.
* 1 2 3 4 «ÇANAKKALE TROYA MÜZESİ». [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Burgess, Jonathan S. The Death and Afterlife of Achilles (en anglés). JHU Press, 2009, p. 115. ISBN 9781421403618.
* ↑ Rose, Charles Brian. The Archaeology of Greek and Roman Troy (en anglés). Cambridge University Press, 2014, p. 100. ISBN 9780521762076.
* ↑ Burgess, Jonathan S. The Death and Afterlife of Achilles (en anglés). JHU Press, 2009, p. 114. ISBN 9781421403618.
* ↑ Burgess, Jonathan S. The Death and Afterlife of Achilles (en anglés). JHU Press, 2009, p. 116. ISBN 9781421403618.
* ↑ Rose, Charles Brian. The Archaeology of Greek and Roman Troy (en anglés). Cambridge University Press, 2014, p. 79. ISBN 9780521762076.
* ↑ Rose, Charles Brian. The Archaeology of Greek and Roman Troy (en anglés). Cambridge University Press, 2014, p. 80. ISBN 9780521762076.
# Salt de la Núvia

El Salt de la Núvia és un salt d'aigua al territori del poble de Bigues (poble del Vallès). És al nord i a prop de la Parròquia de Bigues i de la urbanització del Turó. És a prop i al sud-est de les cases de Can Frare i de Can Benet del Salt de la Núvia. El forma el torrent del Salt de la Núvia en travessar el Camí de Can Roca. És un salt d'aigua d'uns tres metres d'alçada, que només es manifesta quan, a causa de les pluges, el torrent del Salt de la Núvia porta prou aigua.
# Salvador Jordana i Buch

Salvador Jordana i Buch (Barcelona, 1806 - Canet de Mar, 1855) fou un organista i compositor català. Procedent de Barcelona, consta entre els membres de la comunitat de preveres canetencs del 1853. El 1829, ja era organista de la parròquia de Sant Pere i Pau de Canet, on va romandre fins a traspassar el 1855.

## Obres

* Absolta (per a 4 veus i instruments)

## Referències

* ↑ Alcalde Vilà, Sergi «Què en sabem dels orgues de Canet? Un intent de recopilació de dades sobre els orgues i els organistes de Canet (1a part)». El Sot de l'Aubó, XVI - 62, 2017, pàg. 3-9.
* ↑ Llibre sobre l'exposició de la història religiosa de Canet de Mar. Canet de Mar: Cannetum, 1980.
* ↑ «Arxiu Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar, al web de l'Inventari dels Fons Musicals de Catalunya».
* ↑ Bonastre i Bertran, Francesc; Gregori i Cifré, Josep Maria. El fons musical de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar, 2009 (Inventaris dels fons musicals de Catalunya, 1). ISBN 9788439379676.
# Salvador Jarque

Salvador Jarque és el nom dels següents personatges:
* Salvador Jarque Borràs (La Vall d'Uixó, 1957), ciclista valencià
* Salvador Jarque Esteban (La Vall d'Uixó, 1930), ciclista valencià
# Santa Maria de Solanes

Santa Maria de Solanes és una església romànica al terme de Montpol, municipi de Lladurs (Solsonès). És un monument inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

L'església i la masia de Solanes es troben a l'extrem nord-oest del terme municipal, als vessants meridionals de la serra d'Oliana, elevades sobre el llom muntanyós que es forma entre la rasa de Solanes i el barranc de Coscollola.

## Descripció

Església d'una nau amb absis rodó, orientada a l'est. La nau, coberta amb volta de canó està actualment en part desapareguda. Arc presbiteral de mig punt. Els murs de la nau convergeixen cap a l'absis i són de diferent llargada, fet que determina una inclinació de l'arc presbiteral i l'absis. Porta al mur sud i tres finestres de mig punt adovellades i dues esqueixades; una a l'absis, altra al mur sud i l'altra al mur nord.
Parament en fileres de pedres tallades a cops de maceta. Absis decorat amb tres arcs.

## Història

Església no esmentada a l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell de l'any 839.

## Per anar-hi

* Pista a Santa Maria de Solanes

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Solanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].

## Enllaços externs

* Santa Maria de Solanes, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta església
# Sant Martí Vell (Sant Martí de Riucorb)

Sant Martí Vell són les portes de la muralla de Sant Martí de Maldà, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les antigues muralles del poble de Sant Martí de Maldà foren acabades de bastir en el segle xvi, moment en el qual el poble s'havia expansionat considerablement fruit de l'augment demogràfic de la població. Aquestes primitives muralles tenien quatre portes d'accés al poble. Se'n conserven tres en bon estat. Totes estan resoltes a partir d'amplis arcs de mig punt dovellats.

