OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poggio Catino

Poggio Catino és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 45 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.272 habitants.

## Història

El poble es va crear a finals del segle xi, sobre del turó de Moricone, buscant un espai d'edificació més gran que el del proper poble de Catino, fundat al segle vii, i avui dia un llogaret d'aquest. El topònim en si descriu la topografia de la zona construïda: un turó (poggio) sobre una conca (catino). Antigament sota el domini de l'Abadia de Farfa, va passar a formar part de la Província de Perusa, després de la unificació italiana (1861). Des del 1927, amb la creació de la Província de Rieti, Poggio Catino, així com la resta de la nova província, van passar de la regió d'Umbria a la del Laci.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 27 gener 2020].
* ↑ (italià) Informació històrica sobre Poggio Catino a sabina.it Arxivat 2013-08-04 a Wayback Machine.
# Poggio Bustone

Poggio Bustone és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 70 km al nord-est de Roma i a uns 11 km al nord de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.015 habitants.
Poggio Bustone limita amb els següents municipis: Cantalice, Leonessa, Rieti i Rivodutri.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 gener 2020].
# Premis Barcelona de Cinema

Els Premis Barcelona de Cinema, també coneguts com a Premis Barcelona, eren uns guardons atorgats pel Col·legi de Directors de Cinema de Catalunya que reconeixien les millors produccions cinematogràfiques catalanes de l'any.
Aquests premis foren substituïts pels Premis Gaudí, creats el 2009.

## Historial

| Edició | Any | Indret |
| I detalls | 19 de desembre de 2002 | Seu de la SGAE a Barcelona |
| II detalls | 27 de gener de 2004 |
| III detalls | 18 de febrer de 2005 | Gran Teatre del Liceu |
| IV detalls | 127 de febrer de 2006 | Gran Teatre del Liceu |
| V detalls | 19 de desembre de 2006 | Sala Foyer del Gran Teatre del Liceu de Barcelona |
| VI detalls | 6 de desembre de 2007 | Sala Foyer del Gran Teatre del Liceu de Barcelona |

## Vegeu també

* Acadèmia del Cinema Català

## Referències

* ↑ Els Premis Barcelona 2002 celebren la seva primera edició, laxarxa.cat, 19 de desembre de 2002
* ↑ "Mi vida sin mí" i "A la ciutat" s'emporten els Premis Barcelona de cinema més importants
* ↑ 'Inconscientes' de Oristrell triunfa en los Premios de Cine de Barcelona, El Mundo, 19 de febrer de 2005
* ↑ Isabel Coixet i "La vida secreta de las palabras", grans triomfadores dels premis Barcelona ccma.cat, 17 de febrer de 2006
* ↑ "Salvador" guanya set dels vuit guardons als quals optava en els Premis Barcelona de Cinema, ccma.cat, 19 de desembre de 2006
* ↑ «El 33 retransmet els Premis Barcelona de Cinema 2007». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 04-12-2007 [Consulta: 5 gener 2017].
# Pozba

Pozba és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. Compta amb una població de 451 habitants (2022).

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1245.

## Referències

* ↑ «Pozba». en.mapy.cz. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 7 agost 2022].
# Pont del Tomàs

El Pont del Tomàs és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont d'origen medieval situat al camí que unia les terres del pla i que, per la vall de Colldecarrera, menava al Ripollès. Anna Borbonat, en el seu llibre "La Vall del Bac" l'esmenta amb el nom de pont de Llongarriu per la proximitat al mas d'aquest nom. És d'una sola arcada que es recolza a la roca del costat de la riera. Igualment, també hi podem veure els forats deixats per les bastides de fusta.

## Referències

* 1 2 «Pont del Tomàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Portal de Santa Magdalena

Portal de Santa Magdalena és una obra de Berga protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Portal situat a l'encreuament del carrer Santa Magdalena i la Plaça de Santa Magdalena. Era el portal que donava entrada a la ciutat pel sector nord-oriental, i és l'únic que es conserva.
Es tracta d'una construcció en pedra, de planta quadrangular. Les obertures que conformen el portal són diferents entre elles: un és en arc de mig punt, fet amb grans dovelles i una espitllera central, i l'altre és un arc rebaixat. De factura moderna és la part superior del portal habilitada com a vivenda on s'obriren obertures que desfiguraren el seu aspecte original.

