OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lli campanulat

Linum campanulatum és una espècie de Linum perenne de distribució mediterrània muntanyenca nord-occidental, del nord-est de la península Ibèrica al nord-oest de la península Itàlica, incloent part dels Països Catalans Habita en pastures camefítiques en terrenys calcaris a la muntanya mediterrània i submediterrània de clima continental entre els 100 i els 1.400 metres d'altitud. No es troba a les Illes Balears. Per les seves flors d'un groc brillant es fa servir en jardineria.

## Morfologia

L. campanulatum forma una petita mata que pot arribar a amidar de 10 a 30 cm d'alt, És una planta llenyosa a la base. Les fulles són sèssils, les inferiors són espatulades i les superiors lanceolades progressivament gairebé linears a la part de dalt. El fruit és una càpsula subglobosa acuminada de 5-7 mm. Floreix de maig a juliol. La corol·la fa uns 3 cm de diàmetre i els seus pètals són grocs i estan soldats entre ells a la part inferior, caràcters que juntament amb la presència de parells de glàndules a la base de les fulles serveixen per diferenciar-la d'altres membres del gènere.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Pignatti S. - Flora d'Italia – Edagricole – 1982. Vol. II, pag. 22
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon. M.; Ninot, Josep M. Ramon Pascual. Flora Manual dels Països Catalans. 3a. ed.. Ed. Pòrtic, 2005, p. 413. Dip. Leg. NA-1.437-2005. ISBN 84-7306-857-2 [Consulta: 19 juny 2013].

## Bibliografia

* Conti F., Abbate G., Alessandrini A., Blasi C., 2005 - An annotated checklist of the Italian vascular flora - Palombi Editori

## Enllaços externs

* Biolib
* Linum campanulatum
# Lleonard I Tocco

Lleonard I Tocco, senyor de Tocco era fill de Guillem II Tocco i de Margarita Orsini, i net de Ricard I Orsini per via femenina. El 1358, a la mort del seu cosí Nicèfor II Àngel-Comnè Orsini va heretar Cefalònia i Zacint i va ser comte fins que va morir el 1381. També fou duc de Lèucade i senyor de Vonitza des del 1352. Va ser afavorit enfront del seu cosí Guido i els seus descendents, pels napolitans.Es va casar amb Magdalena Buendelmonti i al morir el 1381 va deixar una filla, Petronel·la (casada amb Nicolau II duc de l'Arxipèlag, la qual va morir el 1410) i el fill i hereu Carles I Tocco, proclamat sota la regència de la seva mare.
# Llibret

El llibret és el text utilitzat en una obra musical de caràcter teatral com ara l'òpera, l'opereta, la sarsuela, l'oratori o el musical. A més de parts que han de ser cantades pot incloure parts per a ser recitades. El terme italià libretto (plural libretti) s'utilitza en quasi totes les llengües.
Alguns compositors han estat alhora autors dels propis llibrets. El cas més cèlebre és de Richard Wagner. Altres van adaptar ells mateixos l'argument d'una obra preexistent (com Alban Berg va fer amb el Woyzeck de Georg Büchner). El més comú és que el llibret siga obra d'un escriptor, sota comanda o del compositor.
Són habituals les adaptacions d'obres teatrals. Per exemple Francesco Maria Piave, llibretista que va col·laborar sovint amb Verdi, va adaptar obres de Victor Hugo, del Duc de Rivas i d'altres. Moltes obres de William Shakespeare han estat adaptades per a l'òpera per compositors com ara Purcell, Gounod, Verdi o Britten. El Faust de Goethe també registra un elevat nombre d'adaptacions a l'òpera.
De vegades, el llibret és completament original. Per exemple els llibrets d'Hugo von Hofmannsthal per a Richard Strauss.
Pietro Metastasio (1698-1782) (pseudònim de Pietro Trapassi) va ser un dels llibretistes més apreciats d'Europa. Els seus llibrets van ser utilitzats repetidament pels compositors. Un altre llibretista cèlebre del segle xviii va ser Lorenzo da Ponte, que va escriure els llibrets de tres de les més importants òperes de Mozart. Eugène Scribe va ser un dels més prolífics llibretistes del següent segle, treballant per a Meyerbeer (amb qui va tenir una duradora col·laboració), Auber, Bellini, Donizetti, Rossini i Verdi. El duo francès constituït pels escriptors Henri Meilhac i Ludovic Halévy van escriure un gran nombre de llibrets per a l'òpera i l'opereta i van ser molt molt apreciats per Jacques Offenbach, Jules Massenet i Georges Bizet. Arrigo Boito, que va escriure llibrets, entre d'altres per a Giuseppe Verdi i Amilcare Ponchielli, també va compondre dues òperes.
Molts autors de llibrets no han estat reconeguts per la seua aportació a l'obra lírica. És ben cert que alguns han estat reconeguts com a part d'una famosa i duradora col·laboració, com és el cas de Gilbert i Sullivan. No obstant això, en la major part dels casos el compositor de la partitura musical d'una òpera recull la major part del reconeixement i del crèdit pel conjunt, mentre que l'autor del text és relegat a una breu nota a peu de pàgina. En alguns casos, però, l'adaptació a l'òpera ha suposat per al text original una injecció de fama, com és el cas de Pelléas et Mélisande sobre drama de Maurice Maeterlinck, musicada posteriorment per Claude Debussy.
Per altra banda, la utilització d'un llibret amb música de nivell òptim garanteix en alguns casos la immortalitat gairebé casual al seu autor.
# Liu Cong

