OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helidipòsit

Un helidipòsit o bambi és un dipòsit plegable que se suspèn, mitjançant un cable de llargada variable, d'un helicòpter per a descarregar aigua per a l'extinció aèria d'incendis forestals. Està fabricat amb material impermeable d'alta resistència i disposa d'una vàlvula de descàrrega d'aigua i una armadura d'alumini que li dona forma. El pilot situa l'helidipòsit sobre l'incendi i activa el sistema elèctric de descàrrega des de l'interior de l'helicòpter. Els helidipòsits es poden carregar en punts d'aigua, naturals o artificials, cosa que permet als helicòpters no haver de tornar a la base a carregar, reduint així el temps de desplaçament i càrrega.
Els helidipòsits tenen, en funció del model, una capacitat entre 300 i 15.000 litres. La capacitat es pot regular gràcies a una corretja reguladora, que habitualment se situa al 80% de la capacitat, per a permetre a l'helicòpter un marge de potència per a aplicar en situacions d'emergència. En helicòpters grans (de tipus I), el cable o eslinga ha de ser més llarg, entre 10 i 20 metres, per tal de minimitzar els danys que pot ocasionar el rebuf d'aquests helicòpters en les operacions de càrrega i descàrrega. Tanmateix aquesta major llargada constitueix un element distorsionador en la punteria a l'hora d'efectuar la descàrrega.
Per a la càrrega de l'helidipòsit cal una fondària d'aigua suficient per a la seva introducció completa. Actualment existeixen dispositius amb bomba incorporada que permeten carregar amb una fondària de només 45 cm.
L'helidipòsit, en ser un element extern a l'helicòpter, precisa d'una cistella per al seu transport i de maniobra de desplegament per a posar-lo en funcionament.

## Referències

* 1 2 Operacions Aèries en Incendis Forestals (en castellà). Tarragona: Pau Costa Foundation, primavera 2014. ISBN 978-84-616-9384-9.
* 1 2 Alberich Terradellas, Ignasi; Molina Terrén, Domingo «Comparació entre el dipòsit ventral i l'helidipòsit per a helicòpters en l'extinció d'incendis forestals». Revista Montes, 1r trimestre 2017, pàg. 18-22.
# Helicòpter de transport militar

Un helicòpter de transport militar és aquell helicòpter que es fa servir per transportar tropes o càrregues. Els més capaços poden arribar a transportar artilleria o vehicles blindats. Són eines eficaces per proveir de munició a les tropes quan altres mitjans de transport no són fàcils d'usar: és el cas del combat en la selva. El seu principal defecte és ser vulnerables al foc antiaeri, especialment als míssils terra-aire (SAM). Els sistemes de defensa aèria portàtils són la seva principal amenaça, per la seva facilitat d'ús i dificultat de detecció.

## Helicòpters de transport militar
### Helicòpters de transport lleuger

Aquest tipus d'helicòpter s'usa per al transport de tropes, es fa servir l'acrònim anglès LTH (Light Transport Helicopter). Solen estar equipats amb armament lleuger com metralladores. Alguns exemples són el Bell UH-1 i l'Eurocopter EC155.

### Helicòpters de transport mitjà

Se sol usar l'acrònim anglès MTH (Medium Transport Helicopter). Són capaços de transportar petits vehicles militars. Exemples són el Boeing CH-47 Chinook, el Mil Mi-4 i el NH-90.

### Helicòpters de transport pesant

Se sol usar l'acrònim anglès HLH (Heavy Lift Helicopter). Són capaços de portar fins a vuitanta soldats o vehicles cuirassats. Exemples són el Mil Mi-6, Mil Mi-26 i el Sikorsky CH-53I Super Stallion.

## Funcions dels helicòpters de transport
### Assalt aeri

Un assalt aeri o aeromòvil (també anomenada cavalleria aerotransportada) és el moviment de forces armades en un helicòpter o en un avió per a combatre i destruir les forces enemigues o per capturar i mantenir les posicions claus. A més de l'entrenament regular d'infanteria, aquestes forces són entrenades en ràpel i transport aeri, i el seu equip és modificat de vegades per a permetre que es transporti millor. A causa de les restriccions de càrrega d'aquestes aeronaus, les tropes d'assalt aeri són generalment infanteria lleugera.

