OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giorgio Baglivi

Giorgio Baglivi (Dubrovnik, Dalmàcia, 8 de setembre de 1668 - Roma, 17 de juny de 1707) va ser un metge italià.
Va estudiar a Nàpols i després a Salern, on en 1688 es va graduar en medicina i filosofia. Posteriorment, es traslladà a Florència, a Pàdua, a algunes ciutats dels Països Baixos i Anglaterra, i el 1692 va arribar a Roma, on s'establí definitivament en 1694. Fou metge d'Innocenci XII i del seu successor Climent XI. En 1696 se li confià l'ensenyament de cirurgia i anatomia a la Universitat de Roma La Sapienza, on el 1700 va tenir la càtedra de medicina teòrica. Fou defensor de les teories iatromecàniques. Feu estudis complexos sobre la doctrina de les fibres com a origen de les malalties. Publicà De Praxi Medica (1696), de sentit gairebé hipocràtic, que ha esdevingut un llibre clàssic de la medicina. Fou un dels clínics més eminents del seu temps; tingué una gran influència sobre els fisiòlegs que el seguiren. Fou un excel·lent metge pràctic, mantenint la pràctica separada de la teoria, va condemnar la filosofizació abstracta i les especulacions buides dels metges del seu temps i li va donar un nou i gran valor a l'antic empirisme hipocràtic, basat en l'experiència i el raonament. Era un partidari convençut de la importància de l'experiència clínica, de l'examen clínic general dels malalts, dels exàmens d'autòpsia acuradament realitzats i de les investigacions fisiològiques realitzades en animals.

## Referències

* 1 2 «Giorgio Baglivi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Crespi, Mario «Giorgio Baglivi». Treccani - Dizionario Biografico degli Italiani, Vol. 5, 1963 [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ Ebstein, Erich. «Giorgio Baglivi». A: Ärzte-briefe aus vier jahrhunderten,. J. Springer, p. 5-7. ISBN 978-3-642-89637-8 [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ Brucefye, W. «Giorgio Baglivi». Clinical Cardiology, Vol. 25, 2002, pàg. 487-489 [Consulta: 1r maig 2020].
# Maria Letizia Bonaparte

«Maria Letizia Bonaparte» té aquests significats:
* Maria Letizia Ramolino, Bonaparte de casada, mare de Napoleó Bonaparte
* Maria Letizia Bonaparte, segona esposa d'Amadeu I de Savoia
# Gerry Carroll

Gerry Carroll (Belfast, 27 d'abril de 1987) és un polític irlandès del People Before Profit i càrrec electe de la circumscripció electoral de Belfast West a l'Assemblea d'Irlanda del Nord des del maig de 2016. Del 2014 fins al 2016 també va representar l'àrea electoral del districte de Black Mountain a l'Ajuntament de Belfast.

## Trajectòria

Quan tenia 16 anys, Carroll va recaptar fons amb altres activistes per a viatjar a Edimburg per a la protesta Make Poverty History. Es va presentar a les eleccions de Belfast West de 2011, originades per la renúncia de Gerry Adams, pel People Before Profit, i va obtenir el 7,6% dels vots. A les eleccions a l'Ajuntament de Belfast de 2014 va guanyar un dels set escons de l'àrea electoral de Black Mountain, quedant tercer. Després de la seva elecció, va optar per no descriure's com a nacionalista o unionista, sinó com a socialista. Va tornar a presentar-se a les eleccions generals de 2015, aquesta vegada va quedar segon amb el 19,2% dels vots.
Després de ser escollit regidor, Carroll va criticar les pujades salarials que es van atribuir els regidors, mentre que la resta del personal de l'ajuntament patia retallades salarials efectives, i va fer campanya contra la privatització i les retallades.
Va criticar el «suport al capitalisme» del Sinn Féin i va parlar en contra del «caràcter sectari» de la política a Irlanda del Nord. L'agost de 2014 va afirmar que «a Irlanda del Nord el sectarisme és al cor de l'estat. No ho accepto, però tampoc no accepto l'estat conservador de dreta al sud». A les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 2016 va ser escollit per Belfast West, i va ser reelegit a les eleccions de 2017.
El suport de Carroll al Brexit, en un àmbit en què tres quartes parts dels votants van votar per romandre a la Unió Europea, va atreure les crítiques del Sinn Féin. Carroll es va presentar a les eleccions al Parlament del Regne Unit de 2019 i va ocupar el segon lloc darrere del diputat del Sinn Féin Paul Maskey.

## Referències

* ↑ Black, Rebecca «I am not a nationalist or a unionist, I am a socialist, says People Before Profit's new Belfast councillor Gerry Carroll». , 24-05-2014.
* ↑ Ó Muilleoir, Tiarnán «Carroll vows to take on 'austerity parties'». , 06-03-2015.
* ↑ «Belfast West parliamentary constituency – Election 2015». .
* ↑ Stewart, Alan «Politician expresses fears over Waterfront Hall 'privatisation'». Belfast Live, 27-06-2015.
* ↑ Little, Ivan «West Belfast: Fairy tale win for newcomer Carroll as he snatches seat from Sinn Féin». .
* ↑ Allison Morris «West Belfast: Only the most optimistic would have predicted such a massive swing back to Sinn Féin». .
* ↑ «Carroll and McCann align themselves to Tory right wingers – Maskey | Sinn Féin». Sinnfein.ie, 18-10-2016. Arxivat de l'original el 6 March 2017. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «People Before Profit's justification for Brexit is just nonsense». .
# Escorsens

Escorsens (en francès Escoussens) és un municipi francès, de la regió d'Occitània i del departament del Tarn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 404 | 468 | 405 | 425 | 413 | 526 | 636 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean-Paul Guiraud | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Atlixco

Atlixco és una ciutat de l'estat de Puebla i capçalera del municipi homònim, dins la IV Regió de l'Estat. És localitzada a 24 km al sud-oest de la ciutat de Puebla de Zaragoza capital de l'estat. És reconeguda pel seu bon clima i la floricultura, per la qual cosa es coneix com a Atlixco de las Flores. El 2005 la ciutat tenia 86.000 habitants, el municipi sencer tenia 122.000 habitants.
Després d'una llarga història de guerres entre els txtitximeques i els habitants poderosos de Huejotzingo, nasqué la ciutat de Cuauhquechollan (en nàhuatl: lloc on fugiren les àguiles). És probable que la immigració txitximeca desplacés la població original o es mesclés amb ela. La ciutat fou dependència de Huejotzingo fins al segle xv. El 1420, els pobladors de Quauhquechollan s'enfrontaren al senyoriu de Huejotzingo, però foren derrotats i obligats a abandonar la població. Després de dues refundacions, els pobladors de la vall d'Atlixco quedaren subjectes del domini de Huejotzingo, el qual, amb Tollan-Chollollan, fou el principal aliat dels mexiques a la regió de l'actual estat de Puebla.
El 1579, ja en l'època colonial, els espanyols refundaren el poblat indígena d'Acapetlahuacan amb el nom de Villa de Carrión, a la vall d'Atlixco, que, per la importància de la seva producció agrícola, fou coneguda com el Graner d'Amèrica. A partir del segle xvii, Atlixco fou creixent en població i en importància econòmica. El 14 de febrer de 1843, Nicolás Bravo, president de Mèxic, elevà la Villa de Carrión a la categoria de ciutat amb el nom d'Atlixco, que conserva fins ara.

## Referències

* ↑ «Atlixco de las Flores. Todo para la agricultura» (en castellà). agricultura.com.mx. [Consulta: 3 maig 2009].
* ↑ Sobre Atlixco. Exporando México. [Data d'accés: 3 de maig de 2009]

## Enllaços externs

* Ajuntament del municipi d'Atlixco, en castellà
# Bronze (color)

El bronze és el color del metall bronze, que varia segons els diversos aliatges, sobretot coure i estany, amb els quals s'obté. Els grecs i els romans l'obtenien a partir de la mescla amb zinc, plom i plata amb què fabricaven eines, armes, monedes i objectes d'art.
Una mostra del color bronze:

## Usos

El bronze és el color de la medalla atorgada als tercers premis en competicions i concursos...

## Vegeu també

* Llista de colors
Viccionari
# Setge de Saraqusta (755)

El Setge de Saraqusta de 755 fou una de les batalles de la Revolta iemenita del Valiat de l'Àndalus.

## Antecedents

Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí va enviar a al-Tagr al-Ala, que corresponia als iemenites, a As-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí com a governador de Saraqusta per alliberar-se de la seva enutjosa tutela i per humiliar-los aprofitant la seva feblesa després de la batalla de Tours i les pèrdues d'Avinyó i Nimes i la pèrdua de terreny enfront Alfons I d'Astúries. Al-Sumayl va acceptar de bon grat i va arribar a Saraqusta a 750 durant una gran fam.
Superada la fam, Amir ibn Asur amb el suport d'al-Hubáb az-Zuhri van convocar un alçament en nom del califa Al-Mansur, i se'ls van unir fonamentalment iemenites i amazics. Al-Sumayl va enviar als seus aliats, amb els quals anava Badr, que havia desembarcat a l'Andalus el juny del 754 per demanar als seus clients i parents el govern per a Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil, l'últim dels Omeia que va sobreviure a la matança de la família a mans del califa. Els rebels van retirar el setge al saber de la proximitat de les tropes de socors.

## El setge

El 755 es va encendre la rebel·lió pro-abbasida i Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí i As-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí es van dirigir junts de nou contra Saraqusta però els seus habitants, tement els estralls de l'exèrcit que els venia a sobre, van lliurar als rebels Amir ibn Asur, el seu fill Wahd ibn Amir ibn Asur i al-Hubáb az-Zuhri, que van ser immediatament fets presoners i dirigits cap a Qurtuba. El valí va deixar al seu fill Abd al-Rahman ibn Yusuf Abu Zayd com a governador de Saraqusta.

## Conseqüències

Per desfer-se d'Al-Husayn ibn Al-Dachn i Sulayman ibn Xilah per haver mostrat refractaris en el seu socors en l'any anterior, As-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí va ordenar una expedició de càstig contra els vascons de Pamplona que s'havien revoltat aprofitant les lluites entre els musulmans.
Sulayman ibn Xilah va rebre el comandament d'una petita força i la cavalleria i l'avantguarda estava reservada per Al-Husayn ibn Al-Dachn. Com era previsible, l'expedició va acabar amb la derrota de la columna, Sulayman va morir, però Al-Husayn es va poder refugiar a Saragossa a l'empara del nou governador Abd al-Rahman ibn Yusuf Abu Zayd.
La notícia del desastre va arribar a Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí i Al-Sumayl al riu Jarama mentre es retirava a la capital per rebutjar al pretendent omeia. De l'alegria que li va entrar Yusuf al-Fihri va manar decapitar als tres rebels presoners.

## Referències

* ↑ (castellà) Juan A. Souto, Cronologia y gobernadores de la Zaragoza Omeya
* ↑ (castellà) Ingenieros del Rey, Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí Arxivat 2008-11-07 a Wayback Machine.
* ↑ Suárez Fernández, Luis. Historia de España Antigua y media (en castellà). Ediciones Rialp, p.155. ISBN 978-84-321-1882-1 [Consulta: 4 desembre 2011].

## Enllaços externs

* (castellà) Ingenieros del Rey, Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí Arxivat 2008-11-07 a Wayback Machine.
# Gilsdorf

Gilsdorf (en luxemburguès: Gilsdref; en alemany: Gilsdorf) és una vila de la comuna de Bettendorf situada al districte de Diekirch del cantó de Diekirch. Està a uns 29 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Gilsdorf». [Consulta: 7 octubre 2015].
# Zacaries

