OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexis Trujillo Oramas

Alexis Trujillo Oramas (Las Palmas de Gran Canaria, 30 de juliol de 1965) és un exfutbolista canari, que jugava com a defensa.

## Trajectòria

Després de passar pels modestos Puntilla i Artesano, a la 85/86 arriba a la UD Las Palmas, jugant dos partits en primera divisió. A partir de l'any següent ja es convertiria en titular a l'equip gran canari, amb el qual militaria primer dos anys a la màxima categoria, i després altres quatre a la Segona.
La temporada 92/93 recala al CD Tenerife, on amb prou feines comptaria, i un any després marxa al Reial Betis. Alexis seria una peça clau en la defensa sevillana en els set anys que hi romandria, tant a Primera com a Segona Divisió.
Retornaria a les Canàries a l'estiu del 2000, per jugar amb la Universidad de Las Palmas CF abans de penjar les botes. En la seua carrera, Alexis ha sumat 257 partits i 27 gols en la màxima categoria.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alexis
* Alexis deixa el Betis
# Aimone de Savoia

Aimó o Aimone de Savoia, anomenat el Pacífic, (Chambéry, Savoia 1291 - Montmélian 1343) fou el comte de Savoia entre 1329 i 1343.

## Antecendents familiars

Va néixer el 1291 a la ciutat de Chambéry, capital del Comtat de Savoia, sent el setè fill del comte Amadeu V de Savoia i la seva primera esposa Sibil·la de Bresse. Era net per línia paterna del comte Tomàs II de Savoia i Beatriu Fieschi, i per línia materna de Guiu II de Bresse i Beatriu de Montferrat.
Rebé el seu sobrenom de el Pacífic per finalitzar les disputes frontereres entre el Comtat de Savoia i el Delfinat de Viena.

## Ascens al tron comtal

Rebé formació eclesiàstica però a la mort del seu germà Eduard I de Savoia, ocorreguda el 1329, fou nomenat el seu successor. La filla d'Eduard I, Joana de Savoia, s'havia casat amb el duc Joan III de Bretanya, el qual era vist com a estranger pel poble de Savoia, per la qual cosa es veié en Aimone l'ideal per continuar amb la plena autonomia del comtat.
Va continuar la lluita del seu germà contra el delfí Guigues VIII de Viena. A la mort d'aquest, ocorreguda el 1334, va signar amb el seu successor el Tractat de Chapareillan, pel qual s'estableix el riu Roine com a frontera entre ambdós estats. Durant la Guerra dels Cent Anys va ajudar el rei Felip VI de França, combatent contra Eduard III d'Anglaterra i participant en la guerra de Flandes.
Aimone morí el 22 de juny de 1343 a la població de Montmélian, sent enterrat posteriorment a l'abadia d'Hautecombe.

## Núpcies i descendents

Es casà l'1 de maig de 1330 amb Violant de Montferrat, filla de Teodor Paleòleg de Montferrat i Argentina Spinola. D'aquesta unió nasqueren:
* Amadeu VI de Savoia (1334-1383), comte de Savoia
* Blanca de Savoia (1336-1387), casada el 1350 amb Galeazzo II Visconti
* Joan de Savoia (1338-1345)
* Caterina de Savoia (1341-?)
* Lluís de Savoia (1342-mort jove)
Així mateix tingué diveros fills il·legítims.
# Can Mates (Santa Maria del Camí)

Can Mates o Ca ses Monges és una caseta i propietat agrària de muntanya en el terme municipal de Santa Maria del Camí a la vall de Coanegra.
Es troba a l'esquerra del camí de Coanegra, poc abans d'arribar a Son Roig. Confronta amb Son Roig, Cas Cabo i Son Oliver i es redueix a una zona forestal i una àrea d'olivar de muntanya en estat d'abandonament. És una segregació de Son Roig. Vicenç Matas Mesquida de Can Mates, descendent de Son Roig quan va morir, el 13 de febrer de 1950, deixà aquesta propietat a l'Església de la Mare de Déu de la Soledat de Santa Maria del Camí. L'any 2015 la propietat va ser adquirida per l'Ajuntament de Santa Maria del Camí.

