OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Sport Cartaginés

El Club Sport Cartaginés és un club costa-riqueny de futbol de la ciutat de Cartago.

## Història

El Club Sport Cartaginés va ser fundat el 6 de juliol de 1906 per Willie Perie i un grup de descendents i immigrants anglesos. L'uniforme original del club era vermell i negre. El club, però, pràcticament es desfeu després del terratrèmol que sofrí la ciutat de Cartago cap al 1910. L'equip tornà a l'activitat el 1914 amb el nom d'Americano. Cap al 1921 adoptà els seus actuals nom i colors.

## Palmarès

* Lliga costa-riquenya de futbol:
** 1923, 1936, 1940
* Copa de Campions de la CONCACAF:
** 1994

## Referències

* ↑ Costa Rica – Foundation Dates of Clubs – RSSSF
* ↑ «Costa Rica - List of champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
# Club Sport José Galvez

El Club Sport José Galvez fou un club de futbol peruà de la ciutat de Lima.
El club va ser fundat el 2 de maig de 1907, per alumnes del col·legi "Dos de Mayo" de Lima. Va jugar a la primera divisió peruana entre 1915 i 1926. Es proclamà campió nacional els anys 1915 i 1916.

## Palmarès

* Lliga peruana de futbol:
** 1915, 1916

## Referències

* ↑ Tesis Difusión del Fútbol en Lima
* ↑ Peruvian football seasons a rsssf
* ↑ RSSSF - Peru - List of Champions a rsssf
* ↑ De Chalaca: El génesis
* ↑ El Bicampeón Victoriano
# Chialingosaure

El chialingosaure (Chialingosaurus, 'llangardaix de Chialing"') és un gènere de dinosaure estegosaure semblant al centrosaure que va viure al Juràssic superior, fa uns 160 milions d'anys, en el que avui en dia és la Xina. La seva validesa taxonòmica és dubtosa. Probablement representa una forma jove del tuojiangosaure.

## Referències

* ↑ Paul, 2016, p. 246.

## Bibliografia

* Paul, G. S. The Princeton Field Guide to Dinosaurs (en anglès). 2a edició. Princeton University Press, 2016. ISBN 9781400883141.
# Chiaki Mukai

Chiaki Mukai (japonès: 向井 千秋, Mukai Chiaki) (Tatebayashi, Japó 1952), és una astronauta japonesa.
Va néixer el 6 de maig de 1952 a la ciutat de Tatebayashi, a la prefectura japonesa de Gunma. Després de cursar estudis bàsics, el 1977 va obtenir la llicenciatura en Medicina per l'Escola Superior Femenina de Keio, Tòquio, i el 1968 es va doctorar en Fisiologia. Especialitzada en cirurgia cardiovascular, a la dècada de 1980 va treballar en diversos hospitals japonesos.
Integrada a l'Agència Espacial Japonesa (JAXA), a partir de 1985 va iniciar la seva col·laboració amb la NASA amb la qual ha volat en dues ocasions a l'espai exterior, l'any 1994 i 1998 realitzant estudis mèdics sobre la falta de gravetat en l'ésser humà. El 1999 fou guardonada el Premi Príncep d'Astúries de Cooperació Internacional, juntament amb els astronautes Pedro Duque, John Glenn i Valeri Poliakov per l'exploració pacífica de l'espai.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Cooperació Internacional 1999 Arxivat 2012-07-04 a Wayback Machine.
# Coeficient de dispersió de material

En una fibra òptica, el coeficient de dispersió de material, M(λ), caracteritza la quantitat d'expansió del pols per dispersió de material per unitat de longitud de fibra i per unitat d'amplada espectral. Normalment s'expressa en picosegons per (nanòmetre · quilòmetre).
Per a molts materials de fibra òptica, M(λ) s'aproxima a zero a una longitud d'ona específica λ$_0$ entre 1,3 i 1,5 μm. A longituds d'ona més curtes que λ$_0$, M(λ) és negatiu i augmenta amb la longitud d'ona; a longituds d'ona més llargues que λ$_0$, M(λ) és positiva i disminueix amb la longitud d'ona.
L'augment de pols causat per la dispersió del material en una longitud d'unitat de fibra òptica ve donat pel producte deM(λ) i l'amplada espectral (Δλ).

