OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ainara LeGardon

Ainara LeGardon (Bilbao, 1976) és una artista basca coneguda principalment per la seva aportació al rock independent i l'experimentació sonora. Combina el seu treball musical amb la docència en al camp de la gestió cultural i la propietat Intel·lectual.

## Trajectòria

Va realitzar el seu primer concert en 1991 i es va donar a conèixer amb el quartet Onion, del que era vocalista, guitarrista i compositora, fins a la seva dissolució el 2003. Amb Onion va arribar a publicar quatre treballs i a participar en la banda sonora d'Abre los ojos (1997).
El 2003 va iniciar la seva trajectòria en solitari amb In the mirror, realitzant a continuació una gira internacional. El mateix any va fundar la discogràfica Winslow Lab, dedicada a l'escena musical d'avantguarda.
Al llarg d'aquests anys ha realitzat nombroses col·laboracions amb músics com Juliol de la Rosa. Manté també un projecte en paral·lel amb Álvaro Barriouso, Archipiel, i forma part del grup multidisciplinari maDam, dedicat a la improvisació lliure.

## Discografia
### Onion

* Hawaiiquz (Jabalina, 1995)
* Between baum & wolle (Jabalina, 1997)
* Sick of you (Jabalina, 1998)
* Stand by for a disaster (Jabalina, 2000)

### Bakarka

* In the mirror (Winslow Lab, 2003)
* Each day a lie (Winslow Lab, 2005)
* Forgive me If I don't come home to sleep tonight (Winslow Lab, 2009)
* We once wished (Winslow Lab, 2011)
* Every minute (Winslow Lab, 2014)

### Colectivo maDam

* maDam en el Molino Rojo (2014)

## Obra publicada

* LEGARDON, Ainara; GARCÍA ARISTEGUI, David. SGAE: El monopolio en decadencia. Bilbao: consonni, 2016.

## Referències

* ↑ «Onion | Jabalina Música». www.jabalinamusica.com. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Ainara Legardon». [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Los desconciertos de EEM Radio | Ainara LeGardon». El Estado Mental. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ Piñuel Martín, Natalia «Ellas hacen ruido. Panorama España». Las lindas pobres, 2014.
* ↑ «Ainara LeGardon – Aloud Music». aloudmusic.com. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Colectivo maDam». [Consulta: 9 juliol 2016].
# Gibberel·lina

Gibberel·lina (GAs) és el nom de diverses fitohormones que regulen el creixement i influeixen en diversos processos de desenvolupament biològics, incloent-hi l'allargament de la tija, la germinació, la dormició, la floració, l'expressió del sexe i la senescència de fulles i fruits.
La gibberel·lina es va reconèixer l'any 1926 per primera vegada al Japó pel científic, Eiichi Kurosawa, que estudiava una malaltia fúngica de l'arròs. Va ser aïllada el 1935 per Teijiro Yabuta, de fongs que produïen la malaltia anomenats Gibberella fujikuroi proporcionats per Kurosawa. Yabuta li donà el nom de gibberel·lina.
L'interès per la gibberel·lina fora del Japó començà en acabar la Segona Guerra Mundial. De seguida es van veure les possibilitats agronòmiques d'aquestes substàncies i cap a principi de la dècada de 1960 ja s'aplicaven a conreus com el raïm per produir-ne sense llavors.

## Química

Són àcids diterpenoides sintetitzats en plastidis i modificats en el reticle endoplasmàtic.
Les gibberel·lines s'anomenen GA1....GAn en l'ordre en què van ser descobertes. l'àcid gibberèl·lic, que va ser la tercera gibberel·lina amb una estructura coneguda, s'anomena GA3.
Cap al 2003, hi havia unes 126 gibberel·lines identificades de plantes, fongs, i bacteris.
* GA1
* GA3
* ent-Gibberellane
* ent-Kaurene

## Referències

* 1 2 3 4 Gibberellins: A Short History, de https://agrikaido.com/plant-hormones/, the home since 2003 de la website desenvolupada per Long Ashton Research Station.
* ↑ Phytohormones (Plant Hormones) and other Growth Regulators: Gibberellin Arxivat 2005-03-20 a Wayback Machine., website de la Universitat d'Hamburg.
* ↑ Campbell, Neil A.; Reece, Jane B. Biology. 6a. San Francisco: Benjamin Cummings, 2002.
# Comunitat de comunes Loira i Sillon

La Comunitat de comunes Loira i Sillon (en bretó Kumuniezh-kumunioù al Liger hag an Erv) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Té una extensió de 209,93 kilòmetres quadrats i una població de 23.310 habitants (2010).