## Referències

* ↑ Torres i Siquier, Pere. Notes històriques del Convent de Mínims de Santa Maria del Camí. Santa Maria del Camí: Parròquia de Santa Maria del Camí, 2002.
# Josep Maria Tarragona i Clarasó

Josep Maria Tarragona i Clarasó (Barcelona, 1957) és un historiador, escriptor i enginyer industrial català. Enginyer Industrial per la UPC i llicenciat en Periodisme per la UAB, ha escrit diversos articles, estudis i llibres sobre Antoni Gaudí i Cornet, entre ells la positio per la seva beatificació.
El 2001 va donar a conèixer que a Antoni Gaudí se li havia encarregat la decoració de la cerimònia dels Jocs Florals del 1907. El 2003 va descobrir i documentar la cinquena i última dona que Gaudí cortejà, Dolors Canals, que acabà essent la fundadora de Blanquerna. Va ser membre del comitè científic del Gaudi Second World Congress Barcelona de Barcelona, el 2016. L'octubre de 2016 va atribuir la capella del Santíssim de l'església de Sant Joan de Gràcia de Barcelona a Gaudí.

## Llibres

* Josep Maria Tarragona. Vidal i Barraquer. De la República al Franquisme. Columna, 1998. ISBN 9788483005095.
* Josep Maria Tarragona. Gaudí: biografia de l'artista. Proa, 1 gener 1999. ISBN 978-84-8256-726-6.
* Josep Maria Tarragona. Antoni Gaudí, un arquitecto genial. Casals, 1 gener 2011. ISBN 9788421824306.
* Josep Maria Tarragona. La catedral de Chartres, Gaudí i la Sagrada Família, 2012. ISBN 9781301845552.
* Josep Maria Tarragona. Gaudí, l'arquitecte de la Sagrada Família. Torsimany Books, 2016. ISBN 9781301887415.

## Referències

* ↑ Palau, Maria «“Gaudí tenia un pla per fer la Sagrada Família en 10 anys”». El Punt Avui, 27-02-2016 [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Garcia, Marc «El procés per beatificar Antoni Gaudí pren impuls». BTV, 26-10-2010 [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Ribas Tur, Antoni «Surten a la llum tres grans pintures de Jujol que es creien perdudes». ARA, 28-04-2016 [Consulta: 26 maig 2016].
* 1 2 Playà, Josep «El congreso sobre Gaudí denuncia la degradación del parque Güell». La Vanguardia, 06-10-2016 [Consulta: 10 octubre 2016].
* ↑ «Josep Maria Tarragona i Clarasó». gaudicongress.com. gaudicongress. Arxivat de l'original el 30 de juny 2016. [Consulta: 26 maig 2016].
# Epifani d'Alexandria

Epifani d'Alexandria, en llatí Epiphanius, en grec antic Ἐπιφάνιος, fou un escriptor grec egipci, fill del matemàtic Teó d'Esmirna, Theon, autor d'uns comentaris sobre Ptolemeu, dirigits al seu fill. Probablement va escriure περὶ βροντῶν καὶ ἀστραπῶν (Sobre els trons i els llamps), juntament amb un Andreu o Andrees.

## Referències

* ↑ 1.Epiphanius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 38
# Warionia saharae

Warionia saharae és una espècie herbàcia perenne de la família de les compostes, les Asteraceae. És una planta endèmica del Nord d'Àfrica, del nord-oest del desert del Sàhara. El gènere de Warionia només està representat per una espècie, Warionia saharae. És una planta molt semblant a un card, aromàtica i amb làtex blanc, fet que la relaciona amb la tribu Cichorieae, el grup de les xicoies.

## Descripció
### Port

És un arbust o arbre petit, perenne, hermafrodita, molt olorós, de fins a 2,5 (4) metres d'alçada. Les tiges i les branques més velles són tortuoses, amb l'escorça de color bru grisós, molt esquerdada. Les tiges joves són glabres, verdes.

### Fulles

De mides: 3-12 x 1.5-5 cm; de forma oblongada, agudes, atenuades a la base en un curt pecíol, fortament ondulades, amb grans lòbuls aguts, dentats, glabres, de color verd intens per ambdues cares, estan cobertes per petites glàndules que provoquen una olor molt forta, fètida.