## Referències

* Aquest article incorpora material de domini públic a partir del document d'Administració de serveis generals "Norma federal 1037C Arxivat 2011-03-01 a Wayback Machine.".
# Club Esportiu Thàder

El Club Esportiu Thàder és un club de futbol de la ciutat de Rojales en la província d'Alacant. Va ser fundat en 1972 i juga en la Regional Preferent valenciana. El seu uniforme titular és: Samarreta blanc-i-blava a franges verticals, pantalons blancs i mitjanes blaves. Juga a l'estadi Municipal de Rojales.

## Història

Amb la denominació de Thàder s'han conegut diversos equips de Rojales al llarg del segle xx. Entre els anys 30 i els anys 60, el Thàder va aplegar fins i tot a jugar en Tercera Divisió. Eixe equip va introduir l'actual indumèntaria, agafant els colors de l'Hèrcules CF.
En la temporada 2006/07 el club va acabar en segona posició la fase liguera de Regional Preferent, permitint-li l'accés als play-offs. Aquests consistien en dues eliminatòries a doble partit, les quals el Thàder les va resoldre d'una manera clara, sobretot en l'última i decisiva eliminatòria, en la qual l'anada enfront del Torrellano la va guanyar a domicili per 0-1 i la volta per un contundent 4-2. Després de 53 anys, l'equip va tornar a jugar en la Tercera Divisió. Només va estar una campanya i va descendir de nou a la Regional Preferent.

## Temporades

| Temporada | Grup | Categoria | Classificació |
| Etapa Federació Murciana |||
| 1977/78 | 4 | 2a Reg. | 5é |
| 1978/79 | 4 | 2a Reg. | 8é |
| 1979/80 | 4 | 2a Reg. | ? |
| 1981/82 | | 1a Reg. | 12é |
| 1982/83 | | 1a Reg. | 14é |
| 1983/84 | | 1a Reg. | 16é |
| 1984/85 | | 1a Reg. | 11é |
| 1985/86 | | 1a Reg. | 3r |
| 1986/87 | | 1a Reg. | 3r |
| Etapa Federació Valenciana |||
| 1987/88 | Sud | Reg. Pref. | 11é |
| 1988/89 | Sud | Reg. Pref. | 15é |
| 1989/90 | Sud | Reg. Pref. | 15é |
| 1990/91 | Sud | Reg. Pref. | 15é |
| 1991/92 | Sud | Reg. Pref. | 14é |
| 1992/93 | 5 | 1a Reg. | 5é |
| 1993/94 | 5 | 1a Reg. | 6é |
| Temporada | Grup | Categoria | Classificació |
| 1994/95 | 5 | 1a Reg. | 15é |
| 1995/96 | 5 | 1a Reg. | 7é |
| 1996/97 | 5 | 1a Reg. | 15é |
| 1997/98 | 7 | 1a Reg. | 13é |
| 1998/99 | 7 | 1a Reg. | 10é |
| 1999/00 | 7 | 1a Reg. | 14é |
| 2000/01 | 11 | 2a Reg. | 5é |
| 2001/02 | 11 | 2a Reg. | 14é |
| 2002/03 | 12 | 2a Reg. | 4t |
| 2003/04 | 12 | 2a Reg. | ? |
| 2004/05 | 7 | 1a Reg. | 1r |
| 2005/06 | 4 | Reg. Pref. | 5é |
| 2006/07 | 4 | Reg. Pref. | 2n |
| 2007/08 | 4 | Tercera Divisió | 18é |
| 2008/09 | 4 | Reg. Pref. | 13é |
| 2009/10 | 4 | Reg. Pref. | 4t |
| 2010/11 | 4 | Reg. Pref. | 8é |