## Bibliografia

* "The transportation library" Adele Richardson. Captsone Press (2000) ISBN 978-073680608-4.
* "Some design problems of the large helicopters" G.S. Hislop. The New Scientist.
# Helicó de Cízic

Helicó (Helicon, Ἑλικών) fou un filòsof grec nascut a Cízic que fou amic i deixeble de Plató. Va viure un temps a la cort de Dionís el Jove de Siracusa que el va premiar per haver endevinat la data d'un eclipsi de sol. Va escriure l'obra Ἀποτελέσματα i el tractat Περὶ Διοσημειῶν, esmentats a Suides.
# Hector Tiberghien

Hector Tiberghien (Wattrelos, França, 19 de febrer de 1890 - Neuilly-sur-Seine, França, 16 d'agost de 1951 fou un ciclista belga que fou professional entre 1911 i 1924. El seu èxit esportiu més destacat fou la París-Tours de 1919. També destaquen les seves actuacions al Tour de França, cursa en la què finalitzà fins a cinc vegades entre els deu primers de la classificació general. El seu millor resultat en aquesta cursa fou el quart lloc aconseguit el 1923.

## Palmarès

* 1909
** 1r a la Sedan-Brussel·les (amateur)
* 1919
** 1r a la París-Tours

### Resultats al Tour de França

* 1912. 7è de la classificació general
* 1914. 18è de la classificació general
* 1919. Abandona (2a etapa)
* 1920. Abandona (5a etapa)
* 1921. 7è de la classificació general
* 1922. 6è de la classificació general
* 1923. 4t de la classificació general
* 1924. 10è de la classificació general

## Referències

* ↑ «TIBERGHIEN Hector Louis Joseph». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Hector Tiberghien (Bel)». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Hector TIBERGHIEN» (en italià). [Consulta: 4 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Hector Tiberghien
# Christian Jeanjean

En Christian Jeanjean (Montpeller, 1942) és un polític francès de dretes. De formació és doctor en dret, i des de 1989 és batlle de Palavas-les-Flots, a l'Erau. Fou diputat per la circumscripció de l'Erau en la legislatura de 2002 a 2007 de l'Assemblea Nacional de França.
Tant ell com Raymond Couderc, ambdós militants del UMP, es presentaren com a candidats per a les eleccions regionals franceses de 2010 pela Llenguadoc-Rosselló. Raymond Couderc, que va guanyar les eleccions internes del partit, es presentà "oficialment" com a candidat de l'UMP, mentre que Christian Jeanjean, com l'UMP declarà en un comunicat de premsa, s'hi presentà igualment amb una agrupació creda a tal fi, l'Ensemble pour le Languedoc Roussillon.

## Referències

* 1 2 Christian Jeanjean Web de les eleccions regionals franceses de 2010 (francès)
* ↑ Comunicats de premsa de l'UMP Arxivat 2010-03-06 a Wayback Machine. (francès)
# Christophe Mengin

Christophe Mengin (Cornimont, Vosges, 3 de setembre de 1968) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1995 i 2008.
Durant la seva carrera combinà la carretera amb el ciclo-cross, especialitat de la qual guanyà dos campionats francesos. En carretera els seus principals èxits foren una victòria d'etapa al Tour de França de 1997 i el Gran Premi de Plouay de 1999.

## Palmarès

* 1994
** 1r al Circuit des Mines
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 1997
** Campió de França de ciclocross
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne
* 1998
** Campió de França de ciclocross
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Castella i Lleó
* 1999
** 1r al Gran Premi de Plouay
* 2003
** 1r al Gran Premi Cholet-País del Loira
* 2007
** Vencedor d'una etapa de l'Etoile de Besseges

### Resultats al Tour de França

* 1995. Fora de control (9a etapa)
* 1997. 48è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1998. 66è de la classificació general
* 1999. 70è de la classificació general
* 2000. 95è de la classificació general
* 2001. 102è de la classificació general
* 2002. 86è de la classificació general
* 2003. 110è de la classificació general
* 2004. 84è de la classificació general
* 2005. Abandona (8a etapa)
* 2006. 131è de la classificació general

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-03-30 a Wayback Machine. (francès)
* Fitxa de Christophe Mengin a sitiodeciclismo.net
# Ciclosporosi

La ciclosporosi és una protozoosi causada pel protoctist Cyclospora cayetanensis transmesa per via fecal-oral. No és transmesa de persona a persona i és una causa comuna de diarrea en els viatgers.

