OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfredo Soderguit

Alfredo Soderguit (Rocha, 10 de setembre de 1973) és un escriptor, il·lustrador i cineasta uruguaià.

## Biografia

Segons recorda el mateix autor, ja des dels quatre anys, dibuixava cotxes en la sorra i en el col·legi, simulava que llegia mentre veia els dibuixos dels llibres en el col·legi. Als divuit anys aconsegueix l'esment a la creativitat en el concurs nacional de vídeo educatiu, organitzat per Canal 10 de l'Uruguai i l'ambaixada de Mèxic, per la realització d'un clip animat sobre fragments d'obres literàries d'Ernest Hemingway. Es trasllada a Montevideo el 1992 on estudia Belles arts en la Universitat de la República de l'Uruguai.
A partir de 1998, inicia el seu treball il·lustrant llibres infantils i juvenils, tant al seu país com a l'Argentina i Noruega. El 1999 va fundar el col·lectiu artístic SOTA (Symbolic Operation).
En 2003, estudia Direcció d'art a l'Escola de Cinema de l'Uruguai i dos anys més tard, crea l'estudi Palerm Animation al costat d'Alejo Schettinii Claudia Prezioso. En 2013, realitza el seu primer llargmetratge com a director, Anina, inspirada en les il·lustracions que va fer en el llibre Anina Yatay Salas de Sergio López Suárez. La cinta va ser presentada al 63è Festival Internacional de Cinema de Berlín i va recollir diferents reconeixements en diferents festivals.

## Obra

* 2003, Anina, director de cinema
* 2018, Soy un animal, autor
* 2019. Los carpinchos, autor

### Com a il·lustrador

* 1999, 'Un resfrío como hay pocos de Magdalena Helguera (Ediciones Santillana)
* 2000 Detectives en el parque Rodó de Helen Velando (Ed. Santillana)
* 2001, El país de las cercanías de Roy Berocay, José Rilla i Gerardo Caetano
* 2002, Historias de magos y dragones de Fernando González (Ediciones Santillana)
* 2003, Anina Yatay Salas de Sergio López Suárez (Ed. Santillana)
* 2005 Los Cazaventura y el río escondido de la Amazonia de Helen Velando (Ed. Santillana)
* 2005, Los Cazaventura y el secreto de Yucatán de Helen Velando ((Ed. Santillana)
* 2005, Mirá vós de Fabio Guerra, Sebastián Santana
* 2005, Guidaí en la tierra sin tiempo de Adriana Cabrera Esteve
* 2008, La increíble aventura de Gonzalo y la vaca feroz de Federico Ivanier (Editorial Sudamericana)

## Premis i distincions

En 2016 va guanyar el Primer Premi d'il·lustració de literatura infantil i juvenil de l'Uruguai. En 2019 va rebre el Premi d'Il·lustració de Literatura Infantil i Juvenil de l'Uruguai en la categoria d'Imatge Unitària.

## Referències

* ↑ criatura. «Alfredo Soderguit» (en castellà). [Consulta: 8 novembre 2018].
* ↑ educomunicacion. «Ficha de Aninaː el director» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ papelenblanco. «‘Soy un animal’, de Alfredo Soderguit: nuestra conexión con la naturaleza» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ Festival de San Sebastián. «Ficha de Aninaː el director» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ Asturlibros Noreste. «Nono Granero Y Alfredo Soderguit En Las Novedades De Ekaré En Álbum Ilustrado» (en castellà), 20-05-2020. [Consulta: 18 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Cargo Collective
# Joellyn Auklandus

Joellyn Auklandus és una escriptora estatunidenca, editora i guionista ocasional de la sèrie de còmic independent Elfquest entre 1994 i 2001: Auklandus treballà com a directora administrativa i editora associada per a l'editorial Warp Graphics entre 1983 i 1988; anys després, començà a escriure per a instàncies de Wendy Pini i Richard Pini, creadors d'Elfquest, per a la qual guionitzà les sèries Hidden Years (1993–96), The Wild Hunt (1996–98) i Kahvi (1995–96) i edità The Wolfrider's Guide to the World of Two Moons; les seues dos últimes col·laboracions per a la saga, Mender's Tale (1999) i Recognition (2001), quedaren incompletes després que els Pini vengueren els drets de la sèrie a DC Comics. Auklandus ha sigut nominada als Premis Squiddy com a guionista preferida en 1995, 1996 i 1998.

