OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ortòstat

Un ortòstat és un bloc o llosa vertical, adornada o no, que forma la filada inferior d'un mur. En un dolmen neolític, els ortòstats formen parcialment o totalment les parets del monument funerari megalític i suporten les lloses de la tapadora.

## Vegeu també

* Arquitectura prehistòrica

## Referències

* ↑ Cooper, Frederick A. The Temple of Apollo Bassitas: The architecture (en anglès), 1996 [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.138. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].

## Bibliografia

* Robertson, D. S. (1929) Handbook of Greek and Roman Architecture. Cambridge: Cambridge University Press.
# Pantera Rosa (desambiguació)

«Pantera Rosa o Pink Panther» té aquests significats:
    Per veure el llistat sencer de pel·lícules de la Pantera Rosa vegeu aquí
# Cap de Terme (Toralla)

Cap de Terme és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla.
Està situat a llevant de Toralla i al nord-est de Mascarell, en el serrat que separa les valls de Toralla i de Serradell. És al sud-est del cim de Saviner i a migdia del Clot de Matavaques, al sud de la Gargalla i de lo Tossalet, i al nord-oest del Bosc de la Granja de Mascarell. Té just al nord la partida de lo Batllet i a migdia la de la Sort.
# Casa Puig i Font (Manresa)

La Casa Puig i Font és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos. Façana simètrica amb un cos central més destacat mitjançant una tribuna al primer pis i un remat amb capcer escalonat. A banda i banda, dos balcons per pis, amb baranes de ferro corregudes al primer i al tercer pis, i individuals al segon. Cornisa superior amb arcuacions i barana de llenguatge neogòtic. L'interior està molt modificat, per la instal·lació del Cafè i el Restaurant.

## Referències

* ↑ «Casa Puig i Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Can Busquets (Hostalric)

Can Busquets és una casa entre mitgeres situada al nucli urbà d'Hostalric (Selva), davant la plaça de la Vila. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa, dos pisos i terrat. A la planta baixa hi ha una porta amb arc pla i llinda de pedra i una finestra amb ampit de pedra i una reixa de forja. Al primer pis hi ha un balcó que ocupa quasi tota la façana, amb barana de ferro i dues obertures rectangulars, envoltades per una motllura de guix. Al segon pis, hi ha dues obertures, similars a les del primer pis, cada una amb un balcó, amb barana de ferro i sostentats per unes mènsules. Sobre les obertures, hi ha uns petits elements fets en guix on posa l'any en què es construí la casa: 1895. L'edifici acaba coronat amb una cornisa contínua i una balaustrada en pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Busquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Casa Cases (Sant Feliu de Guíxols)

Casa Cases és un edifici noucentista de Rafael Masó i Valentí (1916) situat al municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) i protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un xalet unifamiliar de dues plantes. La planta baixa és la principal amb un tall d'entrada i diverses petites sales (menjador, saló de té i biblioteca), l'escala i la cuina. La planta superior inclou els dormitoris i el banys. Tot l'interior està decorat amb ceràmica de colors vius.
Exteriorment, Masó expressa una funcionalitat lligada amb les formes de la masia empordanesa sense deixar de costat un ric joc de llums aconseguit per les terrasses cobertes o descobertes i les rajoles decoratives.

## Història

El projecte d'aquesta casa va ser encarregat per Joan Casas i Arxer (1839-1923), industrial i polític de Sant Feliu de Guíxols. És el tipus de client burgès, culte i catalanista. L'any 1902 la Lliga Regionalista el presentà com a diputat a Corts per Girona. Masó dibuixà un primer projecte el febrer i març del 1914, però l'abandonà. El definitiu és del maig del mateix any i les obres van començar el mateix estiu, perquè el març del 1915 es començaren les teules de ceràmica de la coberta. Però per diferències de criteri Masó no arribà a dissenyar el mobiliari ni el jardí. Abans d'acabar les obres va deixar-ne la direcció.
Durant la Segona Guerra Mundial va ser residència per a joves de l'Alemanya nazi com a Hogar Alemán dins de l'entitat de l’Auxilio Social Alemán organitzada per la dictadura franquista.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Cases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
* ↑ «Durant la Segona Guerra Mundial hi va haver una residència per a joves de l’Alemanya nazi a Sant Feliu de Guíxols? - Descobreix SFG». [Consulta: 12 gener 2022].