* Per a altres significats, vegeu «Liu Cong (Tres Regnes)».
Liu Cong —劉聰, nom estilitzat Xuanmen (玄門), malnom Zai (載), formalment Emperador Zhaowu de Han (Zhao) (漢(趙)昭武帝)— (?- 318) va ser un emperador de l'estat xinès/xiongnu de Zhao anteriors. El regnat de Liu Cong va estar ple de contradiccions. Va ser un governant que era òbviament intel·ligent i capaç d'un raonament lògic, i durant el regnat del seu pare, Liu Yuan, ell va ser també un capaç general. D'altra banda, a mesura que el seu regnat progressava, es va fer en cada vegada més cruel, inestable, extravagant, i incapaç d'escoltar l'assessorament adequat. Cap al final del seu regnat, a qualsevol funcionari que s'atrevís a parlar en contra de les seves accions s'enfrontava potencialment a la mort. Durant el seu regnat, tant ell com l'estat Han Zhao va mostrar un gran potencial; tant és així que Zhao va passar de ser un petit estat que ocupava el sud de l'actual Shanxi a abastar gairebé la totalitat de modern Shanxi, Shaanxi, Gansu oriental, i parts significatives de Shandong, Hebei, i Henan—encara que la meitat oriental de l'Imperi estava sota el control del general Shi Le i podria dir-se que només estava nominalment sota el domini de Han Zhao. Liu Cong i el seu estat mai desenvoluparien el seu potencial.

## Família

* Pare
** Liu Yuan (Emperador Guangwen) (quart fill)
* Mare
** Consort Zhang
* Esposes
** Emperadriu Huyan (creada el 310, d. 312), mare del Príncep Hereu Can
** Emperadriu Zhang Huiguang (creat li d. el 313)
** Emperadriu Liu E (creat el 313, d. el 314)

## Bibliografia

* Llibre de Jin, vol. 102.
* Annals de Primavera i Tardor dels Setze Regnes, vol. 1.
* Zizhi Tongjian, vols. 85-90.
Emperador Zhaowu de Han (Zhao)Casa de Liu Mort: 31 d'agost 318 :
| Precedit per: Liu He | Emperador de Han Zhao 310–318 | Succeït per: Liu Can |
| Títols en pretensió |||
| Precedit per: Liu He | — TITULAR — Emperador de la Xina Descendent reial reclamant 310–318 Raó pel fracàs succeint: Aixecament Wu Hu Setze Regnes | Succeït per: Liu Can |
| Precedit per: Emperador Min de Jin | — TITULAR — Emperador de la Xina Descendent reial reclamant 310–318 Raó pel fracàs succeint: Aixecament Wu Hu Setze Regnes | Succeït per: Liu Can |
# Llei de Swanson

La llei de Swanson és l'observació que el preu dels mòduls solars fotovoltaics tendeix a baixar un 20 per cent per cada duplicació del volum acumulat enviat. A les taxes actuals, els costos es redueixen un 75% aproximadament cada 10 anys.

## Origen

Porta el nom de Richard Swanson, el fundador de SunPower Corporation, un fabricant de panells solars. El terme llei de Swanson sembla haver-se originat amb un article a The Economist publicat a finals de 2012. Swanson portava diversos anys presentant aquestes corbes a conferències tècniques.
La llei de Swanson s'ha comparat amb la llei de Moore, que prediu la creixent potència de càlcul dels processadors. La Llei de Swanson és una aplicació específica de la indústria solar de la Llei de Wright més general que estableix que hi haurà una reducció de costos fixa per cada duplicació del volum de fabricació.

## Antecedents tècnics

El mètode utilitzat per Swanson es coneix més comunament com a corba d'aprenentatge o anàlisi més precisa de la corba d'experiència. Va ser desenvolupat i aplicat per primera vegada a la indústria aeronàutica l'any 1936 per Theodore Paul Wright. Hi ha informes que es va aplicar per primera vegada a la indústria fotovoltaica l'any 1975 i es va fer un ús més ampli a principis dels anys noranta.
Els preus de les cèl·lules fotovoltaiques de silici cristal·lí han caigut de 76,67 dòlars per watt el 1977 a 0,36 dòlars per watt el 2014. El dibuix del preu del mòdul (en $/Wp) en funció del temps mostra una caiguda del 10% anual.

## Referències

* ↑ «Swanson's Law and Making US Solar Scale Like Germany» (en anglès). Greentech Media, 24-11-2014.
* ↑ «Swanson's Law provides green ray of sunshine for PV» (en anglès), 17-01-2016.
* ↑ «13th Workshop on Crystalline Silicon Solar Cell Materials and Processes» (en anglès), 01-01-2004.
* ↑ T. P. Wright Journal of the Aeronautical Sciences, 3, 4, 1936, pàg. 122–128. DOI: 10.2514/8.155.
* ↑ A. de la Tour. «What Cost for Photovoltaic Modules in 2020? Lessons from Experience Curve Models» (en anglès). Interdisciplinary Institute for Innovation. [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ R. M. Swanson Progress in Photovoltaics: Research and Applications, 14, 5, 2006, pàg. 443–453. DOI: 10.1002/pip.709 [Consulta: free].
# Llei de Stigler

La llei de Stigler és un axioma formulat per Stephen Stigler el 1980 que ve a dir que «cap descobriment científic rep el nom de qui el va descobrir en primer lloc».
Stigler, professor d'Estadística de la Universitat de Chicago, va publicar el seu famós treball a la revista Transactions of the New York Academy of Sciences. Es dona la circumstància que en el mateix article l'autor reconeixia que la tesi que portava el seu nom ja havia estat formulada abans de l'altra, en aquest cas per Robert K. Merton.

## Exemples

Hi ha nombrosos exemples d'aquesta llei. Alguns d'ells són els següents:
* Els diagrames de Lexis van ser inventats per Gustav Zeuner i O. Brasche, i no per Wilhelm Lexis, a qui es deu el nom.
* La distribució normal o distribució gaussiana no va ser descoberta per Gauss, sinó per De Moivre.
* La llei de Gresham va ser descoberta primerament per Copèrnic.
* La llei de Snell va ser descoberta set segles abans per Ibn Sahl.
* La regla d'or de Fermi va ser desenvolupada en primer lloc per Paul Dirac.
* El nombre d'Avogadro va ser calculat per Johann Josef Loschmidt.
* La llei de Coulomb va ser descoberta per Henry Cavendish.
* La llei de Charles dels gasos ideals va ser observada amb anterioritat per Henry Cavendish.
* La llei d'Ohm va ser descoberta per Henry Cavendish.
* L'arquitectura de von Neumann va ser desenvolupada per John Presper Eckert, John William Mauchly i Arthur Burks, entre d'altres.
* La regla de l'Hôpital va ser desenvolupada per Johann Bernoulli.
* El continent americà va ser descobert pel navegant Cristòfol Colom abans de ser batejat amb el nom del cartògraf Amerigo Vespucci.
* La mateixa llei de Stigler, que ja havia estat enunciada per Robert K. Merton.

## Referències

* ↑ Stigler, Stephen. Stigler s law of eponymy. 39, 1980, p. 147-158.