## Història

La primera edificació del portal és possible que tingués lloc a l'entorn de 1376, quan la vila de Berga es va veure afectada per la política de fortificacions endegada per Pere III. El seu nom, com el de la plaça on és situat, prové del convent de Santa Magdalena, que hi hagué en aquest indret des d'època baixmedieval i que fou enderrocat el 1708, a efectes militars, malgrat l'oposició del clergat i de molts berguedans

## Referències

* 1 2 3 «Portal de Santa Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Portal de Vall-llebrera

El Portal de Vall-llebrera és un portal del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El portal al carrer d'Amunt s'emplaça a la vila de Vall-llebrera, nucli agregat d'Artesa de Segre. Està ubicat al tram central del poble i dona accés a la part elevada en el turó, nucli més antic del poble.

## Descripció

Es tracta d'un portal de mig punt de dovelles regulars i grans, sense cap indicació ni data a la clau. Originalment donava entrada a l'antiga vila closa; les pilastres tenen un aparell diferent, amb blocs més irregulars i lligats amb ciment, que podria indicar restauracions actuals o recents; en el mateix sentit la no presència de clots pels passadors de fusta a l'interior podria mostrar notables refaccions en temps recents.
Vers l'interior del portal, la cobertura està realitzada amb bigues de fusta primes paral·leles a l'eix llarg del porta, mentre que les bigues grosses de travessa s'hi situen perpendiculars. Els murs del passadís que forma el portal és de carreus irregulars lligats amb morter de calç, i mostrarien l'antiguitat de les cases adossades al portal.

## Història

No se'n coneixen dades directament relacionades. Si bé cal esmentar que la vila de Vall-llebrera i més concretament l'església de Sant Ponç és del segle xvi i el castell de Mirandol (avui casa particular), és del segle xvii. El portal doncs, podria pertànyer a aquesta fase.

## Referències

* 1 2 3 4 «Portal de Vall-llebrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].
# Premis 25 d'abril Vila de Benissa

Els Premis 25 d'Abril Vila de Benissa, son uns premis literaris en valencià, que es van crear en 1980, amb la iniciativa de l'Ajuntament de Benissa per guardonar a obres de poesia, narrativa, assaig, recerca sobre el municipi o referent a la comarca i teatre. Avui dia, i per la seva trajectòria és un dels premis referents dins de la cultura valenciana de literatura.
Aquests premis van ser creats per Bernat Capò i Pere Cabrera, regidors del primer govern democràtic de Benissa, com a relleu dels Jocs Florals de Benissa que esdevenien durant els anys anteriors, en temps de la dictadura de Franco. En el primer certamen celebrat va ser recolzat per Joan Fuster com a president d'honor, sent el primer de les moltes personalitats reconegudes en la literatura catalana com poden ser, Jordi Valor, Enric Valor, Vicent Andrés Estellés, Pere Maria Orts, Josep Iborra, Santiago Grisolia, Joan Francesc Mira o Carmen Miquel i Diego.
Aquests premis neixen de la necessitat d'enfortir la llengua i la cultura valenciana després dels anys de postguerra, per donar a conèixer autores i autors joves o amb una trajectòria de més recorregut literari.
Des dels inicis dels premis 25 d'abril Vila de Benissa, publiquen les obres premiades amb el suport les editorials Viena Edicions, encarregades d'editar els poemaris i les novel·les; i el Institut Alacantí de Cultura Joan Gil-Albert, responsables de l'edició de les obres guanyadores en assaig, recerca o teatre.
En la primera convocatòria els guardonats van ser Antoni Prats i Gràcia en la modalitat de poesia, Marcel·lí Maronyas en narrativa i Sebastià García a l'assaig.

## Categories

* Premi de Narrativa Curta
* Premi de Poesia
* Premi d'Investigació
* Premi de Teatre

## Referències

* ↑ «Lliuren els Premis Literaris 25 d'Abril Vila de Benissa».
* ↑ «(22/04) Lliurats els Premis '25 d'abril' a Benissa.». VilaWeb.cat. [Consulta: 26 març 2019].
* ↑ «XXX Anys de premis literaris 25 d'abril». InfoBenissa.
* ↑ «Bases Premis literaris 25 d'abril Vila de Benissa».
* ↑ «XXX ANYS DELS PREMIS 25 D'ABRIL A BENISSA». www.migjorn.cat. Info Migjorn. [Consulta: 28 març 2019].
# Plànol de Teixeira

El Mantua Carpetatorum sive Matritum Urbs Regia (Madrid Ciutat Règia), més conegut com el plànol de Teixeira, completat en 1656, fou realitzat per Pedro Teixeira Albernaz (Lisboa, c. 1595 — Madrid, 1662), cartògraf portuguès que va treballar per encàrrec de Felip IV.