## Referències

* ↑ «Sant Martí Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Sandra Brucet Balmaña

Sandra Brucet Balmaña (Cassà de la Selva, 1976) és una biòloga catalana, doctora en biologia, especialista en ecologia aquàtica i professora d'investigació ICREA de la Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunta (UVic-UCC). Coordina el Grup d'Ecologia Aquàtica dins del Departament de Biociències de la UVic. Les seves investigacions se centren en l'estudi dels ecosistemes aquàtics continentals i en les conseqüències que tenen les activitats humanes sobre les zones humides.

## Trajectòria acadèmica

Va realitzar diverses estades post-doctorals a l'estranger, entre elles una estada Marie Curie a la Universitat d'Aarhus (Dinamarca, 2013). El projecte que va desenvolupar-hi li va permetre consolidar-se com una investigadora de referència en l'estudi dels ecosistemes aquàtics continentals i en les conseqüències que tenen les activitats humanes sobre els llacs i zones humides.
També va treballar al Joint Research Centre (JRC), de la Comissió Europea a Itàlia, on donava suport científic a les directives europees relacionades amb del medi ambient i els recursos naturals.
Va ser una de les autores de l'informe sobre Europa i Àsia central de la Plataforma Intergovernamental de la Biodiversitat i Serveis Ecosistèmics (IPBES), i en concret del capítol sobre l'estat passat, present i futur de la biodiversitat en aquest territori. El seu treball i aportacions sobre la biodiversitat en els sistemes aquàtics continentals aporta com a conclusions que és preocupant l'alteració i desaparició de zones humides a la regió mediterrània com a conseqüència de l'agricultura intensiva, l'extracció d'aigua, la urbanització i el canvi climàtic.
El 2015 va ser la primera doctora que va aconseguir un contracte ICREA (Institució Catalana de Recerca Avançada) per realitzar investigació i recerca al campus de la Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya.

## Premis i reconeixements

* Millor publicació, EU WISER (2012)
* Millor jove investigadora científica, Institute for Environment and Sustainability, European Commission (2010)
* Medalla Naumann-Thienemann per la recerca destacada en limnologia com a membre de l'equip de recerca del professor Erik Jeppensen (2010)

## Referències

* ↑ «Grup d'Ecologia Aquàtica de la UVic-UCC».
* ↑ «European Commission | Search». [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «IPBES Home page | IPBES». [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ Redacció «La UVic-UCC aconsegueix una investigadora ICREA». Osona.Com, 05-10-2015.
* ↑ Brucet S.. Pédron S. Mehner T. Lauridsen T. L. Argillier C. Winfield I. Volta P. Emmrich M. Holmgreen K. Rask M. Krause T. Palm A. Kelly F. Jeppesen E. «Fish diversity in European lakes: climate predictors dominate over anthropogenic pressuress». Freshwater Biology, 2012.

## Enllaços externs

* Tesi doctoral de Sandra Brucet, versió accessible al repositori TDXBrucet Balmaña, Sandra. Zooplankton structure and dynamics in Mediterranean marshes (Empordà Wetlands): a size-based approach (tesi) (en anglès). Departament de Ciències Ambientals: Universitat de Girona, 2003, p. 129. .
# Sant Jordi de Sagàs

Sant Jordi de Sagàs és una església del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita capella construïda al segle xvi i que fou reformada al segle xviii. Consta d'una sola nau amb presbiteri quadrat i coberta amb volta de creueria gòtica. La porta s'obre al mur de ponent i és un exemplar d'arc de mig punt fet amb grans dovelles. En aquest mur, refet al segle xviii, s'hi va obrir un petit òcul central que il·lumina la nau, i el petit campanar d'espadanya.

## Història

La capella fou construïda al s. XVI, però al s. XVIII fou reformada per la família de la veïna casa del Pou, que l'utilitzava com a capella familiar.

## Referències

* 1 2 «Sant Jordi de Sagàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Sant Jordi de la Mina

Sant Jordi de la Mina (Sāo Jorge da Mina, nom original en portuguès) va ser un establiment fortificat de domini portuguès, situat a l'Àfrica, sobre la costa del golf de Guinea, en el que és actualment l'estat de Ghana. Està inscrit en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1979, amb el nom de Forts i castells de les regions de Volta, d'Accra, Central i Occidental juntament amb altres deu castells i forts.