## Enllaços externs

* Casa Joan Casas a la Fundació Rafael Masó.
# Casa Martori

La Casa Martori és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici situat molt a prop de la Rambla de Figueres i del teatre municipal. Edifici entre mitgeres, de planta baixa, dos plantes pis i altell. Bastit sobre un basament de pedra treballada que ocupa tota la primera planta. La planta baixa presenta cinc portals emmotllurats d'arc rebaixat amb dovella central decorada amb motiu geomètric. Al primer pis presenta un balcó central sobre mènsules amb llosana emmotllurada i barana forjada amb decoració geomètrica que dona pas a un finestral d'arc rebaixat. A banda i banda balconades corregudes amb la mateixa composició. La segona planta presenta un registre idèntic que l'anterior. A l'atell cinc òculs. Culmina amb cornisa amb balustrada amb frontó central amb decoració floral.

## Referències

* ↑ «Casa Martori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa Martell

La Casa Martell és una edificació de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa Martell, situada a la plaça de la vila, és un habitatge construït després de la Guerra Civil en substitució de l'antiga casa enderrocada. Consta de tres façanes, i segueix en part el model de casal propi de la comarca durant els segles XVI-XVII. Respon a un model eclèctic amb els diferents pisos separats per cornises, combinant les finestres i els balcons allindats i amb arcuacions als eixos principals. Presenta un escut d'armes sobre la porta principal.

## Història

Segons la tradició, des d'un balcó de la casa Martell va predicar Sant Vicenç Ferrer. Aquesta casa formaria part del castell-palau del comanador de Vilalba, recinte que tenia planta pentagonal i que va ser modificat al segle xviii. La casa va ser enderrocada durant la Guerra Civil i s'aixecà de nou uns anys després.

## Referències

* 1 2 «Casa Martell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Casa Martell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Les Abymes-4

El cantó de Les Abymes-4 era una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprenia part de la comuna de Les Abymes.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit |
| 1994-1997 | Daniel Marsin | GUSR |
| 1997-2008 | Lurel Chonkel | GUSR |
| 2008- | Louis Galantine | FGPS |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Reorganització cantonal

En la reorganització cantonal que va entrar en vigor el 2015 el cantó de Les Abymes-4 va ser suprimit.

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-235 du 24 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Guadeloupe».
# Casa Montaner (Cervera)

La Casa Montaner és una obra de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de pedra, actualment arrebossat, de tres plantes.
La planta baixa és un porxo amb quatre columnes monolítiques que suporten el coll de la biga que permet avançar la part superior de la casa. La planta noble presenta dues portes balconeres quadrangulars, cadascuna de les quals té una barana de ferro bastant sobresortida. Damunt el balcó situat al costat esquerre hi ha un escut del llinatge Montaner. La segona planta és una golfa i presenta dos grans finestrals quadrangulars.

## Història

El 1613 havia estat concedida la llicència a Hug Montaner per a posar a les volades de la casa les quatre columnes de pedra que encara es conserven. En aquesta casa feren estada el rei Felip IV l'any 1626 i la Reina d'Hongria l'any 1630.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Montaner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Canvi d'agulles

Un canvi d'agulles, en el llenguatge corrent és un aparell de via que serveix per a fer canviar un tren de via. Aquest aparell s'acostuma a anomenar simplement "agulla" per part del personal ferroviari.
De forma més general, el canvi d'agulla atribueix una direcció a un tren.

## Composició

Un aparell de canvi d'agulles es compon d'una part mòbil (les làmines d'agulla) i una part fixa (contraagulla). La part on les vies es creuen s'anomena el cor.
* Indicador de direcció en canvi d'agulles a Txèquia
* i sobre la xarxa ferroviària de la DB
* A Amèrica del Sud, els canvis d'agulla pivoten sobre un eix vertical
# Cascades Tinkisso

Les cascades Tinkisso són unes cascades de riu Tinkisso, a prop de Dabola, al centre de Guinea. Les cascades tenen 70 m d'ample i 45 m d'altura. El flux d'aigua és més alt durant la temporada de pluges, quan el riu flueix aproximadament deu vegades més que a la temporada seca.

## Referències

* ↑ Hudgens, Jim; Trillo, Richard. The Rough Guide to West Africa. 4. Rough Guides, 2003, p. 584. ISBN 978-1-84353-118-0. «Just fora de la ciutat, les cascades de Tinkisso...»
* 1 2 Natural Wonders of the World. United States of America: Reader's Digest Association, Inc, 1980, p. 380. ISBN 0-89577-087-3.

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Carme Gil i Llopart

Carme Gil i Llopart (Barcelona, 25 de juny de 1868 - 13 de juliol de 1966) comtessa de Vilardaga, fou una col·leccionista catalana, membre d'una coneguda família barcelonina.

