OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# I promessi sposi

* Per a altres significats, vegeu «I promessi sposi (desambiguació)».
I promessi sposi (literalment en català: "Els promesos") és una novel·la històrica d'Alessandro Manzoni, considerada la primera novel·la i més important de la literatura italiana, i l'obra literària més representativa del Risorgimento italià. Va ser publicada per primera volta, en una primera versió el 1827 i de seguida revisada, sobretot el llenguatge, pel mateix autor i publicada en la versió definitiva entre el 1840 i 1841.
N'existeix una traducció al català de Maria Antònia Salvà, revisada per Francesc Vallverdú: Els promesos, a la col·lecció Les Millors Obres de la Literatura Universal, 1981.

## Trama

Ambientada del 1628 al 1630, transcorre a Llombardia. Conta la història dels promesos Renzo i Lucia, els quals es veuen separats per maquinacions criminals i que després de diverses aventures tornen a reunir-se al final.
El rerefons és la Llombardia del segle xvii, sota la dominació castellana, que és en realitat una velada crítica a Àustria, que controlava la regió en el moment d'escriure's la novel·la. S'hi descriu fidelment la pesta milanesa de 1630.

## Vegeu també

* Acquate

## Enllaços externs

* I promessi sposi a Almirall: portal de cultura i pensament del segle XIX de l'Ateneu Barcelonès
# Ignit

Ignit (en rus: Игнит) és un poble de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Иркутская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Ihráč

Ihráč és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1388.
# Iora comuna

La iora comuna (Aegithina tiphia) és una espècie d'ocell de la família dels egitàlids (Aegithalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls, terres de conreu i manglars, des del nord del Pakistan, l'Índia, Bangladesh, Sri Lanka i sud-oest de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins a Sumatra, Java, Bali, Borneo i Palawan.

## Referències

* ↑ «Iora comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Irlanda al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La RTÉ aposta de nou pel format innovador que va estrenar el 2011 per escollir el representant d'entre cinc artistes proposats per segells musicals, i amb el mentoratge d'altres artistes amb trajectòries reconegudes.

## Organització

Cinc artistes, amb el mentoratge d'altres cinc artistes de trajectòria reconeguda, lluitaran en una preselecció oberta i televisada per aconseguir representar l'illa al Festival de 2012. La preselecció constarà d'una única gala, anomenada Eurosong 2012, que estarà emmarcada dins d'un especial de The Late Late Show que tindrà lloc el 24 de febrer de 2012.

## Candidats

Candidats anunciats:
* Jedward, els darrers representants irlandesos, amb el mentoratge de Linda Martin, guanyadora del Festival de 1992 i subcampiona al Festival de 1984.
* Donna McCaul, qui ja va representar el país al Festival de 2005 juntament amb el seu germà Joe.
* Una Gibney & David Shannon.
Els altres quatre mentors són: Julian Benson, Greg French, Bill Hughes i Edele Lynch.

## Referències

* ↑ Ireland: RTÉ confirms plans for 2012; Jedward comeback! Arxivat 2011-11-04 a Wayback Machine. www.escdaily.com (anglès)

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Irena Lichnerowicz-Augustyn

Irena Lichnerowicz-Augustyn (polonès: Irena Maria Lichnerowicz-Augustyn) (Brodnica, 16 de maig de 1974) és una diplomàtica polonesa, ambaixadora de Polònia a Xipre des del 5 de setembre de 2018, substituint Barbara Tuge-Erecińska.

## Biografia

Irena Lichnerowicz-Augustyn es va graduar en Filologia anglesa a la Universitat Nicolaus Copernicus de Toruń. També va estudiar a la Universitat d’Angers (Lettres et Sciences Humaines) i va cursar el màster a la Universitat de Bath amb el programa European Studies-Euromasters.
El 1999 va començar la seva carrera a la Cancelleria del president de la República de Polònia, inicialment com a experta a l'Oficina d'Afers Exteriors i després a la divisió de protocols presidencials. El 2005 va començar la seva carrera diplomàtica al Ministeri d'Afers Exteriors. Des de desembre de 2014 fins a 2018 va ser la directora de la Divisió de Protocol. Va ser responsable d’organitzar i coordinar esdeveniments com la Cimera de l’OTAN a Varsòvia el 2016 i les Jornades Mundials de la Joventut el 2016. El 5 de setembre es va convertir en ambaixadora a Xipre. Va presentar les seves credencials el 14 de novembre de 2018.
A més del polonès, parla anglès, francès, italià i, fins a cert punt, alemany i rus. Està casada, amb una filla.