### Flors

Es reuneixen en una inflorescència de tipus corimbiforme, amb pocs capítols, a vegades en capítols solitaris, terminals o laterals. Presenta peduncles florals curts generalment amb fulles. Els capítols són molt grans, d'uns 3 a 6 cm de diàmetre, amb nombroses bràctees imbrincades, amples, ciliades en els marges, coriàcies i agudes. Les flors són grogues, tubulars i sense lígules. La floració és cap a l'estiu. El fruit és un petit aqueni vil·lós, coronat per un gran plomall blanc. La fructificació és a finals d'estiu-tardor.

## Distribució i hàbitat

Boscos, matollars i rocalles sobre sòls calcaris o silícics, en ambinet semiàrid i desèrtic. És un endemisme del nord-oest d'Àfrica, trobant-se al Marroc i Algèria. Alt Atles (vessant sud i extrem occidental fins a prop d'Essaouira pel nord), L'Anti-Atles, cadena del Bani, Atlas saharià més occidental.

## Observacions

Aquesta espècie té un gran valor paleoecològic, ja que constitueix un dels més importants vestigis vius de l'antiga flora tropical del Terciari en l ´àrea mediterrània del N d'Àfrica.

## Taxonomia

Warionia saharae va ser descrita per Benthem ex Coss.

### Etimologia

* Warionia: El nom genèric deriva de (Jean Pierre) Adrien Warion (1837-1880), un militar francès que també va ser botànic i fisiòleg qui va fer extenses col·leccions mentre va ser derivat al Nord d'Àfrica.
* saharae: epítet específic que es refereix a la seva distribució geogràfica, a les regions del Sàhara.

### Sinonímia

És una planta que no té sinònims resolts.

## Referències

* ↑ «Warionia saharae a EOL» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ «Warionia saharae a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ http://digital.csic.es/bitstream/10261/15223/3/294.pdf
* ↑ «Warionia saharae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 26 maig 2015].

## Bibliografia

* Jesús Charco. Guía de los árboles y arbustos del Norte de África-Claves de determinación, descripciones, ilustraciones y mapas de distribución. Agencia española de cooperación internacional, 2001, p. 586. ISBN 84-7232-878-3.
# Marc Didden

Marc Didden (Hamont, 28 de juliol de 1949) és un director de cinema, guionista, periodista de rock, professor, publicista i columnista belga

## Biografia

Quan tenia dos anys, la seva família es va traslladar a Brussel·les. Després dels seus anys de batxillerat grec-llatí, primer al Sint-Jan Berchmanscollege i més tard al Royal Athenaeum d'Etterbeek, Marc Didden va estudiar Dramatúrgia i Direcció a RITCS. Es va graduar amb una tesi sobre el teatre d'Hugo Claus i una direcció de l'adaptació de Claus de The Revenger's Tragedy de Cyriel Tourneur. Més tard acabaria en el món del cinema per una ruta tortuosa des del periodisme.
A la dècada de 1970 va ser principalment actiu com a periodista i crític musical a la revista setmanal Humo i va entrevistar nombrosos artistes internacionals de rock.
Entre 1983 i 1992 va fer quatre pel·lícules a partir dels seus propis guions: Brussels by Night, Istanbul, Sailors don't cry i Mannen maken plannen. També va col·laborar en altres pel·lícules com a guionista i actor. Per exemple, va coescriure les pel·lícules "Crazy Love" i "Hombres Complicados" amb el director Dominique Deruddere. Moltes d'aquestes pel·lícules van guanyar premis nacionals i internacionals, inclòs el Festival de Cinema de Sant Sebastià.
Didden també va rodar un documental sobre l'obesitat per a Canvas: "Dikke Vrienden".
Per a VTM va escriure la sèrie De Kavijaks (director: Stijn Coninx), De Koning Van De Wereld (director: Guido Henderickx): va lliurar el guió de la VRT (Eén) De Smaak Van De Keyser (dirigida per Frank Van Passel i Jan Matthys), una de les sèries de televisió més premiades de la història de la radiodifusió pública flamenca.
Marc Didden va publicar, entre altres coses, dues col·leccions d'entrevistes de premsa Enkele Interviews i May I Quest You An Askion ?, un manual de guió Over De Noodzakelijkheid Van Zitvlees, una selecció de les seves columnes per a De Morgen Het Verdriet Van De Mediawatcher, un llarg assaig sobre Hugo Claus (Een Hommage) i, com a expert de Brussel·les, una sèrie d'històries personals sobre la capital, "Een Gehucht In Een Moeras".

