OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regne Gai i Lésbic de les Illes del Mar del Coral

El Regne Gai i Lèsbic de les Illes del Mar del Coral va ser una micronació autoproclamada no reconeguda, establerta com una protesta política simbòlica realitzada per un grup d'activistes LGBT del sud-est de Queensland, Austràlia. És una expressió del nacionalisme queer.

## Història

El 14 de juny de 2004 un grup va reclamar el territori de les Illes del Mar del Coral i van declarar la seva secessió d'Austràlia després de navegar fins a l'illa més gran i dipositar allà la bandera de l'arc de Sant Martí. Un dels membres del grup, Dale Parker Anderson (nascut en 1965), va ser declarat emperador, amb el nom de Dale I. La «secessió» va ser realitzada en protesta per la decisió de prohibir els matrimonis homosexuals pel parlament federal australià.
El «regne» no és reconegut per cap estat i no s'ha produït cap assentament humà, per la qual cosa les illes del Mar del Coral romanen deshabitades. El regne afirma haver començat un servei de correus l'1 de gener de 2006. Se suposa que el servei de correus funciona entre les illes del Mar del Coral i Queensland, no obstant això, al juliol de 2006 encara no hi havia una confirmació independent de la seva naturalesa exacta i de la freqüència.
El «regne» va emetre els seus primers segells al juliol de 2006 i pretén seguir una política conservadora «amb la finalitat d'aconseguir una bona reputació entre els filatèlics». La pàgina web del «regne» afirma que el turisme, la pesca i les vendes filatèliques són la seva única activitat econòmica.
L'any 2017, després de la legalització del matrimoni entre persones del mateix sexe a Austràlia, el Regne va anunciar la seva dissolució.

## Referències

* ↑ Squires, Nick. «Mini-states Down Under are sure they can secede» (en anglès britànic). Daily Telegraph, 24-02-2005. [Consulta: 21 novembre 2022].
* ↑ Lattas, Judy «Queer Sovereignty: the Gay & Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands». Cosmopolitan Civil Societies: An Interdisciplinary Journal, 1, 1, 06-08-2009. DOI: 10.5130/ccs.v1i1.883. ISSN: 1837-5391.
* ↑ Ryan, John. Micronations : the Lonely Planet guide to self-proclaimed nations. Footscray, Vic.: Lonely Planet, 2006, p. 39-40. ISBN 1-74104-730-7.
* ↑ «Coral Sea Islands» (en anglès). De Facto. Arxivat de l'original el 2022-07-15. [Consulta: 21 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina web de «Gay and Lesbian Commonwealth Kingdom»
* Pàgina web de «Gay Homeland Foundation»
* The "Gay and Lesbian Kingdom" discussion group on Yahoo. Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
# Relianceïta-(K)

La relianceïta-(K) és un mineral de la classe dels minerals orgànics.

## Característiques

La relianceïta-(K) és un oxalat de fórmula química K₄Mg(V$^{4+}$O)₂(C₂O₄)(PO₃OH)₄(H₂O)$_{10}$. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 2021. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Químicament és una mica similar a la davidbrownita-(NH4), un altre mineral vanadil-oxalat-fosfat.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 75275.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Rowley, situada a la localitat de Theba, dins el districte miner de Painted Rock, al comtat de Maricopa (Arizona, Estats Units), on es troba en forma de cristalls prismàtics de fins a 0,1 mm de llargada. Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Relianceite-(K)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2022].
# Relieves del Instituto Nacional de Previsión

L'escultura urbana coneguda pel nom Relieves del Instituto Nacional de Previsión, ubicada a la plaça Carbayón, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
Es tracta d'uns relleus, obra de l'escultor Faustino Goico-Aguirre, instal·lats l'any 1936 a la façana de l'edifici de l'Institut Nacional de Previsió, situat a la plaça del Carbayón d'Oviedo.
Les figures presenten unes línies geomètriques poscubistes.