## Guardons

* Creu del Mèrit de Plata (Polònia, 2012)
* Creu d'Oficial de l’Ordre de Leopold II (Bèlgica, 2004)
* Creu del Mèrit amb Cinta de l'Ordre del Mèrit (Alemanya, 2005)
* Comandant de l’Orde del Lleó de Finlàndia (2015)
* Gran oficial de l'Orde de la Corona (Bèlgica 2015)
* Comandant de l'Orde al Mèrit de la República d'Itàlia (2014)
* Creu del Comandant de la Reial Orde del Mèrit de Noruega (2016)

## Referències

* 1 2 «Zapis przebiegu posiedzenia Komisji Spraw Zagranicznych /nr 109/» (en polonès). www.sejm.gov.pl, 10-05-2018. [Consulta: 3 abril 2019].
* 1 2 3 4 5 6 «Ambassador of the Republic of Poland» (en anglès). nikozja.msz.gov.pl. [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ «Δέχθηκε τα διαπιστευτήρια τους ο Πρόεδρος. Νέοι Πρέσβεις Πολωνίας, Αυστραλίας, Ιράν, Ισπανίας» (en grec). www.ant1.com.cy, 14-11-2018. Arxivat de l'original el 2019-07-13. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Postanowienie Prezydenta Rzeczypospolitej Polskiej z dnia 11 listopada 2012 r. o nadaniu odznaczeń» (en polonès). prawo.sejm.gov.pl, 11-11-2012. Arxivat de l'original el 2021-06-03. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Le onorificenze della Repubblica Italiana» (en italià). www.quirinale.it, 29-10-2014. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Årsrapporten» (en noruec). kongehuset.no, 2016. Arxivat de l'original el 2019-03-27. [Consulta: 4 agost 2021].
# Itoiz

Itoiz va ser un grup de música basc en eusquera, procedent de Mutriku (Guipúscoa) i Ondarroa (Biscaia), actiu entre 1978 i 1988, tot i que els mateixos components havien format des del 1974 un grup anomenat Indar Trabes. El seu estil ha estat qualificat de pop-rock o de rock progressiu. Entre les seves cançons més conegudes hi ha «Lau teilatu» del seu primer disc Itoiz (1978).

## Discografia

* Itoiz (1978)
* Ezekiel (1980)
* Alkolea (1982)
* Musikaz Blai (1983)
* Espaloian (1985)
* Nobela Beltza (1985)
* Ambulance (1987)
* Eremuko Dunen Atzetik Dabil... (1988)
* Itoiz 1978-1988 (2000)

## Enllaços externs

* Lloc web sobre Itoiz (basc)
# Itoigawaïta

La itoigawaïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la lawsonita. Va ser descoberta l'any 1998 a Itoigawa (Chubu, Honshu, Japó), indret del qual n'agafa el nom.

## Característiques

La itoigawaïta és un silicat de fórmula química SrAl₂(Si₂O₇)(OH)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 5,5. És l'anàleg mineral amb estronci de la lawsonita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la itoigawaïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

La itoigawaïta només ha estat trobada a l'illa de Honshu.

## Referències

* 1 2 «Itoigawaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Isao Takahata