## Vegeu també

* Efecte Mateu
# Llista d'alcaldes de Santa Maria de Palautordera

Llista d'alcaldes de Santa Maria de Palautordera:
* Pau Net (1848)
* Marc Corominas (1871)
* Joan Morató i Sauleda (1874)
* Francesc Mateu (1877)
* Joan Rahull (1879)
* Josep Botifoll (1881)
* Ramon Auleda i Cuadras (1883, 1885)
* Josep Morató i Bruguera (1887, 1891 i 1894)
* Francesc Portell i Cruixent (1895)
* Tomàs Perxachs i Masó (1897)
* Pere Corominas i Saurí (1899 - 1904)
* Tomàs Perxachs i Masó (1904 - 1906)
* Rafael Tarradas i Tàpis (1906 - 1909)
* Pere Corominas i Saurí (1909 - 1910)
* Agustí Altimira i Mota (1910 - 1912)
* Segimon Andreu i Pou (1912 - 1916)
* Miquel Arimany i Badrinas (1916 - 1923)
* Antoni Gimferrer i Serrallonga (1923 - 1924)
* Segimon Andreu i Pou (1924 - 1930)
* Esteve Corominas i Mateu (1930 - 1930)
* Baldomer Morató i Pou (1930 - 1931)
* Josep Pou i Font (1931 - 1932)
* Joan Mateu i Lleget (1932 - 1933)
* Josep Gimferrer i Cuní (1933 - 1936)
* Joan Colomer i Prat (1936 - 1938)
* Ramon Altimira i Estrany (1939 - 1952)
* Josep Daví i Tusell (1952 - 1955)
* Esteve Isern i Catarineu (1955 - 1965)
* Rafael Pujós i Gasset (1965 - 1976)
* Ramon Gimferrer i Baqué (1976 - 1979)
* Ermengol Llop i Ferrer (1979 - 1979)
* Jordi Baiget i Elias (1979 - 1982)
* Josep Amargant i Garriga (1982 - 1983)
* Lluís Pardo i Fuillerat (1983 - 1983)
* Josep Balagué i Sans (1983 - 1987)
* Joan Soler i Moles (1987 - 1999)
* Joan Mayneris i Parera (1999 - 2003)
* Jaume Grau i Xena (2003 - 2007)
* Joan Mayneris i Parera (2007 - 2011)
* Jordi Xena i Ibañez (2011 -)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
* Llista parcial d'alcaldes
# Leògores

Leògores (en llatí Leogoras, en grec antic Λεωγόρας), fill d'Andòcides, fou un polític atenenc. Era atacat pels poetes còmics, com ara Aristòfanes a Les vespes, per la seva extravagància i el seu viure luxós.
Va prendre part a la signatura de la pau entre Atenes i Esparta probablement l'any 445 aC. El 415 aC va ser arrestat acusat de ser un dels participants en les mutilacions d'Hermes en l'escàndol religiós conegut com les Hermocòpides, acusació que li va dirigir suposadament el seu propi fill Andòcides l'orador segons diu Plutarc. Més tard aquest va salvar el seu pare quan va convèncer les autoritats de què Leògores podia donar informació important. Llavors va revelar els noms d'una gran quantitat de persones que va acusar de crims diversos, i a canvi el van deixar lliure. Andòcides va negar més tard tota la història, segons Tucídides.

## Referències

* ↑ Leogoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 750
# Lliga alemanya de futbol 2012-13

La Fußball-Bundesliga 2012-13 va ser la 50a edició de la Lliga alemanya de futbol, la competició futbolística més important del país.

## Classificació

* Font: www.resultados-futbol.com/bundesliga2013'

## Play-off de descens

| Equip de la 1. Bundesliga | Resultat global | Equip de la 2. Bundesliga | Resultat anada | Resultat tornada |
| 1899 Hoffenheim | 5:2 | 1. FC Kaiserslautern | 3:1 | 2:1 |
# Lexicologia

Lexicologia és la part de la gramàtica que estudia les paraules, elements constitutius de les proposicions, amb les quals es forma el discurs. Comprèn l'analogia, l'etimologia, i la morfologia.

## Vegeu també

* Onomasiologia
* Semasiologia
* Meronímia
Viccionari
# NGC 3077

NGC 3077 és un membre petit del grup M81. S'assembla molt a una galàxia el·líptica però és una irregular. No obstant això, és peculiar per dues raons. Primer, mostra vores tènues, núvols dispersos i pols que són probablement el resultat de la interacció gravitatòria amb els seus veïns més grans, similar a la galàxia M82. En segon lloc, aquesta galàxia té un nucli actiu. Això va fer que Carl Seyfert en 1943 la incloguera en la seva llista de les galàxies, que ara es diuen galàxies Seyfert. No obstant això, NGC 3077, malgrat una línia d'emissió de galàxies, avui dia ja no és classificada com una galàxia de Seyfert.