## Composició

Agrupa 8 comunes :
* Bouée
* Campbon
* La Chapelle-Launay
* Lavau-sur-Loire
* Malville
* Prinquiau
* Quilly
* Savenay

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Loira Atlàntic

## Enllaços externs

* Comunitat de comunes Loira i Sillon Arxivat 2011-09-01 a Wayback Machine.
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Biolab

Biolab és un sol rack multi-usuari científic dissenyat per ser utilitzat en el Laboratori Columbus de l'Estació Espacial Internacional. El Biolab realitza investigacions de suport biològic en plantes petites, petits invertebrats, microorganismes, cèl·lules animals, i cultius de teixits. Inclou una incubadora equipada amb centrífugadora en què els subjectes experimentals anteriors poden ser sotmesos a nivells controlats d'acceleracions.
Aquests experiments ajudaran a identificar "el paper que actua la microgravetat en tots els nivells d'un organisme, dels efectes sobre una sola cèl·lula fins a un organisme complex incloent els éssers humans."

## Llançaments

El Biolab va ser pre-instal·lat a l'interior del Laboratori Columbus. El Transbordador Espacial Atlantis en el Vol de Muntatge 1E de l'ISS, la missió STS-122, va lliurar amb èxit el mòdul Columbus a l'ISS en el 9 de febrer de 2008.

## Galeria

* Imatge de la NASA: ISS018E012153 - Equip del BioLab en el mòdul Columbus. Imatge presa durant l'Expedició 18.
* Imatge de la NASA: S122-E-008899: L'astronauta Hans Schlegel de l'Agència Espacial Europea, especialista de la missió STS-122, continua treballant per preparar el nou laboratori Columbus de l'Agència per al servei a bord de l'Estació Espacial Internacional.
* Imatge de la NASA: ISS016E030923 - L'equip del BioLab en el mòdul Columbus. Imatge presa durant l'Expedició 16.

## Referències

* ↑ «ESA Research Facilities». Arxivat de l'original el 2006-11-15. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ ESA - Human Spaceflight and Exploration - International Space Station - Biolab
Biolab Detailed Picture (ESA) Arxivat 2007-07-16 a Wayback Machine.

### Publicacions relacionades

* Brinckmann E, Schiller P. Experiments with small animals in BIOLAB and EMCS on the International Space Station. Advances in Space Research. ;30(4):809-814. 2002
* Serafini L, Vigano W, Donati A, Porciani M, Zolesi V, Schulze-Varnholt D, Manieri P, El-Din Sallam A, Schmaeh M, Horn ER. The development of the hardware for studying biological clock systems under microgravity conditions, using scorpions as animal models. Acta Astronautica. ;60:420-425 2007

## Vegeu també

* Investigació científica en l'Estació Espacial Internacional

## Enllaços externs

* Biological Experiment Laboratory (BioLab) - NASA Arxivat 2010-03-25 a Wayback Machine.
* BioLab Brochure - ESA Arxivat 2005-04-27 a Wayback Machine.
* Human spaceflight users - ESA Arxivat 2010-03-25 a Wayback Machine.
Agència Espacial Europea :
# Nikolai Vassílievitx Nóvikov

* No s'ha de confondre amb l'escriptor i periodista rus Nikolai Novikov.
Nikolai Vassílievitx Nóvikov (rus: Николай Васильевич Новиков; 7 de febrer de 1903–1989) fou un diplomàtic de la Unió Soviètica.