## Col·leccionisme

Neboda de Pau Gil i Serra, fou una gran col·leccionista de temes relacionats amb la moda. Un exemple és la seva col·lecció de llibres, que es poden trobar en el fons antic del Centre de Documentació del Museu del Disseny de Barcelona, datats entre el segle xvii i les primeres dècades del xx. Moltes de les peces d'aquesta col·lecció van ser adquirides durant la seva permanència a París, en el primer terç del segle xx.
Carmen Gil va llegar la seva col·lecció a l'Ajuntament de Barcelona, que la va rebre el 1967 de mans de Leopold Gil i Nebot i que va passar a formar part del fons del Museu Tèxtil i d'Indumentària.

## Exposicions

A més de l'exposició permanent del Museu Tèxtil, la seva col·lecció s'ha mostrat a diverses exposicions temporals:
* 1928 - Els XII
* 1933 - Magatzems Jorba: exposició de vestits regionals i d'època
* 2010 - Imatges de Moda

## Referències

* ↑ «Registre del naixement de Carme Gil i Llopart». FamilySearch, 25-06-1868.
* ↑ «Defunció de Carme Gil i Llopart». Índex de defuncions de Barcelona 1965-1970. FamilySearch, 14-07-1996.
* 1 2 «Entrega de un importante fondo bibliográfico». La Vanguardia, 20-02-1967, pàg. 20.
* ↑ «Comtat de Vilardaga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Geli, Carles «Los Gil, una familia a todo Gas». El País, 17-11-2010.
* ↑ «Llibres». Museu del Disseny de Barcelona, 03-03-2015.
* ↑ «Documents del Llegat de Carmen Gil Llopart en el catàleg del Centre de Documentació del Museu del Disseny de Barcelona». [Consulta: 8 novembre 2008].
* ↑ «Guardes del fons antic del DHUBdoc». Arxivat de l'original el 2012-05-10. [Consulta: 20 juny 2012].
* ↑ «Fem la història una mica més accessible...». Arxivat de l'original el 2012-05-19. [Consulta: 20 juny 2012].
* ↑ «La exposición bibliográfica de 'Els XII'». La Vanguardia, 01-02-1928.
* ↑ del 31 de maig a l'1 d'agost de 1933, quart pis, secció de comunicacions : expositors Ricard Torres Reina, Lluis Tolosa i Giralt, Comtessa de Vilardaga
* ↑ «Dos exposiciones de indumentaria». La Vanguardia, 11-07-1933.
* ↑ Ràfols, J.F. «L'exposició de vestits regionals i d'època als «Magatzems Jorba»». Butlletí de la Junta de Museus, 01-10-1933, pàg. 304-308.

## Bibliografia

* Rodrigo y Alharilla, Martín. La familia Gil. Empresarios catalanes en la Europa del siglo XIX. Fundación Gas Natural, 2010. ISBN 978-84-614-2739-0.
# Caterina de Lorena

Caterina de Lorena (en francès Catherine de Mayenne o Catherine de Lorraine) (França, 1585 - París, 18 de març de 1618) va ser una noble francesa de la Casa de Lorena, filla del duc de Mayenne Carles de Lorena (1554-1611), i d'Enriqueta de Savoia-Villars (1541-1611).
Caterina de Lorena va participar activament en l'administració i gestió dels béns del seu marit i dels seus fills. Igual que el seu marit, era considerada una dona pietosa i devota, que va afavorir la creació de fundacions religioses, monestirs, abadies, esglésies, escoles, hospitals.

## Matrimoni i fills

Va casar-se l'1 de febrer de 1599 a Soissons amb Carles I Gonzaga-Nevers, fill del duc Lluís I (1539-1595) i de la duquessa Enriqueta de Cleves (1542-1601). El matrimoni va tenir sis fills: Francesc (1606-1622); Carles (1609-1631), casat amb Maria Gonzaga de Màntua (1609-1660); Ferran (1610-1632); Maria Lluïsa (1611-1667), casada primer amb el rei de Polònia Ladislau IV de Polònia, i després amb el seu germà Joan Casimir II Vasa; Bernarda (1614-1637) i Anna Maria (1616-1684), casada primer en secret amb Enric II de Guise (1614-1664), i en anul·lar-se aquell matrimoni, amb Eduard de Wittelsbach (1625-1663).