## Referències

* ↑ World Heritage Encyclopedia. «Joellyn Auklandus» (en anglés). Project Gutenberg. [Consulta: 8 març 2018].
# La Medicina Valenciana

La Medicina Valenciana - Diari mensual de Medicina i Cirurgia, va ser una publicació mèdica valenciana, fundada per Miquel Orellano i Iranzo i per Josep Viciano i Carbonell, que es va publicar entre el gener de 1901 i el 1924; els números apareguts cada any natural s'agrupaven en toms. El 1903 mor Miquel Orellano, i passa a ser el seu propietari Ramon Gómez i Ferrer.
La revista inicialment consta de les seccions següents:
* Treballs originals
* Notes clíniques
* Revista de la premsa
* Aforismes
* Notícies
Al final de cada volum hi ha un índex d'autors i un de matèries.
Posteriorment s'afegeix la secció de:
* Bibliografia, que comprén cites d'obres, fulletons, monografies o tesis, el Butlletí de la Reial Acadèmia de Cirurgia de València
* Polybiblion mèdic de La Medicina Valenciana.

## Notes

* ↑ El terme Polybiblion fa referència a una revista bibliogràfica catòlica francesa.

## Referències

* ↑ Aramburu de Vega, Cristina, 2010, p. 25.

## Bibliografia

* Aramburu de Vega, Cristina. «Material y métodos». A: Universitat de València. La hidrología médica a través de las revistas médicas valencianas (1841-1939) (tesi), 2010. ISBN 978-84-370-8082-6.

## Enllaços externs

* La Medicina Valenciana a Bivaldi
# Maria Mercedes Olañeta Canicio

Maria Mercedes Olañeta Canicio (València, 1917 - valor desconegut) va ser una pintora valenciana. Va realitzar diversos retrats de bodegons, paisatges i exlibris. Formada a l'Escola d’Arts i Oficis de Vilanova i la Geltrú, el 1945 i 1947 va realitzar exposicions individuals a la Galeria Pons Llobet de Barcelona. Va participar també en diverses mostres col·lectives a l'estat espanyol així com a Mònaco o al Japó. El 1979 va treballar a una sèrie d’ex-libris japonesos per a la Nippon Ex-libris Association.

## Exposicions

* Pons Llobet, del 27 d'octubre al 9 de novembre de 1945
* Pons Llobet, del 12 al 25 d'abril de 1947

## Referències

* ↑ «L'empremta de les dones artistes a la Barcelona de postguerra | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 24 abril 2021].
# Alfredo García Ramos

Alfredo García Ramos (Cumeiro-Vila de Cruces, 7 de febrer de 1877 - Caldas de Reis, 21 d'agost de 1934) va ser un periodista, escriptor i jurista gallec.

## Biografia

Fill del metge Manuel García y Segond i germà del també diputat durant la Segona República Espanyola, José García Ramos y Segond, Alfredo es va llicenciar en Dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la el 1897. Va començar la seva carrera com a fiscal de Santiago de Compostela i després va passar a ser jutge munícipal de La Corunya el 1903. Va ser Secretari de Govern i Vicepresident del Tribunal Suprem i director del periòdic corunyès El Ideal Gallego. Alfredo García Ramos és autor de diferents tractats jurídics i econòmics centrats principalment en Galícia. Es presenta a les Eleccions generals espanyoles de 1933 com a independent per Pontevedra guanyant el seu escó i integrant-se en la coalició del Partit Agrari. Gran amic del periodista i escriptor Alejandro Pérez Lugín, a la mort d'aquest García Ramos va ser responsable de la reorganització i finalització de la novel·la Arminda Moscoso. També va ser responsable de la publicació de la col·lecció de contes La corredora y la Ruia.

## Obres

* Estilos consuetudinarios y prácticas económico-familiares y marítimas de Galicia (1909)
* Arqueología jurídico-consuetudinaria-económica de la región gallega (1912)
* El regionalismo gallego en su aspecto confesional, monárquico y unitario (1918)

## Bibliografia

* Lago García, Xosé. O pensamento de Alfredo García Ramos. Santiago de Compostela: Xunta de Galicia, 1991. ISBN 84-453-0188-8
* Cardesín Díaz, José María. Entre el regionalismo jurídico y el catolicismo social: el Derecho Consuetudinario en Alfredo García Ramos (1908-1910) en Galícia e a Historiografía. Tórculo Edicións, 1993. ISBN 84-86728-95-9 pags. 211-242