## Referències

* ↑ «A catalog of visually classified galaxies in the local (z ~ 0.01) universe». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 15-04-2015, pàg. 27. DOI: 10.1088/0067-0049/217/2/27.
* 1 2 R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* ↑ Afirmat a: Comparison LEDA/SIMBAD octobre 2002. Catalogue to be published in 2003. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
# Lorenzo Taranco

Lorenzo Taranco i Mujaurrieta (Castro-Urdiales, 11 d'agost de 1688 - Girona, 3 de febrer de 1756) fou un religiós càntabre i bisbe de Girona de 1745 a 1756.
Taranco va néixer l'11 d'agost de 1688. Fou ordenat sacerdot el 24 de setembre de 1712. El 27 de febrer de 1736 era nomenat bisbe auxiliar de l'arquebisbat de Santiago de Compostel·la amb la seu titular d'Auzia.
El 2 de març de 1745, el bisbe de Girona, Baltasar de Bastero i Lledó, renuncià per motius de salut al seu càrrec i Taranco el succeí a la diòcesi gironina el 20 de maig. Governà durant 11 anys essent el fet més remarcat de la seva prelatura un contenciós, heretat del seu predecessor, amb els canonges de la seu en el qual hagué d'intervenir el rei Ferran VI i el papa Benet XIV.
El 7 de febrer de 1756 morí i fou enterrat a la Catedral de Girona.

## Referències

* ↑ «El Bisbat. Episcopologi. Bisbes de Girona». Bisbat de Girona. Arxivat de l'original el 24 de desembre 2013. [Consulta: 1r juny 2017].
# Johan Le Bon

Johan Le Bon (Lannion, Costes del Nord, 3 d'octubre de 1990) és un ciclista francès, professional entre el 2009 i el 2021. El 2022 passà a córrer amb l'equip amateur Dinan Sport Cycling. En categories inferiors aconseguí un destacat palmarès, destacant el Campionat del món en ruta júnior i dos campionats nacionals sub-23 de contrarellotge. Com a professional destaca una victòria d'etapa a l'Eneco Tour 2015.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Ronde des vallées
* 2008
** 1r a la Clàssica del Alps júnior
** 1r al Campionats d'Europa de en ruta júnior
** Campió del món en ruta júnior
** 1r a la Ronde des vallées i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Morbihan
* 2009
** 1t a l'Étoile de Tressignaux
** 1r al Gran Premi ciclista de Saguenay
** Vencedor d'una etapa a la Clàssica Loira Atlàntic
* 2010
** 1r a la Route bretonne
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi ciclista de Saguenay
** 1r a la Kreiz Breizh Elites i vencedor d'una etapa
* 2011
** Campió de França de contrarellotge sub-23
** Vencedor de la classificació de la muntanya al Tour de Picardia
* 2012
** Campió de França de contrarellotge sub-23
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2015
** Vencedor d'una etapa a l'Eneco Tour
** Vencedor d'una etapa als Boucles de la Mayenne
* 2017
** Vencedor de 2 etapes als Boucles de la Mayenne
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
* 2020
** 1r a la Malaysian International Classic Race
* 2021
** 1r al Gram Premi Gilbert-Bousquet
** 1r al Tour de Loiret i vencedor de 2 etapes
** 1r a l'Estivale bretonne i vencedor d'una etapa
** 1r al Saint-Brieuc Agglo Tour i vencedor d'una etapa
** 1r als Tres dies de Cherbourg i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Côte-d'Or
** Vencedor d'una etapa a la Kreiz Breizh Elites
** Vencedor de 2 etapes de la Ronde finistérienne
* 2022
** 1r a la Ruta bretona
** 1r al Gran Premi Gilbert-Bousquet
** 1r al Gran Premi de Noyal
** 1r al Tour de Bretanya i vencedor de 2 etapes
** 1r a l'Essor breton

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 115è de la classificació general
* 2014. 89è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2014. 79è de la classificació general
* 2016. Abandona (14a etapa)
* 2017. Abandona (9a etapa)

## Referències

* ↑ «Johan Le Bon de retour chez les Amateurs - Actualité» (en francès). [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ (anglès) « Spectacular race winds up world champs », Cyclingnews.com, 20 juliol 2008
* ↑ Jean-Luc Gatellier «Quand le trèfle reverdit». L'Équipe, 15-08-2015, pàg. 7.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Bo McCalebb

Bo McCalebb (Nova Orleans, 4 de maig de 1985) és un jugador de bàsquet nord-americà amb passaport de Macedònia. Mesura 1,83 metres i juga en la posició de base.