## Biografia

Es va graduar a l'Institut Oriental de Leningrad en 1930. En els anys següents va ocupar diversos càrrecs científics i acadèmics, a més de servir a la Comissaria del Poble d'Afers Exteriors a Moscou i com a representant soviètic a Atenes i El Caire durant la Segona Guerra Mundial. En particular, va exercir com a ambaixador de la Unió Soviètica davant els Estats Units, càrrec per al qual fou nomenat el 10 d'abril de 1946 fins que va ser rellevat del seu càrrec el 24 d'octubre de 1947. Havia estat fora de Washington DC des que va ser cridat a Moscou per a consultes el 26 de juliol d'aquell any.
El 1990, durant la Glàsnost, alguns dels papers de Nóvikov escrits en 1946 van sortir a la llum. Això va revelar l'influent telegrama Novikov o informe Nóvikov (enviat a Moscou el 27 de setembre de 1946) que va ser, en part, una reacció al telegrama molt crític de George F. Kennan sobre de la Unió Soviètica. Nóvikov va rebre l'ordre de presentar un informe sobre la política exterior dels Estats Units. Allà va parlar sobre la militarització nord-americana, el creixement de la seva despesa militar, la ideologia d'aquest país, la cooperació nord-americana amb el Regne Unit i la seva suposició que l'elit nord-americana dictava i orquestrava la premsa perquè s'oposés a la Unió Soviètica. El telegrama reflectia el pensament de Stalin, i el seu autor fou Viatxeslav Mólotov.
Es va casar i va tenir dos fills, Iuri (n. 1939) i Nikolai (n. 1943).

## Referències

* ↑ Gaddis, 2012, p. 47.
* ↑ /19910601fabook6708/kenneth-m-jensen/origins-of-the-cold-war-the-novikov-kennan-and-roberts-long-telegrams-of-1946.html Ressenya del llibre Origins Of The Cold War: The Novikov, Kennan, and Roberts 'Long Telegrams' of 1946 Arxivat 2019-04-23 a Wayback Machine., del Foreign Affairs (anglès)

## Fonts

* Text del "Telegrama Novikov" (anglès)
* Registre biogràfic (rus)

## Bibliografia

* Gaddis, John Lewis. Nueva Historia de la Guerra Fría. Mèxic: Fondo de Cultura Económica, 2012. ISBN 9786071605559.
# Bayoneta

Bayoneta (finès: Bayoneta – viimeinen isku) és una pel·lícula de coproducció mexicano-finlandesa dirigida per Kyzza Terrazas, coautor del guió amb Rodrigo Marquez-Tizano.

## Sinopsi

Miguel “Bayoneta” Galindez (Luis Gerardo Méndes) és un ex boxador professional de Tijuana. S'ha escapat del seu passat i ha acabat a l'altra banda del món, a Turku, Finlàndia. Miguel hi passa els dies a la sala de boxa de Jyrki (Ilkka Koivula), on entrena Remua (Joonas Saartamo) pel combat pel títol.
Tot i que Miguel ha deixat enrere els esdeveniments a Mèxic i coneix una jove finlandesa, Sarita (Laura Birn), el passat no la deixarà continuar. Un lloc i una cultura diferents impulsen Miguel a pensar en la redempció, i decideix que ha de tornar a pujar al ring.

## Repartiment

* Brontis Jodorowsky - Denis
* Miriam Balderas - Erika
* Laura Birn - Sarita
* Jarmo Esko - Home al 'apartament
* Harrison Jones - càmera de premsa
* Ilkka Koivula - Jyrki
* Dom Lamar - Càmera de premsa
* Luis Gerardo Méndez - Miguel "Bayoneta"
* Joonas Saartamo - Remu
* Ville Virtanen - Jaakko

## Nominacions

En la LXI edició dels Premis Ariel va rebre sis nominacions: millor actor, efectes visuals, vestuari, so, maquillatge i música original.