## Referències

* 1 2 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* ↑ http://www.deturismoporasturias.com/asturias/esculturas/escultura-relieves-del-instituto-nacional-de-prevision-0127845/index.html Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine.
# Relient K

Relient K és un grup de rock alternatiu i pop punk originari d'Ohio, Estats Units formada el 1998. La banda va ser nominada al Grammy el 2003.
Els membres actuals de la banda són els següents:
* Matt Thiessen – veu, guitarea, piano (1998–present)
* Matt Hoopes – guitarra, segones veus(1998–present)
* John Warne – baix, segones veus (2004–present)
* Jon Schneck – guitarra, banjo, campanes, segones veus (2005–present)
* Ethan Luck - bateria(2008–present)
Han publicat els següents àlbums:
* Relient K (2000)
* The Anatomy of the Tongue in Cheek (2001)
* Two Lefts Don't Make a Right...but Three Do (2003)
* Mmhmm (2004)
* Five Score and Seven Years Ago (2007)
* Let It Snow, Baby... Let It Reindeer (2007)
* Forget and Not Slow Down (2009)
* Is for Karaoke (2011)
* Collapsible Lung (2013)
* Air for Free (2016)

## Referències

* ↑ «Complete List of Grammy Awards Nominations». Associated Press, 12-04-2003 [Consulta: 21 març 2007].
# Rascló de l'illa Inaccessible

El rascló de l'Illa Inaccessible (Atlantisia rogersi) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae). Habita l'Illa Inaccessible de l'Arxipèlag Tristan da Cunha. És l'ocell no volador més petit existent i l'única espècie viva del gènere Atlantisia al que alguns autors inclouen també el rascló de Santa Helena (Atlantisia podarces) que altres inclouen al gènere Aphanocrex.

## Referències

* ↑ Ryan, Peter G.; Watkins, Barry P.; Siegfried, W. Roy «Morphometrics, Metabolic Rate and Body Temperature of the Smallest Flightless Bird: The Inaccessible Island Rail». The Condor, 91, 2, 1989, pàg. 465–467. DOI: 10.2307/1368325. JSTOR: 1368325 [Consulta: 9 març 2020].
# Rascló de l'illa de Lord Howe

El rascló de l'illa de Lord Howe (Hypotaenidia sylvestris) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita els boscos de l'Illa de Lord Howe.
# Ratanpur (Chhattisgarh)

Ratanpur és una ciutat i nagar panchayat al districte de Bilaspur a Chhattisgarh a 25 km al nord de la capital Bilaspur a 22° 18′ N, 82° 10′ E﻿ / ﻿22.3°N,82.17°E﻿ / 22.3; 82.17, rodejada de branques de les muntanyes Vindhya. Segons el cens del 2001 la seva població era de 19.838 habitants (1881: 5.615)

## Història

Fou la capital dels rages haihaibansi de Chhattisgarh. des de la mort de Raja Bimbaji Bhonsla, el 1787, la ciutat va entrar en decadència; tant el vell fort com les muralles i l'antic palau recorden el sue passat.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Refugi Ernest Mallafré

El refugi Ernest Mallafré o de Sant Maurici és un refugi de muntanya del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat a 1.893 m d'altitud, prop de la presa de l'Estany de Sant Maurici, als peus dels Encantats i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Fins a la inauguració com a refugi l'any 1975, l'edifici era el lloc on s'allotjaven els encarregats d'obrir i tancar les comportes de la presa de Sant Maurici. Sempre hi havia algú de guàrdia per poder rebre les trucades de l'empresa Hidroelèctrica de Catalunya, titular de la concessió.
El nom li fou donat en honor d'Ernest Mallafré Planella, que amb només 24 anys va perdre la vida molt a prop, a la vall de Peguera, el darrer dia de l'any 1946, a causa d'un allau durant el descens amb esquís del pic de Monestero.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Ernest Mallafré Planella». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 juny 2018].

## Enllaços externs

* Calendari d'obertures
# Regió de Kigoma

Kigoma és una de les trenta regions administratives en les quals està dividida la República Unida de Tanzània. La seva principal població és la ciutat de Kigoma.

## Districtes

Aquesta regió es troba subdividida internament en quatre districtes:
* Kigoma Urbà
* Kigoma Rural
* Kasulu
* Kibondo

## Territori i població

La regió de Kigoma té una extensió de territori que abasta una superfície de 37.037 quilòmetres quadrats. A més aquesta regió administrativa té una població d'1.979.109 persones. La densitat poblacional és de 45 habitants per cada quilòmetre quadrat de la regió.

## Referències

* Kigoma Region Homepage for the 2002 Tanzania National Census
# Renaud

Renaud (15è districte de París, 11 de maig de 1952) de nom artístic Renaud, és un cantautor que canta en francès. Ha gravat vint-i-tres àlbums i ha venut més de quinze milions de discs.

## Cançó francesa

Als inicis de la seva carrera, els temes de les seves cançons eren més socials; des d'un punt de vista d'esquerres i anarquista criticava la burgesia francesa i les polítiques conservadores. A mesura que va evolucionar, va incorporar a la lluita de classes, l'antimilitarisme i les crítiques al poder establert, altres temes cada cop més personals, com per exemple cançons dedicades als seus pares (Nos Vieux), la seva dona (Danser à Rome, entre d'altres) i la seva filla.
Va començar cantant en francès, i ja des dels seus inicis incorporava cada vegada més paraules i expressions del vocabulari informal de carrer i d'argot de l'hampa. Aquest ús de la llengua en aquesta mena de cançons va representar una innovació a la cançó francesa del moment. En els últims anys de la seva carrera ha incorporat algunes cançons a les quals empra altres llengües (En la selva, en castellà), així com músiques tradicionals irlandeses (Molly Malone) o de diferents cultures de França.

## Altres activitats

Ha participat en algunes pel·lícules, com per exemple l'adaptació de Germinal feta per Claude Berri el 1993 o, més recentment, el 2003, a Wanted, de Brad Mirman. D'altra banda, el 2002 Éric Gréret va dirigir un documental sobre Renaud, titulat Renaud, le Rouge et le Noir. El 1994 va escriure el conte infantil La petite vague qui avait le mal de mer, que ha estat posteriorment traduït i publicat en català.

## Discografia

* 1975: Amoureux de Paname
* 1977: Laisse béton
* 1979: Ma gonzesse
* 1980: Marche à l'ombre
* 1980: Bobino (Live)
* 1981: Le retour de Gérard Lambert
* 1982: Un Olympia pour moi tout seul (Live)
* 1983: Morgane de toi
* 1985: Mistral gagnant
* 1988: Putain de camion
* 1989: Visage pâle rencontrer public (Live)
* 1991: Marchand de cailloux
* 1992: Renaud cante el' nord (Música folk tradicional)
* 1994: A la belle de mai
* 1996: Paris-Province (Live)
* 1996: Renaud chante Brassens
* 2002: Boucan d'enfer
* 2003: Tournée d'enfer (Live)
* 2006: Rouge Sang (Àlbum doble)
* 2009: Molly Malone – Balade irlandaise

## Enllaços externs

* Web oficial de Renaud
# Resolució 2171 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2171 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 d'agost de 2014. El Consell va demanar un millor aprofitament de les possibilitats que tenia a través de la Carta de les Nacions Unides per frenar el brot de possibles conflictes.
El Secretari General va assenyalar al començament del debat que s'havien produït simultàniament diversos conflictes violents -com ara a Síria, l'Iraq, Franja de Gaza, Sudan del Sud, la República Centreafricana i Ucraïna- i la forma en què l'ONU s'havia acostat a revisar-los. Després de tot, la naturalesa dels conflictes canviava si hi havia governs febles, pobresa extrema, manca de lideratge uniforme, fronteres mal vigilades, grups de població marginats, terrorisme i crim organitzat fora de control.