## Carrera esportiva

Va jugar a l'NCAA amb la Universitat de Nova Orleans de 2003 a 2008. En acabar va fitxar per l'equip turc del Mersin BB, on els bons números el van dur a fitxar la temporada 2009-10 pel KK Partizan, amb qui va disputar la lliga nacional i l'Eurolliga. Va guanyar la Lliga Adriàtica. La temporada següent va ser fitxat pels italians del Montepaschi Siena. El segon any a Itàlia va ser condecorat amb el Trofeu Alphonso Ford al màxim anotador de l'Eurolliga, on fa fer una mitjana de 16,9 punts per partit. Per les seves successos, va ser escollit en el Segon Millor Quintet de l'Eurolliga.
L'agost el 2012, va ser fitxat pel Fenerbahçe Ülker. Al juliol de 2014 queda lliure després de rescindir el seu contracte amb l'equip turc, i un cop iniciada la temporada 2014-15 fitxa pel Bayern Múnic. El 2016 fa la pretemporada amb els New Orleans Pelicans de l'NBA, i el mes de gener va ser fitxat pel CSP Limoges de la lliga francesa. La temporada 2016-17 aterra a la lliga espanyola al CB Gran Canària. El mes de desembre de 2017 va passar al Tecnyconta Zaragoza.

## Referències

* ↑ Bo McCalebb jugador a l'ACB
# Àrbaces (sàtrapa)

Àrbaces fou un comandant de l'exèrcit d'Artaxerxes II de Pèrsia Mèmnon (404 aC-358 aC) que va lluitar contra Cir el Jove, germà del rei, a la batalla de Cunaxa, l'any 401 aC. Fou també sàtrapa de Mèdia per la mateixa època segons esmenta Xenofont a l'Anàbasi.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Àrcids

* No s'ha de confondre amb Àrcides.
Els àrcids (Arcidae) són una família de mol·luscs bivalves de l'ordre Arcida. Existeixen unes 300 espècies; el peu de cabrit (Arca noae) es freqüent en aigües litorals dels Països Catalans.

## Característiques

La conquilla dels àrcids està eixamplada i allargada a l'extrem posterior. Les impressions dels dos músculs adductors són de mida semblant. En molts àrcids hi ha dos cors, degut a una reorganització de l'anatomia del cos a causa de la gran mida del bissus.

## Gèneres

La família Arcidae inclou 303 espècies 29 gèneres:
* Acar Gray, 1857
* Anadara Gray, 1847
* Arca Linnaeus, 1758
* Asperarca Sacco, 1898
* Barbatia Gray, 1842
* Bathyarca Kobelt, 1891
* Bentharca Verrill & Bush, 1898
* Calloarca Gray, 1857
* Deltaodon Barnard, 1962
* Destacar Iredale, 1936
* Fugleria Reinhart, 1937
* Hawaiarca Dall, Bartsch & Rehder, 1938
* Larkinia Reinhart, 1935
* Litharca Gray, 1842
* Lunarca Gray, 1842
* Mabellarca Iredale, 1939
* Mesocibota Iredale, 1939
* Mimarcaria Iredale, 1939
* Miratacar Iredale, 1939
* Mosambicarca Lutaenko, 1994
* Paranadara Francisco, Barros & S. Lima, 2012
* Pugilarca Marwick, 1928 †
* Samacar Iredale, 1936
* Scaphula Benson, 1834
* Senilia Gray, 1842
* Tegillarca Iredale, 1939
* Trisidos Röding, 1798
* Tucetonella Habe, 1961
* Xenophorarca M. Huber, 2010

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Arcidae Lamarck, 1809» (en anglès). [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ Altaba, C. R. 1991. Els bivalves. Història Natural dels Països Catalans, 8.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 8 març 2021].