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Joseph-Antoine Cerutti

Joseph-Antoine-Joachim Cerutti,(None, 13 de juny de 1738 - París, 3 de febrer de 1792), va ser un literat i periodista francès d'origen italià.
Cerutti va arribar a França als 14 anys. Els jesuïtes, el van captar pel seu orde religiós. Aviat guanyà diversos premis literaris.
És remarcvable la seva dissertació sobre les repúbliques antigues i modernes i que erròniament va ser atribuït a Jean-Jacques Rousseau. Va publicar l'any 1762 Apologie de l'institut des Jésuites, en un moment previ a la dissolució. Cerutti va ser protegit pel rei Stanislas i per l'hereu.
Cerutti als 24 anys s'enamorà apassionadament d'una dama d'alt rang. De resultes d'això publicà Poème sur le jeu d'échecs.
El 1788, Cerutti va escriure sobre le moment polític prerevolucionari una Mémoire pour le peuple français el qual junt amb Qu'est-ce que le tiers état ? d'abbé Siéyès, va ser un dels millor acollits per l'opinió pública.
Cerutti no va formar part de l'Assemblée constituante, però va ser una de les persones escollides per Mirabeau per preparar el seu discurs. Mirabeau va ser designat per pronunciar, a l'església de Sant Eustaqui, l'elogi de Cerutti.
Cerutti va obtenir un dels llocs d'administrador del departament del Sena, a més de ser elegit per l'Assemblea nacional legislativa de la Revolució francesa.
La seva mort prematura va produir una gran impressió. Un dels carrers de París portà el seu nom encara que va ser només de manera transitòria, ja que la Restauration francesa el canvià pel nom del comte d'Artois que posteriorment es canvià pel de Lafitte.

## Notes i referències

* ↑ De vegades « Cérutti » : tal com ell signava.

## Fonts

* Ferdinand Hoefer, Nouvelle Biographie générale, Plantilla:T.3, Paris, Aux bureaux de l'Artiste, 1858, p. 418.
# Les Cinc Fonts

Les Cinc Fonts és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El bé es coneix com “Les cinc fonts” tot i que presenta una inscripció on posa “Mare de la Font”. Se situa en un costat de l'espai triangular que hi ha a l'estrep del sector de l'Estació del Pont Vell. Tot i que s'aprofita aquest espai per la reconstrucció del pont l'any 1976, en aquest espai ja hi havia hagut una font, instal·lada l'any 1956 però amb un únic raig d'aigua.

## Referències

* ↑ «Les Cinc Fonts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# La Princesse de Trébizonde

La Princesse de Trébizonde (títol original en francès, en català La princesa de Trebisonda) és una òpera en tres actes composta per Jacques Offenbach sobre un llibret en francès de Charles Nuitter i Étienne Tréfeu. Es va estrenar el 31 de juliol de 1869 al Teatre de Baden-Baden.
# Marson-sur-Barboure

Marson-sur-Barboure és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 44 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marson-sur-Barboure era de 44 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família i 11 eren segones residències. Tots els 33 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marson-sur-Barboure el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 25 eren actives i 8 eren inactives. De les 25 persones actives 20 estaven ocupades (10 homes i 10 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 8 persones inactives 5 estaven jubilades i 3 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marson-sur-Barboure a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marson-sur-Barboure a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Alaeddin Paixà

Alaeddin Paixà o Alaeddin Bey (mort el 1331 o 1332), era el germà d'Orhan, que va succeir al seu pare Osman I en el govern del jove Imperi Otomà. Mentre Orhan va arribar al poder amb el títol de sultà, Alaeddin va esdevenir el primer Gran Visir (1320-1331).
La seva figura és enigmàtica i els seus fets han estat narrats de manera tendenciosa per les primera crònica. El seu nom sembla que era Erden Ali i era germà d'Orhan; ambdós haurien nascut de la mateixa mare, Mal Khatun, però no se sap si era el germà gran o el petit.
D'acord amb els textos escrits per l'historiador otomà Bidlisi Idris I, Orhan va ser més agressiu i bel·licós que el seu germà Alaeddin, que va preferir quedar-se al palau en comptes de fer la guerra per expandir el nou imperi. Alguns historiadors creuen que Alaeddin va ser el segon fill d'Osman, però d'altres creuen que hi ha possibilitats fos el contrari, i que és molt possible que Orhan fos elegit per les seves virtuts marcials a costa d'Alaeddin.
A la mort d'Osman sembla que Alaeddin, el qual vivia retirat a Bilecik, va refusar l'oferta d'Orhan de participar en els afers d'estat i es va retirar a les seves terres de Kotra o Kudra (districte de Kete, entre Bursa i Mihalıççık). Alguns historiadors con Hüsam al-Din suggereixen que li pertanyia la successió legitima i que va refusar compatir el poder amb el seu germà o fins i tot que va pujar al tron i fou apartat d'aquest pel seu germà, ja que Ibn Taghribirdi i Ibn Hàjar diuen: «Erden Ali va succeir el seu pare.»
La tradició diu que Ala al-Din va ocupar per un temps el lloc de visir i de comandant en cap i realment en un document datat el 1333 porta aquests títols; Hüsam al-Din diu que mentre fou comandant en cap no fou visir i que la seva persona ha estat confosa amb un altre personatge del mateix nom que fou visir d'Osman i Orkhan (que efectivament apareix en un document datat el 1323).
El príncep Alaeddin es va casar amb la filla de Balad, i va ser beneït amb 8 fills, 5 fills i 3 filles:
* Kılıç Bey,
* Hızır Bey,
* Mehmed Bey
* Ibrahim Bey.
* Şahi Çelebi
* Taci Hatun
* Ayşe Hatun
* Paşa Hatun
Va morir vers 1333 i fou enterrat a Bursa al mausoleu d'Osman.
Gran visir otomà :
# Ratte