## Mètode d'infecció

Quan un oocist de C. cayetanensis entra a l'intestí prim, envaeix la mucosa i es cova durant voltant d'una setmana. Després de la incubació, la persona comença a experimentar una severa diarrea, flatulència, febre, dolors d'estómac i dolors musculars. Els ooquists poden estar presents a causa de la utilització d'aigües contaminades o de femtes humanes com a fertilitzant. Els clients principals són els éssers humans i altres primats.

## Diagnòstic i tractament

El diagnòstic pot ser difícil a causa de la manca d'ooquists recognoscibles als excrements. L'ús de proves com el PCR basat en ADN i la tinció àcid-ràpid pot ajudar amb la idenficació. La infecció es tracta sovint amb trimetoprima i sulfametoxazol, perquè les drogues tradicionals anti-protozooàries no són suficients.

## Referències

* Talaro, Kathleen P. "Foundations in Microbiology Fifth Edition." New York: McGraw-Hill Companies Inc., 2005.

## Enllaços externs

* R. López-Vélez, E. Martín Echavarría, J.A. Pérez Molina. «Guía de enfermedades infecciosas importadas» p. 63-64. Ministerio de Sanidad y Consumo, 2008.
# Cirtauquènids

Els cirtauquènids (Cyrtaucheniidae) són una família d'aranyes migalomorfes. Fou descrita per primera vegada per Eugène Simon l'any 1892.

## Sistemàtica
### Llista de gèneres

El novembre de 2015, el World Spider Catalog va acceptar els següents gèneres de cirtauquènids:
* Acontius Karsch, 1879
* Amblyocarenum Simon, 1892
* Ancylotrypa Simon, 1889
* Anemesia Pocock, 1895
* Angka Raven & Schwendinger, 1995
* Bolostromoides Schiapelli & Gerschman, 1945
* Bolostromus Ausserer, 1875
* Cyrtauchenius Thorell, 1869
* Fufius Simon, 1888
* Homostola Simon, 1892
* Rhytidicolus Simon, 1889
Existia una subfamília, Euctenizinae, un tipus d'aranyes que viuen als Estats Units i Mèxic, que el 2012 va ser ascendida a un rang de família com a Euctenizidae (euctenízids); actualment es considera més propera als idiòpids (Idiopidae).

### L'antiga classificació per superfamílies

Els cirtauquènids formaven part com a única família representant de la superfamília dels cirtauquenioïdeus (Cyrtauchenioidea). Les aranyes, tradicionalment, foren classificades en famílies que van ser agrupades en superfamílies. Quan es van aplicar anàlisis més rigorosos, com la cladística, es va fer evident que la major part de les principals agrupacions utilitzades durant el segle XX no eren compatibles amb les noves dades. Actualment, els llistats d'aranyes, com ara el World Spider Catalog, ja ignoren la classificació per sobre del nivell familiar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Referència World Spider Catalog : Cyrtaucheniidae +base de dades . Accés el 30 de gener de 2019
* ↑ Simon, E. (1889m). Arachnides. In: Voyage de M. E. Simon au Venezuela (décembre 1887-avril 1888). 4e Mémoire. Annales de la Société Entomologique de France 6 9, 169-220.
* ↑ «Family: Cyrtaucheniidae Simon, 1889». World Spider Catalog. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Family: Euctenizidae Raven, 1985». World Spider Catalog. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ Coddington, 2005, p. 24.
* ↑ World Spider Catalog, 2018.