Isao Takahata (japonès: 高畑勲) (Ise, 29 d'octubre de 1935 - Tòquio, 5 d'abril de 2018) va ser un director, productor i guionista de films d'animació (anime) japonès.
Juntament amb Hayao Miyazaki, cofundador de l'estudi Ghibli, inicià la seva carrera en els estudis de la Toei Animation, on va dirigir la seva primera pel·lícula, Horus, el príncep del sol (Taiyou no Ouji Horusu no Daibouken, 1968), i va continuar treballant amb Miyazaki i a Nippon Animation va dirigir en 1974 Heidi, una adaptació del popular llibre infantil Heidi de Johanna Spyri, Haha o Tazunete Sanzenri (1976), i Akage no Anne (1979). A causa dels problemes econòmics dels estudis, ell i Miyazaki es van independitzar i varen fundar Ghibli l'any 1985, en el qual Takahata hi ha dirigit quatre pel·lícules: La Tomba de les Lluernes, (Hotaru no haka, 1988, considerada per molts una de les obres mestres del cinema animat japonés), Omohide Poroporo (1991), Pompoko (Heisei Tanuki Gassen Ponpoko, 1994) i Els meus veïns els Yamada (Houhokekyo Tonari no Yamada-kun, 1998).

## Referències

* ↑ «Mor el creador de "Heidi" i "Marco", el director Isao Takahata». 324.cat, 06-04-2018 [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ Clements, Jonathan. The Anime Encyclopedia, 3rd Revised Edition: A Century of Japanese Animation. Stone Bridge Press, 9 febrer 2015. ISBN 9781611729092. OCLC 904144859.
# Jacint Vilar

Jacint Vilar (s. XVIII - 1820/1823) fou un carmelità català del convent de Manresa. No se sap la data exacte de la seva mort, però se sap que va morir torturat durant el Trienni Liberal. En vida se sap que va tenir aportacions musicals com la que es troba al Arxiu Comarcal de la Garrotxaon es troben unes composicions de cobles per a diversos instruments.

## Referències

* ↑ Barraquer y Roviralta, Cayetano «Los Religiosos en Cataluña durante la primera mitad del siglo XIX». 1915-1917, pàg. 4 vol..
* ↑ «IFMUC».
# Incredible String Band

The Incredible String Band (ISB) va ser un grup de folk psicodèlic format per Robin Williamson, Mike Heron i Clive Palmer a Edimburg el 1966, i descobert pel productor Joe Boyd. La banda va comptar amb força seguidors, especialment dins de la contracultura britànica, abans de dissoldre's el 1974. Se'ls considera pioners del folk psicodèlic i la world music per haver integrat en les seves cançons formes i instruments diversos de música tradicional. El grup es va reunir de nou el 1999 i es va mantenir en actiu fins al 2006.
Entre els admiradors del grup són coneguts músics com Bob Dylan, John Lennon, Robert Plant, Vainica Doble, Pau Riba i Silvio Rodríguez.

## Discografia

* 1966 - The Incredible String Band
* 1967 - The 5000 Spirits or the Layers of the Onion
* 1968 - The Hangman's Beautiful Daughter
* 1968 - Wee Tam and the Big Huge
* 1969 - Changing Horses
* 1970 - I Looked Up
* 1970 - U
* 1970 - Be Glad for the Song Has No Ending (colonna sonora)
* 1971 - Liquid Acrobat as Regards the Air
* 1972 - Earthspan
* 1973 - No Ruinous Feud
* 1974 - Hard Rope & Silken Twine

## Referències

* ↑ Strong, M. C.. The great rock discography. 5th ed. Edimburg: Mojo Books, 2000. ISBN 1-84195-079-3.
* ↑ Brocklehurst, Steven «An incredible journey with the Incredible String Band» (en anglès). BBC News, 02-04-2017.
* ↑ Baró, Xavier. «Sons de la Mediterrània: The Incredible String Band». Enderrock, 14-12-2013. [Consulta: 4 juliol 2020].
# Increasingly

Increasingly és el primer EP de la banda 12012, publicat el 28 d'abril del 2004.

## Llista de cançons

* "Gallows" - 3:14
* "Incident" - 3:58
* "Humanities" - 00:40
* "Chouchou -Tefutefu-" (蝶々～てふてふ～) - 4:39
* "Itsumo Kokoro ni Juujika wo" (いつも心に十字架を) - 5:08

## Notes

* Increasingly seria més tard remasteritzat i lliurat com "Increasingly -Kanzen Ban-".
* Només 3000 còpies de l'àlbum foren tretes.
* El nom de l'àlbum se va imprimir malament com "Increasingry".
Viccionari
# Iúlia Tsibúlskaia

Iúlia Gueórguievna Tsibúlskaia rus: Ю́лия Гео́ргиевна Цибу́льская, rus: Iulia Țibulski, polonès: Julia Cybulska, (nascuda el 15 de juny 1933 a Leova, Bessaràbia, actual Moldàvia) — és una compositora, musicòloga i pedagoga moldava. Va ser membre de la Unió de Compositors Soviètics (1977) i artista emèrita de Moldàvia (1992).