## Contingut

Per evitar conflictes s'havien d'abordar estructuralment les causes subjacents; entre altres coses, calia reforçar l'aplicació de la llei, garantir el creixement econòmic, la lluita contra la pobresa, la reconciliació nacional, el bon govern, la democràcia, la igualtat de gènere i el respecte dels drets humans. Era important detectar a temps les situacions que podrien donar lloc a un conflicte i cridar l'atenció del Consell de Seguretat pel Secretari General i aplicar diplomàcia, mediació, manteniment de la pau i desarmament. També hi podria contribuir la imposició de sancions internacionals. A més, es va observar que, a causa de l'extremisme i la intolerància, el terrorisme motivat tenia un paper cada vegada més gran en més conflictes. A més, era important que es combatés la impunitat contra el genocidi, les violacions dels drets humans i els crims de guerra i altres violacions del dret internacional.
La prevenció de conflictes quedava per damunt de tot la responsabilitat dels propis països. L'ONU només donava suport als governs nacionals. A més, era la tasca de tots els països resoldre els desacords internacionals de forma pacífica, d'acord amb el capítol VI de la Carta de les Nacions Unides. Alguns temes com la negociació, la mediació, l'arbitratge i l'abordatge de les organitzacions regionals encara estaven infrautilitzats.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC pledges better use of system-wide approach to conflict prevention», 21-08-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2175 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2175 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 d'agost de 2014. El Consell va proposar diverses mesures per contrarestar la violència cada vegada més freqüent contra l'assistència humanitària per a la població en conflictes armats.

## Contingut

Totes les parts en conflictes armats havien de respectar el principi humanitari de lliurar ajuda d'emergència a la població i garantir la seguretat dels ciutadans que rebien l'ajuda i dels serveis humanitaris. L'atac específic contra aquests treballadors era un crim de guerra. Els països tenien la responsabilitat de jutjar els responsables de crims de guerra i evitar aquests crims en el futur. El sistema jurídic internacional i els tribunals internacionals hi contribuirien.
La creixent quantitat d'actes violents contra els treballadors humanitaris nacionals i internacionals i el personal de l'ONU arreu del món plantejava preocupacions. El propi Consell de Seguretat adoptarà els passos següents per contribuir a la seguretat dels treballadors humanitaris:
    a. Proporcionar poders de pau amb la tasca de garantir la seguretat,
    b. Demanar als països que criminalitzin els atacs i persegueixin o extraditin els autors;
    c. El secretari general podrà informar de situacions en què els serveis d'emergència no arribin a la població,
    d. La declaració de risc excepcional prevista a l'article 1 (c) (ii) de la Convenció sobre la seguretat del personal les Nacions Unides, en situacions on les seves circumstàncies d'avaluació donarien suport a aquesta declaració;
    e. Convidar a tots els països a implementar aquest protocol.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC sets out steps to halt 'increasingly common' attacks on humanitarian workers», 29-08-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2177 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2177 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 18 de setembre de 2014, va ser la primera resolució adoptada amb motiu d'una epidèmia. El Consell va demanar assistència mèdica i logística als Estats membres i insistíx que els països de l'Àfrica occidental tornessin a obrir les seves fronteres als països afectats pel brot d'ebola.

## Antecedents

En l'estiu de 2014 es va produir una epidèmia d'ebola en alguns països de l'Àfrica Occidental, que ja havia provocat milers de víctimes finals de setembre i paralitzat la vida pública als països afectats. Libèria, Sierra Leone i Guinea van ser els més afectats. Alguns països occidentals van enviar ajuda i el secretari general Ban Ki-moon havia iniciat la Missió de les Nacions Unides per a Resposta d'Emergència a l'Ebola (UNMEER) per aturar el virus.

## Contingut

Els avenços aconseguits en la lluita contra l'ebola en els últims anys en països com Libèria i Sierra Leone (amb sengles guerres civils) es podien desfer novament. La seva estabilitat estava en perill i el brot podria provocar més disturbis i tensions socials. També hi havia preocupació per l'impacte de les restriccions de viatge i comercials que els països havien imposat a la regió a més de la seguretat alimentària, i va demanar que s'aixequessin. Calia un enfocament internacional coordinat. El secretari general havia nomenat David Nabarro com a coordinador de l'ONU.
Es va demanar a Libèria, Sierra Leone i Guinea que creessin un mecanisme nacional més ràpid per al diagnòstic i l'aïllament de possibles infeccions, campanyes públiques d'informació i coordinar el suport internacional, així com abordar les conseqüències socioeconòmiques i humanitàries.
Es va instar els Estats membres a proporcionar assistència mèdica i logística.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «With spread of ebola outpacing response, SC adopts resolution 2177 urging immediate action, end to isolation of affected states», 18-09-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2179 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2179 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 d'octubre de 2014. El Consell va ampliar el mandat de la Força Provisional de Seguretat de les Nacions Unides per a Abyei (UNISFA) per quatre mesos i mig fins al 28 de febrer de 2015.

