OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Nina i el secret de l'eriçó

La Nina i el secret de l'eriçó (títol original en francès, Nina et le Secret du hérisson) és una pel·lícula d'animació francesa de 2023 dirigida per Alain Gagnol i Jean-Loup Felicioli. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

A la Nina li encanta escoltar les històries que el seu pare li explica abans d’anar a dormir, sobretot les d'un eriçó molt espavilat que viatja pel món. Un vespre, el seu pare deixa d'explicar-li contes. Està trist perquè ha perdut la seva feina, però la Nina i el seu millor amic crearan un pla perquè pugui recuperar la feina i la felicitat.

## Repartiment de veu

* Audrey Tautou: Camille
* Guillaume Canet: Vincent
* Guillaume Bats: l'eriçó
* Patrick Ridremont: Lupin
* Loan Longchamp: Nina
* Keanu Peyran: Mehdi
* Saabo Balde: Sami
* Hugues Boucher: Gustavo
* Julie Carli: Madame Kovacs
* Noé Chabbat: Mehdi de petit
* Nada El Belkasmi: Nadia
* Ève Lorrain: Nina de petita
* Saeed Mirzaei Fard: Yassine

## Referències

* ↑ AlloCine. «Audrey Tautou : son retour au cinéma après 5 ans d'absence, c'est dans le film d'animation Nina et le secret du hérisson.» (en francès), 12-10-2023. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Filmreview: Nina et le secret du hérisson» (en neerlandès), 17-10-2023. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «La Nina i el secret de l’eriçó». ésAdir. Arxivat de l'original el 2023-11-10. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «La Nina i el secret de l’eriçó». Goita què fan, ara!. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ La Nina i el secret de l’eriçó a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Leo Yee-Sin

Leo Yee-Sin és una metgessa de Singapur i directora executiva del Centre Nacional de Malalties Infeccioses. La seva investigació s'ha centrat en les malalties infeccioses emergents: ha estat responsable d'organitzar la resposta de Singapur a diversos brots, inclosos el Nipah, el SARS i la malaltia del coronavirus. El 2020 va ser seleccionada com una de les 100 dones més influents de l'any de la BBC.

## Primera vida i educació

Leo es va graduar a la Universitat Nacional de Singapur. Va obtenir el seu màster en medicina el 1989. Va ser registradora mèdica a l'Hospital Tan Tock Seng. Quan era una jove metgessa, Leo estava interessada en la immunologia, però després d'una trobada casual amb l'especialista en malalties infeccioses David Allen, es va interessar més per aquest tipus de malalties. Va ser una dels primeres metges a formar-se en malalties infeccioses a Singapur. El 1992 Leo va treballar com a becària clínica a Los Angeles, on més de la meitat de la seva càrrega de treball eren casos de VIH. Quan va tornar a Singapur, va establir el primer programa i centre d'atenció al pacient del VIH al país. La seva primera experiència a primera línia amb malalties infeccioses va ser quan el virus Nipah va infectar Singapur el 1999.

## Recerca i carrera

El 2002, Leo va ser nomenada consultora sènior al Centre Nacional de Malalties Infeccioses. Ha liderat el país durant el brot de la síndrome respiratòria de l'Orient Mitjà (MERS), el subtipus del virus de la grip A H7N9 (grip aviària) i els brots de febre del dengue. Leo va assegurar que les seves experiències relacionades amb les lluites de la síndrome respiratòria aguda greu (SARS) l'havien servit en bona part per assumir la gestió de la malaltia del coronavirus.

## Família

Leo està casada amb un especialista en biotecnologia. Junts tenen tres fills.

## Premis i reconeixements

* 2014 Red Ribbon Award
* 2016 National Healthcare Group Distinguished Senior Clinician Award
* 2020 Grans líders mundials segons la revista Fortune
* 2020 100 Dones (BBC)

## Referències

* ↑ «AMS - Academy of Medicine, Singapore». [Consulta: 1r desembre 2020].
* 1 2 «LEO Yee Sin». [Consulta: 1r desembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 «A breakout star in battle against virus outbreaks» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Why Singapore will overcome Covid-19 even though outbreak could get worse before it gets better». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Red Ribbon Award» (en anglès), 08-09-2014. Arxivat de l'original el 2021-08-22. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Professor Leo Yee-Sin - National Centre for Infectious Diseases». [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ «Lee Hsien Loong & Leo Yee-Sin» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 23-11-2020.
# Langur dels Nilgiris

El langur dels Nilgiris (Semnopithecus johnii) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. És endèmic del sud-oest de l'Índia. El seu hàbitat natural són diferents tipus de boscos de la zona dels Ghats Occidentals, on viu a altituds d'entre 300 i 2.000 msnm. Està amenaçat per la caça, la mineria i la construcció d'infraestructures al seu hàbitat.
Fou anomenat en honor del missioner alemany Christoph Samuel John.