## Biografia

Va acabar els seus estudis a l'escola musical de Chişinäu el 1954 i va estudiar teoria de composició al Conservatori de Leningrad el 1960. Va investigar temes folklòrics en l'obra de Karol Szymanowski i Frédéric Chopin.
Va tenir com a professors Vadim Salmanov (orquestració, composició), A. P. Maslacovets (alumna de Mariya Yúdina, piano), F. A. Rubtsov (folklore), A. N. Dolzhanski (polifonia), entre d'altres.
Entre 1960 i 1974 va donar classes al Conservatori de Chişinäu i entre 1974 i 1977 va ser col·laboradora científica al Departament d'Etnografia i Estudis Artístics de l'Acadèmia de Ciències de la República Socialista Soviètica de Moldàvia.
Entre 1977 i 1988 va ser redactora musical a l'editorial "Literatura artisticǎ". Posteriorment va anar a viure a Nuremberg, Alemanya.

## Condecoracions i títols

* Membre de la Unió de Compositors Soviètics (1977).
* Premi "N. K. Krúpskaia" del Ministeri d'Ensenyament de l'RSS de Moldàvia per la seva contribució a l'educació musical de la joventut.
* Artista emèrita de Moldàvia (1992).
* Premi de la UNESCO per la millor composició coral per a un cor mixt ("Cançó de bressol") (1995).

## Bibliografia

* Soare, soare, frăţioare!: Cântece pentru cei mici / Grigore Vieru; Alcăt. I. Macaleţ; Muz.: Iu. Ţibulschi. — Chişinăo: Carteja moldovenească, 1973. — 115 p.: n.
* La poiană: «Zvon de frunză verd...»: Cântec pentru copii: [Pentru două voci şi pian] / Muz.: Iu. Ţibulschi; Author versuri: A. Blanovschi. — Chişinăo: Timpul, 1973. — 4 p.
* Greeraşul-lăutar: «Greeraşul a cântat...»: Cântec pentru copii: [Pentru voce şi pian] / Muz.: Iu. Ţibulschi; Author versuri: Grigore Vieru. — Chişinăo: Timpul, 1973. — 4 p.
* Cîntece din bătrîni / Alcăt. Iu. Ţibulschi; Il·ltre. d'I. Cîrmu. — Chişinăo: Literatura artistică, 1983. — 99 p., il.
* Cinema crede: [Сuleg. de interviuri, publicistică, poezii, melodii pe versurile aut.] / Grigore Vieru; Alcăt. Iu. Ţibulschi; Prez. graf. de A. Macovei. — Chişinăo: Literatura artistică, 1989. — 396 p.: n.
* Albinuţa: [Сartea preşcolarului] / Grigore Vieru; Donis. de L. Sainciuc; Selecţ. şi îngrij. text. muz. Iu. Ţibulschi. — Chişinăo: Hyperion, 1991. — 176 p.: il. color., n.
* Cîntînd cu iubire: [Culeg. de cîntece] / Iulia Ţibulschi, Grigore Vieru; Prez. graf. Iaroslav Iliinîc. — Chişinăo: Hyperion, 1996. — 86, [1] p.
* Dragă la meva-i şi mult la meva-i drag: [Cântece populare] / Alcăt. Iu. Ţibulschi; Il·ltre. d'I. Cîrmu. — Chişinăo: Llitera, 1998. — 88 p.: n.
* Цибульская Ю. Кароль Шимановский и музыкальный фольклор Подгалья // Кароль Шимановский: воспоминания, статьи, публикации: [Сборник] / Ред., сост. И. И. Никольской, Ю. В. Крейниной. — М.: Советский композитор, 1984. — С. 188–203.
# Jaime Sánchez Fernández

Jaime Sánchez Fernández (Madrid, 20 de març de 1973) és un futbolista madrileny, ja retirat, que ocupava la posició de migcampista.

## Carrera

Va iniciar la seua trajectòria professional a les files del RSD Alcalá, amb el qual va aconseguir l'ascens a la Segona Divisió B el 1992. D'ací va passar a les categories inferiors del Reial Madrid, on va jugar tres anys en els equips C i B de l'entitat blanca.
El 1996 és cedit al Racing de Santander. Amb els càntabres debuta a la primera divisió i qualla una gran temporada, disputant fins a 36 partits. A l'any següent torna al Reial Madrid, on romandria dos anys més, jugant una cinquantena de partits en total. En eixa època guanyaria la Champions League de 1998 (Jaime sortiria al minut 81 de la final) i la Intercontinental del mateix any.
La temporada 99/00 fitxa pel Deportivo de La Corunya. Eixa temporada els gallecs guanyen el seu únic campionat de lliga de la seua història i Jaime juga 21 partits. Tot i que seria jugador del Depor fins al 2004, eixa seria l'única temporada a la plantilla blanc-i-blava. El madrileny seria cedit al Racing de nou, al Tenerife i al Hannover 96 de la Bundesliga.
Deixa la disciplina del Deportivo el 2004, i després de passar per l'Albacete i el Racing de Ferrol, ambdós de Segona Divisió, Jaime penja les botes el 2006.
# Israel Finkelstein

Israel Finkelstein (nascut el 1949 a Pétah Tiqvà, Israel), és un arqueòleg i acadèmic jueu. En l'actualitat és professor d'Arqueologia (Edat de Bronze i Edat del Ferro) a la Universitat de Tel-Aviv i és també el codirector de les excavacions a Meguidó al nord d'Israel. Anteriorment va exercir com a Director de l'Institut d'Arqueologia Sonia i Marco Nadler de la Universitat de Tel-Aviv 1996-2002. El 2005 va rebre el Premi Dan David.
Nascut a Pétah Tiqvà, va completar els seus estudis a la Universitat de Tel-Aviv, per escriure la seva tesi doctoral sobre les excavacions d'Izbet Sartah, pel que va ser també el director de camp.
Finkelstein i Neil Asher Silbermann són els autors de l'obra "La Bíblia desenterrada: una nova visió arqueològica de l'antic Israel i dels orígens dels seus textos sagrats", i de "David i Salomó: a la recerca dels reis sagrats de la Bíblia i de les arrels de la tradició occidental".

## Obra

* David y Salomón : en busca de los reyes sagrados de la Biblia y de las raíces de la tradición occidental. 2007
* The quest for the historical Israel :debating archaeology and the history of Early Israel : invited lectures delivered at the Sixth Biennial Colloquium of the International Institute for Secular Humanistic Judaism, Detroit, October 2005. 2007
* La Biblia desenterrada :una nueva visión arqueológica del antiguo Israel y de los orígenes de sus textos sagrados. 2003
* Highlands of many cultures :the southern Samaria survey : the sites. 1997
* Living on the Fringe. Archaeology and History of the Negev, Sinai and Neighbouring Regions in the Bronze and Iron Ages. 1995
* Shiloh :the archaeology of a biblical site. 1993
* The archaeology of the Israelite settlement. 1988
* Izbert Sartah :an early iron age site near Rosh Hacayin, Israel. 1986

## Enllaços externs

* Web official del professor Israel Finkelstein Arxivat 2015-03-16 a Wayback Machine., (anglès)
* Tel Aviv University Department of Archaeology page for Prof. Israel Finkelstein
* Iron Age Chronology - from the official site of The Megiddo Expedition
* 2005 Dan David Prize laureate
* The Devil Is Not So Black as He Is Painted: BAR Interviews Israel Finkelstein Biblical Archaeology Review
# Jamestown (Ohio)

Jamestown és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.917 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jamestown tenia 1.917 habitants, 743 habitatges, i 529 famílies. La densitat de població era de 611,7 habitants/km².
Dels 743 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,3% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.599 $ i la renda mediana per família de 43.705 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.679 $ mentre que les dones 21.080 $. La renda per capita de la població era de 17.117 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jamestown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jamestown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Jaume d'Olesa i Sanglada

* No s'ha de confondre amb Jaume d'Olesa.
Jaume d'Olesa i Sanglada, (Mallorca, s. xv-xvi), polític, escriptor, en català i llatí, i lul·lista. Fou Jurat de Mallorca, el 1510 contribuí econòmicament a la fundació del Col·legi de la Criança. Va concórrer al certamen poètic convocat per Ferrando Dieç a València el 1486, amb el poema Si·l qu’ab virtut se condona. En el mateix concurs hi concorregueren els mallorquins Mossèn Ramon Vivot i Arnau de Cors. També és autor de tres poesies religioses, una datada el 1493, el 1515 va publicar a València el llibre en prosa Spill de bé viure y de bé confessar, clos amb el poema Adoració de les cinc plagues de Jesucrist. Com a lul·lista fou deixeble de Bartomeu Caldentei i de Francesc Prats, participà en les disputes lul·lines mallorquines escrivint un opuscle en llatí contra Pere Daguí, en aquesta mateixa llengua escriví Liber de lege christiana (1515), Comentaria super arte Raymundi Lullii (1518) i Contra errores Martini Lutheri (1521), obra avui perduda que és la primera manifestació ibèrica de refutació de les propostes de Martí Luter, que remeté al Papa Lleó X.
Estava casat amb Antònia Santmartí i Sureda, i era pare del també escriptor Francesc d'Olesa i Santmartí.

## Bibliografia

* de Riquer, Martí; Comas, Antoni; Molas, Joaquim. Història de la literatura catalana, tom 4, pàg. 239. Barcelona: Ariel, S.A., 1985. ISBN 84-344-7600-2.
* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 45-46. ISBN 84-8661702-2.

## Vegeu també

* Jaume d'Olesa
* Francesc d'Olesa i Santmartí

## Enllaços externs

* Poesia de Jaume d'Olesa i Sanglada a RIALC
# Jamuna

«Jamuna» té aquests significats:
* Riu Jamuna, neix al districte de Dinajpur (Bangladesh) i desguassa a l'Atrai distributari del Ganges
* Jamuna (distributari), denominació del part del curs de l'Ichamati, desguassa al Raimangal
* Jamuna o Janai, nom d'una secció del riu Brahmaputra.
* Yamuna, Jamuna, un dels majors afluents del Ganges.
* Jamuna, característica d'albedo a Mart.
# RD 914

La RD 914 és una carretera que va des de Perpinyà fins a Cervera de la Marenda. Route Départementale 914 o RD 914 és el nom que té des que, pel decret del 5 de desembre del 2005, la seva gestió fou transferida al departament de Pyrénées Orientales; anteriorment, quan en tenia la competència el govern francès, es deia route nationale 114 o RN 114

## Recorregut

La RD 914 passa pels següents municipis:
* Perpinyà (km 0)
* Cornellà del Bercol
* Elna (km 13)
* Argelers de la Marenda (km 21)
* Cotlliure (km 27)
* Portvendres (km 30)
* Polilles (km 33)
* Banyuls de la Marenda (km 36)
* Cervera de la Marenda (km 45)
* Coll dels Belitres: al límit entre Cervera de la Marenda i Portbou. A partir d'ací, ja dins del Principat, enllaça amb la carretera N-260

### Sortides

Aquesta carretera té la consideració de vida ràpida en el tram des de Perpinyà fins a Argelers de la Marenda. Les seves sortides són:
* 3 : Camí del Pou de les Colobres, Salelles, Cabestany
* 4 : Vilanova de Raò
* 5 : Vilanova de Raò, Tesà
* 6 : Elna-nord, Cornellà del Bercol
* 7 : Sant Cebrià de Rosselló, Elna, La Torre d'Elna RD 11 : Alenyà
* 8 : Elna-sud
* 9 : Palau del Vidre
* 10 : RD 114, Argelers-nord
* 11 : A9 (Barcelona), El Voló, per la RD 618
* 12 : Argelers-sud, RD 2
* 13 : Argelers de la Marenda per la RD 114
* 14 : RD 86, Cotlliure, Mare de Déu de la Consolació