## Contingut

El Consell va assenyalar que s'havien estancat els esforços del Sudan i Sudan del Sud per desmilitaritzar i posar en pràctica el mecanisme de vigilància conjunta de la frontera a causa que aquest darrer era en desacord amb la posició de la línia central, o va instar a les dues parts a reprendre el diàleg en comptes d'optar per la violència i les provocacions. També va demanar reprendre les negociacions sobre l'estatut final d'Abyei.
El Consell també era molt preocupats pel fet que encara no s'havien establert l'administració i la policia en aquesta regió, malgrat l'acord de 2011. Foren condemnades la presència de l'Exèrcit de Sudan del Sud, la policia de petroli sudanesa i les milícies Misseriya. Es va instar a desarmar la població i es va demanar a les autoritats que organitzessin una conferència de pau entre els Ngok Dinka i els caps Misseriya. També es va convidar a totes les parts a cooperar en la investigació sobre l'assassinat d'un casc blau d'UNISFA i un capità Ngok Dinka.
El 7 de setembre, la Comissió Nacional Electoral del Sudan va anunciar que inclouria Abyei en les eleccions de 2015. El Consell va afirmar que aquesta decisió constitueix un greu risc per a l'estabilitat de la regió.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of UNISFA, urging parties to resolve outstanding issues», 14-10-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2173 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2173 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 d'agost de 2014. El Consell va ampliar el mandat de l'Operació Híbrida de la Unió Africana i les Nacions Unides al Darfur (UNAMID) per deu mesos, fins al 30 de juny de 2015, i va reduir el nombre d'efectius a gairebé 16.000 soldats i 1.600 agents.

## Detalls

El 2014, la situació a la regió sudanesa del Darfur s'ha deteriorat bruscament, amb greus conseqüències per a la població. L'exèrcit encara lluitava contra els rebels, les tribus lluitaven entre elles i el crim havia augmentat. Des de gener de 2014, s'han afegit 359.000 nous refugiats. A més, diverses organitzacions de socors han aturat les seves activitats a la regió, la qual cosa suposava que el lliurament d'ajudes d'emergència era problemàtic.
El 27 de gener, el president Omar al-Bashir va anunciar un diàleg nacional que brindava l'oportunitat d'aconseguir una pau duradora. Per tant, totes les parts foren convidades a participar en aquest procés. No obstant això, diversos grups armats s'havien negat.
El mandat de la UNAMID es va ampliar fins al 30 de juny de 2015. Al mateix temps, la missió es va reduir a un màxim de 15.845 soldats, 1.583 agents i tretze unitats policials de 140 homes.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC renews mandate of AU-UN hybrid operation in Darfur», 27-08-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 389 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 389 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 22 d'abril de 1976, va reafirmar el dret del poble de Timor Oriental a l'autodeterminació. El Consell demana a tots els estats que respectin la integritat territorial de Timor Oriental i el Govern d'Indonèsia que retiri totes les seves forces del Territori. La Resolució llavors demana al Secretari General de les Nacions Unides que el seu Representant Especial faci consultes amb les parts interessades i que el Secretari General segueixi l'aplicació de la resolució i envieu un informe al Consell tan aviat com sigui possible. El Consell exhorta a tots els estats i parts a que cooperin plenament amb les Nacions Unides per aconseguir una solució pacífica i facilitar la descolonització del territori.
La resolució es va aprovar amb 12 vots contra cap, amb l'abstenció del Japó i els Estats Units. Benín no va participar en la votació.

## Vegeu també

* Història de Timor Oriental
* Invasió indonèsia de Timor Oriental
* Ocupació indonèsia de Timor Oriental
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 301 a la 400 (1971 - 1976)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org