## Referències

* ↑ Singh, M., Kumar, A.; Molur, S. Trachypithecus johnii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «John».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
# Langur del mont Popa

El langur del mont Popa (Trachypithecus popa) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. És endèmic de Myanmar, on viu entre els rius Irauadi i Salween. Té el dors marró fosc o marró grisenc, el ventre gris o blanquinós i les mans i els peus de color negre. Té una llargada de cap a gropa de 498-600 cm, la cua de 720-858 cm i un pes de 7-8,2 kg. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació, tot i que els seus descriptors recomanaren que es classifiqués com a espècie en perill crític.

## Referències

* ↑ Roos, Christian; M. Helgen, Kristofer; Portela Miguez, Roberto; May Lay Thant, Naw; Lwin, Ngwe; Ko Lin, Aung; Lin, Aung; Mar Yi, Khin; Soe, Paing «Mitogenomic phylogeny of the Asian colobine genus Trachypithecus with special focus on Trachypithecus phayrei (Blyth, 1847) and description of a new species» (en anglès). Zoological Research, 41, 6, 2020, pàg. 656-669. DOI: 10.24272/j.issn.2095-8137.2020.254. ISSN: 2095-8137.
# Peugeot 208

El Peugeot 208 és un cotxe supermini (B-segment) produït pel fabricant francès Peugeot i presentat al Geneva Motor Show en el març de 2012. Els primers 208 eren hatchbacks de tres portes produïts el 2011 a la nova planta a Eslovàquia. En juny del 2012, un hatchbacks de cinc portes es va disposar, la producció dels 208 també va començar a la planta franceses de Peugeot de Mulhouse i de Poissy.

## Referències

* ↑ http://automotive.tuwien.ac.at/news/news_details/article/6881/10575/
* ↑ http://www.latribune.fr/regions/alsace/20120511trib000698142/avec-la-208-psa-mulhouse-voit-la-vie-en-rose.html
# Districte de Příbram

El districte de Příbram - (txec) Okres Příbram - és un dels tres districtes de la regió de Bohèmia Central, a la República Txeca. La capital és Příbram.

## Llista de municipis

Bezděkov pod Třemšínem - Bohostice - Bohutín - Borotice - Bratkovice - Březnice - Buková u Příbramě - Bukovany - Čenkov - Cetyně - Chotilsko - Chrást - Chraštice - Čím - Daleké Dušníky - Dlouhá Lhota - Dobříš - Dolní Hbity - Drahenice - Drahlín - Drásov - Drevníky - Drhovy - Dubenec - Dubno - Dublovice - Háje - Hluboš - Hlubyně - Horčápsko - Hudčice - Hříměždice - Hvožďany - Jablonná - Jesenice - Jince - Kamýk nad Vltavou - Klučenice - Kňovice - Korkyně - Kosova Hora - Kotenčice - Koupě - Kozárovice - Krásná Hora nad Vltavou - Křepenice - Křešín - Láz - Lazsko - Lešetice - Lhota u Příbramě - Malá Hraštice - Milešov - Milín - Modřovice - Mokrovraty - Nalžovice - Narysov - Nečín - Nedrahovice - Nechvalice - Nepomuk - Nestrašovice - Nová Ves pod Pleší - Nové Dvory - Nový Knín - Občov - Obecnice - Obory - Obořiště - Ohrazenice - Osečany - Ostrov - Ouběnice - Pečice - Petrovice - Pičín - Počaply - Počepice - Podlesí - Prosenická Lhota - Příbram - Příčovy - Radětice - Radíč - Rosovice - Rožmitál pod Třemšínem - Rybníky - Sádek - Sedlčany - Sedlec-Prčice - Sedlice - Smolotely - Solenice - Stará Huť - Starosedlský Hrádek - Suchodol - Svaté Pole - Svatý Jan - Svojšice - Štětkovice - Těchařovice - Tochovice - Trhové Dušníky - Třebsko - Tušovice - Velká Lečice - Věšín - Višňová - Volenice - Voznice - Vrančice - Vranovice - Vševily - Vysoká u Příbramě - Vysoký Chlumec - Zalužany - Zbenice - Zduchovice - Županovice

## Referències

* ↑ «Czech Republic: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Regionální statistiky» (en txec). Arxivat de l'original el 2022-01-25. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Bartomeu Pons Puig

Bartomeu Pons Puig (Llucmajor, Mallorca, 1897 - Llucmajor, 1978) fou un glosador mallorquí.
Bartomeu Pons destacà per la seva gran capacitat d'improvisació. La seva formació fou autodidacta i destaquen dos reculls de cançons: An es Torero Miseró, on descriu irònicament una accidentada correguda de braus a Llucmajor, formada per 54 cançons; i El Gran Glosat, del 1949, on tracta les festes de Santa Càndida en 65 cançons.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 296. ISBN 84-8661702-2.
# Celle Enomondo

Celle Enomondo, (Sele en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Antignano, Asti, Revigliasco d'Asti i San Damiano d'Asti.
Pertany al municipi la frazione de Merlazza.
# Casa Puig (Vic)

La Casa Puig és una obra noucentista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa mitgera de planta baixa i quatre pisos. L'alçada dels pisos decreix de baix a dalt i a la part superior, el capcer, és pentagonal, i a demés s'hi obre una finestra rectangular que permet l'entrada de llum al cinquè pis. La façana és completament simètrica i presenta dos portals d'arc de mig punt a la planta baixa, mentre que a nivell del primer pis sobresurten unes tribunes de forma trapezoïdal. Aquestes discorren de portal a portal i arriben fins al darrer pis. El pisos són marcats per impostes de pedra així com els portals i les finestres. Hi ha frisos d'estuc que envolten i decoren les obertures, majoritàriament rectangulars llevat les centrals del primer i quart pis. L'estat de conservació és bo.

## Història

Aquesta casa fou construïda arran de l'eixample que es produir en aquest sector d'ençà de l'obertura del carrer a la plaça del Mercadal amb l'estació de ferrocarril. La casa Puig s'acabà d'edificar l'any 1920. Per aquesta època en Pericas ja coneix l'arquitectura anglesa i romana. Comença adquirir un llenguatge propi integrat dins els corrents europeus. Abandona l'estètica noucentista per anar a una nova línia clarament racionalista.

## Referències

* 1 2 «Casa Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Can Busquets (Badalona)

Can Busquets és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Badalona (Barcelonès).

## Descripció

És un habitatge unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i pis. La façana és simètrica i es compon d'elements neogòtics, en pedra i estuc imitant maó. Té un petit jardí a l'entrada.

## Història

Permís d'obres demanat el 1901 per Josep Busquets. Forma part de la urbanització del turó d'en Rosés, iniciada el 1895 sota projecte d'Enric Fatjó Torras.

## Referències

* «Can Busquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012].
# Can Busquets

«Can Busquets» té aquests significats:
* Can Busquets (Badalona)
* Can Busquets (Hostalric), casa al nucli urbà d'Hostalric (la Selva)
* Can Busquets (Sant Cugat del Vallès), edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental)
* Can Busquets (Vallcanera), masia a Vallcanera, municipi de Sils (la Selva) estat ruïnós
# Casa Cassanyes

Casa Cassanyes és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli emmurallat de la població, a la zona on des de mitjans del segle xiii se situà l'important call jueu de Castelló d'Empúries. Forma cantonada amb el carrer Ramón Bordes i la Plaça de les Monges.
Edifici de planta rectangular, que consta de planta baixa i dos pisos d'alçada, amb l'accés principal pel carrer anteriorment mencionat. Està cobert amb teulada a dues vessants de teula i carener paral·lel a la façana de la plaça. A la planta baixa es documenta el vestíbul, cobert amb voltes d'aresta rebaixades bastides amb maons disposats a la catalana, i un pati interior amb un porxat de maons cobert també amb voltes d'aresta, amb accés des de la plaça. Degut a l'última rehabilitació que ha patit l'edifici, les dues façanes estan arrebossades. A la façana que dona a la Plaça de les Monges, les obertures segueixen els eixos verticals i estan emmarcades amb brancals i llindes de pedra. Destaquen els balcons volats formats per perfils metàl·lics i llosetes ceràmiques situats a la primera planta. De la façana principal destaca el portal rectangular adovellat, dos balcons de les mateixes característiques que els anteriors i una finestra adovellada a la segona planta. La resta d'obertures de la façana són rectangulars i no segueixen els mateixos eixos verticals que en el cas anterior. Podrien ser fruit de reformes i rehabilitacions posteriors. A les dues sales ubicades a la primera planta de l'edifici (les que donen a la Plaça de les Monges) hi ha pintures murals que decoren les parets i els sostres.

## Història

En un principi, l'actual edifici s'anomenà "Can Dimes" per haver estat habitat per la família Dimas i Juncà. Posteriorment va passar a anomenar-se "Can Cassanyes". El cognom Cassanyes apareix al llistat de contribuents de l'any 1800, on s'indica que el sr. Narcís Cassanyes va contribuir amb 58 lliures i altres terres.
Després de molts anys en molt mal estat de conservació, aquesta casa ha passat a ser propietat del sr. Enric Coderch Callís, que ha realitzat les obres de reforma respectant tota l'estructura tipològica a nivell de façanes. També s'ha tingut en compte la composició de les pintures interiors de les parets i els sostres de les sales de la primera planta, evitant modificar les distribucions que podrien haver-les malmès de forma irreversible.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Cassanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Castells (Tremp)

La Casa Castells és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres i de tres nivells d'alçada, planta baixa i dos pisos. La façana principal, que dona al carrer Soldevila, destaca per la seva senzillesa i austeritat, així com per la portalada de mig punt adovellada que dona accés a l'habitatge. La portalada denota una factura popular, que contrasta, amb els elements de la façana posterior. La façana del Passeig del Vall es troba molt remodelada però conserva els guardapols ceràmics amb motius vegetals i florals de les finestres del primer pis. La disposició simètrica dels vans així com els arcs escarsers de la planta baixa, també són elements destacables.

## Història

No hi ha cap referència història de l'origen de la Casa Castells, excepte que la terrassa pot ser identificada a conseqüència de la normativa municipal de construcció sobre l'antic vall de la muralla que va permetre terraplenar el fossat i aixecar edificis tan sols de planta baixa. Aquest és l'origen que s'atribueix a les terrasses que envolten avui dia l'actual Plaça Princesa Sofia.

## Referències

* 1 2 «Casa Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Casa Marsol

Casa Marsol és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció molt reformada a la planta baixa, encara que conserva tot el seu encant i caràcter als pisos. Els balcons estan molt decorats amb baranes de forja. L'edifici està coronat amb una cornisa motllurada.

## Referències

* ↑ «Casa Marsol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Cascades Wailua

Les cascades Wailua són unes cascades de 26 m d'altura situades a prop de Lihue (Kauai, Hawaii) que formen part del riu Wailua. Les cascades apareixen en els crèdits d'obertura de la sèrie de televisió Fantasy Island.
Hi ha camins que es dirigeixen cap a la part inferior de les cascades, però està ple de fang i pot ser relliscós. El «camí» més allunyat de l'aparcament és menys pronunciat que el camí més proper. Antigament, els homes hawaians saltaven des de la part alta de les cascades per demostrar la seva virilitat. Actualment, algunes persones segueixen saltant des de la part alta, tot i que és perillós i il·legal. El 2016, un home va saltar des de dalt de les cascades i va quedar inconscient, però va evitar una mort segura quan algú va nedar cap a la piscina per salvar-lo. La piscina és ideal per a la natació, però hi ha corrents ràpides prop de les cascades.
A prop es troben les cascades 'Opaeka'a.

## Referències

* ↑ Doughty, Andrew (2012) The Ultimate Kauai Guidebook: Kauai Revealed. Wizard Publications. ISBN 978-0-9814610-9-0, pg 75
* ↑ Man knocked-out by 200-foot waterfall jump in Hawaii saved by tourists (anglès)

## Bibliografia

* More, Kathy. Kauaʻi Trails: Walks, Strolls, and Treks on the Garden Island (en anglès). Wilderness Press, 2002. ISBN 0-89997-305-1.

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Castilleja de Guzmán

Castilleja de Guzmán és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 2.409 habitants. La seva extensió superficial és de 2 km² i té una densitat de 1.204,5 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 24′ N, 6° 03′ O. Està situada a una altitud de 131 metres i a 7 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 692 | 829 | 1.195 | 1.447 | 1.694 | 1.865 | 2.145 | 2.272 | 2.409 |
# Cap de Camille Claudel

El Cap de Camille Claudel amb capell frigi és una obra de l'escultor Auguste Rodin. La va dissenyar al 1884 i l'executà al 1911. Pertany al Museu Soumaya de la Fundació Carlos Slim.

## Origen

Camille Claudel va mostrar vocació per l'escultura des de molt jove. Als 18 anys estudiava amb Alfred Boucher, amic de Rodin. Quan aquest darrer va substituir la classe en què estava Camille, va conéixer la jove i ella treballà com a alumna en el seu taller. En aquesta primera etapa de col·laboració Rodin va realitzar el bust.

## Descripció

Aquest bust és fet en pasta de vidre amb policromia. La tècnica consisteix a emprar vidre polvoritzat barrejat amb goma aràbiga, pigments i esmalts per a crear una pasta que s'usa per a omplir un motle en negatiu. Després s'escalfa a alta temperatura per a fer que el vidre es fonga i ocupe tot el motle.
Les seues dimensions són 24,8 x 25,8 x 17 cm.
Al juny del 2016 la peça s'exhibia com a part de l'exposició La Porta de l'Infern al Museu Soumaya, a la Plaça Carso.
* Vista de front
* Vista des de darrere

## Referències

* ↑ «La Puerta del Infierno». Revista Mensual del Museo Soumaya, 01-06-2016 [Consulta: espanyol].
# Caterina de Grècia

Caterina de Grècia (Atenes, 4 de maig de 1913 - Londres, 2 d'octubre de 2007), coneguda al Regne Unit com a Lady Katherine Brandram des de 1947, fou princesa de Grècia i de Dinamarca. Filla del rei Constantí I de Grècia i de la princesa Sofia de Prússia, és neta del rei Jordi I de Grècia i de la gran duquessa Olga de Rússia per via paterna mentre que per via materna ho és del rei Frederic III de Prússia i de la princesa Victòria del Regne Unit. És l'única filla del matrimoni que segueix viva i un dels dos besnets vius de la reina Victòria I d'Anglaterra. Alhora és l'única besneta viva del rei Cristià IX de Dinamarca.
La princesa és tia del rei Constantí II de Grècia, de la reina Sofia d'Espanya, del rei Miquel I de Romania i del duc d'Aosta. És cosina del príncep Felip de Grècia.
Seguí a la seva família en els successius exilis de 1917, 1924 i 1941. Es mantingué especialment unida al seu germà el rei Jordi II de Grècia. Es casà amb el coronel britànic Richard Brandam que havia conegut en un viatge amb vaixell d'Alexandria a Londres. Es casaren a Atenes el 1947. Aquest matrimoni desigual li feu perdre el rang de princesa grega, la qualcosa fou motiu perquè el rei Jordi VI del Regne Unit li reconegués el de lady.
Lady Brandam ha rebut una recompensació de 300.000 euros de part del govern grec per l'expropiació indeguda de les propietats reials gregues.
# Caterina de Castella

Caterina de Castella o de Trastàmara (Illescas, 5 d'octubre de 1422 - Madrigal de las Altas Torres, 10 de setembre de 1424) va ser una infanta de Castella, primogènita del rei Joan II. Va ser princesa d'Astúries des de poc després del seu naixement fins a la seva mort prematura.
Va néixer a Illescas el 5 d'octubre de 1422. Filla de Joan II de Castella i de Maria d'Aragó. El rei, que es trobava a Ocaña, va anar fins a la ciutat de Toledo, on la infanta havia de d'anar per ser jurada princesa d'Astúries, i va ordenar que fos rebuda amb distinció i solemnitat. El jurament es va fer a l'Alcàsser de Toledo. Per a l'ocasió es va manar construir una gran sala a l'edifici amb un tron aixecat de terra, amb rics brodats, d'acord a com es feia durant les celebracions de Corts Generals. L'acte va comptar amb l'assistència de nombrosos nobles i religiosos. Per celebrar l'esdeveniment, es va organitzar un torneig i diverses justes, festivitats que van durar una setmana.
La princesa va morir a Madrigal de las Altas Torres, durant el viatge de la reina Maria des de Segòvia a aquesta localitat, el 10 de setembre de 1424. Va ser enterrada al monestir de Santa Maria la Real de Madrigal, on es van celebrar funerals en el seu honor. Poc després va néixer la infanta Elionor, que va ser jurada com a nova princesa.

## Referències

* ↑ Cañas Gálvez, 2018, p. 137.
* 1 2 3 Pérez de Guzmán, Juan. El principado de Asturias: bosquejo histórico-documental (en castellà). Madrid: Imprenta de Manuel G. Hernández, 1880, p. 258-259.
* ↑ Flórez, Enrique. Memorias de las reynas catholicas (en castellà). vol. 2. Madrid: Oficina de la Viuda Marín, 1790, p. 732-733.
* ↑ Cañas Gálvez, 2018, p. 153.
* ↑ Cañas Gálvez, 2018, p. 157.

## Bibliografia

* Cañas Gálvez, Francisco de Paula «Primogenitura, continuidad dinástica y legitimidad institucional en Castilla a principios del siglo XV: Catalina de Trastámara, princesa de Asturias (1422-1424)». Espacio, tiempo y forma. UNED [Madrid], vol. 31, 2018, pàg. 135-165. ISSN: 0214-9745.