## Referències

* 1 2 3 «Pàgina oficial del club». Arxivat de l'original el 2013-04-06. [Consulta: 11 març 2013].
* ↑ Nuevo zarpazo del Thader de Rojales en su lucha por la permanencia (4-1)
* ↑ Homenaje al equipo de la temporada 1955. informacion.es, 23 d'agost de 2007.
* ↑ «Història del club». Arxivat de l'original el 2013-04-06. [Consulta: 7 març 2013].
* ↑ Victoria del Tháder a domicilio
* ↑ Rojales celebra por todo lo alto el regreso del Tháder a Tercera después de 53 años. informacion.es, 26 de juny de 2007.
* ↑ El Tháder desciende
* ↑ El ascenso como objetivo
* ↑ FFCV :: Federació de Fútbol de la Comunitat Valenciana
* ↑ Hemeroteca Diari Información
# Coet (arma)

Un coet, en terminologia militar, és una arma autopropulsada, en els temps moderns mitjançant un motor. La denominació s'aplica preferentment a un element no guiat, mentre que si és guiat se'l denomina míssil.

## Evolució

Diversos sistemes de propulsió dels coets s'han utilitzat des de fa segles amb finalitats militars. Han tingut un gran desenvolupament durant el segle xx. Inicialment foren dissenys no guiats, que s'utilitzaven per artilleria de coets amb abast mitjà i llarg. Seguint els mateixos principis durant la Segona Guerra Mundial s'instal·laren coets en avions tant per a funcions d'atac a terra com contra altres aeronaus. La tendència posterior ha estat al desenvolupament d'armes amb major abast i precisió, on el coet és tan sols la part propulsora de l'arma i compta amb sistemes de guiatge donant lloc als míssils.

## Usos

Així doncs ens trobem amb coets com a armes en un ampli espectre de funcions, complexitat i costos. Des de les granades propulsades per coet com l'RPG-7, als míssils balístics intercontinentals:
* Artilleria de coets
* Granada propulsada per coet
* Míssil de creuer
* Míssil balístic
* Míssil aire-terra
* Míssil aire-aire
* Míssil antivaixell
* Míssil antitancs
* Míssil antiradiació

## Referències

* ↑ A. Bowdoin Van Riper. Rockets and Missiles: The Life Story of a Technology. Baltimore: The Johns Hopkins University Press, 2007, p. 5. ISBN 978-0-8018-8792-5 [Consulta: 19 desembre 2014].
# Coet accelerador sòlid

Els coets acceleradors sòlids (SRB, Solid Rocket Boosters, o SRM, Solid Rocket Motors, per denominar els motors en si) són utilitzats per proporcionar impuls principal als llançaments de naus espacials des de la plataforma d'enlairament fins a l'esgotament dels SRB. Molts vehicles de llançament utilitzen SRB, incloent-hi l'Ariane 5, Atlas V, i el transbordador espacial de la NASA. El transbordador espacial de la NASA utilitza dos SRB del transbordador espacial, que són els més grans de la seva classe en servei.
Els SRB de propergol sòlid són millors per propulsar transbordadors en comparació amb els coets de propergol líquid, perquè proporcionen un major empenyiment i no és necessari l'ús de sistemes refrigerants o aïllants, requisits indispensables en els coets de propergol líquid. A més, afegir SRB d'un sol ús a un vector impulsat per coets de combustible líquid alleugereix la quantitat de combustible necessari i disminueix la massa total del transbordador. Això és conegut com a separació.