* Per a altres significats, vegeu «Zacaries (desambiguació)».
En el cristianisme, Zacaries fou un sacerdot jueu marit d'Elisabet, cosina de Maria, la mare de Jesús, i pare de sant Joan Baptista.
En l'Evangeli segons Lluc l'arcàngel Gabriel se li aparegué, i li anuncià que tindria un fill (Joan). Zacaries dubtà de la paraula del missatger diví, perquè Elisabet era una dona gran i estèril. Com a càstig per la seva incredulitat, Zacaries perdé la capacitat de parlar i només la va recuperar en el moment en què sant Joan fou circumcidat.
Segons diu l'Evangeli segons Lluc:
    «En temps d'Herodes, rei de Judea, hi havia un sacerdot del torn d'Abia que es deia Zacaries. La seva muller, descendent d'Aaron, es deia Elisabet. Tots dos eren justos davant de Déu i irreprensibles en el compliment de tots els manaments i les observacions del Senyor. Però no tenien fills, perquè Elisabet era estèril i tots dos eren ja d'edat avançada.»
    «Un dia mentre Zacaries era en el temple oficiant davant de Déu amb els del seu torn, segons el ritual dels sacerdots, li tocar per sorteig d'entrar al santuari del Senyor a oferir l'encens. Mentre l'oferia, tot el poble era a fora pregant. Llavors se li va aparèixer un àngel del Senyor a la dreta del altar del l'encens. Zacaries en veure'l es va torbar i la por s'apodera d'ell.»
    «—No tinguis por, Zacaries: la teva súplica ha estat escoltada. Elisabet, la teva muller, et donarà un fill, i li posaràs el nom de Joan [...] quedaràs mut, sens poder dir res, fins al dia que passi tot això: tu no as cregut les meves paraules, però al seu temps es compliran [...] Al cap de poc temps la seva muller Elisabet va quedar embarassada.»
En l'Alcorà, amb el nom de Zakariyyà, se'l considera un profeta.
* Tomba d'Absalom, a Jerusalem, on sembla que va ser enterrat Zacaries, i on, el 2003 va ser trobada la inscripció: "Aquesta és la tomba de Zacaries, el màrtir, el sant prevere, el pare de Joan"
* Tomba de Zacaries a la mesquita d'Alep
* Tomba del sant a San Zaccaria (Venècia)
* L'arcàngel Gabriel s'apareix a Zacaries, miniatura del s. XV

## Referències

* ↑ Lluc, 1, 5-25
# Gaztelu

Gaztelu és un municipi de Guipúscoa, de la comarca del Tolosaldea. El municipi se situa prop del límit amb Navarra, al costat d'una ruta de comunicació local secundària, cosa que ha contribuït a l'aïllament i al manteniment del caràcter rural del municipi. El municipi és molt petit, tenia 151 habitants a la fi de 2004 i una extensió de 6 km². El poble està compost per un modest nucli que s'articula a l'entorn de l'església parroquial, l'ajuntament i el frontó. La població viu principalment disseminada en els caserius més o menys dispersos al voltant d'aquest nucli.
La principal activitat econòmica del municipi és l'agrícola, encara que bona part dels seus habitants treballa en la indústria i serveis de les localitats veïnes. En el poble existeix un alberg municipal. Hi ha l'opinió estesa que el nom del poble (gaztelu significa 'castell' en euskera) prové d'una possible fortalesa medieval que se situava als voltants del mont Uli, en la frontera amb Navarra, i no gaire lluny de l'actual poble; però la veritat és que no s'han localitzat vestigis d'aquest hipotètic castell fronterer.
Com altres petits llogarets de la zona, Gaztelu es va unir a la vila de Tolosa el 1374, com a forma de protegir-se dels atacs dels banderers. Segles més tard, desaparegut aquest perill, Gaztelu va intentar separar-se de nou de la vila, però no ho va assolir fins a 1845, amb l'aprovació de la Llei d'ajuntaments. Posteriorment, entre 1966 i 1995, Gaztelu va estar unit al veí poble de Leaburu formant el municipi de Leaburu-Gaztelu, que es va separar el 1995, a requeriment dels veïns de Gaztelu. La pràctica totalitat de la població domina l'euskera, que és l'idioma habitual d'ús quotidià.

## Vegeu també

* Caseriu Erregiñenea.

## Enllaços externs

* Informació general sobre Gaztelu Arxivat 2006-12-08 a Wayback Machine..
# Mantallot

Mantallot (en bretó Mantallod) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 171 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 121 | 148 | 144 | 132 | 163 | 171 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Droumaguet | |
# Gilroy

* Per a altres significats, vegeu «Paul Gilroy».
Gilroy és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2010 tenia 52.027 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gilroy tenia 41.464 habitants, 11.869 habitatges, i 9.590 famílies. La densitat de població era de 1.010,1 habitants/km².
Dels 11.869 habitatges en un 47,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 14,2% dones solteres, i en un 19,2% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,6% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.135 $ i la renda mediana per família de 65.330 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.759 $ mentre que les dones 34.710 $. La renda per capita de la població era de 22.071 $. Entorn del 7,3% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gilroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gilroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Equació de Steinmetz

L'equació de Steinmetz, de vegades anomenada equació de potència, és una equació empírica que s'utilitza per calcular la pèrdua total de potència (pèrdues del nucli) per unitat de volum en materials magnètics quan estan sotmesos a un flux magnètic extern variable sinusoïdalment. L'equació rep el nom de Charles Steinmetz, un enginyer elèctric alemany-americà, que va proposar una equació similar sense la dependència de la freqüència el 1890. L'equació és:
$P_{v}=k\cdot f^{a}\cdot B^{b}$
on $P_{v}$ és la pèrdua de potència mitjana temporal per unitat de volum en mW per centímetre cúbic, $f$ és la freqüència en kilohertz, i $B$ és la densitat màxima de flux magnètic; $k$, $a$, i $b$, anomenats coeficients de Steinmetz, són paràmetres del material que es troben generalment empíricament a partir de la corba d'histèresi BH del material per ajustament de corba. En els materials magnètics típics, tots els coeficients de Steinmetz varien amb la temperatura.
La pèrdua d'energia, anomenada pèrdua de nucli, es deu principalment a dos efectes: la histèresi magnètica i, en els materials conductors, els corrents de Foucault, que consumeixen energia de la font del camp magnètic, dissipant-la com a calor residual en el material magnètic. L'equació s'utilitza principalment per calcular les pèrdues de nucli en nuclis magnètics ferromagnètics utilitzats en motors elèctrics, generadors, transformadors i inductors excitats per corrent sinusoïdal. Les pèrdues del nucli són una font econòmicament important d'ineficiència en les xarxes i els aparells elèctrics de corrent altern (CA).

## Referències

* ↑ Venkatachalam. «Accurate Prediction of Ferrite Core Loss with Nonsinusoidal Waveforms Using Only Steinmetz Parameters» (en anglès). Dartmouth College, 07-09-2022. Arxivat de l'original el 2014-08-12. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ Sudhoff, Scott D. Power Magnetic Devices: A Multi-Objective Design Approach (en anglès). John Wiley and Sons, 2014, p. 168–169. ISBN 978-1118824634.
* ↑ Rashid, Muhammad H. Power Electronics Handbook, 4th Ed. (en anglès). Butterworth-Heinemann, 2017, p. 573. ISBN 978-0128114087.
* ↑ Mühlethaler; etal «Còpia arxivada». IEEE Transactions on Power Electronics, 27, 2, 01-02-2012, pàg. 953. Arxivat de l'original el 2020-10-21. Bibcode: 2012ITPE...27..953M. DOI: 10.1109/TPEL.2011.2160971 [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ Steinmetz, Charles P. Trans. AIEE, 9, 2, 1892, pàg. 3–62. DOI: 10.1109/PROC.1984.12842.
* ↑ Sudhoff, Scott D. Power Magnetic Devices: A Multi-Objective Design Approach (en anglès). John Wiley and Sons, 2014, p. 168–169. ISBN 978-1118824634.
# Atinia de usucapionibus

La le Atinia de usucapionibus va ser una llei de l'antiga Roma que limitava (de fet impedia) el dret d'usucapió (propietat pel pas del temps) en les coses adquirides il·legalment. Establia que era sempre del seu propietari allò que s'hagués adquirit il·legalment.
Aquesta llei també s'anomena llei Atilia de usucapionibus i es creu que va ser establerta l'any 557 de la fundació de Roma (197 aC) per rogatio del tribú de la plebs Gai Atili o potser per Atini Labeó, sota els cònsols Gai Corneli Ceteg i Quint Minuci Rufus, segons diu Aulus Gel·li.

## Referències

* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques, XVII, 7
* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 20-21 [Consulta: 29 abril 2022].
# Bordes

«Bordes o les Bordes» té aquests significats:
* Entitats de població:
** Es Bòrdes, municipi de la Vall d'Aran
** Bordes (Alts Pirineus), municipi francès al departament dels Alts Pirineus (regió de Migdia-Pirineus)
** Bordes-de-Rivière, municipi del departament francès de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus)
** Bordes (Pirineus Atlàntics), municipi francès al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de l'Aquitània
** Bordes (Vilanoveta), partida rural de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
** Les Bordes-Aumont, municipi francès al departament de l'Aube
** Les Bordes (Indre), municipi francès al departament de l'Indre
** Les Bordes d'Arfa, nucli del municipi de la Ribera d'Urgellet, a l'Alt Urgell
** Les Bordes (Loiret), municipi francès al departament del Loiret
** Les Bordes (Saona i Loira), municipi francès al departament de Saona i Loira
** Les Bordes (Yonne), municipi francès al departament del Yonne
** Les Bordes-sur-Arize, municipi francès al departament d'Arieja
** Les Bordes-sur-Lez, municipi francès a la regió de Migdia-Pirineus, departament de l'Arieja
** Es Bòrdes, municipi de la Vall d'Aran, al terçó d'Irissa
** Ampilly-les-Bordes, municipi francès al departament de la Costa d'Or
** Arricau-Bordes, municipi francès al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de l'Aquitània
** Jabreilles-les-Bordes, municipi francès al departament de l'Alta Viena
** La Celle-les-Bordes, municipi francès, situat al departament d'Yvelines
** Saint-Simon-de-Bordes, municipi francès al departament del Charente Marítim
** Vier-Bordes, municipi francès al departament dels Alts Pirineus i a la regió de Migdia-Pirineus
** Villeneuve-les-Bordes, municipi francès al departament de Sena i Marne
* Edificis:
** Bordes de Boloriu
** Mas Bordes, mas al municipi de Siurana (Alt Empordà)
** Bordes de Buiro, masia d'Alins, al sud d'Ainet de Besan
** Bordes d'Alins
** Bordes de Segan
** Bordes de Civís
** Bordes d'Envall, antiga caseria de bordes de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
** Bordes de la Bastida, antiga caseria de bordes de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà
** Bordes d'Estavill, antiga caseria de bordes de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
** Bordes de Miralles, borda de Tremp, Pallars Jussà
** Bordes del Seix, grup de bordes del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà
** Bordes de Torres o de Sant Genís, borda amb dos edificis del terme municipal de Senterada (Pallars Jussà)
** Les Bordes (el Pont de Suert), caseria del terme municipal del Pont de Suert, a la comarca de l'Alta Ribagorça
** Camí de les Bordes, camí del terme d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
** Collada de les Bordes, collada de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Biografies:
** François Bordes (1919, Ribas - 1981, Tucson, Arizona), prehistoriador francès
** Ramon Bordes (? s. XVII - Barcelona s. XVIII), militar català durant la Guerra de Successió Espanyola
** Charles Bordes (Vouvray-sur-Loire, 1865 - Toló, 1909), compositor i mestre de capella francès
Viccionari
# Giovo

Giovo és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 2.486 habitants. Limita amb els municipis d'Albiano, Cembra, Faedo, Lavis, Lisignago, Mezzocorona, Salurn (BZ), San Michele all'Adige i Trento.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Riccardo Brugnara | Llista cívica |