## Filmografia

* Brussels by Night (1983);
* Istanbul (1985);
* Sailors Don't Cry (1988);
* Mannen maken plannen (1993);
* Cheb (curtmetratge)
* Bruxelles mon amour (2001, coregisseur).

## Referències

* ↑ Premis del Festival del 1983 al web del festival
* ↑ Niel Ruell. «Dikke vrienden met Marc Didden». Bruzz.

## Bibliografia

* Christian Blanchet, « Cinéma de Belgique. Cinéastes en quête d'espace : Marc Didden », Cinéma Quatre-Vingt-Cinq, N°319-320, Fédération Française des Ciné-Clubs (FFCC), Paris, juillet-août 1985, p. 12, ISSN 0045-6926.
* Christian Blanchet, « Onze cinéastes belges pour les années 80 : Marc Didden », Cinéma Quatre-Vingt-Cinq, N°319-320, Fédération Française des Ciné-Clubs (FFCC) Paris, juillet-août 1985, p.21, ISSN 0045-6926.
# Aleix II

Aleix II és el nom dels següents personatges:
* Aleix II (emperador romà d'Orient)
* Aleix II (patriarca de Moscou)
* Aleix II de Trebisonda
# Can Mateu (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Mateu és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada al barri de Gaserans, al terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
Edifici de planta baixa i pis, i teulada amb vessant a la façana de teula àrab.
Totes les obertures (protegides per reixes) són en arc de llinda, excepte les de la galeria, i la porta d'entrada que són en arc de mig punt. La porta d'entrada a més és adovellada.
Façana de maçoneria arrebossada i pintada
A la part posterior hi ha un porxo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Mateu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Aimophila

Aimophila és un gènere d'ocells de la família dels passerèl·lids (Passerellidae) i l'ordre dels passeriformes. Són ocells amb aspecte de pardals que habiten en general zones àrides des del sud dels Estats Units fins al nord de l'Argentina, amb la major concentració d'espècies a Mèxic.

## Taxonomia

Algunes espècies que antigament estaven classificades a Aimophila es consideren ara que pertanyen al gènere Peucaea.
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023), aquest gènere està format per tres espècies:
* Aimophila rufescens - sit rovellat.
* Aimophila ruficeps - sit coronat.
* Aimophila notosticta - sit d'Oaxaca.

## Referències

* ↑ DaCosta, Jeffrey M.; Spellman, Garth M.; Escalante, Patricia; Klicka, John «A molecular systematic revision of two historically problematic songbird clades: Aimophila and Pipilo» (en anglès). Journal of Avian Biology, 40, 2, 01-03-2009, pàg. 206–216. DOI: 10.1111/j.1600-048X.2009.04514.x. ISSN: 0908-8857.
* ↑ «Master Lists» (en anglès americà). IOC World Bird List v13.1. DOI: 10.14344/ioc.ml.13.1. [Consulta: 27 juny 2023].
# Josep Maria Tarrats Homdedeu

Josep Maria Tarrats Homdedeu (Reus, 9 de febrer de 1847 - 23 d'octubre de 1918) va ser un empresari català, fill del també empresari Joan Tarrats Aleu.
D'ideologia catòlica conservadora, va ser un dels promotors del Pantà de Riudecanyes, i va ser president del seu consell d'administració. Tot i això, el 1884 era un dels 124 firmants del manifest fundacional de l'Associació Catalanista de Reus. Era conseller del Banc de Reus, fundador de l'Asil del Sagrat Cor, una entitat benèfica religiosa, del Patronat Obrer de sant Josep, una mútua obrera d'ideologia carlina i de caràcter catòlic, i fundador també, amb Josep Canals, del Semanario Católico de Reus, un periòdic d'ideologia més aviat integrista. Juntament amb el seu germà Joan, el 1903 era propietari i va dirigir "La Fabril Algodonera" coneguda com a "Vapor Nou", una fàbrica de teixits fundada el 1852 per Macià Vila. Al conflicte social de Reus del 1915 va tenir un paper protagonista despatxant 300 treballadors de la seva empresa "Vapor Nou", quan portaven vuit mesos de vaga demanant millores de condicions de treball. El tancament patronal de les empreses tèxtils va desmoralitzar la classe treballadora i va afeblir el moviment sindical a Reus. Va ser promotor i un dels principals mecenes de la nova església de sant Joan que es construí a Reus a partir de 1912. El seu germà, propietari de la Casa Tarrats, va ser membre de diverses entitats comercials i econòmiques de la ciutat i soci de quasi totes les entitats benèfiques.

## Referències

* 1 2 Arnavat, Albert [et al.]. "Reus sota la Restauració borbònica (1874-1923)". A Història general de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2003. Vol, III, pàg. 346-347. ISBN 8489688206
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 289.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 639-640.
# Encrucijada para una monja

Encrucijada para una monja (comercialitzada a Itàlia com Violenza per una monaca) és una pel·lícula dramàtica de coproducció hispano-italiana del 1967 dirigida per Julio Buchs García protagonitzada per Rosanna Schiaffino i John Richardson. Els drets de la pel·lícula foren comprats per Universal qui va estrenar la pel·lícula als Estats Units el 1971.

## Sinopsi

Al Congo Belga s'ha produït una revolta dels africans simba, que maten tots els blancs que troben. Allí hi ha un grup de monges missioneres que treballen en una petita missió a la selva, on hi treballa com a professora de l'escola missionera Sor Maria, filla d'una família benestant que ha intentat evacuar-la infructuosament. Un dia els simba assalten la missió, i el cap, un home cruel i sense escrúpols, viola Sor Maria. Quan retorna al seu país descobreix que està embarassada.

## Repartiment

* Rosanna Schiaffino ... Sor Maria
* John Richardson... Dr. Pierre Lemmon
* Mara Cruz... Lisa
* Ángel Picazo ... Fr. Raymond
* Paloma Valdés ... Sor Blanche
* Lilí Murati... Mare Claire
* Lex Monson ... Nangu
* Margot Cottens ... Madeleine
* Andrés Mejuto ... Michel
* Wilhem P. Elie ... Isaku
* Claudia Gravy ... Yvonne
* Lorenzo Terzon ... Jean
* María Fernanda Ladrón de Guevara... Mare Superiora
* Antonio Pica ... Funcionari

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1967 va rebre el segon premi, guardonat amb 150.000 pessetes, i el premi als millors decorats.

## Referències

* ↑ Encrucijada para una monja, ABC
* ↑ «UNIVERSAL STUDIOS TO RELEASE 17 FILMS». Los Angeles Times, Aug 27, 1969.
* ↑ Thomas, K. «'NUN AT CROSSROADS' A COMPLEXITY OF ISSUES.». Los Angeles Times, Feb 19, 1971.
* ↑ Encrucijada para una monja a Fotogramas
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166
# Marc Diàdoc

Marc Diàdoc (en llatí Marcus Diadochus, en grec antic Μάρκος) va ser un escriptor eclesiàstic grec d'època incerta (possiblement del segle iv o del segle v).
Se l'identifica de vegades amb Diàdoc, bisbe de Fòtice (Photice) a l'Epir que va ser l'autor d'un tractat sobre la vida ascètica que Foci menciona i descriu breument, però que segurament és un personatge diferent que va viure probablement al segle v i no s'anomenava Marc. També se l'identifica amb algun dels dos bisbes egipcis de nom Marc que van ser desterrats a Alexandria pels arrians sota el patriarcat de Jordi de Capadòcia, un a l'Oasi Magna a l'Alt Egipte i un altre a l'Oasi d'Ammon.
D'aquest autor ha sobreviscut un breu tractat, titulat τοῦ μακαρίου Μάρκου τοῦ Διαδόχου κατὰ Ἀρειανῶν λόγος, Beati Marci Diadochi Sermo contra Arianos, un sermó contra els arrians.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Marcus Diadochus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 31 desembre 2022].
# Alfredo Guevara

Alfredo Guevara (L'Havana, 31 de desembre de 1925 - L'Havana, 19 d'abril de 2013) fou un intel·lectual cubà.
Doctor en Filosofía y Letras de la Universitat de la Habana, fou company d'universitat de Fidel Castro i Raúl Castro, va viure amb Fidel els successos del Bogotazo a Colòmbia, en la dècada de 1950 va estudiar direcció teatral fou un dels fundadors del Grupo Teatro Estudio i de la Sociedad Cultural Nuestro Tiempo, i els darrers anys de la dictadura de Fulgencio Batista es va exiliar a Mèxic, i fou militant de la Revolució cubana, viceministre del Ministeri de Cultura el 1975, fundador de l'Instituto de Cine de Cuba, president del Festival de Nuevo Cine Latinoamericano i ambaixador de Cuba a París a la UNESCO.