## Enllaços externs

* Genealogy.euweb.cz família Gonzaga
* Caterina de Lorena Arxivat 2008-04-05 a Wayback Machine.
* http://gw5.geneanet.org
# Caterina de Brunsvic-Dannenberg

Caterina de Brunsvic-Dannenberg (en alemany Marie Katharina von Braunschweig-Dannenberg) va néixer a Dannenberg (Alemanya) el 10 de juny de 1616 i va morir a Grabow l'1 de juliol de 1665. Era filla de Juli Ernest (1571-1636) i de Maria d'Ostfriesland (1582-1616).

## Matrimoni i fills

El 15 de febrer de 1635 es va casar a Schwerin amb Adolf Frederic I de Mecklenburg-Schwerin (1588-1658), fill del duc Joan VII (1558-1592) i de Sofia de Schleswig-Holstein-Gottorp (1569-1634). El matrimoni va tenir onze fills:
* Juliana Sibil·la (1636-1701)
* Frederic (1638-1688), duc de Mecklenburg-Grabow de 1658 a 1688, casat amb Cristina Guillemina de Hessen-Homburg (1653-1722).
* Cristina (1639-1693), abadessa del monestir de Gandersheim.
* Bernat Segimon (1641-1641)
* Augusta (1643-1644)
* Elisabet (1646-1713), abadessa del monestir de Gandersheim.
* Anna Sofia (1647-1726), casada amb el duc Jules de Wurtemberg-Juliusbourg (1653-1684).
* Adolf Ernest (1650-1651)
* Felip Lluís (1652-1655)
* Enric Guillem (1653-1653)
* Adolf Frederic (1658-1708), duc de Mecklenburg-Strelitz, casat primer amb Maria de Mecklenburg-Güstrow1659-1701), després amb Joana de Saxònia-Gotha (1680-1704), i finalment amb Cristiana Emília de Schwarzburg-Sondershausen (1681-1751)

## Enllaços externs

* Caterina de Brunsvic
# Carles I de Portugal

Carles I de Portugal, dit el Màrtir o el Diplomàtic (Lisboa, 1863 - ibíd., 1908) fou duc de Bragança i rei de Portugal (1889-1908), el penúltim abans de la instauració de la República.

## Orígens familiars

Va néixer a la capital del regne el 28 de setembre de 1863 fill del rei Lluís I de Portugal i la seva esposa Maria Pia de Savoia. Per via paterna era net de la reina Maria II de Portugal i del príncep Ferran de Saxònia-Coburg Gotha mentre que per línia materna era net de Víctor Manuel II d'Itàlia i de l'arxiduquessa Adelaida d'Àustria.

## Ascens al tron

L'infant Carles es va convertir en rei el 10 d'octubre de 1889, mentre el seu pare encara era al llit de morts. Home intel·ligent però propens a l'extravagància, les polítiques, malversaments i les seves relacions extramatrimonials van segellar el futur de la monarquia portuguesa.
Els tractats colonials amb el Regne Unit, signats un l'agost de 1890 en el qual es va definir les seves fronteres africanes al llarg del riu Zambesi i riu Congo i l'altre el 14 d'octubre de 1899 en el qual es confirmaven els tractats colonials del segle xvii, van estabilitzar la situació a Àfrica.
Portugal va ser declarada en fallida econòmica dues vegades, el 14 de juny de 1892 i novament el 10 de maig de 1902, causant disturbis industrials, antagonisme entre socialistes i republicans i la crítica de la premsa de la monarquia. Carles va respondre al nomenar João Franco com a primer ministre i subseqüentment acceptant la dissolució del Parlament.
L'1 de febrer de 1908, la família reial retornava del Palau de Vila Viçosa a Lisboa. Van agafar un vaixell per a travessar el riu Tajo i van desembarcar al centre de Lisboa. En el seu camí cap al palau reial, el carruatge amb Carles I i la seva família van passar per la plaça de Terreiro do Paço, on van ser disparats diversos trets des de la multitud que s'hi va apropar. El rei va morir immediatament, el seu hereu Lluís Felip de Bragança va ser mortalment ferit, i l'infant Manuel de Bragança va ser ferit al braç. Els assassins van ser morts a trets al mateix lloc pels guardaespatlles reials i més tard reconeguts com a membres del Partit Republicà. Aproximadament, vint minuts més tard, el príncep Lluís Felip va morir i dies després, l'infant Manuel va ser aclamat rei de Portugal, l'últim de la dinastia dels Bragança-Wettin.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 22 de maig de 1886 a Lisboa amb la princesa Amèlia d'Orleans, besneta del rei Lluís Felip I de França. D'aquesta unió tingueren:
* l'infant Lluís Felip de Bragança (1887-1908), duc de Bragança
* l'infant Manuel II de Portugal (1889-1932), rei de Portugal
* la infanta Maria Anna de Bragança (1887)
Carles I va tenir una filla il·legítima amb la brasilera Maria Amèlia Laredo Murça:
* Maria Pia de Saxònia-Coburg Gotha i Bragança (1907-1995)
# Carrer del Portal (Sedó)