Ratte és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 385 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jacky Rodot | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 380 | 430 | 421 | 393 | 378 | 341 | 385 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Joseph-Antoine Bell

Joseph-Antoine Bell (8 d'octubre de 1954) va ser un destacat futbolista camerunès dels anys 80 que jugava de Porter.

## Carrera esportiva

Va jugar al seu país natal, a més de Costa d'Ivori i Egipte abans de traslladar-se a França. En aquest país jugà a destacats clubs com Olympique de Marseille, FC Girondins de Bordeaux i AS Saint-Étienne.
Defensà els colors de la selecció del Camerun, amb la qual disputà les Copes del Món de 1982, 1990 i 1994, a més dels Jocs Olímpics de 1984 i diverses edicions de la Copa d'Àfrica de Nacions.
Fou nomenat porter africà del segle xx per la IFFHS.

## Referències

* 1 2 3 4 Strack-Zimmermann, Benjamin. «Joseph-Antoine Bell» (en anglès). [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ Profile on Worldcup-History.com
* ↑ «IFFHS' Century Elections». RSSSF. [Consulta: 25 desembre 2009].
# Accellerando

Accellerando és una paraula italiana que significa «accelerant». Quan apareix a una partitura indica que el tempo de l'obra ha d'accelerar gradualment. Se sol abreviar accel.
L'exemple mostrat sona com segueix: Accellerando
# José Gonzalo Rodríguez Gacha

José Gonzalo Rodríguez Gacha (també anomenat El Mexicano, Pacho, 14 de maig de 1947 - abatut a prop de Coveñas, 15 de desembre de 1989) va ser un colombià conegut per ser l'un dels fundadors i pilars amb Pablo Escobar del Càrtel de Medellín a Colòmbia.

## Biografia

Gestionava la seguretat dels estupefaents i diversos equips d'assassins a sou que reclutava, formava i gestionava ell mateix. Aquest narcotraficant era conegut per a la seva crueltat i el seu temperament implacable, així com per al seu gust al luxe.
Amb Pablo Escobar, Gonzalo Rodríguez Gacha va patrocinar els homicidis de centenars de policies, jutges, polítics i periodistes. Va ser igualment responsable de l'extermini contra UP entre 1985-89. Va ser acusat de contractar Jaime Rueda i 70 sicaires més per a l'execució de l'antic candidat liberal a la presidència de la República, Luis Carlos Galán, mort en el transcurs d'un míting polític l'agost 1989. El febrer 1989 després de massacrar el seu propi cap Gilberto Molina, de antic contrabandista de pedres precioses reconvertit traficant de cocaïna, s'havia forjat una reputació d'assassí implacable.
Va ser mort per la policia en el transcurs d'una operació el 15 de desembre de 1989, a prop de Covenas, a Tolú, a la costa colombiana, al nord de Colòmbia, amb el seu fill Freddy Rodriguez Celades i dos dels seus guardaespatlles, mentre s'amagaven amb diversos dels seus homes en una de les seves múltiples propietats. Era a l'època considerat com el número dos dels narcotraficants del país.

