OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# František Wolf

František Wolf (Prostějov, 30 de novembre de 1904 - Berkeley, 12 d'agost de 1989) va ser un matemàtic txec, nacionalitzat estatunidenc.
Wolf va néixer a Prostějov, llavors part de l'imperi austrohongarès i ara part de la República Txeca, fill d'un fabricant de mobles. Va estudiar física a la universitat Carolina de Praga i, després, matemàtiques a la universitat Masaryk de Brno, en la qual va obtenir el doctorat el 1928 sota la supervisió d'Otakar Boruvka. Després va ser professor de matemàtiques de secundària fins al 1937, quan va obtenir una plaça de professor a la universitat Carolina, després de fer una estança a la universitat de Cambridge. Però el 1938, quan l'exèrcit nazi alemany va envair Txecoslovàquia, Wolf va aconseguir una invitació per visitar l'Institut Mittag-Leffler a Suècia; va romandre a Suècia, amb una assignació modesta del govern suec, com a part de la resistència clandestina als alemanys fins al 1941 quan va emigrar als Estats Units. Amb l'ajut d'alguns col·legues alemanys, encara va poder publicar algun articles a revistes alemanyes de matemàtiques. A Amèrica, va ser professor del Macalester College durant un curs i, a continuació, es va incorporar com professor de la universitat de Califòrnia a Berkeley el 1942. A Berkeley, va ser fundador, amb Edwin Beckenbach, del Pacific Journal of Mathematics el 1951. Es va jubilar el 1972 però després es va traslladar fins al 1976 a Guatemala on va ajudar a establir un programa de postgrau en matemàtiques a la Universitat del Valle.

## Referències

* ↑ Glivický, 1965, p. 247.
* ↑ Åkerlund, 2016, p. 45.
* ↑ Segal, 2003, p. 262.

## Bibliografia

* Åkerlund, Andreas. Public Diplomacy and Academic Mobility in Sweden (en anglès). Nordic Academic Press, 2016. ISBN 978-91-88168-51-1.
* Glivický, Josef «Profesor Dr. František Wolf šedesátiletý» (en txec). Časopis pro pěstování matematiky, Vol. 90, Num. 2, 1965, pàg. 247-249. DOI: 10.21136/CPM.1965.108256. ISSN: 0528-2195.
* Segal, Sanford L. Mathematicians under the Nazis (en anglès). Princeton University Press, 2003. ISBN 978-0-691-00451-X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «František Wolf» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Bade, William G.; Protter, Murray H.; Taylor, Angus E. «František Wolf, Mathematics: Berkeley». Online Archive of California, 2009. [Consulta: 27 octubre 2021]. (anglès)
* «Wolf, František». Obalky KNIH. [Consulta: 27 octubre 2021]. (txec)
# Dotclear

Dotclear és una aplicació de publicació de blogs de codi obert distribuïda sota la GNU GPLv2. Desenvolupat originalment per Olivier Meunier des del 2002, Dotclear ha atret ara un sòlid equip de desenvolupadors. És relativament popular als països de parla francesa, on és utilitzat per diverses plataformes de blogging importants (Blogs Gandi, Marine nationale... etc.).
L'objectiu proposat de Dotclear és desenvolupar un programari que respecti plenament els estàndards web basats en solucions de codi obert, amb interfície multilingüe i funcions de publicació. Està escrit en PHP.
Les funcions notables inclouen el maneig de molts blogs, l’ús de sintaxi Wiki o XHTML per a les entrades, l’addició de pàgines independents del flux d’entrades i el suport per a diversos tipus de bases de dades: (MySQL, MariaDB, PostgreSQL, SQLite).
# Festival de la Cançó d'Eurovisió 1989

El XXXIV Festival de la Cançó d'Eurovisió fou retransmès el 6 de maig de 1989 des de Lausana, Suïssa. Els presentadors van ser Lolita Morena i Jacques Deschenaux, i la victòria va ser per al representant de Iugoslàvia, Riva amb la cançó "Rock Me".

## Final

| Núm. | País | Intèrpret(s) | Cançó | Posició | Pts |
| 01 | Països Baixos | Justine Palmelay | Blijf zoals je bent | 15 | 45 |
| 02 | Xipre | Fani Polymeri & Yiannis Savvidakis | Apopse as vrethume | 11 | 51 |
| 03 | Noruega | Britt-Synnøve Johansen | Venners nærhet | 17 | 30 |
| 04 | França | Nathalie Pâque | J'ai volé la vie | 8 | 60 |
| 05 | Finlàndia | Anneli Saaristo | La dolce vita | 7 | 76 |
| 06 | Irlanda | Kiev Connolly & The Missing Passengers | The real me | 18 | 21 |
| 07 | Àustria | Thomas Forstner | Nur ein lied | 5 | 97 |
| 08 | Islàndia | Daníel Ágúst Haraldsson | Það sem enginn sér | 22 | 0 |
| 09 | Espanya | Nina | Nacida para amar | 6 | 88 |
| 10 | Israel | Gili & Galit | Derech hamelech | 12 | 50 |
| 11 | Itàlia | Anna Oxa & Fausto Leali | Avrei voluto | 10 | 56 |
| 12 | Regne Unit | Live Report | Why do I always get it wrong? | 2 | 130 |
| 13 | Luxemburg | Park Café | