OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi López Caravaca

Jordi López Caravaca (Badalona, 14 d'agost de 1998) és un ciclista català, que realitza ciclisme de carretera. Actualment milita a l'equip Kern Pharma.
La seva primera i de moment única victòria com a professional la va aconseguir a la segona etapa del Tour de Taiwan 2023.

## Palmarès en ruta
### Palmarès amateur

2018
* 1r a la Clàssica Issac Gálvez
2020
* Vencedor de la Copa d'Espanya de ciclisme sub-23
* 1r a la Prova Alsasua

### Palmarès professional

2023
* Vencedor d'una etapa al Tour de Taiwan

## Referències

* ↑ «EQUIPO KERN PHARMA» (en anglès). [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ «Jordi López reencuentra al Kern Pharma con la victoria en Taiwán» (en castellà). Diari Marca, 13-03-2023. [Consulta: 30 març 2024].

## Enllaços externs

* Jordi López Caravaca a ProCyclingStats
# José Martínez Cervera

José Martínez Cervera, més conegut com a José (Barcelona, 10 de juny de 1983), és un exfutbolista català que jugava com a defensa.

## Trajectòria

Format en les categories inferiors del Girona FC, José Martínez va arribar a ser capità del conjunt gironí, ascendint des de Tercera Divisió fins a la Segona Divisió. La temporada 2010-11 coincideix amb el seu germà Ángel Martínez Cervera en el club gironí, cedit pel RCD Espanyol. L'estiu de 2013, fitxa per l'Omonia de Nicòsia, de la primera divisió de Xipre.

## Referències

* ↑ Ángel Martínez, nou jugador del Girona (en castellà); Marca, 31 de juliol de 2010
* ↑ Jose i Benja marxen i Acuña i Tébar poden seguir el mateix camí; Diari de Girona, 24 de juny de 2013

## Enllaços externs

* Perfil oficial al Girona FC Arxivat 2012-03-28 a Wayback Machine.
* Perfil a Futbolme.com (castellà)
* Perfil a BDFutbol.com (anglès)
* Perfil a Transfermarkt (anglès)
# Josep Antoni Cortés Moreno

Josep Antoni Cortés Moreno és un escriptor de Mataró.
Va néixer el 27 de gener de 1958 a Alacant. El 1962 els seus pares, germà i ell mateix es van mudar a Mataró. El 1984 va entrar a treballar a Folgarona S.A. (empresa de fontaneria, instal·lacions de sistemes de calefacció i aire condicionat) i el 1993 es va convertir en director general de l'empresa, fins al 2021, any en el qual es va jubilar.

## Llibres

El 2017 va començar la seva trajectòria com a escriptor i al llarg d'aquesta ha escrit els següents llibres, publicats per l'editorial círculo rojo:
* La bandera de Mataró (2017 i actualitzat el 2019): Història de la bandera de la ciutat, la qual va començar sent una contrasenya per a la identificació de vaixells de la província marítima de Mataró i ha acabat sent la bandera municipal.
* ¿Que esta pasando en Mataró? (2018): Novel·la de ficció que barreja la història real de Mataró amb fets i personatges ficticis.
* Made in Mataró (2018): Un recull de curiositats i anècdotes de la història de la ciutat i dels seus habitants.
* Folgarona, S.A. 70 aniversari (2020): Un recorregut pels esdeveniments més importants de l'empresa.
* Passejant per Mataró (2021): Guia de tots els detalls que es poden trobar, des dels més petits fins als monuments més rellevants de la ciutat.
* Vimaco, el forn del vidre de dalt (2022): Presentat l'any internacional del vidre (2022). Recorregut per la història, funcionament i fabricació d'ampolles de Vimaco (Vidriera de la Maresma Cooperativa Obrera).
* Mataró sota terra (2023): Un recorregut per les entranyes de la ciutat.

## Referències

* ↑ Cortés, Josep Antoni. 70 aniversari Folgarona S.A.. Espanya: círculo rojo, juliol 2020, p. 16. ISBN 978-84-1363-866-9.
* ↑ «Josep Antoni Cortés» (en castellà). Círculo rojo.
* 1 2 3 «Passejant per Mataró, el llibre que descobreix tots els secrets de la ciutat». Capgròs Mataró / Maresme.
* 1 2 «Josep Antoni Cortés, història de casa». Tot Mataró i Maresme.
* ↑ «Museu arxius de Santa Maria». Museu Arxiu de Santa Maria de Mataró.
* ↑ «La ONU aprueba la celebración del Año Internacional del Vidrio en 2022» (en castellà). Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC).
* ↑ «Vimaco, el forn del vidre de dalt». Círculo rojo.
* ↑ «Mataró sota terra» (en castellà). Circulo rojo.
* ↑ «[www.ivoox.com/l-altaveu-13-09-2023-audios-mp3_rf_115960980_amp_1.html L'altaveu 13/09/2023]». L'altaveu, 13-09-2023.
* ↑ Comas, Cugat «L'entrevista: Cal buscar la sala sota la Plaça Gran en un altre punt». Capgròs, 01-12-2023, pàg. 124-125.
# Josep Antoni Ferrer i Soler

Josep Antoni Ferrer i Soler fou un polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fou elegit diputat pel districte de Vilanova i la Geltrú a les eleccions generals espanyoles de 1891. En gener de 1895 va substituir fins al final de la legislatura al diputat republicà Josep Maria Vallès i Ribot, elegit diputat també per Vilanova i la Geltrú a les eleccions generals espanyoles de 1893.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# José Frías González-Mouvelles

José Frías González-Mouvelles (1901 - valor desconegut) va ser un militar espanyol.

## Biografia

Va néixer a Lleida en 1901. mort en Málaga ?. Va ser militar professional, pertanyia a l'arma d'infanteria. Es va afiliar al Partit Comunista d'Espanya (PCE) en 1931. Anteriorment havia participat en la Guerra d'Àfrica amb el grau de capità, va prestar servei en la Legió amb actuacions destacades com la de Cudia Tahar, estava en possessió de l'Ordre de Maria Cristina i de la Legió d'Honor francesa, resultant ferit en varies ocasions.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República, integrant-se posteriorment en l'Exèrcit Popular de la República. Al llarg de la contesa va arribar a ser comandant de la 131a Brigada Mixta i, posteriorment, de la 63a Divisió, i fou destinat en diversos fronts. Al final de la guerra civil, amb la derrota republicana, va haver de marxar a l'exili; es va instal·lar en la Unió Soviètica. Durant la Segona Guerra Mundial s'allistaria a l'Exèrcit Roig. Va formar part de la plana major d'un destacament de guerrillers, i va arribar a manar una partida de guerrillers espanyols. Seria condecorat amb la Medalla al Valor.
Va contreure matrimoni amb Isabel Azuara Beltrán. Amb posterioritat la parella es repatriaria a Espanya.

## Notes

* ↑ El seu segon cognom també apareix citat com «González-Mouvelles» o «González-Nouvelles».
* ↑ Segons Jaime Peralta el seu segon cognom era González-Nouvelles.
* ↑ Segons Daniel Arasa, hauria format part de la Legió.

## Referències

* 1 2 Encinas Moral, 2008, p. 305.
* ↑ Arasa, 1993, p. 57.
* ↑ Alzines Moral, 2008, p. 305.
* ↑ Alpert, 1989, p. 358.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 627.
* ↑ Arasa, 1993, p. 240.
* ↑ Arasa, 1993, p. 261.
* ↑ Encinas Moral, 2008, p. 196, 304.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. El ejército republicano en la guerra civil. Siglo XXI Editores, 1989.
* Arasa, Daniel. Los españoles de Stalin. Belacqva, 1993.
* Encinas Moral, Ángel Luis. Fuentes históricas para el estudio de la emigración española a la U.R.S.S. (1936-2007). Madrid: Exterior XXI, 2008.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra civil en Córdoba (1936-1939). Córdoba: Alpuerto, 1985.
# Jujubee (drag queen)

Airline Inthyrath (Boston, 21 de juny de 1984), coneguda amb el nom artístic de Jujubee, és una drag queen nord-americana, personalitat de televisió i artista de Lowell, Massachusetts. És coneguda per haver participat com a concursant a la temporada 2 de RuPaul's Drag Race, i a les temporades 1 i 5 de RuPaul's Drag Race: All Stars. És l'única que ha quedat tres vegades entre les tres primeres classificades de la competició.

## Joventut i estudis

El seu pare va morir quan tenia 15 anys i el mateix any la seva mare la va abandonar a ella i a les seves dues germanes. La seva mare drag és l’intèrpret de Boston Karisma Geneva-Jackson Tae. Es va graduar a l'escola secundària de Lowell, Massachusetts (Lowell High School). Va obtenir un grau en arts teatrals per la Universitat de Massachusetts, Amherst.

## Referències

* ↑ «good juju : vol. 1 - EP by jUjUBee». Apple Music. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «RuPaul's Drag Race Season 2 > Meet the Cast», n.d.. Arxivat de l'original el 23 març 2011. [Consulta: 22 maig 2010].
* ↑ Adam B. Vary , 08-05-2020.
* ↑ Jujubee interview Drag History, NewNowNext.com accessed 9/10/2016
# Josep Tarré i Sans

Josep Tarré i Sans (Canet de Mar, Maresme, 18 d'octubre de 1884 - 7 de maig de Vilassar de Mar, Maresme, 1957), fou un sacerdot, liturgista, historiador, escriptor i publicista català.
Va cursar la carrera eclesiàstica, ordenant-se sacerdot el 1907. Especialitzat en Ciències Litúrgiques i en Història de l'Art Cristià, es va doctorar en Sagrada Teologia el 1909. Gran part de les seves activitats va dedicar-les a les publicacions d'art i literatura cristians. Va ser director de la revista Vida Cristiana des de 1913 i de La Hormiga de Oro des de 1926, substituint el seu redactor de La Vanguardia, Eleuterio Pibernat y Miguel (1884-1926), a la defunció d'aquest. Amb anterioritat havia publicat el «Full dominical» de la diòcesi, des de 1907 fins a 1913. Va publicar, entre altres obres: Nociones de Liturgia, Los Evangelios, El Arte y la Liturgia, Eucologio (en col·laboració), Misal Romano (dos volums), El Cardenal Mercier. Va ser durant molts anys capellà de la Casa Provincial de Maternitat, i després de la Casa de Vilassar de Mar.

## Referències

* ↑ Trias Mercant, Sebastià. Diccionari d'escriptors lul·listes. Universitat de Barcelona, 2009, p. 425. ISBN 978-84-8384-089-4 [Consulta: 4 gener 2018].
* ↑ «La Hormiga de oro». hemerotecadigital.bne.es.
* ↑ «Tarré y Sans, José». A: Enciclopedia Espasa. .
* ↑ «El Rvdo. don José Tarré Sans». La Vanguardia (Hemeroteca), 08-05-1957, pàg. 22 [Consulta: 4 gener 2018].
# José Luis Ozores Puchol

José Luis Ozores Puchol (Madrid, 18 de juny de 1923 - Madrid, 10 de maig de 1968) va ser un actor espanyol.

## Biografia

Els seus pares van ser els actors de teatre Mariano Ozores i Luisa Puchol. Van tenir tres fills, José Luis (1923-1968), Mariano (1926), director i guionista, i Antonio (1928-2010), actor.
José Luis es va casar amb la també actriu Concepción Muñoz i van tenir tres fills, l'actriu Adriana (1959) i els bessons, Mariano i Pelayo (1961), que es dediquen també al món del cinema. És oncle de la també actriu Emma Ozores Ruiz (1966), filla d'Antonio.
Debuta al cinema en 1944. La seva pel·lícula que li va portar a la fama va ser Recluta con niño (1955), de Pedro Luis Ramírez.
Una greu malaltia, l'esclerosi múltiple, de la qual va estar malalt des de 1959, el va deixar postrat en una cadira de rodes el 1963, però no per això va deixar d'actuar. Va morir el 10 de maig de 1968 a la Clínica de Nuestra Señora del Loreto a Madrid.

## Principals premis

* 1964 - Premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle per "La hora incógnita".

## Filmografia espanyola

| Hoy como ayer (1965) La hora incógnita (1963) Alegre juventud 1962 Sabían demasiado 1962 Su Alteza la niña 1962 Suspendido en sinvergüenza 1962 Margarita se llama mi amor 1961 Salto mortal 1961 ¡Aquí están las vicetiples! 1960 Ahí va otro recluta 1960 El casco blanco 1959 Las dos y media y ... Veneno 1959 Un ángel tuvo la culpa 1959 El gafe 1958 Parque de Madrid 1958 El aprendiz de malo 1957 El fotogénico 1957 El hombre del paraguas blanco 1957 El puente de la paz 1957 El tigre de Chamberí 1957 La cenicienta y Ernesto 1957 Los ángeles del volante 1957 Calabuch 1956 | La gran mentira 1956 La vida en un bloc 1956 Los ladrones somos gente honrada 1956 Pasaje a Venezuela 1956 ¡Aquí hay petróleo! 1955 Al fin solos 1955 Historias de la radio 1955 Juicio final 1955 La chica del barrio 1955 Recluta con niño1955 Buenas noticias 1953 El diablo toca la flauta 1953 Cabaret 1952 De Madrid al cielo 1952 El andén 1952 Encuentro en la ciudad 1952 Patio andaluz 1952 Pluma al viento 1952 Cuento de hadas 1951 Esa pareja feliz 1951 Habitación para tres 1951 El último caballo 1950 El camino de Babel 1944 |
# József Sári

József Sári (Lenti, 23 de juny de 1935) és un compositor hongarès.
Després de graduar-se al batxillerat, Sári va estudiar composició amb Endre Szervánszky i pedagogia musical i direcció amb Zoltán Vásárhelyi del 1954 al 1962 a l'Acadèmia de Música Franz Liszt de Budapest. Després va treballar en diverses funcions en el negoci musical hongarès: professor d'una escola de música, acompanyant de piano, director d'una orquestra de cambra, concerts, conferències. Entre 1971 i 1984 es va quedar com a compositor i intèrpret independent de les seves pròpies obres a la República Federal d'Alemanya.
Sári és professor de teoria musical al Col·legi de Música Franz Liszt des del 1984, on va completar la seva habilitació el 1997, i va ser cap del col·legi "Música del segle XX".
El 2000/2001 Sári va rebre una beca de la Casa Internacional d’Artistes Villa Concordia de Bamberg. El 2009 Sári va rebre el premi Kossuth.
El seu germà petit és el compositor László Sáry.

## Premis i subvencions

* 1984 Premi del Grup de Treball Internacional de Música, Kassel
* 1985 Premi Bärenreiter House Music, Kassel
* Premi Erkel de 1991
* 1995 Premi Bartók-Pásztory, Budapest
* 1998 Membre numerari de l'Acadèmia de Literatura i Arts de Széchenyi
* 1998 Premi Artístic Estatal (Érdemes Müvész)
* 2005 Compositor resident al Festival de Música de Korsholm a Korsholm

## Obres

Una visió general de les obres de Bartók Rádió mostra més de cent entrades
* Eclipsi de Sol, òpera 11 escenes, llibret d’Elisabeth Gutjahr sobre Arthur Koestler, estrena 2000 a Pforzheim
* Convergències, música de cambra per a instruments de vent
* Leoniden per a cimbal i orquestra UA 2006
* Der Hutmacher, òpera de cambra, llibret de Franz Csiky basat en la novel·la de Thomas Bernhard, estrena el 29 de març de 2008 Theatre Regensburg (Velodrom)

## Bibliografia

* Thomas Beimel, Musik wie eine klingende Zeitmühle : ein Portrait des ungarischen Komponisten József Sári, In: MusikTexte Köln : ISSN 0178-8884, Bd. 116 (2008), S. 12–16

## Referències

* ↑ siehe ungarische Wikipedia hu:Erkel Ferenc-díj
* ↑ siehe ungarische Wikipedia hu:Érdemes Müvész
* ↑ homepage korsholmmusicfestival (Memento des Originals vom 25. März 2012 im Internet Archive) i Info: Der Archivlink wurde automatisch eingesetzt und noch nicht geprüft. Bitte prüfe Original- und Archivlink gemäß Anleitung und entferne dann diesen Hinweis
* ↑ https://www.mr3-bartok.hu/
* ↑ der Kritiker vermisste in der Musik die Bernhardsche Abgründigkeit Archivlink (Memento des Originals vom 31. Oktober 2009 im Internet Archive) i Info: Der Archivlink wurde automatisch eingesetzt und noch nicht geprüft. Bitte prüfe Original- und Archivlink gemäß Anleitung und entferne dann diesen Hinweis.
# Julián García-San Miguel

Julián García San Miguel y Zaldua (Avilés, 8 de març de 1841 - † Olmedo, 4 d'octubre de 1911) va ser un polític i escriptor espanyol, va ser ministre de Gracia i Justícia durant la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena.

## Biografia

Va estudiar Dret a la Universitat d'Oviedo, doctorant-se a Madrid en 1865, amb una tesi sobre el dret històric d'Espanya, sobre qüestions de matrimoni. Posteriorment va ser advocat a Oviedo i exercí la docència a la Universitat d'Oviedo. També va ser membre de la Comissió de Monuments i membre corresponent de l'Acadèmia d'Història. Va ser assidu col·laborador de la premsa asturiana, especialment d'El Faro Asturiano, on escrivia articles erudits i raonats arran de la polèmica suscitada sobre l'autenticitat del Fur d'Avilés, en la qual van prendre part importants historiadors, filòlegs i paleògrafs espanyols de l'època.
Donada la seva ideologia liberal-monàrquica, va donar suport a la revolució de 1868, enfrontant-se posteriorment als partidaris de la candidatura al tron d'Antoni d'Orleans, als qui va prendre la circumscripció d'Avilés a les eleccions generals espanyoles de 1869.
Va ser partidari d'Amadeu de Savoia, qui el va nomenar gentilhome de cambra, concedint el títol de marquès de Teberga al seu pare. Després esfondrar-se primer la monarquia amadeista i després la Primera República, San Miguel va reconèixer la Restauració borbònica.
Fou elegit diputat al Congrés dels Diputats per la circumscripció d'Oviedo en pràcticament totes les eleccions celebrades entre 1869 i 1905, va passar al Senat en 1907 com a senador vitalici.
Va ser ministre de Gràcia i Justícia entre el 6 de març de 1901 i el 19 de març de 1902 en un dels gabinets de Sagasta. També va ser director general de beneficència i subsecretari de governació. Va ser membre del Consell d'Estat i de la Reial Acadèmia de Jurisprudència.
En 1885, en morir el seu pare, va heretar el títol de marquès de Teberga. Va estar vinculat a la construcció de la branca del ferrocarril a Avilés, que va ser inaugurat en 1890. El seu pare havia estat un dels comerciants i armadors més benestants d'Avilés, i a la seva mort va heretar també els seus negocis. Va ser autor de gran nombre de discursos parlamentaris. Fou pare de Victoriano García San Miguel y Tamargo.

## Obres

* Avilés: Noticias históricas (Madrid, 1897)
* La reforma penitenciaria (Madrid, 1901)
* La representación parlamentaria, el sufragio obligatorio y el referéndum (Madrid, 1907)

## Referències

* ↑ Don Julián García San Miguel, Segundo Marqués de Teberga
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Julián García San Miguel a vivirasturias.com
* ↑ Biografia a l'Enciclopedia de Oviedo
Càrrecs públics :
| Precedit per: Francisco Javier González de Castejón y Elío | Ministre de Gràcia i Justícia 1901-1902 | Succeït per: Juan Montilla y Adán |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Francisco Romero Robledo | Acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 36 1906-1911 | Succeït per: Adolfo Bonilla y San Martín |
# Julián Elizalde

Julián Elizalde és un director de fotografia espanyol. Al III Premis Barcelona de Cinema fou nominat al premi a la millor fotografia pel seu treball a Cambra obscura (2003). Als Premis Gaudí de 2011 fou nominat a la Millor fotografia per Herois. El seu treball a No todo es vigilia fou nominat al Camerimage i als II Premis Fénix. També ha treballat en alguns episodis per a sèries de televisió.

## Filmografia

* Lisístrata (2002)
* Nines russes (telefilm, 2002)
* Cambra obscura (2003)
* Àngels i Sants (sèrie de televisió, 2006)
* Mentiras piadosas (2008)
* Los misterios de Laura (2009)
* Herois (2010)
* Barcelona, abans que el temps ho esborri (2010)
* 100 Years of Evil (2010)
* Polseres vermelles (2011)
* El camí més llarg per tornar a casa (2014)
* No todo es vigilia (2015)
* Sé quién eres (2017)
* Hache (2019)

## Referències

* ↑ "El lobo", "Inconscientes" i "Cámara oscura", favorites als premis Barcelona de cinema, ccma.cat, 1 de febrer de 2005
* ↑ Dos graduats de l'ESCAC, guardonats als III Premis Gaudí de l'Acadèmia del Cinema Català al web de la Universitat de Barcelona.
* ↑ No todo es vigilia
* ↑ Llista de nominats als premis Fénix de 2015
* ↑ Julián Elizalde a cineuropa.org
# Julián Fuks

Julián Miguel Barbero Fuks, més conegut com a Julián Fuks (São Paulo, Brasil, 1981) és un escriptor i crític literari brasiler, fill de pares argentins.
Llicenciat en Periodisme, màster en Literatura i doctor en Teoria de la Literatura i Literatura Comparada, tota la seva formació acadèmica es va dur a terme a la Universitat de São Paulo (USP). El 2009 va rebre el títol de mestre en teoria literària de la USP per la seva dissertació sobre el novel·lista argentí Juan José Saer (1937-2005). Aquest mateix any, inicia un curs d'especialització en estètica i art a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). El 2010 va participar en l'antologia Cousins - Stories of the Arab and Jewish Heritage, organitzada per les novel·listes Adriana Armony (1969) i Tatiana Salem Levy (1979).
Ha treballat al diari Folha de São Paulo i a la revista Cult i Entrelivros. El seu primer llibre Fragmentos de Alberto, Ulisses, Carolina e eu es va publicar el 2004. Des de llavors ha publicat diversos llibres més, guanyant diversos premis literaris, com Procura do romance (2011) obra que va ser seleccionada per al Premi de Literatura de São Paulo i el Premi Telecom. La seva novel·la La Resistencia (2015) va guanyar el premi Jabuti al llibre de l’any (2016), el premi Oceanos (2016), el Premi Literari José Saramago (2017) i el premi Anna Seghers (2018).
Fuks va ser escollit com un dels millors joves novel·listes brasilers de la revista britànica Granta el 2012. Va treballar amb Mia Couto com a part de la Rolex Mentor and Protégé Arts Initiative. Viu a Sao Paulo.

## Publicacions

* 2019: A ocupação
* 2015: A resistência, Premi Jabuti, Premi Literari José Saramago
* 2012: Procura do romance
* 2007: Histórias de literatura e cegueira
* 2004: Fragmentos de Alberto, Ulisses, Carolina e eu, Prêmio Nascente de la USP

## Referències

* ↑ «Julián Fuks». A: Enciclopédia Itaú Cultural de Arte e Cultura Brasileiras. ISBN 978-85-7979-060-7 [Consulta: 29 desembre 2020].
* 1 2 3 «Julián Fuks». Litercultura, 15-08-2017. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2020 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Martín del Barrio, Javier «El brasileño Julián Fuks gana el premio José Saramago». El País, 26-10-2017 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «Julián Fuks». Granta [Consulta: 29 desembre 2020].
# Kabuscorp Sport Clube do Palanca

El Kabuscorp Sport Clube do Palanca és un club de futbol de la ciutat de Luanda, Angola. Kabuscorp és l'acrònim de Kangamba Business Corporation. Els seus colors són el vermell i blanc.

## Palmarès

* Lliga angolesa de futbol:
** 2013
* Supercopa angolesa de futbol:
** 2014

## Referències

* ↑ Girabola.com profile
* ↑ Zerozero.pt profile
* ↑ Soccerway profile
* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Kabuscorp crowned champions of Girabola2013». ANGOP.com, 07-10-2013. [Consulta: 5 Dec 2014].
* ↑ «Kabuscorp do Palanca win Super Cup». ANGOP.com, 05-02-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 22 novembre 2014].
# Kabwe

Kabwe és una ciutat del centre de Zàmbia, capital del districte del mateix nom i de la província Central, antigament anomenada Broken Hill.
Té una mina d'extracció de zinc i de plom, en la qual, a més d'aquests minerals, s'han trobat en el seu interior ossos fòssils i utensilis primitius dels Khoikhoi i dels San.
El lloc és famós pel descobriment el 1921 d'un esquelet incomplet d'un humà primitiu, anomenat humà de Rhodèsia, anterior a l'humà de Neandertal i similar a l'humà de Heidelberg europeu.
La ciutat tenia 233.197 habitants l'any 1999.

## Referències

* 1 2 «Kabwe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Kabusan-ji

Kabusan-ji (神峯山寺) és un temple budista situat a Takatsuki, prefectura d'Osaka, Japó.

## Història

Es diu que el santuari va ser fundat l'any 697 per En no Gyōja per adorar Bishamonten. El príncep Kaijō (開城) va restaurar el temple budista l'any 774. Com a temple Imperial, Kabusan-ji tenia el mateix prestigi que el mont Hiei i el mont Katsuragi.
Com que el santuari acull una deïtat de la guerra, s'ha beneficiat de l'interès de les famílies Ashikaga, Toyotomi i Tokugawa. També és un lloc de pelegrinatge per als comerciants d'Osaka.

## Galeria

* Mapa de Kabusan-ji.
* Kejo-in.

## Referències

* 1 2 «Kabusanji Temple» (en anglès). [Consulta: 15 març 2022].
# Kaiduli

Kaiduli (en rus: Кайдулы) és un poble de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 115 habitants, pertany al districte de Mariïnsk.

## Referències

* ↑ «Определение высоты над уровнем моря по координатам». latlong.ru. [Consulta: 24 març 2014].