### Bibliografia

* Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Platnick, N.I. 2003. World Spider Catalog Arxivat 2003-08-02 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista d'espècies de cirtauquènids
* Classificació de les aranyes
# Comtat de Chalais

El comtat de Chalais fou una jurisdicció feudal francesa centrada al castell de Chalais (Charente), antiga senyoria que va ser creada comtat el 1613. El títol de príncep de Chalais s'esmenta des del 1513 però no s'ha trobat la carta patent. Va acabar agafant carta de naturalesa al segle xvii.
La branca de comtes (prínceps) de Chalais, representada per Enric de Chalais, es va extingir a la seva mort el 1626 i va passar al seu germà Carles II de Grignols, marquès d'Euxidel, al que va succeir el seu fill Adrià Blai, mort el 1670 encara jove; llavors va continuar el seu germà Joan II i a la seva mort, el seu fill Lluís Joan Carles; aquest darrer va morir el 1757 deixant només una filla, Maria Francesca, casada des de 1744 amb Gabriel Maria de Grignols.
Aquest darrer descendia de Daniel de Grignols marquès de Tayllerand, comte de Grignols i comte de Mauriac (1737-1745) el fill del qual Gabriel Maria va heretar el 1745 els títols paterns i a més el de comte de Périgord (després ducat); es va casar amb Maria Francesca, princesa de Chalais i marquesa d'Euxidel. Gabriel Maria va morir el 1795 quan ja els drets feudals havien estat abolits i el va succeir en els títols el seu fill Elies Carles, comte de Grignols i Mauriac, marquès d'Euxidel i príncep de Chalais (mort el 1829) duc (i par) de Périgord el 1818.

## Llista de comtes/prínceps

* Enric 1613-1626
* Carles II 1626-1644
* Adrià Blai 1644-1670
* Joan II 1670-1731
* Joan Carles 1731-1757
* Maria Francesca Margarita 1757-1775
* Gabriel II de Talleyrand-Périgord príncep consort 1757 (+1797)
* Elies Carles I de Talleyrand-Périgord 1775-1829
* Elies Carles I de Talleyrand-Périgord 1829-1879
* Elies Roger de Talleyrand-Périgord 1879-1883
* Cecília de Talleyrand-Périgord 1883-1890 (neta) extinció.

## Vegeu també

* Grignols, senyoria

## Referències

* Chalais
# Club fetitxista

Un club fetitxista és un club nocturn, un bar o qualsevol altre local d'oci, destinat a una clientela interessada en algun tipus de fetitxisme, bondage, pràctiques de dominació i submissió, o sadisme i masoquisme (pràctiques incloses en l'acrònim BDSM). Mentre alguns clubs sols són llocs de trobada de persones amb aficions comuns, d'altres compten amb instal·lacions preparades per a les seves activitats sexuals. En aquests locals hi poden tenir lloc esdeveniments i festes per als seus socis, però oberts a persones externes a canvi d'una entrada de preu més elevat.
Les activitats dels clubs fetitxistes s'han interpretat com a "neo-burlesque, freak show, queer and body mutation styles". Els clubs fetitxistes, com el carnestoltes, representen una rejecció del punt de vista mundial "oficial".

## Referències

* ↑ Commane, Gemma Ruth. «Bad Girls and Dirty Bodies: Performative Histories and Transformative Styles». A: Burkhard Scherer. Queering Paradigms. Peter Lang, 2009, p. 49–64. ISBN 3-03911-970-2.
* ↑ Cova, Bernard; Kozinets, Robert V.; Kozinets, Robert; Shankar, Avi. Consumer tribes. Butterworth-Heinemann, 2007, p. 247–249. ISBN 0-7506-8024-5.
# Connector IDE

Tot i que les sigles IDE amaguen diverses accepcions, en general ens referim a un tipus de connexió informàtica de transmissió de dades entre components de l'ordinador. Les sigles responen a les paraules angleses Integrated Drive Electronics (IDE), i com hem dit, van ser un estàndard de connexió fins fa ben poc, sent últimament desplaçat pel interfície SATA (Serial ATA).
# Comtat de Klaipėda

El Comtat de Klaipėda (lituà Klaipėdos apskritis) és un comtat de Lituània. La capital és Klaipėda.
Els principals municipis són:
* Klaipėda
* Districte municipal de Klaipėda
* Districte municipal de Kretinga
* Neringa
* Palanga
* Districte municipal de Skuodas
* Districte municipal de Šilutė
# Comtat de Knox (Texas)

El comtat de Knox és un dels 254 comtats de l'estat nord-americà de Texas. La seu del comtat és Benjamin, igual que la seva ciutat més gran. El comtat té una àrea de 2.216 km² (dels quals 17 km² estan coberts per aigua) i una població de 4.253 habitants, per a una densitat de població de 2 hab/km² (segons cens nacional de 2000). Aquest comtat va ser fundat en 1858. És un dels 46 comtats de Texas que prohibeixen la venda de begudes alcohòliques.

## Demografia

Per al cens de 2000, havien 4.253 persones, 1.690 caps de família, i 1.166 famílies residint al comtat. La densitat de població era de 5 habitants per milla quadrada.
La composició racial del comtat era:
* 74,35% blancs
* 6,91% negres o negres americans
* 1,08% nadius americans
* 0,24% asiàtics
* 0,09% illencs
* 14,77% altres races
* 2,56% de dos o més races.
Hi havien 1.690 caps de família, de les quals el 30,70% tenien menors de 18 anys vivint amb elles, el 56% eren parelles casades vivint juntes, el 9,90% eren dones cap de família monoparentals (sense cònjuge), i 31% no eren famílies.
La grandària mitjana d'una família era de 3,02 membres.
Al comtat el 27,70% de la població tenia menys de 18 anys, el 5,60% tenia de 18 a 24 anys, el 22,90% tenia de 25 a 44, el 21% de 45 a 64, i el 22,70 % eren majors de 65 anys. L'edat faig una mitjana de era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 89,40 homes. Per cada 100 dones majors de 18 anys hi havia 87,80 homes.

## Economia

Els ingressos mitjans d'un cap de família del comtat eren de $25.453 i l'ingrés mitjà familiar era de $30.602. Els homes tenien uns ingressos mitjans de $25.571 enfront de $20.865 de les dones. L'ingrés per capita del comtat era de $13.443. El 17,10% de les famílies i el 22,90% de la població estaven sota la línia de pobresa. Del total de gent en aquesta situació, 35,20 % tenien menys de 18 i el 15,20% tenien 65 anys o més.

## Referències

* ↑ «Find a County». National Association of Counties. Arxivat de l'original el 2011-05-31. [Consulta: 7 juny 2011].
* ↑ «Texas: Individual County Chronologies». Texas Atlas of Historical County Boundaries. The Newberry Library, 2008. Arxivat de l'original el 12 d'abril 2017. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ «State & County QuickFacts». United States Census Bureau. Arxivat de l'original el 13 juliol 2011. [Consulta: 18 desembre 2013].
* ↑ Gannett, Henry. The Origin of Certain Place Names in the United States. Government Printing Office, 1905, p. 177.
* ↑ «2010 Census Gazetteer Files». United States Census Bureau, 22-08-2012. [Consulta: 2 maig 2015].
* 1 2 3 4 «American FactFinder». United States Census Bureau. [Consulta: 14 maig 2011].
* ↑ Highlights, transcript, and audio links to NPR story on the Bobby Boatright Memorial Music Camp that aired 07/21/10
# Conjunt de cases del carrer Garbí tram del carrer Major

El Conjunt de cases del carrer Garbí tram del carrer Major és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El carrer Garbí (abans Leopold Ribot) es pot dividir en dos trams diferents, segons les dues tipologies arquitectòniques existents. El tram més proper al carrer Major, està constituït per cases entre mitgeres de planta baixa, dues plantes pis i golfes, integrades en el seu entorn immediat; amb parcel·la estreta i llarga, característica de la vivenda de caràcter popular. El segon tram de carrer, per contra, el constitueixen cases unifamiliars aïllades i rodejades de jardí, seguint la tipologia de ciutat jardí.

## Història

El carrer Garbí consta de dues fases constructives, que es diferencien a partir de les tipologies arquitectòniques existents. El tram més proper al nucli antic, ubicat entre el carrer Major i el Passatge de la Lliga, ja apareixia construït en els plànols de Rómulo Zaragoza, el 1851. La resta de construccions esdevingueren en el segle xx.