## El mapa de Madrid

Felip IV encarrega a Teixeira un nou plànol. Aquest, que va ser gravat a Anvers en 1656 es pot considerar el més important dels realitzats, pel detallismo amb què representa, en perspectiva cavallera, els carrers i cases de Madrid, incloent detalls com a façanes i cobertes. Ramón Mesonero Romanos, cronista de Madrid, el descriu a "El Antiguo Madrid":
| « | "La minuciositat i exactitud del dibuix són tals que deixen poc que desitjar, no solament quant a la demostració del gir i disposició dels carrers, sinó en l'alçat de les façanes i topografia interior dels edificis, podent jutjar de la consciència amb què va ser fet aquell preciós treball pels varis públics i particulars que encara s'observen en el mateix estat en què els representa el plànol, amb la mateixa repartició de la seva planta, amb el mateix nombre de pisos, portes i finestres, i la mateixa forma general del seu ornat arquitectònic". | » |
En el plànol, Texeira representa 18 esglésies, 55 convents i 14 hospitals i col·legis religiosos.
Aquest plànol va servir de model per a altres posteriors. Igualment, va ser emprat per Juan de Dios Hernández i Jesús Rey Francisco per a la construcció de la seva maqueta que es conserva en el Museu d'Història de Madrid.

## Dades tècniques

El plànol està realitzat en perspectiva cavallera, de sud a nord. Està gravat en 20 planxes de 45x56 cm cadascuna, mesurant 2,850x1,800 metres, i té una escala d'1:1.800.

## Referències

* ↑ Pedro Texeira, Felipe Pereda, Fernando María. El atlas del rey planeta: descripción de España y de las costas y puertos de sus reinos de Pedro Texeira (1634), pág. 9. NEREA, 2002 en Google Books. Consultado el 28 de febrero de 2013.
* ↑ Pedro Texeira, Felipe Pereda, Fernando María. El atlas del rey planeta: descripción de España y de las costas y puertos de sus reinos de Pedro Texeira (1634) pág. 69. NEREA, 2002 en Google Books. Consultat l'11 de desembre de 2012.
* ↑ MESONERO ROMANOS, Ramón, El Antiguo Madrid, página 307
* ↑ Museo de Historia de Madrid. Exposición: Topographias" y narrativas urbanas. Consultat el 8 de maig de 2013.

## Bibliografia

* El plano de Texeira María Isabel Gea Ortigas Madrid: La Librería, 1999 ISBN 84-89411-31-X
* Los planos históricos de Madrid y su fiabilidad topográfica (1) Javier Ortega Vidal Catedrático Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid.

## Enllaços externs

* Plànol detallat Arxivat 2014-12-27 a Wayback Machine.
* Estudi comparatiu del plànol Arxivat 2015-01-14 a Wayback Machine.
* catastro.meh.es Arxivat 2010-04-03 a Wayback Machine.
# Taylorsville (Utah)

Taylorsville és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 57.439 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Taylorsville tenia 57.439 habitants, 18.530 habitatges, i 14.156 famílies. La densitat de població era de 2.076,5 habitants per km².
Dels 18.530 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 23,6% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 14,7% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 6,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.236 $ i la renda mediana per família de 51.553 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.947 $ mentre que les dones 24.801 $. La renda per capita de la població era de 17.812 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Taylorsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Taylorsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Taylour Paige

Taylour Dominique Paige (Santa Monica, Califòrnia, 5 d'octubre de 1990) és una actriu i ballarina estatunidenca. Es va fer famosa gràcies al seu rol d'Ahsha Hayes a la sèrie del canal de televisió estatunidenc VH1, Hit the Floor, a partir del 2013 i, posteriorment, arran de la seva participació a diverses pel·lícules com ara Jean of the Joneses el 2016 o White Boy Rick (2018). Interpreta el paper principal de Zola, al film epònim Zola del 2020, de la realitzadora i guionista Janicza Bravo, que va sortir als cinemes el juny del 2021.

## Filmografia
### Cinema i televisió

| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2008 | High School Musical 3: Senior Year | Ballarina | |
| 2010 | Alex in Wonderland: Rehearsing Wonderland | Estudiant | Curt metratge |
| 2010 | Alex in Wonderland: Interview with Debbie Allen | Estudiant | Curt metratge |
| 2010 | Making of the Laker Girls Calendar 2011 | Ella mateixa | Documental per la televisió |
| 2013 | Hit the Floor AfterBuzz TV | Panelista | 1 episodi |
| 2013–2016 | Hit The Floor | Ahsha Hayes | Paper regular |
| 2015 | Touched | Gina | |
| 2015 | Ballers | Theresa | 2 episodis |
| 2016 | Jean of the Joneses | Jean Jones | |
| 2016 | Grey's Anatomy | Emma | 1 episodi |
| 2018 | White Boy Rick | Cathy Volsan | |
| 2020 | Zola | Zola | Rol principal |
| 2020 | Ma Rainey's Black Bottom | Dussie Mae | |
| 2021 | Boogie | Eleanor | |
| 2021 | Sharp Stick | | Postproducció |
| 2022 | Mack & Rita | Carla | Postproducció |
# Sèrie de Schlömilch