## Referències

* ↑ «Bayonet – Netflix Film Review».
* ↑ «'Bayonet' Netflix Film Review».
* ↑ «Bayoneta» (en finès). National Audiovisual Institute. «Bayoneta – viimeinen isku (suomenkielinen nimi) ... Maa Suomi Meksiko»
* ↑ Conoce a los nominados a la 61ª edición de los premios Ariel, Moreliafilmfest, 23 d'abril de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Abd-al-Wakil (nom)

Abd-al-Wakil és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد الوكيل, ʿAbd al-Wakīl) que literalment significa ‘Servidor del Protector’, essent «el Protector» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Wakil és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Wakil, ‘Abdul Wakiel... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «وكل». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «وكل» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Alexis Thépot

Alexis ("Alex") Thépot (30 de juliol de 1906 - 21 de febrer de 1989) fou un futbolista francès que jugava de porter.
Fou el porter titular de la selecció francesa al dos primers mundials, 1930 i 1934. Des de 1927 fins a 1935 jugà 31 partits amb França, encaixant 77 gols i essent capità 13 cops.

## Referències

* ↑ Naskrent, Gwidon S. et al. «World Cup 1930». RSSSF. [Consulta: 3 gener 2007].
* ↑ Source: (francès) AllezRedStar.com. «Alex Thépot». AllezRedStar.com. [Consulta: 3 gener 2007].
* ↑ (francès) www.fff.fr. «Player profile and cap summary». Federació Francesa de Futbol. Arxivat de l'original el 2005-11-23. [Consulta: 3 gener 2007].

## Enllaços externs

* FFF Arxivat 2005-11-23 a Wayback Machine.
# Gegantons de la Trinitat Vella

Els Gegantons de la Trinitat Vella són en Daniel i la Teresa, gegantons vinculats a la colla de Geganters de la Trinitat Vella. Representen dos forners molt coneguts que mantenen un compromís actiu amb la vida social del barri.
El gegantó és un retrat del forner Daniel Jordà, vestit amb un davantal i una gorra i amb dues barres de pa que surten de les butxaques. En una mà hi porta una pala de forner amb panets. En aquell mateix braç, hi duu un pa que fa pensar en la dita «néixer amb un pa sota el braç», amb què també es vol recordar que el forn ja existia abans que ell i que aquest ofici l'ha acompanyat tota la vida. Amb l'altre braç aguanta un sac de farina, ingredient bàsic de l'ofici.
La gegantona és la imatge de la fornera Teresa Peña, amb el fulard lligat al coll, tan característic d'ella. La figura també simbolitza Ceres, deessa romana de l'agricultura, i específicament del blat i el pa. Porta una corona de roselles i espigues a la mà: és una referència a la deessa i també als camps de blat, on hi ha totes dues plantes. Damunt el cap, hi duu una plata amb una mona de Pasqua i un tortell de Reis. Va vestida amb una túnica romana ornada amb un cinyell d'onze sols, tants com nets té la Teresa.
Els gegantons Daniel i Teresa són obra de l'artista Dolors Sans, especialista en imatgeria popular, que els va enllestir el 2010. S'estrenaren el 30 d'octubre d'aquell mateix any i de seguida començaren a participar en trobades i cercaviles de la ciutat, sempre portats per la Colla Gegantera de la Trinitat Vella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gegantons de la Trinitat Vella». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Comunitat de comunes Moret Seine et Loing

La Comunitat de comunes Moret Seine et Loing (oficialment: Communauté de communes Moret Seine et Loing) és una Comunitat de comunes del departament de Sena i Marne, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 1972, està formada 19 municipis i la seu es troba a Moret-Loing-et-Orvanne.

## Municipis

* Champagne-sur-Seine
* Dormelles
* Flagy
* La Genevraye
* Montigny-sur-Loing
* Moret-Loing-et-Orvanne
* Nanteau-sur-Lunain
* Nonville
* Paley
* Remauville
* Saint-Ange-le-Viel
* Saint-Mammès
* Thomery
* Treuzy-Levelay
* Vernou-la-Celle-sur-Seine
* Villecerf
* Villemaréchal
* Villemer
* Ville-Saint-Jacques

## Referències

* ↑ CC Moret Seine et Loing

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Mélanie Leclerc

Mélanie Leclerc (4 d'abril de 1977) és una cineasta i dibuixant quebequesa, autora de les novel·les gràfiques Contacts (2017) i Temps libre (2020).
Llicenciada en cinema i literatura i mare de tres fills, Leclerc recopilava idees per a un llibre i es decidí a executar-lo durant el tercer embaràs, ans que no tinguera temps: becada per la Union des écrivains du Québec, fon apadrinada per Michel Rabagliati (autor de Paul al Quebec) i en acabant s'inscrigué als tallers de còmic impartits per Jimmy Beaulieu, el qual li aconsellà utilitzar l'aquarel·la per compte del carbó.
L'obra resultant, Contacts, descriu la relació amb son pare, Martin Leclerc —càmera de l'Office national du film i fill major del cantautor Félix Leclerc, el qual també ix en la narració—, inspirada per altres novel·les gràfiques com Chichi no koyomi de Jirō Taniguchi i Fun Home d'Alison Bechdel, en les quals es relaten les biografies de sos pares. Autopublicada en la primera edició, Contacts guanyà el premi Bédélys Indépendant 2018 abans de ser reeditada per Mécanique i nominada al Premi Literari del Governador General i al Premi de la Crítica ACBD del Còmic Quebequés en 2019.
Després de guanyar el Grand Prix Bédéis Causa el 2020, el mateix any publicà Temps libre, una espècie d'autobiografia per a la qual s'inspirà en la família, els amics i el projecte de fer una pel·lícula sobre l'actriu Louise Vien-Mauffette.

## Referències

* 1 2 Léa Harvey. «Mélanie Leclerc: les chemins que prennent les rêves» (en francés). Le Soleil, 29-11-2020. [Consulta: 9 maig 2022].
* 1 2 Marie Allard. «Leclerc, de père en fille» (en francés). La Presse, 19-10-2019. [Consulta: 8 maig 2022].
# Bayonetta 3

Bayonetta 3 és un joc d'acció i aventura desenvolupat per Platinum Games i publicat per Nintendo. És la tercera entrega de la sèrie Bayonetta, que actua com a seqüela de Bayonetta (2009) i Bayonetta 2 (2014). Està dirigit per Yusuke Miyata i produït per Yuji Nakao, amb la supervisió del director executiu i creador de la sèrie Hideki Kamiya. El joc va ser anunciat conjuntament per Nintendo i PlatinumGames el desembre de 2017. Igual que a Bayonetta 2, el personatge principal, Bayonetta, té un disseny i un pentinat únics, a més de tenir accés a diverses habilitats noves.
Bayonetta 3 es va publicar a Nintendo Switch el 28 d'octubre de 2022.

## Referències

* ↑ «A Message from Bayonetta 3 Executive Director Hideki Kamiya» (en japonès). [Consulta: 3 juliol 2022].
* ↑ Kuchera, Ben. «Nintendo announces Bayonetta 3 as a Switch exclusive» (en anglès americà), 07-12-2017. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ «Bayonetta 3's New Demon Slave and Masquerade Abilities Explained - Inter Reviewed» (en anglès americà), 29-09-2021. [Consulta: 3 juliol 2022].
* ↑ Wales, Matt. «Bayonetta 3 is coming exclusively to Switch» (en anglès), 08-12-2017. [Consulta: 15 febrer 2022].
# Abd-al-Walí (nom)

* No s'ha de confondre amb Abd-al-Wali (nom).
Abd-al-Walí és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد الولي, ʿAbd al-Walī) que literalment significa ‘Servidor de l'Auxiliador’, essent «l'Auxiliador» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Walí és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit ‘Abdul Walii... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «ولي». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «ولي» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Aleix Fontana

Aleix Fontana (Sàsser, Sardenya, ? — Sàsser, Sardenya, 1558) cavaller sard. Fou jurista de la cancelleria imperial de Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic per la Corona d'Aragó i mestre racional de Sardenya (circa 1556).
Humanista i seguidor d'Erasme de Rotterdam mantingué relació d'amistat amb Ignasi de Loiola. El seu erasmisme el portà a establir relacions amb membres dels cenacles erasmistes de l'època establint amistat amb Miquel Blai i Alfonso de Baldes mentre residí a Barcelona. L'obra d'Erasme era àmpliament representada dins la seva rica biblioteca
A la seva mort, l'any 1558, deixà en testament rendes per a la finançament del col·legi de la companyia de Jesús a Sàsser, el primer d'aquesta a Sardenya) i que acabarà esdevenint la Universitat de Sàsser, que si bé fou fundat amb anterioritat trobà en el llegat de Fontana certa estabilitat econòmica. Per aquest motiu se'l considera un del principals fundadors.

## Referències

* ↑ Batllori i Munné, Miquel. «Cenacles lul·lians i cenacles erasmistes a la Barcelona del Renaixement». A: Obra completa vol. I. , pàgines 188-189
* ↑ González, Joan Antoni; Salvadó Poy, Roc. Cultura i finances a l'Edat Moderna, p. 138,139 [Consulta: 1r gener 2017].
# Gegantons Avi d’Orient i Àvia Orfila

Els Gegantons Avi d'Orient i Àvia Orfila són una parella de gegantons entranyables que representen un vellet fantàstic vingut de l'Orient llunyà, vestit de mag, i una velleta de l'antiga vila de Sant Andreu de Palomar. La llegenda explica que els reis de l'Orient van portar un avi a un nen de la colla gegantera i per això la figura masculina té aquest nom. La peça femenina l'anomenen Orfila en honor de la plaça del barri on hi ha l'antiga casa de la vila de Sant Andreu.
La parella de gegantons són propietat de la família Jové Tarrida, que els cedí a la Germandat de Trabucaires, Geganters i Grallers de Sant Andreu de Palomar. Aquestes figures lleugeres escauen perfectament als més menuts de la colla. S'encarregaren a l'artista Francesc Jové, que els enllestí entre el 1999 i el 2000. De seguida es presentaren i des d'aleshores no han deixat de sortir en les dates assenyalades del barri, sobretot per la festa major —a final de novembre— i en més trobades de fora on són convidats.
Les figures s'han hagut de remodelar unes quantes vegades des que es van crear perquè els materials amb què havien estat construïdes primer s'han anat degradant amb el pas dels anys i amb les nombroses eixides que han fet.
Els gegantons avis andreuencs tenen ball propi: «Sol solet», cançó popular arranjada per Enric Montsant. La coreografia que fan ha estat pensada per la mateixa Germandat de Trabucaires, Geganters i Grallers de Sant Andreu de Palomar, que s'encarrega de portar-los.
Quan no surten, l'Avi d'Orient i l'Àvia Orfila són exposats permanentment al Centre Municipal de Cultura Popular de Sant Andreu, a la plaça de Can Galta Cremat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gegantons Avi d’Orient i Àvia Orfila». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Comtat de Westerburg

El comtat de Westerburg fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic centrat a la ciutat de Westerburg, avui a Renània-Palatinat.

## Història del comtat

Apareix documentat després de l'any 1000 i el castell s'esmenta el 1192. La dinastia Runkel va assolir el comtat per matrimoni el 1227.
El 1449 va heretar el landgraviat de Leiningen-Leiningen i des de llavors es va dir Westerburg-Leiningen i el 1506 va heretar el comtat de Leiningen-Rickingen i llavors es va dir Leiningen-Westerburg.
El 1557 es va dividir en tres branques: Leiningen, Westerburg i Schaumburg.
La branca de Westerburg (o segon comtat de Westerbug) es va extingir el 1597 i va passar a la branca de Leiningen. Vegeu Leiningen.

## Comtes de Westerburg

* Sigfrid IV 1227-1279
* Henry II v. 1279-?
* Sigfrid V v. 1290
* Sigfrid VI v. 1310
* Reinard I 1315-1353
* Reinard II 1353-1379
* Reinhard III 1379-1421
* Reinhard IV 1421-1449

## Comtes de Westerburg i landraves de Leiningen-Leiningen

* Cuno I 1449-1459
* Reinard V 1459-1467

## Comte de Westenburg-Leiningen

* Reinard V 1467-1506

## Comte de Leiningen-Westerburg

* Reinard V 1506-1522
* Felip I 1522-1524
* Cuno II 1524-1557

## Comtes del segon comtat de Westerburg

* Reinard VII 1557-1587
* Albert Felip 1587-1597
* Joan Lluís (associat) 1587-1597

## Referències

* ↑ «Reinhard I, Graf von Westerburg» (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2018].