## Vegeu també

* Coet de combustible sòlid
* Coets acceleradors sòlids del transbordador espacial

## Enllaços externs

* NASA website about the solid rocket booster Arxivat 2019-04-30 a Wayback Machine. (anglès)
* U.S. Centennial of Flight Commission article on solid propelled rockets (anglès) (arxivat)
# Coet de combustible sòlid

Un coet de combustible sòlid o coet de propulsant sòlid és un coet amb un motor que utilitza propulsants sòlids (combustible/oxidant). Els primers coets eren de combustible sòlid, alimentats per pólvora, i van ser utilitzats pels xinesos i àrabs en la guerra des del segle xiii. Tots els coets van utilitzar alguna forma de propulsant sòlid o polvoritzat fins al segle xx, quan els coets de combustible líquid i els coets híbrids van oferir alternatives més eficaces i controlables. Els coets de propulsant sòlid encara s'utilitzen avui en coets modèlics i en aplicacions més grans per la seva simplicitat i fiabilitat. Ja que els coets de combustible sòlid poden romandre en emmagatzematge per llargs períodes i poden ser llançats fiablement en curt espai de temps, han estat sovint emprats en aplicacions militars com míssils. Els coets de combustible sòlid són inusuals com propulsió principal en l'exploració espacial moderna, però s'utilitzen comunament com coets acceleradors.

## Conceptes bàsics

Un motor simple de coet de combustible sòlid consta d'una cambra de combustió, tovera, gra (càrrega de propulsant/oxidant o propergol) i l'iniciador (o inflamador).
La gra es comporta com una massa sòlida, cremant d'una manera previsible i produint productes gasosos. Les dimensions de la tovera són calculades per mantenir una pressió determinada en la cambra, mentre produeix empenyiment pels gasos expel·lits.
Una vegada inflamat, un motor simple de coet de combustible sòlid no pot ser desconnectat, perquè conté tots els ingredients necessaris per a la combustió dins la cambra. Motors de combustible sòlid més avançats poden no solament ser desconnectats com es poden extingir i llavors es reencenien controlant la geometria de les toveres o a través de l'ús de ports de respiradors. Els motors de coets que cremen en segments i que es poden encendre a l'ordre també estan disponibles.
Projectes moderns també poden incloure una tovera guiable, aviònica, dispositius de recuperació (paracaigudes), mecanismes d'autodestrucció, unitats de potència auxiliar (APUs), motors tàctics controlables, desviació controlable, motors de control d'actitud i materials de control tèrmic.

## Referències

* 1 2 «Coet de combustible sòlid». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Vehicle de llançament
* Coet de combustible líquid

## Enllaços externs

* El coet «perfecte»
* Un coet de dues etapes
# Baixa Estíria

* Per a altres significats, vegeu «Styria».
Baixa Estíria (eslovè Spodnja Štajerska, alemany Untersteiermark, llatí Styria) representa el terç meridional de l'antic Ducat d'Estíria i és una regió del nord-est d'Eslovènia. Els altres dos terços septentrionals de l'antic ducat pertanyen actualment a Àustria i són anomenats Alta Estíria. El Ducat d'Estíria fou dividit el 1918 després de la Primera Guerra Mundial, amb el Regne de Iugoslàvia quedant-se amb la Baixa Estíria. Eslovènia obtingué la independència de la República Federal Socialista de Iugoslàvia el 1991.
La Baixa Estíria no té cap estatus oficial com a unitat administrativa a Eslovènia, tot i que l'associació amb la província informal (en eslovè pokrajina) és molt comú. La Baixa Estíria és famosa pel seu vi blanc.
La capital de la Baixa Estíria és Maribor (alemany Marburg). També hi ha altres ciutats com Celje, Velenje i Ptuj.
# Joaquim Puig

Joaquim Puig és el nom dels següents personatges:
* Joaquim Puig i Pidemunt, (1907 - 1949), comunista català.
* Joaquim Puig Ferrer o Ximo Puig, (1959 -), polític valencià, secretari general del PSPV.
# Abel Amón Delgado

Abel Amón Delgado (Madrid, 24 de febrer de 1965) és un exjugador de bàsquet espanyol.