## Referències

* ↑ U.S. Congress, Office of Technology AssessmentInformation Technologies for the Control of Money Laundering OTA-ITC-630, Washington, DC: U.S. Government Printing Office, setembre 1995
* ↑ «Gonzalo Rodriguez Gacha - Ministro de Guerra del Cartel de Medellin» (en castellà). [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «José Gonzalo Rodríguez Gacha, “El Mexicano”», 02-12-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «EL FIN DE "EL MEXICANO"».
# Kongō Gumi

Kongō Gumi Co., Ltd. (株式会社金剛組, Kabushiki Gaisha Kongō Gumi) és l'empresa que més anys seguits ha estat funcionant al món, durant 1.400 anys des de la seva fundació. Amb seu a Osaka, aquesta empresa dedicada a la construcció té els seus orígens en l'any 578 quan el príncep Shotoku va dur membres de la família Kongō des de Baekje (a l'actual Corea del Sud) al Japó, per tal que construïssin el temple budista de Shitennō-ji, que encara avui existeix. Al llarg dels segles, Kongō Gumi va participar en la construcció de molts edificis famosos com ara el Castell d'Osaka (segle xvi) o Hōryū-ji a Nara.
Un pergamí de 3 metres del segle xvii mostra les 40 generacions de la família des de l'inici de l'empresa. Com passa en moltes famílies japoneses distingides, els fills polítics acostumen a ingressar al clan familiar i adopten el cognom Kongō. Així, a través dels anys, la línia familiat ha continuat ja sigui a través d'un fill o d'una filla.
L'empresa va passar per temps difícils i finalment va haver de fer liquidació el gener de 2006. Els seus actius van ser adquirits per Takamatsu Corporation. Abans de la liquidació, tenia 100 treballadors i una facturació anual de 7.500 milions de iens (aproximadament uns 56 milions d'euros) el 2005, i s'havien especialitzat en la construcció de temples budistes. L'últim president de la companyia va ser Masakazu Kongō, el 40è. Kongō que liderava la firma. Al desembre de 2006, Kongō Gumi continuava operant com una filial 100% propietat de Takamatsu.

## Referències

* ↑ (japonès) Announcement of business transfer from Kongo Gumi Takamatsu Corporation IR Topics, 14 December 2005
* ↑ "End of the Road for World's Oldest Firm" Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine. Digital Chosunilbo (English Edition), 15 December 2005

## Enllaços externs

* Kongo Gumi Co., Ltd.(japonès)
* Businessweek - El final d'un negoci de 1.400 anys(anglès)
# Alagar

Alagar és una serralada de muntanyes de poca altura al districte de Madurai, a l'estat de Tamil Nadu. Té una altura mitjana de no gaire més de 300 metres.
Fa uns 25 quilòmetres amb orientació NO-SE definint part de la vall del riu Vaigai.
A la part sud-est al peu de la serralada, hi ha el Kallar-Alagar Kovil, antic temple d'adoradors de Kali i dedicat a Vixnu, a uns 20 km al nord-est de la ciutat de Madurai (o Madura).

## Referències

* ↑ «Cerca: Madurai». Google Maps. [Consulta: 18 gener 2020].
# Reportatge Astral

El Reportatge Astral és un reportatge dirigit per Jordi Évole sobre la feina d'Òscar Camps i els voluntaris de Proactiva Open Arms en el Mediterrani central. El documental es va estrenar a sales de cine de tot Espanya per recaptar fons per la ONG Proactiva Open Arms.

## Referències

* ↑ Cirbián, Txerra «'Salvados' vuelve con Jordi Évole en el 'Astral'». El Periódico, 15-10-2016.
* ↑ «¿En qué cines podrás ver el estreno de 'Astral', la primera película documental de Jordi Évole en Salvados?». laSexta.com.
# Johannes Megapolensis

Johannes Megapolensis (1603–1670) era un dominie (pastor) de l'Església Reformada holandesa en la colònia holandesa de Nou Netherland (actual estat de Nova York, Estats Units). Servint per diversos anys a Taronja de Fort (present-dia Albany, Nova York) en l'Hudson superior River, fou el primer protestant missioner d'Amèrica del Nord. Més endavant va esdevenir ministre a Manhattan.

## Referències

* ↑ Een kort ontwerp, van de Mahakvase Indianen, haer landt, tale, statuere, dracht, godes-dienst ende magistrature. Aldus beschreven ende nu kortelijck den 26. Augusti 1644. opgesonden uyt Nieuwe Neder-lant. Door Johannem Megapolensem juniorem, perdicant aldaar.
# José González

«José González» té aquests significats:
* José González Pintado y Hermoso (1864-1936), un polític espanyol.
* José González Fernández de Labandera (1877-1936), un metge i polític republicà espanyol.
* José González García (1973-), un jugador d'escacs mexicà.
* José González (cantant) (1978-), un cantant i guitarrista suec d'estil indie-folk.
* José González Navarro (1939-2009) un dibuixant i il·lustrador de còmic.