## Referències

* 1 2 «Muere Alfredo Guevara, el mayor comisario político del cine cubano» (en castellà). Diario de Cuba, 19-04-2013. Arxivat de l'original el 2016-04-25. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Alfredo Guevara, el intelectual que llevó la revolución al cine cubano» (en castellà). El País, 20-04-2013. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Mor l'intel·lectual cubà Alfredo Guevara als 87 anys». ara.cat. EFE L'Havana, abril 2013. [Consulta: 20 abril 2013].
# Can Montllor

* Per a altres significats, vegeu «Les Arenes – la Grípia – Can Montllor».
Can Montllor és una masia a Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. La imatge que mostrava en els anys vuitanta és deguda a les reformes d'inici de segle xx.
Masia de planta rectangular, amb planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dos vessants. La façana principal, de composició simètrica i clàssica, és perpendicular al carener i està orientada a migdia. Planta baixa amb portal d'accés cobert per un atri d'entrada, que a la vegada fa de suport del balcó del primer pis mitjançant columnes de maó. Al primer pis s'obren balcons d'idèntiques proporcions. A les golfes s'obren tres finestres centrades i dues laterals segons el ritme vertical de forats.
Tota la façana està delimitada per línies d'imposta i lesenes verticals que mostren els tres cossos estructurals de l'edifici. Tractament de la façana amb relleus de maó vist a totes les obertures, motllures de ciment amb línies d'imposta i lesenes, i la resta estucat de color clar. Hi ha altres dependències afegides al costat.

## Notes

* ↑ «Masies». Arxiu municipal de Terrassa. Ajuntament de Terrassa. [Consulta: 6 setembre 2015].
* 1 2 3 «Can Montllor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Adam Jezierski

Adam Jezierski (Varsòvia, 11 de juliol de 1990) és un actor hispano-polonès. Va treballar en el paper de Gorka en la sèrie Física o Química d'Antena 3. També ha intervingut en altres sèries com ara Hospital Central, Cuestión de sexo i Cuéntame cómo pasó.

## Trajectòria
### Cinema

* Tensión sexual no resuelta (pel·lícula) (2010) ....
* Animales Domesticos (pel·lícula) (2010) ....
* Gordos (pel·lícula) (2009) .... Luis

### Curtmetratges

* Sueños (2003) (curtmetratge) .... Achan
* Siete (2004) (curtmetratge) ....

### Teatre

* De cerca nadie es normal (2009) .... Pablo

### Televisió

* Física o química (Antena 3) (2008-2011) .... Gorka
* Cuestión de sexo (Cuatro) (2008) ....
* Hospital central (Tele 5) (2007) ....
* Cuéntame (TVE 1) (2007) .... Santi
* Con el culo al aire (Antena 3) (2012-Actualitat) .... Javi

### Videoclips

* "Por ti" de Sidonie

## Referències

* ↑ Primo, Carlos «"Me bastaba mover la mano para que chillaran, como si fuera el Papa”» (en castellà). El País, 12-09-2015 [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «"En 'FoQ' no ha habido nada exagerado, por mucho que pueda sorprender a algunos padres"» (en castellà). Formula TV, 03-09-2009.
# Epiplatys chaperi

Epiplatys chaperi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Poden assolir fins a 6 cm de longitud total.
Es troba a Àfrica: Costa d'Ivori, Togo i Ghana.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Epiplatys chaperi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Sauvage, H. E. 1882. Notice sur les poissons du territoire d'Assinie (Côte d'Or). Bull. Soc. Zool. Fr. v. 7: 313-325, Pl. 5.
# Wari

«Wari» té aquests significats:
* Wariʼ, llengua vibrant de la família de llengües chapacuranes parlada a la regió fronterera brasiler-boliviana de la conca amazònica
* Cultura wari, civilització andina que va créixer al bell mig dels Andes entre els segles VII i XIII, que s'expandí a diverses regions de l'actual Perú
* Poble wariʼ, poble indígena del Brasil que viu a la selva amazònica a l'estat de Rondônia