## Biografia

Amb 2.05 d'alçada, estava predestinat al bàsquet. Va jugar des de nen en el lloc de pivot. Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials, desenvolupa la seva carrera professional com a economista, vinculat a Rússia, després de la seva etapa de jugador de bàsquet. És fill del poeta i crític d'art Santiago Amón i germà del periodista Rubén Amón.

## Trajectòria

Professionalment va jugar la Lliga Espanyola (antecessora de l'ACB) a l'Obradoiro amb sols 17 anys, a l'ACB a l'Estudiantes (86-87), CB Collado Villalba (87-89) i Caja Bilbao (89-90), jugant 4 temporades en les quals va disputar 59 partits, i en Primera divisió va jugar a l'Askatuak i al Canoe.

## Referències

* ↑ worldhoopstats.com Estadísticas de Abel Amón, consultat l'octubre de 2012
* ↑ retroacb Repaso a la trayectoria de Amón, consultat l'octubre de 2012

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a ACB.COM
# Bujurquina moriorum

Bujurquina moriorum és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Kullander, S. O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History. Cichlids Amazon: 1-431, Pls. 1-38.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Bujurquina moriorum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bujurquina oenolaemus

Bujurquina oenolaemus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bolívia.

## Referències

* ↑ Kullander, S. O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History. Cichlids Amazon: 1-431, Pls. 1-38.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Bujurquina oenolaemus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ca l'Iscle (Arenys de Munt)

Ca l'Iscle és un edifici d'Arenys de Munt (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner que consta de planta baixa i dos pisos. S'accedeix a la casa des de la porta de pedra que hi ha situada a la cantonada. Avui dia està per damunt del nivell original, ja que quan van asfaltar el carrer van rebaixar-ne el paviment. Al primer pis hi ha un gran balcó amb barana de ferro, al segon pis n'hi un altre més petit. La façana, només a la part de la cantonada, és coronada per una balustrada.

## Referències

* ↑ «Ca l'Iscle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Cabazita-Ca

La cabazita-Ca és un mineral de la classe dels silicats, el membre amb calci dominant de la sèrie de la cabazita, que pertany al grup de les zeolites. Va ser anomenada així l'any 1788 per Louis-Augustin Bosc d'Antic, del grec chabazios (to o melodia), una de les vint pedres esmentades en el poema Peri litos, que exaltaven les virtuts dels minerals. El poema s'atribueix a Orfeu, llegendari fundador de la secta òrfica, que va florir a Grècia en els primers segles.

## Característiques

La cabazita-Ca és un silicat de fórmula química (Ca,K₂,Na₂)₂[Al₂Si₄O₁₂]₂·12H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic normalment en forma de cristalls pseudoromboèdrics, quasi cúbics, de fins a 4,5 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4 a 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cabazita-Ca pertany a «02.GD: Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de 6-enllaços – zeolites tabulars» juntament amb els següents minerals: gmelinita-Ca, gmelinita-K, gmelinita-Na, willhendersonita, cabazita-K, cabazita-Na, cabazita-Sr, cabazita-Mg, levyna-Ca, levyna-Na, bellbergita, erionita-Ca, erionita-K, erionita-Na, offretita, wenkita, faujasita-Ca, faujasita-Mg, faujasita-Na, maricopaïta, mordenita, dachiardita-Ca, dachiardita-Na, epistilbita, ferrierita-K, ferrierita-Mg, ferrierita-Na i bikitaïta.

## Formació i jaciments

La cabazita-Ca sol formar-se en les roques volcàniques i és més difícil torbar-la en calcàries i esquists. També s'ha trobat dipositada a les cavitats i a les juntes de filons hidrotermals.
Va ser descoberta a Colle del Lares, a la vall de San Nicolò (Província de Trento, Trentino-Alto Adige, Itàlia). És una zeolita comuna que ha estat trobada en molts indrets d'Europa, Amèrica del Nord i Austràlia.