La sèrie de Schlömilch és una expansió de tipus sèrie de Fourier de funcions dues vegades diferenciable en l'interval $(0,\pi )$ en termes de funcions de Bessel de primer tipus, que du el nom del matemàtic alemany Oskar Schlömilch, que la va derivar l'any 1857. Una funció de valor real $f(x)$ té la següent expansió:
    $f(x)=a_{0}+\sum _{n=1}^{\infty }a_{n}J_{0}(nx),$
on
    ${\begin{aligned}a_{0}&=f(0)+{\frac {1}{\pi }}\int _{0}^{\pi }\int _{0}^{\pi /2}uf'(u\sin \theta )\ d\theta \ du,\\a_{n}&={\frac {2}{\pi }}\int _{0}^{\pi }\int _{0}^{\pi /2}u\cos nu\ f'(u\sin \theta )\ d\theta \ du.\end{aligned}}$

## Exemples

Alguns exemples de sèries de Schlömilch són els següents:
* Es pot expressar la funció nul·la en l'interval $(0,\pi )$ com una sèrie de Schlömilch, amb $0={\frac {1}{2}}+\sum _{n=1}^{\infty }(-1)^{n}J_{0}(nx)$, cosa que no es pot fer amb sèries de Fourier.
* $x={\frac {\pi ^{2}}{4}}-2\sum _{n=1,3,...}^{\infty }{\frac {J_{0}(nx)}{n^{2}}},\quad 0<x<\pi .$
* $x^{2}={\frac {2\pi ^{2}}{3}}+8\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {(-1)^{n}}{n^{2}}}J_{0}(nx),\quad -\pi <x<\pi .$
* ${\frac {1}{x}}+\sum _{m=1}^{k}{\frac {2}{\sqrt {x^{2}-4m^{2}\pi ^{2}}}}={\frac {1}{2}}+\sum _{n=1}^{\infty }J_{0}(nx),\quad 2k\pi <x<2(k+1)\pi .$
* Si $(r,z)$ són coordenades cilíndriques polars, llavors la sèrie $1+\sum _{n=1}^{\infty }e^{-nz}J_{0}(nr)$ és la solució de l'equació de Laplace per $z>0$.

## Referències

* ↑ Schlomilch, G. (1857). On Bessel's function. Zeitschrift fur Math, and Pkys., 2, 155-158.
* ↑ Whittaker, E. T., & Watson, G. N. (1996). A Course of Modern Analysis. Cambridge university press.
* ↑ Lord Rayleigh (1911). LXII. On a physical interpretation of Schlömilch's theorem in Bessel's functions. The London, Edinburgh, and Dublin Philosophical Magazine and Journal of Science, 21(124), 567-571.
* ↑ Watson, G. N. (1995). A treatise on the theory of Bessel functions. Cambridge university press.
* ↑ Chapman, S. (1911). On the general theory of summability, with application to Fourier's and other series. Quarterly Journal, 43, 1-52.
# Teixidor daurat asiàtic

El teixidor daurat asiàtic (Ploceus hypoxanthus) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vegetació de ribera, canyars i conreus de les terres baixes de Myanmar, centre de Tailàndia, Cambodja, sud del Vietnam, Sumatra i Java.

## Referències

* ↑ «Teixidor daurat asiàtic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Telmatoscopus brindavani

Telmatoscopus brindavani és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Ipe A., Kishore R., 1986. The Psychodidae from India. Memoirs of the School of Entomology (Agra). 10:1-151.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Telèsias de Tebes

Telèsias o Telèsies (en llatí Telesias, en grec antic Τελεσίας) fou un músic tebà del temps del ditiràmbic atenenc tardà, contemporani d'Aristoxen de Tarant (segle iv aC), segons diu Plutarc. Des de molt jove va ser instruït amb cura en les obres del més destacats músics com Píndar, Dionís de Tebes, Lampre d'Atenes, i Pràtines, i els grans poetes lírics. Es va convertir en un excel·lent flautista i també era hàbil en altres branques de la música.
A la meitat de la seva vida va canviar el model utilitzat fins aleshores, i va seguir la moda, que imposava un estil dramàtic i artificial, va descuidar els seus antics models i es va dedicar a l'estudi de les produccions de Filoxen de Citera i Timoteu. Quan va iniciar noves composicions va comparar les que havia produït amb l'estil de Píndar amb les fetes a l'estil de Filoxen, i va seguir en les composicions, sense cap dubte, les obres que havien influït en la seva primera formació.