## Història

Va ser fundat el 1482 pel rei Joan II de Portugal, en l'època dels descobriments i va operar com un establiment important i port d'embarcament de productes africans cap a Portugal, principalment or.
Va romandre en poder de Portugal durant 155 anys, fins que va ser conquistat pels holandesos el 1637. Durant un temps, va ser el principal lloc de referència de la penetració portuguesa a l'Àfrica, mentre progressava en l'avanç de l'exploració i la conquesta del litoral cap al sud del continent. Va ser molt freqüentada per les flotes portugueses, i la seva ruta es denominava ruta de Guinea. Així ho va esmentar Cristòfor Colom, en una carta als reis Ferran i Isabel, quan va fer una relació de la seva experiència marinera. El seu fill Hernando va assenyalar que l'almirall va viatjar diverses vegades a aquest port.
La regió s'anomena Costa d'Or. A la cartografia dels segles XV i XVI, es representava un castell, amb diferents noms, com: Castell da Mina, Mines del Rei de Portugal, A mina, Riu de Sant Giorgio de la Mina, Mina de Portugal, etc.
Actualment hi ha situada la ciutat d'Elmina.

## Bibliografia

* Cristòfor Colom, Diari de bord.
* Enrique de Gandía: Historia de Colón. Buenos Aires, 1942.
* Richard Humble: Los exploradores, Barcelona, 1995. (ISBN 84-7583-818-9, Tom I; ISBN 84-7583-819-7, Tom II).
* Hernando Colón: Historia del almirante.
* Kenneth Nebenzahl: Atlas de Colón y los Grandes descubrimientos.Madrid, 1992. (ISBN 84-265-3915-7).

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/34
# Sarezzano

Sarezzano, (Sarzàn en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Berzano di Tortona, Cerreto Grue, Monleale, Montegioco, Tortona, Viguzzolo i Villaromagnano.
Pertanyen al municipi les frazioni de Baracca, Cucco, Palazzina, Rocca Grue, San Ruffino i Sant'Innocenzo.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
* Església del castell
* Ajuntament
# Scinax proboscideus

Scinax proboscideus és una espècie de granota que es troba a la Guaiana Francesa, Guyana, Surinam i, possiblement també, el Brasil.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax proboscideus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Scinax squalirostris

Scinax squalirostris és una espècie de granota que es troba a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Paraguai, Uruguai i, possiblement també, Perú.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax squalirostris. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Sant Martí del Castell d'Arcalís

Sant Martí del Castell d'Arcalís fou la capella romànic, ara en ruïnes, del Castell d'Arcalís, segons alguns autors, Castell de la Mola de Baro, en el terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori del poble d'Arcalís, dins de l'antic terme d'Estac.
Es troba a uns 825 metres en línia recta del poble, al sud-est, bastant per damunt seu. En queden restes, que es confonen amb les del castell.

## Referències

* ↑ Lloret 1984.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Soriguera - Estac». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Martí del Castell d'Arcalís en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Schizothorax parvus

Schizothorax parvus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Eugènia de Labejà

Santa Eugènia de Labejà fou l'església romànica del lloc de Labejà, en el terme rossellonès de Torrelles de la Salanca.
Estava situada a ponent del poble de Torrelles, a mig camí de Clairà.

## Història

Citada el 1173, quan Arnau de Solans i els seus fills venen a Ermengol de Vernet tot l'honor que posseeixen en els territoris de Sant Sébastià de Mudegons, de Santa Eugènia de Lebejà i de Sant Feliu de Sant Esteve de Pi per set-cents sous melgorians. Catafau l'associa amb una casa forta que hi hagué en aquest lloc, actualment anomenat el Vegueriu.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «180-Torrelles de la Salanca». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon Xe-XVe siècles. Perpinyà: Presses universitaires de Perpignan, Éditions Trabucaire, 1998 (Études). ISBN 9782905828972.

## Referències

* ↑ «Indret on es trobava el lloc de Labejà». Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ Catafau 1998.
# Schio

Schio és un municipi italià, situat a la regió del Vèneto i a la província de Vicenza. L'any 2004 tenia 38.638 habitants.
# Sebaste

«Sebaste» té aquests significats:
* Sebaste de Cilícia, ciutat en una illa de la Cilícia Aspera, entre Coricos i la desembocadura del Lamis
* Sebaste de Frígia, ciutat de la Frígia Pacatiana, entre Alydda i Eumènia
* Sebaste d'Armènia o Sivas, capital de la província de Sivas a Turquia
* Sebaste de Palestina o Samaria, districte de Palestina entre Judea i Galilea
# Sebaste de Cilícia

Sebaste (Σεβαστή) era a una ciutat en una petita illa de la costa de l'anomenada Cilícia Aspera, entre Coricos i la boca del riu Lamus; la ciutat fou construïda pel rei Arquelau de Capadòcia. Va rebre el seu nom en honor d'August i abans es va dir Eleusa (Elaeusa). Fou parcialment destruïda per un terratrèmol. L'illa va quedar unida al continent per un banc d'arena. Estava situada entre Coricos i la desembocadura del Lamis. Encara en queden unes restes amb un temple amb restes d'haver estat destruït per un terratrèmol, un teatre, i tres aqüeductes. Avui dia l'illa ja està unida a la costa.

## Enllaços externs

* http://www.archaeology-classic.com/turkey/Elaiussa.html Arxivat 2005-10-23 a Wayback Machine.
# Sebastià García Martínez

Sebastià García Martínez (Villena, 1942 - València, 1986) va ser un historiador valencià.
Fill de Máximo García Luján, alcalde de Villena. Va ser professor titular d'Història Moderna a la Universitat de València (on fou deixeble de Joan Reglà), vicerector de la mateixa i director del Col·legi Major Universitari Lluís Vives. El 1968 publicà el seu primer llibre, Els fonaments del País Valencià modern, i seguidament continuà publicant nombrosos articles sobre la història del País Valencià durant el regnat dels Àustries. Moltes de les seues obres es consideren imprescindibles per a comprendre aquesta etapa. Cal citar: Bandolers, corsaris i moriscos, El patriarca Ribera y la extirpación del erasmismo valenciano, Valencia y la Casa de Austria, així com la seua tesi doctoral Valencia bajo Carlos II.
El 2006 l'editorial Afers publicà El País Valencià modern. Societat, política i cultura a l'època dels Àustria, obra que reuneix en un volum tots els articles que comprenia Els fonaments del País Valencià modern.

## Referències

* ↑ «Personalidades: Sebastián García Martínez». A: Laura Hernández Alcaraz, José Ayelo Pérez. Villena ¡un tesoro! (en español). 3ª. M.I. Ayuntamiento de Villena, en colaboración con el ITVA, 2003. ISBN 84-920501-0-1.
* ↑ Reseña sobre Sebastián García
* ↑ Article de la revista El Temps
# Servi Corneli Cos Maluginense

Servi Corneli Cos Maluginense (llatí: Servius Cornelius Maluginensis Cossus) va ser un magistrat romà.
Va ser el primer representant de la branca Maluginense de la gens Cornèlia. Els Maluginensis van desaparèixer de la història abans de l'època de les guerres samnites. Aquesta família sembla originalment la mateixa que la de Cossus, ja que al principi es trobaven tots dos cognoms units. Més endavant, els Cossi i Maluginenses es van convertir en dues famílies separades.
Servi Corneli Cos Maluginense va ser cònsol l'any 485 aC junt amb Quint Fabi Vibulà. En aquest any va ser condemnat Espuri Cassi Viscel·lí. Va dirigir la guerra contra Veïs amb èxit.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 909.
# Setanta-nou

El setanta-nou és un nombre natural que segueix el setanta-vuit i precedeix el vuitanta. És un nombre primer que s'escriu 79 o LXXIX segons el sistema de numeració emprat.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic de l'or.
* Designa l'any 79 i el 79 aC.

## Referències

* ↑ «Setanta-nou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Setanta-set

El setanta-set és un nombre natural que segueix el setanta-sis i precedeix el setanta-vuit. S'escriu 77 o LXXVII segons el sistema de numeració emprat. A més:
* És la suma de tres quadrats consecutius: 4² + 5² + 6² = 77.
* És la suma dels vuit primers nombres primers: 2 + 3 + 5 + 7 + 11 + 13 + 17 + 19 = 77.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic de l'iridi.
* Designa l'any 77 i el 77 aC.
# Setanta-u

El setanta-u és un nombre natural que segueix el setanta i precedeix el setanta-dos. És un nombre primer, que s'escriu 71 o LXXI segons el sistema de numeració emprat. La suma dels nombres primers menors que 71 dona 568, que és divisible per 71.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic del luteci.
* Designa l'any 71 i el 71 aC.

## Referències

* 1 2 «Matemàtiques (nivell ESO)/Llista de nombres primers de l'1 al 100000». Viquillibres. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ «lutetium» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 16 abril 2022].
# Setanta-tres

El setanta-tres és un nombre natural que segueix el setanta-dos i precedeix el setanta-quatre. És un nombre primer, que s'escriu 73 o LXXIII segons el sistema de numeració emprat.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic del tàntal.
* Designa l'any 73 i el 73 aC.
* 73 en el sistema octal es nota 111, és a dir com a nombre uniforme.

## Referències

* ↑ «Matemàtiques (nivell ESO)/Llista de nombres primers de l'1 al 100000». Viquillibres. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ «Tàntal». GEC. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ Lonchamp, Jacques. Introduction aux systèmes informatiques: Architectures, composants, mise en oeuvre (en francès). Dunod, 2017-01-25, p. 72. ISBN 978-2-10-076144-9.
# Setanta-quatre

El setanta-quatre és un nombre natural que segueix el setanta-tres i precedeix el setanta-cinc. S'escriu 74 o LXXIV segons el sistema de numeració emprat. És un nombre defectiu.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic del tungstè.
* Designa l'any 74 i el 74 aC.