Carrer del Portal és un pas cobert de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Passatge del carrer del Portal. Te dos trams, arquitrabats. Tant l'arc nord com el sud, son rebaixats. Comunica el carrer major al nord, al carrer Maguerola a l'est, i al carrer de baix al sud.

## Referències

* ↑ «Carrer del Portal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Carrer del Programari lliure

El Carrer del Programari lliure està situat a la ciutat de Berga, està dedicat al programari lliure i fou inaugurat el 3 de juliol de 2010 per Richard Stallman, el fundador de la Free Software Foundation.
El carrer té una llargada de 300 metres i està ubicat una àrea pròxima al Parc del Pla de l'Alemany, al sud-oest de la ciutat. És una via amb diversos establiments com l'Hotel Berga Park, una escola, una comissaria de policia, algunes oficines, una zona de parc i altres edificis.

## Història

El juny de l'any 2009, Albert Molina, Xavier Gassó, i Abel Parera, estaven en plena preparació de l'organització de la Primera Conferència sobre programari lliure a Berga. En complir-se aquest esdeveniment sol·licitaren al Consell Municipal de Berga que s'anomenés un carrer de la mateixa ciutat en honor i valoració del programari lliure. Així fou que a l'any següent, el gener de 2010, durant la preparació de les següents conferències, Albert Molina i Xavier Gassó intentaren contactar amb representats polítics, per tal de donar impuls a la idea i convidar Richard Stallman a participar en els actes protocol·laris. Finalment, el Consell Municipal adoptà la resolució (amb 14 vots a favor i 2 abstencions al plenari municipal) i anomenà un Carrer del Programari Lliure a la ciutat, que seria inaugurat el 3 de juliol de 2010, a les 20:00, pel llavors alcalde de Berga, Juli Gendrau, junt amb Richard Stallman que assistí i intervingué també en la inauguració.

## Referències

* ↑ «Richard Stallman: "hem d'aconseguir la llibertat al ciberespai"». Aquí Berguedà, 05-07-2010 [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «Intranet de SES Serra de Noet» (en catalan). Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya (XTEC). [Consulta: 26 agost 2012].
* ↑ «Junta Electoral de Zona (Berga)» (en catalan). Generalitat of Catalonia. Arxivat de l'original el 15 gener 2013. [Consulta: 26 agost 2012].
* ↑ Parera Rial, Abel «S'inaugurarà el primer "Carrer del Programari Lliure" a Berga». Xarxa Punt TIC, 29-06-2010 [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «Esborrany d'acta» (PDF) (en catalan). Ajuntament de Berga, 10-06-2010. [Consulta: 26 agost 2012].
* ↑ «Richard Stallman a les Jornades de Programari Lliure del Berguedà». Blog de la Biblioteca de Matemàtiques i Informàtica, 01-07-2010 [Consulta: 25 agost 2022].
# Carrer del Pou Rodó (Girona)

El Carrer del Pou Rodó és un carrer del municipi de Girona. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya en el seu conjunt.

## Descripció

Comença arran de l'escalinata del temple de l'Església de Sant Feliu de Girona, fa un colze i travessant el carrer de la Barca, acaba el carrer de Bell-aire ran la plataforma del Galligants. És un carrer estret i tortuós amb paviment de pedra irregular. A la cruïlla d'aquest carrer amb el de la Barca hi ha un pont amb arcada que uneix dues cases i al capdamunt hi ha una finestra amb llinda decorada que data del segle xvii.

## Història

Marquès pressuposa que hi havia un pou en aquest indret que ha donat nom al carrer, però avui no en queda cap rastre. La seva situació i la depressió del sòl del carrer l'ha fet durant els anys molt propens a les inundacions. A l'extrem que toca el carrer del Bell-Aire, davant el perill de la crescuda del Galligants, s'aparedava l'entrada del carrer. L'any 1635 hi havia dues cases que pertanyien al sagristà major de Sant Feliu i es va demanar llicència per unir-les per mitjà d'un pont.

## Referències

* 1 2 «Carrer del Pou Rodó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].