## Referències

* ↑ Telesias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 991
# Terra d'Odin

Terra d'Odin és una península de l'est de Groenlàndia, part de Sermersooq, a la costa del Rei Frederic VI.

## Història

Fou batejada per Wilhelm August Graah, que va explorar el litoral durant l'expedició que cercava l'Assentament Oriental a la costa est de 1828 a 1830.
A l'extrem nord-est de la Terra d'Odin sobresurt el Kangerajiip Apusiia, una regió de glaceres amb penyasegats dels quals es desprenen grans masses de gel. Per als inuit del sud-est de Groenlàndia, era el tram més perillós de la zona costanera. Aquest grup ja extingit d'inuits, vivien de la pesca i la caça al llarg de tota la costa. Graah va donar-li el nom de l'històrica batalla naval danesa Colberger Heide a aquesta zona a causa del terrible soroll dels fragments gegants de gel i les grans onades que provoquen en caure al mar estrepitosament.

## Geografia

La terra d'Odin te 75 quilòmetres de longitud i un màxim de 50 d'amplada. Al sud limita amb el fiord de Bernstorff (Kangertittivaq), a l'altra banda del qual s'alça la terra de Thor. A l'est es troba el mar d'Irminger i al nord l'Umiiviip Kangertiva (fiord de Gyldenløve), part de la badia d'Umivik. A l'oest la península esta limitada per la glacera de Fimbul i al noroest connecta amb la glacera continental groenlandesa.
És una península gairebé totalment coberta de gel, amb un gran nombre de glaceres molt actives, entre les quals cal destacar les glaceres de Fimbul, Sleipner, Gjallerbroen, Ydun, Gerd i Gymer. El casquet glacial Gungnir es troba en una posició més o menys central. El punt més alt és l'Ensom Majestaet, un nunatak de 1.591 msnm. Malgrat que es troba al sud del cercle polar àrtic, la península te un clima glacial causat per la iinfluència immediata de la glacera continental.

## Referències

* ↑ Graah, W. A.. Undersøgelses-Reise til Østkysten af Grønland, efter kongelig Befaling udført i Aarene 1828-31 (en danès), 1832.
* ↑ Spencer Apollonio, Lands that Hold One Spellbound: A Story of East Greenland, p. 39
* ↑ GoogleEarth
* ↑ «NASA Earth Observations Data Set». Arxivat de l'original el 2015-03-06. [Consulta: 26 maig 2021].
# Tanc de Holt gas-elèctric

El Tanc de Holt Gas-Elèctric va ser un tanc produït pels EUA amb la col·laboració entre el Holt Manufacturing Company (ara Caterpillar Inc.) i l'empresa americana General Electric Company. Va ser el primer tanc produït pels EUA.
Les dues unitats prototip van ser construïts durant el 1917 i acabat a principis de 1918. Utilitzava una versió de suspensió allargada i modificada del tractor Holt. Hi havia deu rodes de rodatge a cada costat. El tanc feia 7 peus i 9,5 polzades d'alçària, una llargada de 16 peus i 6 polzades i una amplada de 9 peus i 1 polzada. Va ser l'únic d'aquest tipus construït, ja que les proves van demostrar que no tenia l'agilitat i la maniobrabilitat requerides. El nombre de la tripulació sovint es dona com a sis, en el supòsit que hi hauria dos metralladors, un artiller i un carregador per a l'arma principal, un conductor i un comandant.

## Referències

* ↑ «Holt Caterpillar» (en anglès). Historic Roadways. Arxivat de l'original el 4 de desembre 2009. [Consulta: 12 novembre 2023].
# Tancoïta

La tancoïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la mina Tanco (pegmatita), al Canadà, a on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La tancoïta és un fosfat de fórmula química LiNa₂Al(PO₄)(HPO₄)(OH). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tancoïta pertany a «08.BG: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,5:1» juntament amb els següents minerals: arsentsumebita, bearthita, brackebuschita, gamagarita, goedkenita, tsumebita, arsenbrackebuschita, feinglosita, bushmakinita, tokyoïta, calderonita i melonjosephita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tanco, situada al llac Bernic, a Manitoba (Canadà). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tancoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 maig 2019].
# Rèmora

«Rèmora» té aquests significats: