OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fundació Catalunya Segle XXI

Fundació Catalunya Segle XXI és una fundació privada política i cultural. Es va crear el 1999, per iniciativa de Pasqual Maragall, de la fusió de l'Associació Catalunya Segle XXI amb la Fundació Convenció Cívica Catalana, per animar el diàleg i debat polític. La Fundació fou el principal planter de Ciutadans pel Canvi, la plataforma electoral que va donar suport a Pasqual Maragall i que va concórrer coaligada amb el PSC a les eleccions autonòmiques de 1999 i de 2003.
Les seves referències bàsiques són el catalanisme, les llibertats democràtiques i la reivindicació de la solidaritat social. Va publicar la Col·lecció Democràcia Ciutadana, uns butlletins i els Quaderns de la Convenció Cívica Catalana. La presidenta del seu patronat és Carme Valls i Llobet des de 2005. El 2005 va editar el llibre Cap a una Espanya social, plural i federal que recull vint-i-cinc articles de, entre d'altres, Pasqual Maragall, Maria Antonia Trujillo, l'escriptor Suso de Toro i Rafael Jorba.

## Presidents

* Juan José López Burniol
* Xavier Folch
* Carme Valls i Llobet

## Referències

* 1 2 3 «Fundació Catalunya Segle XXI». Coordinadora Catalana de Fundacions. Arxivat de l'original el 17 abril 2016 [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ Espada, Arcadi «Maragall impulsa Catalunya Segle XXI como plataforma política de carácter liberal y catalanista». El País, 12-10-1993.
* ↑ Gisbert, Josep «Guerra de marcas» (en castellà). La Vanguardia, 02-03-2003 [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «La Fundació Catalunya Segle XXI s'interroga sobre la justícia global». VilaWeb, 28-06-2004.
* ↑ «Catalunya Segle XXI, por un diálogo sin condiciones sobre el Estado». El País, 09-10-1998.
* ↑ «Carme Valls, presidenta de la Fundació Catalunya Segle XXI». L'oracle (Catalunya Ràdio), 02-07-2009.
* ↑ «La Espanya Federal en la Fundació Catalunya Segle XXI» (en castella). La Vanguardia, 27-10-2005 [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ Jorba, Rafael «Un libro para federalizar» (en castellà). La Vanguardia, 30-06-2005, p. 28 [Consulta: 16 abril 2016].

## Enllaços externs

* Web (arxiu 2010)
# Galceran de Cardona i Requesens

Galceran de Cardona i de Requesens (?, segle XVI - ?, segle XVI) fou un home d'armes i humanista català.
Era fill de Pere de Cardona i Enríquez, governador de Catalunya, i Joana de Requesens. Va formar part de l'exèrcit cristià que defensà Viena davant les tropes de Solimà el Magnífic el 1529 com a vassall de Carles V en el conegut com a Setge de Viena). De tornada participà en les Corts de Montsó el 1533, presidides pel mateix Carles V.

## Referències

* 1 2 «Galceran de Cardona i Requesens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El setge de Viena». Sàpiens, 01-04-2020, pàg. 47.
# Gant-Wevelgem 1938

La Gant-Wevelgem 1938 fou la 5a edició de la cursa ciclista Gant-Wevelgem. Es va disputar el 2 de juny de 1938 sobre un recorregut de 165 km. El vencedor fou el belga Hubert Godaert, que s'imposà a l'esprint en un grup de sis ciclistes que arribà escapat a Wevelgem. Els també belgues Edmond Delathouwer i Gustave Van Cauwenberghe completaren el podi.

## Classificació final

| Cilista | Equip | Temps |
| 1 | Hubert Godaert (BEL) | 4h 53' 00" |
| 2 | Edmond Delathouwer (BEL) | + 0" |
| 3 | Gustave Van Cauwenberghe (BEL) | + 0" |
| 4 | Romain Vandermeersch (BEL) | + 0" |
| 5 | Martin Van Den Broeck (BEL) | + 0" |
| 6 | René van Hove (NED) | + 0" |
| 7 | Roger Dujardin (BEL) | + 1' 40" |
| 8 | Albert Van Dijck (BEL) | + 1' 40" |
| 9 | Maurice Van Der Elst (BEL) | + 1' 40" |
| 10 | Cees Heeren (NED) | + 1' 40" |

## Referències

* ↑ «Gent - Wevelgem (World Tour), Belgium». BikeRaceInfo. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «1938 Gent - Wevelgem, Belgium». BikeRaceInfo. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «5ème Gand-Wevelgem 1938». Memoire du cyclisme. Arxivat de l'original el 29 agost 2004.
* ↑ «1938 Gent - Wevelgem in Flanders Fields». First Cycling. [Consulta: 21 gener 2018].

## Enllaços externs

* Web de la cursa (anglès) (neerlandès)
# Gilport Lions FC

El Gilport Lions Football Club és un club botswanès de futbol de la ciutat de Lobatse. Antigament fou conegut com a Botswana Meat Commission FC.

## Palmarès

* Copa botswanesa de futbol:
** 2007

## Referències

* ↑ «Botswana Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Gasol Foundation

La Gasol Foundation (en català: Fundació Gasol) és una fundació creada pels germans Pau i Marc Gasol en 2013 a Los Angeles, i traslladada a Sant Boi de Llobregat el 2017.
El seu objectiu principal és la lluita contra l'obesitat infantil, en el marc d'un estil de vida saludable: activitat física i esport, alimentació saludable, hores i qualitat del descans i benestar emocional. La fundació té un focus especial en proveir ajudes i oportunitats a infants amb recursos econòmics limitats. A més de promoure un estil de vida saludable entre els infants, i facilitar beques d'ajuda, la Gasol Foundation també edita estudis sobre obesitat o sobrepès en adolescents.

## Referències

* ↑ «La Gasol Foundation trasladará su sede de Barcelona a Sant Boi de Llobregat». La Vanguardia, 14-03-2017 [Consulta: 8 abril 2022].
* 1 2 Álvarez, Robert «Los Gasol ‘juegan’ contra la obesidad infantil». El País, 15-03-2017 [Consulta: 8 abril 2022].
* 1 2 «Los hermanos Gasol inauguran en Sant Boi la sede de su fundación contra la obesidad infantil». Europa Press, 19-09-2017 [Consulta: 8 abril 2022].
* 1 2 «La Gasol Foundation convoca las Becas Pau Gasol Academy». Sport, 04-05-2018 [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ «El 35 % de los niños y adolescentes españoles tiene obesidad o sobrepeso». Agència EFE, 03-09-2019. Arxivat de l'original el 08-04-2022 [Consulta: 8 abril 2022].

## Enllaços externs

* Gasol Foundation - Lloc web oficial
# Geomungo

El geomungo (també escrit komungo o kŏmun'go) o hyeongeum (literalment "cítara negra", també escrit hyongum o hyŏn'gŭm) és un instrument musical de cordes coreà de la família de les cítares. Estudiosos creuen que el nom es refereix al regne de Koguryö i es tradueix com a "cítara Goguryeo" o es refereix al seu color i es tradueix com a "Cítara grulla negra".

## Història

D'acord amb el Samguk Sagi (Cròniques dels tres regnes), escrit l'any 1145, el geomungo va ser inventat pel primer ministre Wang San-ak a partir del guqin un instrument antic xinès (també anomenat chilhyeongeum, literalment "cítara de set-cordes"). Després de la seva mort, l'instrument va ser passat a Ok Vogo, Són Myeong-deuk, Gwi Geum, An Jang, Cheong Jang, i Geuk Jong, mentre s'escampava àmpliament per tot el regne.
Un arquetip de l'instrument està pintant en les tombes de Goguryeo. L'hi pot observar en les tombes de Muyongchong i Anak No.3.

## Descripció

El geomungo mesura aproximadament 162 cm de llarg i 23 cm d'ample, té ponts desplaçables anomenats Anjok i 16 trasts convexos. Té un cos buit on la placa frontal de l'instrument està construïda amb fusta de paulownia i la placa posterior és de fusta dura de castanyer. Generalment té sis cordes, les quals estan fabricades amb seda trenada que passen a través de la seva placa posterior. El bec està construït amb vares de fusta de la grandària d'una llapis regular.

## Interpretació

El geomungo és generalment interpretat estant assegut en el pis. Les cordes són premudes amb una vara curta de bambú anomenada suldae, la qual se subjecta entre en dit índex i el mitjà de la mà dreta, mentre la mà esquerra pressiona sobre les cordes per produir tons diferents. Les tonalitats típiques de les cordes obertes per a la música coreana són D#/Eb, G#/Ab, C, A#/Bb, A#/Bb, i A#/Bb una octava per sota del to central. L'instrument és interpretat en la música cortesana tradicional coreana i estils folklòrics del sanjo i sinawi.
A causa de les característiques percussives del so i la seva tècnica d'interpretació vigorosa es considera un instrument més "masculí" que el gayageum de dotze cordes (una altra cítara coreana); tots dos instruments, no obstant això, són tocats per intèrprets de tots dos sexes.
El nadiu de Corea, residit als Estats Units i compositor Jin Hi Kim interpreta un geomungo personalitzat a més de l'instrument regular.

## Vegeu també

* Música folk
* Música instrumental

## Referències

* ↑ Korean Musical Instruments (Images of Asia), Keith Howard, 96 páginas, Oxford University Press, ISBN 0195861779, ISBN 978-0195861778
* ↑ East Asia : China, Japan, and Korea (Garland Encyclopedia of World Music, Volume 7) Robert C. Provine, J. Lawrence Witzleben, Yosihiko Tokumaru, 2001, ISBN 0824060415, ISBN 978-0824060411
* ↑ Korean Classical Music Instruments, Hye-Ku Lee, 1960, The Korea Information Service, Inc. ASIN: B0064P79TU
# Gimnàstica als Jocs Olímpics d'estiu de 1932

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units) es disputaren onze proves de gimnàstica. A diferència de l'edició anterior en aquests Jocs la competició només fou oberta a la categoria masculina. Les proves es realitzaren entre els dies 8 i 10 d'agost de 1932.

## Nacions participants

Participaren 46 gimnastes de set nacions diferents:
| Finlàndia (5)  Hongria (4)  Itàlia (7)  Japó (6) | Mèxic (3)  Suïssa (1) Estats Units (20) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Concurs complet individual detalls | Romeo Neri | István Pelle | Heikki Savolainen |
| Concurs complet per equips detalls | ItàliaOreste Capuzzo Savino Guglielmetti Mario Lertora Romeo Neri Franco Tognini | Estats UnitsFrank Haubold Alfred Jochim Michael Schuler Frank Cumiskey Frederick Meyer | FinlàndiaHeikki Savolainen Martti Uosikkinen Veikko Pakarinen Mauri Nyberg-Noroma Einari Teräsvirta |
| Exercici de terra detalls | István Pelle | Georges Miez | Mario Lertora |
| Barra fixa detalls | Dallas Bixler | Heikki Savolainen | Einari Teräsvirta |
| Barres paral·leles detalls | Romeo Neri | István Pelle | Heikki Savolainen |
| Cavall amb arcs detalls | István Pelle | Omero Bonoli | Frank Haubold |
| Anelles detalls | George Gulack | William Denton | Giovanni Lattuada |
| Salt sobre cavall detalls | Savino Guglielmetti | Alfred Jochim | Edward Carmichael |
| Llançament de maces detalls | George Roth | Philip Erenberg | William Kuhlemeier |
| Escalada de corda detalls | Raymond Bass | William Galbraith | Thomas Connolly |
| Túmbling detalls | Rowland Wolfe | Edward Gross | William Herrmann |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 5 | 6 | 5 | 16 |
| 2 | Itàlia | 4 | 1 | 2 | 7 |
| 3 | Hongria | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 4 | Finlàndia | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 5 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Artistic Gymnastics at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ Savolainen i Teräsvirta finalitzaren amb la mateixa puntació. Teräsvirta cedí la medalla de plata a Savolainen.
# Giovannino de Dolci

Giovannino de Dolci (Florència? - Roma, 1486) fou un arquitecte i escultor italià, que va realitzar gran quantitat de treballs especialment al Lazio, i especialment a Roma, on va participar activament en les reformes urbanístiques dutes a terme per Sixt IV, i el més important, es va fer famós que va supervisar la construcció de la Capella Sixtina (1473 - 1484), un projecte de Baccio Pontelli, i el fals sostre daurat de l'esplèndida Basílica de Sant Marc (1466 - 1468) a Roma.
# Geganta Núria Feliu

La geganta Núria Feliu és una figura femenina que representa la cantant Núria Feliu. Porta una faldilla llarga morada, una americana cenyida del mateix color, un collaret i unes arracades vistoses que guarneixen uns cabells curts i rossos, pentinats de la mateixa manera que l'artista. A les mans hi té un ram de violetes, que són les flors que més agraden a la cantant, i la partitura de la «Cançó de Sants», la més popular del seu repertori.
La iniciativa de crear aquesta figura fou de Núria Feliu mateixa, a qui sempre han entusiasmat els gegants, amb motiu d'una celebració doble: els seus setanta anys i els cinquanta de professió. Per això es va posar en contacte amb el mestre imatger Toni Mujal, que es va encarregar de construir la geganta a partir dels dibuixos que havia elaborat Cecília Vidal.
El setembre del 2011 la geganta es va presentar en una cerimònia oficiada pel capgròs mossèn Filomeno, rector de la parròquia de Sant Cristòfol Nen, i va tenir per padrins en Bartomeu i la Maria, Gegants vells de Sants.
Un any més tard l'artista va cedir la geganta al districte de Sants-Montjuïc perquè s'exhibís de manera permanent al Centre Cívic del barri, on es pot visitar des d'aleshores. Sempre que surt en actes i celebracions, tant a la ciutat com a fora, és la colla dels Gegants de Sants l'encarregada de portar-la i fer-la ballar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Geganta Núria Feliu». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Glacera de Kennicott

La Glacera de Kennicott (en anglès Kennicott Glacier) és una glacera de l'estat estatunidenc d'Alaska. La seva orientació és cap al sud-est i té una llargada de 43 km des de la base del Mont Blackburn fins al riu Kennicott, a les muntanyes Wrangell. Es troba al centre del Parc i Reserva Nacionals Wrangell-Sant Elies, prop del petit poble de McCarthy i el poble abandonat de Kennecott.
El nom li fou donat el 1899 per Rohn del Servei Geològic dels Estats Units en record de Robert Kennicott, un dels primers exploradors d'Alaska i director del cos científic de la Western Union Telegraph Expedition de 1865.

## Referències

* ↑ World Wildlife Fund. «Alaska-St. Elias Range tundra». The Encyclopedia of Earth, 2014. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Shukla, Aparna; Banerjee, Argha; Fujita, Koji; Nicholson, Lindsey Isobel; Quincey, Duncan Joseph. Debris-Covered Glaciers: Formation, Governing Processes, Present Status and Future Directions (en anglès). Frontiers Media SA, 2022-11-07, p. 140. ISBN 978-2-8325-0405-5.
* ↑ Wrangell-St. Elias National Park and Preserve: Natural Resource Condition Assessment. U.S. Department of the Interior.National Park Service; Natural Resource Stewardship and Science Fort Collins, Colorado, 2011, p. 261.
* ↑ Hawley, Charles Caldwell. A Kennecott Story: Three Mines, Four Men, and One Hundred Years, 1887-1997 (en anglès). University of Utah Press, 2014, p. 21. ISBN 978-1-60781-369-9.

## Enllaços externs

* Glacera de Kennicott a USGS (anglès)
# Gegants de la Seu d'Urgell

Els Gegants de la Seu d'Urgell són dues parelles de gegants de la ciutat de la Seu d'Urgell, a l'Alt Urgell. Estan formats per quatre gegants, la parella més antiga construïda a la Casa Paquita de Barcelona data del 1943 i s'anomenen Abd al-Ramhan i Constança i representen a un rei moro i una vescomtessa de Castellbò. Els gegants nous van ser creats al taller Sarandaca de Granollers i són anomenats Ot i Urgell. Van ser estrenats l'any 2005 i van adoptar els noms dels patrons del poble. Ells, seguint la línia dels gegants vells volen representar una bella dama de la noblesa i un jove trobador els quals es diu que van tenir una troballa en el Castell de la Seu d'Urgell d'amagat per després fer públic el seu amor davant de tota la població Urgellenca. Cal afegir que aquests gegants han canviat de vestuari en una ocasió, l'any 2017.
El 2009 van ser convidats a l'Aplec Internacional de la Sardana i Mostra de Grups Folklòrics a Luxemburg com també ho van ser l'any 2011 a la Ciutat de Grenoble. La Colla Gegantera i Grallera de la Seu d'Urgell és la colla que va acollir la Ciutat Gegantera de Catalunya 2011 on un centenar de colles geganteres hi van participar. La ciutat va poder gaudir de portar durant més d'1 any l'honor que això comporta portant els gegants Treball i Cultura de l'Agrupació de Colles Geganteres de Catalunya arreu del territori i cedint el títol de Ciutat Gegantera a la Colla Gegantera de Masquefa l'any 2012.Actualment els gegants vells només surten en contades ocasions i per la festa major de la ciutat quan se celebra la seva anual trobada gegantera. L'any 2020 van estrenar un conte titulat "La Simitarra i Les Perles" el qual explica la seva història d'amor a través d'un llibre infantil apte per a tots els públics.

## Referències

* ↑ «Història local de La Seu d'Urgell». Biblioteca Sant Agustí. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Els gegants de la Seu se'n van a Luxemburg». Ràdio Seu, 30-07-2009.
* ↑ «Ciutat Gegantera 2011». Arxivat de l'original el 2010-02-17. [Consulta: 21 novembre 2009].
* ↑ «Els gegants actuen a La Seu». 24h Maresme, 29-08-2012. Arxivat de l'original el 2016-08-16 [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ I.C. «Els gegants impregnaran la Seu per preparar la Trobada». Ell Periódico, 05-06-2010.
# Germanes Trung

Les Germanes Trung (vers 12 - 43) van ser dues germanes vietnamites que van liderar una rebel·lió contra els xinesos després de 247 anys d'ocupació. Els seus noms eren Trưng Trắc (徵側) i Trưng Nhị (徵貳). Són consideres heroïnes nacionals al Vietnam, on se les coneix com a Hai Bà Trưng (literalment «les dues dames Trung»).

## Biografia

Van néixer a Giao Chi (Jiaozhi), a l'actual Vietnam del Nord, en una família de militars. El seu pare era prefecte de Mê Linh (麊泠), i van rebre formació en les arts de la guerra. No es coneix l'any exacte dels seus naixements, però se sap que foren vers l'any 43 i que Trưng Trắc era més gran que Trưng Nhị.
Durant la visita d'un prefecte veí, Trưng Trắc es va enamorar del seu fill Thi Sách, i la parella es va casar ràpidament.

### Revolta

Thi Sách va oposar-se a les polítiques xineses expansionistes i d'assimiliació cultural forçada, i els xinesos el van fer executar. La seva vídua va prendre el lideratge de la causa i va passar a liderar amb la seva germana una insurrecció contra el domini xinès.
L'any 40, després d'aconseguir expulsar un petit contingent xinès de la seva vila, Trưng Trắc i Trưng Nhị van formar un exèrcit majoritàriament compost per dones. En qüestió de mesos van aconseguir prendre una seixantena de ciutadelles als xinesos i van alliberar el Vietnam del Nord. Van erigir-se en les reines del país, resistint els atacs dels xinesos durant dos anys.

### Derrota

Finalment els xinesos van reunir un gran exèrcit sota les ordres del veterà general Ma Yuan. Les germanes Trung van ser derrotades, i per no caure en mans del seus enemics es van suïcidar ofegant-se al riu Day l'any 43. Com a conseqüència de la victòria xinesa el protectorat va passar a ser una província de l'Imperi Han.

## Llegat

Tot i que la seva revolta es produí fa gairebé dos mil anys, les germanes Trung continuen sent un símbol nacional al Vietnam. Se les sol representar cavalcant dos elefants de guerra.
Hi ha un gran nombre de temples budistes en el seu honor, dels quals el més conegut es troba a Hanoi. En aquesta ciutat també hi ha un districte batejat en honor seu. La festa anual que comemora la seva mort és observada per molts vietnamites.
Les històries de les germanes Trung i d'una altra dona guerrera famosa, Trieu Thi Trinh, fan pensar a alguns historiadors que abans del procés de sinització la societat vietnamita podria haver estat matriarcal, o que com a mínim no hi havia obstacles a l'accés de la dona en rols de lideratge.

## Enllaços externs

* Tuyet A. Tran i Chu V. Nguye (anglès)
* The Ascent of Woman (BBC 2015) 2 Separation (vídeo documental, en anglès)
# Gens Sèxtia

La gens Sèxtia (llatí: Sextia gens) va ser una gens romana d'origen plebeu. No s'ha de confondre amb la gens Sèstia.
El primer membre de la família Sèxtia que va obtenir el consolat va ser Luci Sexti Sextí Laterà l'any 366 aC. Aquest va ser el primer plebeu que va obtenir aquest honor, després que s'establís que un dels cònsols havia de ser sempre un plebeu per les lleis Licínies. Només un altre membre de la família va ser cònsol durant la República: Gai Sexti Calví l'any 124 aC. Els noms d'uns quants membres de la família Sèxtia apareixen en els Fasti consulars en el període imperial. La majoria dels membres de la família es mencionen sense cap cognomen.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 810.

## Vegeu també

* Sexti, llista de personatges de la gens
# Gina Zurlo

Gina Zurlo és una erudita de la història de la missió i del cristianisme mundial.
Té un doctorat en història i hermenèutica per la Universitat de Boston (Boston, Massachusetts), on va estudiar sota la direcció de Dana Robert. La seva tesi va versar sobre el paper de la quantificació en el desenvolupament del cristianisme mundial, específicament a través del treball del missioner anglicà a Kenya, David B. Barrett.
Gina també és demògrafa de la religió i estudia totes les religions de tots els països del món en el passat, present i futur. És codirectora del Centre for the Study of Global Christianity del Gordon-Conwell Theological Seminary (South Hamilton, MA), així com investigadora visitant a l'Institut de Cultura, Religió i Afers Mundials de la Universitat de Boston, fundat pel sociòleg Peter Berger. La beca de Gina té un caràcter interdisciplinari, que creua història, sociologia i cristianisme mundial.
Va ser nomenada una de les 100 dones més influents i inspiradores de la BBC del 2019 per la seva tasca d'estudi d'estadístiques religioses i, en particular, pel futur femení de la religió a tot el món i per a la seva xerrada a Delhi, Índia.

## Referències

* ↑ «Dr. Gina A. Zurlo» (en anglès). Gordon Conwell. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Gina A. Zurlo» (en anglès). Tony Blair Institute for Global Change. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Gina A. Zurlo» (en anglès). Edinburgh University Press. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Gina Zurlo (’17) Named as One of BBC’s 100 Women of 2019» (en anglès). Boston University. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Women in World Christianity Project: A Mixed-Methods Study of Gender in the World's Largest Religion» (en anglès). Louisville Institute. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «BBC 100 Women 2019: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 16-10-2019.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Gina Zurlo
* Currículum Vitae de Gina Zurlo (en anglès)
# Girolimoni, el monstre de Roma

Girolimoni, el monstre de Roma (títol original en italià: Girolimoni, il mostro di Roma) és un pel·lícula italiana dirigida per Damiano Damiani, estrenada el 1972. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una sèrie de crims commocionen Roma en plena època feixista: unes nenes petites han estat assassinades després d'haver estat víctimes d'abusos sexuals. L'autor és un jove que encobreix la seva família. Mussolini, que havia promès ordre i disciplina, es troba en la necessitat imperiosa de trobar un culpable, un boc expiatori, per calmar el poble. Alhora, els crims serveixen de coartada per aprovar la pena de mort comptant amb el suport popular.

## Repartiment

* Nino Manfredi: Gino Girolimoni
* Guido Leontini: Apicella
* Orso Maria Guerrini: Gianni Di Meo
* Gabriele Lavia: Tarquinio Tirabosco
* Anna Maria Pescatori: Armanda Tirabosco
* Luciano Catenacci: Benito Mussolini
* Mario Carotenuto: Sterbini
* Gianni Musy: Roberto Farinacci
* Elio Zamuto: Italo Balbo

## Referències

* ↑ esadir.cat. Girolimoni, el monstre de Roma. esadir.cat.
* ↑ «Girolimoni, il mostro di Roma». The New York Times.
# Giro de Toscana sub-23

El Giro de Toscana sub-23 era una cursa ciclista per etapes que es disputava anualment a la Toscana, Itàlia. Estava reservada a ciclistes sub-23, des del 2005 va formar part del circuit UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1999 | Seweryn Kohut | Leonardo Giordani | Francesco Mannucci |
| 2000 | Antonio Salomone | Dmitri Gainitdinov | Ruslan Pidgornyy |
| 2001 | Denis Bondarenko | Petter Renang | Cristian Tosoni |
| 2002 | Davide Bragazzi | Antonio De Conto | Maurizio Varini |
| 2003 | Kirill Goloubev | Andriy Grivko | Giovanni Visconti |
| 2004 | Andriy Grivko | Alessio Signego | Vincenzo Nibali |
| 2005 | Sergey Firsanov | Simone Guidi | Donato Cannone |
| 2006 | Francesco Gavazzi | Anton Rechetnikov | Aurélien Passeron |
| 2007 | Emanuele Vona | Marco Cattaneo | Mirko Selvaggi |

## Vegeu també

* Giro de Toscana

## Enllaços externs

* Palmarès a siteducyclisme.net