OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giovanni Battista Fasolo

Giovanni Battista Fasolo (Asti, abans de 1600-Palermo, després de 1664) va ser un monjo franciscà, compositor i organista italià.

## Biografia

Es coneixen poques dades certes de la seva vida, com (per exemple) tot allò referit al seu ingrés a l'Ordre franciscana com a frare menor conventual. Sí que se sap amb certesa que va ser mestre d'orgue, activitat que va desenvolupar tant a Roma (a la basílica dels Sants Apòstols) com a Nàpols i Moreale. Va arribar a aquesta última ciutat seguint Luis Guillén de Moncada i Aragó, duc de Montalto i príncep de Paternò, a qui va dedicar la seva obra Anual, impresa a Venècia el 1645. Segurament, aquest Anual ja estava compost des de feia almenys deu anys abans de la seva publicació.2 D'això en dona notícia Tomaso Anfora da Sorrento, que va publicar el 1635 els motets de Fasolo a la impremta d'Ottavio Beltrano a Nàpols.

## Obres existents

Op. 3 "Misticanza di Vigna alla Bergamasca; il Canto della Barchetta et altre cantate et ariette per Voce et Chitarra." Robletti Roma, 1627. L'única còpia supervivent estava en poder del doctor Oscar Chilesotti el 1886. Un facsímil d'una única cançó "I bei guardi" d'aquesta col·lecció s'inclou en un article de Chilesotti- "Notes sur les tablatures de luth et de guitare" publicat originalment a "Encyclopedie de la musique" ; editat per Albert Lavignac (1925). Part 1, vol. 2 : Itàlia - Alemanya, p. 636-684. Això és especialment interessant perquè s'han afegit figures als símbols d'alfabeto de guitarra per indicar com s'ha de rasguejar l'acompanyament.
El carro de Madama Lucia. Roma, 1628 (*atribuït).
Aria - Se desiate, o bella, 1629 (*atribuït).
Op. 6 Segon llibre de motets a 2-3 veus, amb una missa a 3 veus, Nàpols, 1635.
Op. 8 Annuale che contiene tutto quello, che deve far un Organista per respondre al Choro tutto l'Anno; per a orgue, Venècia, 1645. (263 pàgines de música d'orgue!)
Magnificat, Beatus vir, a 5. ca. 1645.(*atribuït)
Op. 9 Arie spirituali morali, e indifferenti, 2-3 vv, amb diàlegs 3vv i dues àries per a veu solista. Palerm, 1659.
# Frigil dorsi-rogenc

El frigil dorsi-rogenc (Idiopsar dorsalis) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vessants rocosos oberts i praderies de puna als Andes al sud-oest de Bolívia, Xile i oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Frigil dorsi-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Evstaphiy Pechlevanidis

Evstaphiy Pechlevanidis (Ximkent, 30 d'octubre de 1960), també conegut com a Yevstafi Alkiviadorovich Pekhlevanidi (rus: Евстафий Алкивиадорович Пехлеваниди), és un exfutbolista kazakh, d'origen grec, de la dècada de 1980.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Kairat i Levadiakos.

## Referències

* ↑ «"Кайрат" лучше "Барселоны", Пеха круче Марадоны http://www.sports.kz/news/kayrat-luchshe-barselonyi-peha-kruche-maradonyi». sports.kz. [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ Career summary by KLISF
# Sanauda

Sanauda fou un estat tributari protegit a l'agència de Malwa, Índia central.
La superfície era de 23 km² i la població de 143 habitants el 1901. Els ingressos s'estimaven el mateix any en 2.200 rúpies. El sobirà portava el títol de thakur i era un rajput rathor.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article Malwa Agency
# Thun

Thun (Thoune en francès) és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), cap del districte de Thun.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Monroeville (Alabama)

Monroeville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 6.862 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monroeville tenia 6.862 habitants, 2.687 habitatges, i 1.870 famílies. La densitat de població era de 203 habitants/km².
Dels 2.687 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 18,9% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 82 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.229 $ i la renda mediana per família de 36.476 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.600 $ mentre que les dones 20.184 $. La renda per capita de la població era de 17.070 $. Aproximadament el 20,4% de les famílies i el 23% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Giave

Giave (en sard, Giave) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 613 habitants. Es troba a la regió de Meilogu. Limita amb els municipis de Bonorva, Cheremule, Cossoine, Thiesi i Torralba.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Amedeo Gesuino Scodino | Llista cívica |
# Fòrum d'Estabilitat Financera

El Fòrum d'Estabilitat Financera (abreviat en anglès: FSF de Financial Stability Forum) era un grup format per les principals autoritats financeres nacionals com ara ministeris de finances, banquers centrals i organismes financers internacionals. Es va convocar per primera vegada l'abril de 1999 a Washington. A la cimera de Londres del G20 del 2009, les nacions del G-20 van establir un successor per l'FSF, l'anomenat Comitè d'Estabilitat Financera amb una ampliació de membres i un mandat ampliat.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2009-04-11. [Consulta: 30 abril 2016].
# El meu oncle d'Amèrica

El meu oncle d'Amèrica (títol original en francès: Mon oncle d'Amerique) és una pel·lícula francesa de 1980 dirigida per Alain Resnais i protagonitzada per Gérard Depardieu, Nicole Garcia, i Roger Pierre. Ha estat traduïda al català i estrenada en sales comercials el 2015.

## Argument

La pel·lícula didàctica es basa en les idees del metge, escriptor i filòsof francès Henri Laborit, que es personifica a la pel·lícula. Utilitza les històries de tres persones per il·lustrar les teories de Laborit sobre psicologia evolutiva sobre la relació entre ell mateix i la societat.
René abandona la granja familiar per convertir-se en executiu d'una empresa tèxtil francesa. Janine deixa enrere la seva família proletària per convertir-se en actriu que s'implica amb Jean Le Gall, un escriptor/polític burgès ben educat. Els tres personatges s'enfronten a opcions difícils en situacions de canvi de vida dissenyades per il·luminar les idees de Laborit.
Henri Laborit il·lustra les nostres 3 reaccions a entorns estressants (lluita, fugida i inhibició), mitjançant rates de laboratori, que il·lustren la història de la pel·lícula. Els animals simples tenen un cervell reptilià preocupat per la son, la gana i el sexe. Els animals més sofisticats també tenen un cervell associat que recorda comportaments que condueixen a resultats. Totes les criatures s'esforcen per l'equilibri, o l'homeòstasi, en els seus entorns, que es manifesten com a conductes controladores dels personatges de la pel·lícula.

## Repartiment

* Gérard Depardieu - René Ragueneau
* Nicole Garcia - Janine Garnier
* Roger Pierre -Jean Le Gall
* Nelly Borgeaud - Arlette Le Gall
* Pierre Arditi - Zambeaux
* Gérard Darrieu - Léon Veestrate
* Philippe Laudenbach - Michel Aubert
* Marie Dubois - Thérèse Ragueneau
* Henri Laborit - ell mateix

## Producció

L'editor de la pel·lícula, Albert Jurgenson, que ha treballat en moltes pel·lícules d'Alain Resnais, considera que El meu oncle d'Amperica és una pel·lícula realitzada per explorar les possibilitats que ofereix el muntatge cinematogràfic. A l'edició d'aquest film, va haver d'inventar una nova forma de treballar, ja que “tots els mètodes que havia utilitzat en pel·lícules anteriors van quedar obsolets.

## Premis i honors

La pel·lícula va guanyar el Grand Prix i el premi FIPRESCI al 33è Festival Internacional de Cinema de Canes, i el guió de Henri Laborit i Jean Gruault fou nominat als premis Oscar de 1980 pel millor guió original.
La pel·lícula apareix al llibre 1001 Movies You Must See Before You Die. El 1980 va rebre el Fotogramas de Plata a la millor pel·lícula estrangera.

## Referències

* 1 2 El meu oncle d'Amèrica a esdir.cat
* ↑ Jurgenson, p. 68.
* ↑ Jurgenson, p. 69.
* ↑ «Festival de Cannes: Mon oncle d'Amérique». festival-cannes.com. [Consulta: 28 maig 2009].
* ↑ Entrega de los premios Fotogramas a El País, 11 de febrer de 1981

## Bibliografia

* Jurgenson, Albert; Brunet, Sophie. Pratique du montage. La Fémis, 1990, p. 183. Montage. ISBN 2-907114-08-5.
* Liandrat-Guigues, Suzanne; Leutrat, Jean-Louis. Alain Resnais. Cahiers du cinéma, 2006.

## Enllaços externs

* Mon Oncle D'Amérique a The New York Times
# Evycsa

Evycsa fou una marca catalana de motocicletes, fabricades a Barcelona entre 1953 i 1957 per l'empresa fundada per Màrius Vilaseca, antic pilot de motociclisme que, un cop retirat de l'esport, va decidir de fer-se fabricant.
L'empresa, situada al número 19 i 20 de la plaça Tetuan de Barcelona, fabricava motocicletes amb motor de la firma figuerenca Fita de quatre temps i 175 cc, amb vàlvules superiors.
Màrius Vilaseca es va morir en un accident el 1955, mentre s'entrenava amb una de les seves motos per al Ral·li Costa Brava. El 1958, Evycsa fou absorbida pel seu proveïdor de motors esdevingut creditor, Fita, i tingué continuïtat sota el nou nom comercial MAF.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 309. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Evycsa». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 18. D.L. B 29846-2011.
* ↑ «La moto als Països Catalans». Fricandó motarra, 03-10-2008. [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ «Mario Vilaseca Roura». EsportpèdiaCat - Enciclopèdia de l'esport català. GEC, 31-10-2014. [Consulta: 10 gener 2017].
# Thun-Saint-Amand

Thun-Saint-Amand és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.092 habitants. Limita al nord amb Mortagne-du-Nord, a l'est amb Château-l'Abbaye, al sud amb Nivelle, al sud-oest amb Lecelles i al nord-oest amb Maulde.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.246 | 1.283 | 1.206 | 1.127 | 1.066 | 1.033 | 1.092 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Rose-Marie Caby | |
# Microchromis zebroides

Microchromis zebroides és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Àfrica: és endèmica del llac Malawi.
Viu en zones de clima tropical. Els mascles poden assolir 8,6 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ «Microchromis zebroides». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Microchromis zebroides» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. 1991. Microchromis. p. 266. A J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
# Jesi

* Aquest article tracta sobre municipi italià. Si cerqueu l'historiador i escriptor torinès, vegeu «Furio Jesi».
Jesi és un municipi italià, situat a la regió de les Marques i a la província d'Ancona. L'any 2010 tenia 40.635 habitants.

## Fills il·lustres

* Frederic II del Sacre Imperi Romanogermànic (1194 - 1250), emperador.
* Giovanni Battista Pergolesi (1710 - 1736), compositor.
* Antonio Magini-Coletti (1855 - 1912), baríton.
* Rafael Sabatini (1875 - 1950), escriptor.
* Virna Lisi (1936 - 2014), actriu.
* Roberto Mancini (1964 -), futbolista i entrenador.
* Michele Scarponi (1979 - 2017), ciclista professional.
* Elisa Di Francisca (1982 -), esgrimista.
* Alice Bellagamba (1987 -), actriu i ballarina.

## Història

L'antiga ciutat d'Esis (en llatí: Aesis o Aesium, en grec antic: Αἰ̈σις o Αἰ̈σιον) era una antiga població d'Úmbria situada a la riba del riu del mateix nom, l'Esis, a unes 10 milles romanes de la seva desembocadura. Plini el Vell només l'esmenta com un municipium, però per diverses inscripcions se sap que era una colònia romana, encara que es desconeix quan va assolir aquest rang. Era coneguda pels formatges excel·lents que produïa.

## Referències

* ↑ «Comune di Jesi». Popolazione residente e bilancio demografico. Istat.it. [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Aesis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 novembre 2023].
# Giovanni Amendola

Giovanni Amendola (Nàpols, 15 d'abril de 1882, Canes, 7 d'abril de 1926) va ser un periodista i polític italià, que destacà per la seva oposició al feixisme. Morí a causa d'una pallissa que li van propinar.
Després d'obtenir una llicenciatura en filosofia, col·laborà en alguns diaris, entre els quals destaquen «Il Leonardo» de Giovanni Papini i «La voce» de Giuseppe Prezzolini. Posteriorment va obtenir la càtedra de Filosofia teòrica a la Universitat de Pisa.
Va ser elegit tres cops representant per la circumscripció de Salern a la Cambra de Diputats d'Itàlia. A la dècada de 1910 recolzà el moviment liberal italià, tot i estar totalment en contra de la ideologia de Giovanni Giolitti. Durant la Primera Guerra Mundial adoptà una posició democràtica irredemptista i, al final de la guerra, va ser nomenat Ministre de les Colònies del govern de Francesco Saverio Nitti.
El seu compromís crític enfront a l'extremisme de dretes li costà diverses intimidacions i agressions per part de sicaris feixistes. El 1924 es negà a adherir-se a la Lista Nazionale, llista electoral creada per Mussolini, i intentà aconseguir la presidència del govern italià, encapçalant una coalició liberal que va presentar a les eleccions. Va ser derrotat, però continuà la lluita escrivint columnes a «Il Mondo», un nou diari que va fundar amb altres intel·lectuals.
És especialment conegut per la publicació en un dels seus diaris del "testimoni Rossi", durant l'apogeu de la "Crisi Matteotti". El document implicava directament a Mussolini en l'assassinat de Giacomo Matteotti, el líder del Partit Socialista Unit, el 10 de juliol de 1924, així com l'acusació que el líder feixista estava darrere del règim de terror que va dur a les eleccions generals de 1924, celebrades el 6 d'abril.
Amendola va ser una de les primeres víctimes del règim feixista, juntament amb el socialista Giacomo Matteotti i el popular sacerdot Giovanni Minzoni. Morí a Canes a conseqüència d'una violenta pallissa que li van donar els camises negres. Després de la seva mort els feixistes van destrossar la seva casa.
S'havia casat amb Eva Kuhn i havien tingut un fill, Giorgio Amendola, que després seria un important escriptor i polític comunista.

## Publicacions

* «Il convegno nazionalista», La Voce, 1 de desembre de 1910
* In difesa dell'Italia liberale - Scritti e discorsi politici (1910-1925)
* La crisi dello stato liberale - Scritti politici dalla guerra di Libia all'opposizione al fascismo (1974)
* L'Aventino contro il fascismo. Scritti politici (1924-1926) (1976)

## Bibliografia

* Kühn-Amendola, Eva (1960): Vita con Giovanni Amendola (italià), Parenti, Florencia.
* Amendola, Giorgio (1976): Una scelta di vita (italià), Rizzoli, Milán, ISBN 88-17-12610-1.
* Colarizi, Simona (1973): I democratici all'opposizione: Giovanni Amendola e l'Unione Nazionale (1922-1926) (italià), Il Mulino, Bolonia.

## Enllaços externs

* Fitxa com a diputat a la web oficial de la càmera italiana
# František Veselý

František Veselý (Praga, 7 de desembre de 1943 - Praga, 30 d'octubre de 2009) és un exfutbolista txec de la dècada de 1970.
Fou 34 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1970 i al campionat d'Europa de 1976, on fou campió.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de SK Slavia Praha.

## Referències

* ↑ Football legend František Veselý dies at 65
* ↑ František Veselý - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ (txec) Zemřel František Veselý, legendu fotbalu zradilo srdce
# Enric Maynés i Gaspar

Enric Maynés i Gaspar (Barcelona, 1883 - Barcelona, 1951) va ser un polític català de la primera meitat del segle xx. Llicenciat en dret, fou militant el Centre Nacionalista Republicà, i després de la Lliga Regionalista. Va ocupar diferents càrrecs de representació pública com diputat provincial (1917), conseller de la Mancomunitat (1919) i regidor de Barcelona (1920). Deposat per la dictadura de Primo de Rivera com a tinent d’alcalde de la ciutat, recuperà el càrrec el 1930. Col·laborà als diaris El Poble Català i La Veu de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Enric Maynés i Gaspar | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 març 2023].
# Etxeda

Etxeda (en rus: Эчеда) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.122 habitants. Pertany al districte rural d'Agvali.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Microcistina

Les microcistines són pèptids no ribosòmics cíclics produït pels cianobacteris (p.e.Microcystis aeruginosa i Planktothrix). Són cianotoxina i poden ser molt tòxics per a les plantes i els animals incloent els humans. La seva hepatotoxicitat pot causar greus danys al fetge. Les microcistines poden inhibir molt les fosfatases tipus 1 (PP1) i 2A (PP2A), i estan lligades amb la pansteatitis.
Les microcstines estan formades per diversos aminoàcids no-proteinogènics com els derivats de la deshidroalanina i el β-aminoàcid ADDA.
La microcistina-LR és una de les 80 variants tòxiques i és la més estudiada pels químics, farmacòlegs, biòlegs i ecòlegs.

## Referències

* ↑ http://www.pwrc.usgs.gov/health/rattner/rattner_blackwaternwr.cfm
* National Center for Environmental Assessment. Toxicological Reviews of Cyanobacterial Toxins: Microcystins LR, RR, YR and LA (NCEA-C-1765)
* Yu, S.-Z. 1989. Drinking water and primary liver cancer. In: Primary Liver Cancer, Z.Y. Tang, M.C. Wu and S.S. Xia, Ed. China Academic Publishers, New York, NY. p. 30-37 (as cited in Ueno et al., 1996 and Health Canada, 2002).
* Zhou, L., H. Yu and K. Chen. 2002. Relationship between microcystin in drinking water and colorectal cancer. Biomed. Environ. Sci. 15(2):166-171.

## Enllaços externs

* Toxic cyanobacteria in water: A guide to their public health consequences, monitoring and management. Edited by Ingrid Chorus and Jamie Bartram, 1999. Published by World Health Organization. ISBN 0-419-23930-8 ©1999 WHO - This book is in English only. It can be downloaded.
# Jordi Crisococces

Georgius Chrysococces o Jordi Crisococces (en grec antic Γεώργιος ό Χρυσοκόκκης) va ser un físic grec del segle xiv que va escriure uns valuosos llibres sobre astronomia i matemàtiques. Es creu que era l'amic de Teodor Gaza amb el que va treballar a la biblioteca del Vaticà, i on va salvar valuosos manuscrits grecs.
Les seves obres principals són:
* Ἐξήγησις εἰς τὴν σύνταξιν τῶν Περσῶν ἐν κεφαλαίοις μή, σὺν τοῖς Ἀστρονομικοῖσδιαγράμμασικαὶ Γεωγραφικοῖς πίναξιν (Expositio in Constructionem Persarum per Capita 47, cum Astronomicis Designationibus, et Geographicis Tabulis). Manuscrit a la Biblioteca Ambrosiana. Sembla que és el mateix que a la Biblioteca Nacional de França porta el títol de Γεωργίου τοῦ Χρυσοκόκκη τοῦ ἰατροῦ Ἀστρονομικά.
* Γεωργίον ἰατροῦ τοῦ Χρυσοκόκκη περὶ τῆς εὑρήσεως τῆς ἡμέρας τῆς ἁπλῶς συξυγίας ἡλίου καὶ σελήυης, (De inveniendis Syzygiis Lunae solaribus per singulos Anni Menses), també a la Biblioteca Nacional de França.
* Quomodo construendum sit Horoscopium, aut Astrolabium, a la Biblioteca Nacional d'Espanya.
* Ἔκδοσις εἰς τὸ ᾿ιουδαïκον Ἐξαπτέρυγον, (Editio et Expositio Syntagmatis Canonum Astronomicorum Judaicorum), obra atribuïda.
Va deixar també una versió manuscrita de l'Odissea d'Homer, on diu que la va escriure l'any 6844 de la creació del món (1336). És dubtós que hagi escrit una Història de l'Imperi Romà d'Orient, encara que Fabricius en transcrigui un fragment que li atribueix, on es narra l'assassinat del soldà Murat I l'any 1389.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Chrysococces, Georgius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 26 desembre 2022].
# Gimnàstic Futbol Club

El Gimnàstic Futbol Club (Gimnástico Football Club, Gimnástico FC o Gimnàstic de València) va ser un equip de futbol de la Ciutat de València.
El 15 de gener de 1909 es creà la Sección Gimnástica del Patronato de la Juventud Obrera, una entitat dirigida per jesuïtes. L'any 1915 la secció de futbol es s'escindí del Patronat i creà el Gimnástico Football Club, i que va desaparèixer el 1939 al fusionar-se amb el FC Levante per tal de crear l'actual Llevant Unió Esportiva. Jugava a l'Estadi de Vallejo i vestia uniforme amb colors blaugrana.
El 1920 el rei Alfons XIII li va concedir títol de reial, canviant el seu nom al de Real Gimnástico Football Club, nom que mantindria només 11 anys, fins a 1931, recuperant el seu antic nom amb la proclamació de la Segona República Espanyola.

## Temporades

| Temporada | Divisió | Posició |
| 1929/30 | 3a | 3 |
| 1930/31 | 3a | 5 |
| 1931/32 | 3a | 3 |
| 1932/33 | 3a | 3 |
| 1933/34 | 3a | 3 |
| 1934/35 | 2a | 6 |
| 1935/36 | 2a | 4 |

## Palmarès

* 2 temporades en Segona Divisió
* 5 temporades en Tercera Divisió

## Referències

* 1 2 3 «Historial del Gimnástico Foot-ball Club». lafutbolteca.com. [Consulta: 1r febrer 2024].