OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rineloricaria cadeae

Rineloricaria cadeae és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# ERG Iserlohn

L'Eis-Rollsport Gemeinschaft Iserlohn, més conegut com a ERG Iserlohn, és un club esportiu d'Iserlohn (Alemanya) dedicat a la pràctica del patinatge artístic sobre gel i a l'hoquei sobre patins, fundat el 13 de gener de 1965.

## Palmarès

Secció d'hoquei sobre patins
* 6 Lligues alemanyes (1976, 1977, 1986, 2006, 2008, 2009)
* 3 Copes alemanyes (2004, 2005, 2009)

## Plantilla 2008-2009

| Patrick Glowka (porter) Carlos Nuñez (defensa) Jorge Fonseca (defensa) Nuno Carvalho (defensa) Maximilian Springer (defensa) Florian Fischer Martin Sittler (porter) | Felix Bender (davanter) Kai Milewski (davanter) Sergio Pereira (davanter) Andreas Paczia (davanter) Philipp Kirtyan Lukas Kost (porter) |
Entrenador: Detlef Iwanowski

## Enllaços externs

* (alemany) Lloc web oficial del club
* (alemany) Secció d'hoquei sobre patins de l'ERG Iserlohn Arxivat 2008-12-06 a Wayback Machine.
# Psicodomorfs

Els psicodomorfs (Psychodomorpha) són un infraordre de dípters del subordre dels nematòcers.

## Superfamílies

* Superfamília Anisopodoidea
** Anisopodidae
** Mycetobiidae
* Superfamília Psychodoidea
** Psychodidae
* Superfamília Scatopsoidea
** Canthyloscelidae
** Scatopsidae

## Enllaços externs

* Tree of Life Psychodomorpha
# Anmary

Linda Amantova (3 de març de 1980), més coneguda com a Anmary, és una cantant i professora de cant letona que va guanyar la selecció nacional per representar el seu país al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012 que es va celebrar al maig de 2012 a Bakú (Azerbaidjan), on ella va interpretar la cançó "Beautiful Song". Va participar en la primera semifinal celebrada el 22 de maig de 2012, no aconseguint classificar-se a la final.
Anmary es va graduar a l'Acadèmia Letona de Música Jāzeps Vītols. Es va fer conèixer el 2003 en participar en el concurs de talents "Talantu Fabrika 2", on va obtenir el segon lloc.

## Discografia

* Beautiful Song (Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012 per Letònia)
* Sari Gelin (Gener 2013)

## Referències

* ↑ «Latviju 'Eirovīzijā' šogad pārstāvēs Anmary» (en letó). Delfi.lv, 19-02-2012. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Konkursā ‘Talantu fabrika 2’ uzvar dalībnieks ar iesauku ‘Snake’» (en letó). [Consulta: 14 gener 2015].
# Epifani Bellí i Castiel

Epifani Bellí i Castiel (Vilanova d'Alpicat, Segrià, 11 d'abril de 1883 - Lleida, 15 de desembre de 1954) fou un metge i polític català.
Treballà com a metge i professor de gimnàstica a Lleida, i del 1912 al 1923 fou militant de la línia maurista del Partit Liberal Conservador. Fou conseller a la Paeria de Lleida el 1918-1922 i després marxà a la Dreta Liberal Republicana per acabar finalment a ERC, partit amb el qual fou elegit diputat per la circumscripció de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1931 i 1933. També fou president de la diputació de Lleida i primer comissari de la Generalitat de Catalunya a Lleida (1931-1932). En acabar la guerra civil espanyola fou detingut i condemnat a mort el 1939, però en fou absolt el 1941 per pressió del Col·legi de Metges de Lleida i condemnat a pagar una multa de 20.000 pessetes el 1943, que li fou sobreseguda el 1945.

## Referències

* ↑ Conxita Mir, Fabià Corretgé, Judit farré i Joan Sagues Repressió econòmica i franquisme: l'actuació del Tribunal de Responsabilitats Polítiques a la província de Lleida Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997 ISBN 8478267964, 9788478267965

## Bibliografia

* Biografies de Parlamentaris Catalans Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine.
* Epifani Bellí a memòriaesquerra.cat
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Sistema Internacional de Referència Celeste

El Sistema Internacional de Referència Celeste (de l'anglès ICRS, International Celestial Reference System) és un conjunt de convencions adoptades per la Unió Astronòmica Internacional per normalitzar el sistema de coordenades equatorials. Defineix l'orientació dels pols celestes i el punt vernal gràcies a les dades recollides dins el quadre de l'ICRF. L'ICRS fou adoptat per la UAI l'any 1997 en el curs de sa 23a assemblea general i està en vigor des de l'1 de gener de 1998.
En l'ICRS, el centre de l'esfera celeste és el baricentre del sistema solar, en el sentit de la relativitat general. La precisió, en l'orientació dels pols i del punt vernal, és de l'ordre de la mil·lèsima de segon d'arc. El catàleg Hipparcos ha estat el primer a ser expressat en coordenades ICRS.
Les coordenades ICRS són aproximadament les mateixes que les coordenades equatorials: El pol mitjà a J2000.0 en l'ICRS resta a 17,3±0,2 mil·lèsimes de segon d'arc en la direcció 12 h i 5,1±0,2 mil·lèsimes de segon d'arc en la direcció 18h. L'equinocci mitjà de J2000.0 està desplaçat de l'origen de l'ICRS en ascensió recta 78±10 mil·lèsimes de segon d'arc (rotació cap al dret voltant l'eix polar).

## Vegeu

* International Celestial Reference Frame
* International Terrestrial Reference System
* Astronomia
* Astrometria

## Referències

* Una plana sobre l'ICRS i l'ICRF Arxivat 2011-07-09 a Wayback Machine.(anglès)
* IERS CONVENTIONS (2003)Arxivat 2014-04-19 a Wayback Machine.(anglès)
* Informació General sobre l'ICRS Arxivat 2010-09-15 a Wayback Machine.(anglès)
# Pere Calderó Ripoll

Pere Calderó Ripoll (Reus, 1916 - 2009) va ser un pintor català.
El 1928, després de passar per l'escola pública, inicià estudis a l'Escola Municipal d'Aprenents, que l'any següent es transformà en Escola del Treball. Va tenir de professors Tomàs Bergadà i Magda Folch, i era company de Ceferí Olivé, una mica més gran que ell, i que l'inicià en l'aquarel·la, i amb qui, el 1934, va compartir unes golfes on es reunien a pintar amb un altre llogater, Francesc Torné Gavaldà, també aquarel·lista. Va tenir per mestre durant un temps a Josep Ferré Revascall, amb el que va treballar el dibuix. Va fer algunes exposicions, a Reus a la Llibreria Nacional i Estrangera de Salvador Torrell, i a Barcelona a l'Agrupació d'Aquarel·listes, fins que el 1937 va ser mobilitzat i destinat a Madrid, on va fer de delineant en una secció de Cartografia i Topografia del bàndol de l'Exercit de la República.
Acabada la guerra tornà a Reus, però va ser cridat a fer el servei militar el 1940. Aprofità l'estada a Madrid per visitar assíduament el Museo del Prado i estudiar a la Escuela de Bellas Artes de san Fernando, on va rebre classes de José Capuz. Tornat a Reus, es va casar amb la poeta Maria Cabré Roigé, i treballà amb l'escultor Modest Gené i continuà amb la pintura. La seva obra, a més de dibuixos i pintura van ser murals i frescos de temàtica religiosa, com els de l'Església de la Sang, de Reus, i destacà com a retratista, sobretot de la dona. Ell mateix definia la seva obra com un noucentisme flexible, "en la línia de Rebull".
D'ideologia catalanista i republicana, va participar amb els grups d'activistes culturals els anys 1945 i 1946 dirigits per Joaquim Santasusagna i il·lustrà alguns llibres de poemes que van publicar aquest grup d'intel·lectuals. Va formar part, a la immediata postguerra, de la "Peña del Laurel", que reunia un grup d'escriptors i artistes reusencs al cafè del Teatre Bartrina, llavors desvinculat del Centre de Lectura. Però Pere Calderó era conegut sobretot per la seva dedicació a l'ensenyament, dedicació que va començar l'any 1948. Primer com a professor de dibuix tècnic i artístic a l'Escola del Treball de Reus i després a l'Escola d'Art del Centre de Lectura i a l'Institut Gaudí. Conservà l'estudi que havia llogat amb Ceferí Olivé i Francesc Torné, i allà continuava, un cop jubilat, donant classes de dibuix i pintura i aconsellant joves estudiants. Una altra activitat seva era la de restaurador de quadres. Pere Calderó va iniciar diversos artistes que després evolucionarien per ells mateixos, com Ramon Ferran o Joaquim Chancho.
Va tenir diversos premis i medalles: El 1935 va ser guardonat per l'Agrupació d'Aquarel·listes de Catalunya, el 1949 va obtenir la medalla Tapiró de la Diputació de Tarragona, el 1958 la medalla Fortuny de Reus, i altres premis a Flix i a Amposta.

## Referències

* ↑ Ferré Escoda, Mireia. Pere Calderó: el seu univers pictòric. Tarragona: La Diputació: Museu d'Art Modern, 2007, p. 17-41. ISBN 9788495835659.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 164-165.
# Reunió (organització)

* Per a altres significats, vegeu «Reunió (desambiguació)».
Una reunió —o trobada— és un acte o procés pel qual un grup de persones s'uneixen, com un conjunt, amb un propòsit comú. Pot incloure discussions o els actes d'una celebració.

## Referències

* 1 2 «trobada». GEC. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ Meeting - Definition and More from the Free Merriam-Webster Dictionary. (N.d.). Dictionary and Thesaurus - Merriam-Webster Online. Retrieved April 21, 2010, from http://www.merriam-webster.com/dictionary/meeting
Viccionari
# Nyingma

La tradició Nyingma o Nyingmapa sol ser considerada la més antiga de les quatre principals escoles del budisme tibetà. Segons la llegenda, Padmasambhava n'és una figura clau, com a introductor del budisme al Tibet al segle viii.
El dzogchen és un concepte tàntric distintiu de l'escola Nyingma, però que també ha estat adoptat per altres tradicions.

## Referències

* ↑ «Rnying-ma-pa | Tibetan Buddhist sect» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* 1 2 «Nyingma» (en anglès). The Treasury of Lives.

## Vegeu també

* Rigpa
# Puig del Rossinyol (Monistrol de Calders)

El Puig del Rossinyol, antigament Puigllobató, és una muntanya de 687 metres d'altitud del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
En el cim del puig, lleugerament decantat cap al vessant sud, hi havia hagut el mas Puigllobató, que ja consta al segle xviii com a mas rònec.

## Bibliografia

* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Referències

* ↑ ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
# Anthostema

Anthostema és un gènere que pertany a la família de les euforbiàcies amb tres espècies de plantes natives d'Àfrica i Madagascar.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Adrien-Henri de Jussieu i publicat a De Euphorbiacearum Generibus Medicisque earumdem viribus tentamen, tabulis aeneis 18 illustratum 117. 1824.

## Espècies acceptades

A continuació s'ofereix un llistat de les espècies del gènere Anthostema acceptades fins a l'octubre de 2012, ordenades alfabèticament. Per cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Anthostema aubryanum Baill.
* Anthostema madagascariense Baill.
* Anthostema senegalense A.Juss.

## Referències

* ↑ Anthostema a PlantList
* ↑ «Anthostema». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 5 novembre 2012].
# Element Six

Element Six és una empresa especialitzada en el subministrament de diamants sintètics, nitrur de bor cúbic i altres materials súper durs per a ús industrial. Element Six, que forma part del grup De Beers, dona feina a més de 1.900 persones i les seves principals instal·lacions de fabricació es troben al Regne Unit, Irlanda, Alemanya, Sud-àfrica i els EUA.
Els materials d'enginyeria avançada Element Six s'utilitzen en aplicacions abrasives com ara tallar, rectificar, perforar, tallar i polir, mentre que les propietats extremes del diamant sintètic més enllà de la duresa s'apliquen en una àmplia gamma d'aplicacions industrials i tecnològiques com ara òptica, transmissió d'energia, aigua. tractament, semiconductors, sensors i processament de la informació quàntica.

## Història

Sir Ernest Oppenheimer va formar Industrial Distributors el 1946, la primera entitat que es va centrar en els usos industrials del diamant natural.
El 1956 es va decidir que De Beers havia de fer un esforç concertat per produir diamant sintètic i, com a resposta, es va establir un grup de recerca, anomenat Adamant Research Laboratory, que es va allotjar com a subdivisió del laboratori. Dos anys més tard, després d'una intensa investigació sobre tècniques d'alta pressió i temperatura, un equip liderat per Jan Custers i Henry Dyer va produir resultats reeixits.
El seu èxit en la síntesi de diamants va ser anunciat al món el 1959 per Harry Oppenheimer. Una planta a gran escala per produir diamants industrials sintètics va començar a operar comercialment a Springs, Gauteng, el 1961, seguida d'una segona planta a Shannon, Comtat de Clare, el maig de 1963. Aquests dos desenvolupaments van donar naixement al grup De Beers Industrial Diamonds.

## Productes

Els productes oferts per Element Six es divideixen en dues grans categories: superabrasius i productes de diamants avançats. La major part del negoci de l'empresa avui és en superabrasius. Aquests productes es basen en els materials més durs com el diamant sintètic i el nitrur de bor cúbic que s'utilitzen en una àmplia gamma d'aplicacions de tall, mòlta i perforació, des de l'exploració de petroli i gas fins a màquines eina, fabricació de peces d'automòbil i producció de marbre.

## Referències

* ↑ «II-VI licenses single-crystal diamond technology from Element Six» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ «Element Six | LinkedIn» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Ronit, Scheyer. «Industrial Diamond: The Other Synthetic» (en anglès). IDEX Magazine, 06-11-2008. Arxivat de l'original el 2021-08-11. [Consulta: 11 agost 2021].
* ↑ Ltd, Element Six. «Element Six Synthetic Diamond Protects CERN Particle Detectors in Recently Announced Higgs boson Experiment Results» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2024].
# Simon Juda Onorat

Simon Juda Onorat (en francès Simon-Jude Honnorat; Alòs, Provença, 3 d'abril de 1783 - Dinha, Provença, 31 de juliol de 1852) va ser un metge, naturalista i sobretot lexicògraf occità conegut sobretot per haver elaborat un dels diccionaris més complets de la llengua occitana, que serví de model a Frederic Mistral.

## Biografia

Onorat va néixer el 1768 a Alòs, a una família tradicionalista de masovers i propietaris rurals. Per mor de la Revolució Francesa el capellà del seu poble, que era qui ensenyava el francès, fugí, i per la qual cosa es veié preservat de l'aculturació que l'hi hauria portat a un col·legi de la capital per fer-hi els estudis. Dins el seu afany per millorar el francès i poder establir comparacions amb l'occità, s'interessà pel diccionari d'Achard. Quan la Revolució es calmà una mica, partí a estudiar a Grenoble, i més tard a París, on estudià medecina. Allà freqüentà occitans i aprofundí en els coneixements de la història i la producció de l'occità. Quan acabà els seus estudis, s'instal·la com a metge a Alòs; finalment, l'educació dels seus fills el portà a implantar-se a Dinha, on va morir.

## Obres

* Traité des connaissances chimiques appliquées aux phénomènes de la nature (1802)
* L'Histoire naturelle, chimique et médicale des Cantharides. (tesi doctoral) (1807)
* Dictionnaire Provençal-Français ou dictionnaire de la langue d'Oc ancienne et moderne (1846-1847).
* Vocabulaire franco-provençal (1848)
* Catalogue des plantes de Provence (dins Annales des Sciences et de l'Industrie du Midi de la France)
* Diversos articles a Annales des Basses-Alpes.

## Enllaços externs

* Bibliografia completa (francès)
* Biografia per l'abat Joan Esperit Pellissier (francès)
* Dictionnaire Provencal-Français ou dictionnaire de la langue d'Oc ancienne et moderne en línia (francès i occità)
# Pere Raimon II de Rabastens

Pere Raimon II de Rabastens co-senyor de Rabastens Fill de Pelfort II de Rabastens

## Bibliografia

* H.L. Rabino. La Maison de Rabastens - 1932

## Enllaços externs

* Pierre-Raymond II de Rabastens Page d'Histoire (francès)
# Roberto Martínez Rípodas

Roberto Martínez Rípodas (nascut el 15 de setembre del 1976 a Pamplona), futbolísticament conegut com a Tiko, és un exfutbolista professional navarrès, actualment entrenador de futbol.
# Draconti

Draconti és el nom dels següents personatges:
* Draconti, poeta cristià autor de l'Hexameron
* Draconti, bisbe de Pèrgam del segle ii o III esmentat per Sòcrates i Sozomen
# Oberegg

Oberegg és un municipi i alhora un districte del cantó d'Appenzell Inner-Rhoden (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Puig del Pla de Tarters

El Puig del Pla de Tarters és una muntanya de 804 metres d'altitud del límit entre les comunes d'Escaró i de Serdinyà, totes dues de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a l'extrem sud-est del terme de Serdinyà i al nord-est del d'Escaró. És una zona on s'han trobat els monuments megalítics dels Dòlmens del Pla de Tarters.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «58 - Escaró». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «161 - Serdinyà i Joncet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Escaró i Serdinyà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Puig del Pla de Tarters en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, 2015, a i b.
# Anghiari

Anghiari és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Arezzo, Caprese Michelangelo, Citerna, Monterchi, Pieve Santo Stefano, Sansepolcro i Subbiano.
Les frazione de Carboncione, Catigliano, Motina, Ponte alla Piera, San Leo, Scheggia, Tavernelle, Tortigliano i Viaio pertanyen al municipi de Anghiari.
Està situat en un turó de pedra construït al llarg dels segles, des del riu Tíber en els seus peus.
Gràcies a la seva posició estratègica, Anghiari va tenir un paper important en l'edat mitjana. La vall pla sota del llogaret era el conjunt de la famosa batalla d'Anghiari en 1440, quan les tropes florentines van guanyar la batalla contra l'exèrcit de Milano. El fresc llegendària que representava la "Batalla d'Anghiari" de Leonardo da Vinci a Florència del Palazzo Vecchio Salone dei Cinquecento, va perdre curt després que va ser pintat, va ser l'encarregat de celebrar aquesta victòria.
Les cases són de pedra amb vistes als carrers, tenen petites finestres, persianes de fusta i portes, de vegades danyades o trencades, però encara característics. Les entrades i balcons de les cases s'adornen sovint amb flors de color que els estrets carrers de Anghiari.
Anghiari és considerat un dels "pobles més bonics d'Itàlia" i va rebre la Bandera Taronja del Touring Club Italià.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
* Carrer antic

## Referències

* ↑ «Anghiari, a charming medieval hamlet». [Consulta: 20 gener 2016].
# Erethistoides montana

Erethistoides montana és una espècie de peix de la família Erethistidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Tripura, Assam i Darjeeling a Bengala Occidental (l'Índia).

## Referències

* ↑ «Erethistoides montana». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Ng, H.H. i D.R. Edds, 2005. Two new species of Erethistoides (Teleostei: Erethistidae) from Nepal. Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(3):239-248.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.