## Referències

* 1 2 3 «Chabazite-Ca» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Chabazite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2016. [Consulta: 4 octubre 2019].
# Cal Moners

Cal Moners és una masia situada al Prat de Llobregat (Baix Llobregat). Va ser propietat de na Maria Salom i Ribas i els seus fills. L'Ajuntament del Prat la va adquirir per protegir-la del vandalisme i els robatoris. Les terres de la finca encara es cultiven a principis del segle xxi. Aquesta masia és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de dos cossos adossats que corresponen a la tipologia 1. I de l'esquema de Danés i Torras. En els materials constructius predomina la pedra unida amb argamassa, confirmant així l'antiguitat relativa de l'edifici en relació al conjunt de masies del Prat. La seva era de pedra, i les restes d'un corral vuitcentista per a guardar bestiar, fan d'aquesta masia un dels pocs exemples conservats útils per il·lustrar la tipologia agropecuària de la població.
Antigament la masia destacava pel seu pou d'aigües freàtiques (de primera aigua) del tipus anomenat de semicapella, construït amb maons, tapat per dalt, amb forma esfèrica i dues sortides, una que omplia la pica i el safareig, i l'altre que anava cap al rec de les plantes de l'horta. Al Prat només se'n coneixen dos pous d'aquest tipus: aquest i el de Can Dan, tots dos ja enderrocats. En la part del darrere de la casa també hi havia una cisterna, emprada ja per romans i àrabs, per recollir l'aigua de la pluja.

## Història

Cal Monés apareix anomenat a la Consueta Parroquial de la primera meitat del segle xix. La família Monés està documentada al Prat des de mitjans de segle xviii i és una de les més distingides, havent donat diversos alcaldes al Prat.

## Referències

* 1 2 «Cal Monés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ Masies del Prat (L'Albufera i La Ribera), vol. I, de Gerard i Teresa Giménez i Joan Jordà, Editorial Efadós, El Papiol, 2003, pàg. 66.

## Enllaços externs

* Cal Monés, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cal Marquet (Guissona)

Cal Marquet és una obra de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pedra als quatre vents amb dues plantes i golfes. La façana principal es troba orientada al sud. La porta d'accés presenta una finestra a cada costat. Al primer pis hi ha tres balcons, el del centre sobresurt de l'eix de la façana. Tenen baranes senzilles de ferro. Les llindes dels balcons són de maó. Al darrer pis hi ha un balcó interior al centre de la façana. Un frontó de formes rectangulars culmina l'immoble. A la banda est trobem una edificació adjunta. A la part superior de la façana hi ha tres finestres. La façana nord és pràcticament cega a excepció d'una petita finestra a cada planta. A la façana oest, hi ha una finestra a la planta baixa, i una altra a la següent, aquesta darrera té llinda de maó.
La coberta és a dues aigües i té una xemeneia a la dreta de la façana sud.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 3 «Cal Marquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Cal Marquès (Castellfollit de Riubregós)

Cal Marquès és una masia de Castellfollit de Riubregós (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran pairalia formada per diversos edificis, uns d'habitatge i d'altres auxiliars, així com un molí i una gran bassa de murs de pedra. S'hi afegí també una capella consagrada a la Mare de Déu de Montserrat
Les dues cases d'habitatge, antigament habitades pels senyors i els masovers respectivament, han estat molt reformades, la qual cosa fa molt difícil de reconèixer-hi la forma primitiva.

## Història

Can Bassols o la Torre Bassols, també anomenat Cal Marquès, a l'edat mitjana fou el centre d'una quadra posseïda per un llinatge de cognom Bassols. Més tard passaria als Sabater i als marquesos de Benavent.
Fou la casa pairal del general carlí Martí de Riquer, creat marquès de Benavent i comte de casa de Dàvalos, i pare de l'artista del Modernisme, Alexandre de Riquer.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 gener 2019].

## Bibliografia

* Riquer, Martí de. Quinze generacions d'una família catalana, Barcelona, 1998