## Referències

* 1 2 «Conjunt de cases del carrer Garbí tram del carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Conjunt de cases del segle XVIII

El Conjunt de cases del segle XVIII és una obra barroca de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de cases de tipologia entre mitgeres de les quals tan sols resta en bo o mitjà estat les façanes. L'interior i la teulada són totalment ruïnosos.
Elements destacables: façanes planes, portes d'entrada d'arc pla i arc escarser, totes amb amples dovelles. Finestres d'arc pla i dues balconeres.
Els materials emprats són: arrebossat a les façanes i pedra granítica als llindars i portes d'entrada.

## Història

Encara que no sabem res d'aquestes cases, en el plànol de l'any 1777 trobat a l'arxiu de la Corona d'Aragó, ens permet veure la xarxa de construccions que hi havia en aquest moment a Cardedeu, i en el qual es troben dibuixades algunes d'aquestes cases.
En les cases dels extrems trobem aquestes inscripcions: "17 *IHS* 96", "1724".
Diu Balvey que el carrer de sobre, avui carrer Hospital, continuà creixent en el segle xviii i dona com a exemple dues cases de les que aquí tractem. En el plànol de 1777 es veuen algunes, altres es deurien construir cap a la fi del segle, seguin la pauta d'un creixement agrícola important i un desenvolupament de la indústria tèxtil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Conjunt de cases del segle xviii». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Cornelis Norbertus Gysbrechts

Cornelis Norbertus Gysbrechts o Gijsbrechts (Anvers, 1630 - 1683) va ésser un pintor flamenc de natures mortes i trompe-l'oeils que va desenvolupar la seua carrera pictòrica a la segona meitat del segle xvii i, principalment, a Copenhaguen.
# Crispí d'Écija

* Per a altres significats, vegeu «Crispí».
Crispí d'Écija fou un bisbe d'Écija, mort cap al 304. És venerat com a sant a tota la cristiandat.

## Biografia

Bisbe d'Astiagis, antiga Écija. Tradicionalment, es considera que va morir màrtir durant les persecucions de Dioclecià, cap al 304, i fou decapitat en negar-se a sacrificar als déus pagans. Sembla, però, que potser va ésser confessor i no va ésser martiritzat. No es coneix més de la seva vida.
Consta en els martirologis antics i té un antic himne litúrgic llatí, la qual cosa sembla prova de l'existència real del bisbe. No obstant això, la falsa Crònica de Dextre n'adultera la història i el fa màrtir al segle i, en època de Neró, sense cap fonament.
# Crispo

Els Crispo foren una dinastia familiar veneciana que va governar el ducat de Naxos del 1383 al 1566 (i breument el 1571-1573). Una branca va governar a Ios separadament del 1397 al 1508.
A part dels ducs i senyors que s'esmenten, la persona més important de la familia va sorgir per via de femella: una germana de Francesc II Crispo, Fiorenza, es va casar amb Marc Cornaro, patrici de Venècia, i foren pares de dos fills, ambdós personatges importants:

## Ducs de Naxos.

* Francesc I Crispo 1383-1397
* Jaume I Crispo 1397-1418
* Joan II Crispo 1418-1433
* Jaume II Crispo 1433-1447
* Nicolo Crispo, regent 1447-1450
* Joan Jaume I Crispo 1447-1453
* Guillem II Crispo 1453-1463
* Francesc II Crispo 1463
* Jaume III Crispo 1463-1480
* Joan III Crispo 1480-1494
* Francesc III Crispo 1494
* Jaume Crispo, governador 1494-1496
* Antoni Crispo, governador 1496-1505 (fill)
* Francesc III Crispo (restablert 1500) 1505-1517
* Joan IV Crispo 1517-1544
* Antoni Crispo (net d'Antoni Crispo), governador 1544-1554
* Joan IV Crispo 1554-1564
* Francesc IV Crispo 1536-1544 (associat) mort el 1550
* Jaume IV Crispo 1565-1566
* Josep Nasi 1566-1571
* Jaume IV Crispo 1571-1573
* Josep Nasi 1573-1579
* als Otomans 1579

## Branca dels senyors de Ios.

* Francesc I Crispo 1383-1397
* Marc I Crispo 1397-1450
* Jaume I Crispo d'Ios 1450-1452
* Francesc I Crispo d'Ios 1452-1494
* Marc II Crispo 1494-1508
* als Pisani, senyors d'Anafi i Antiparos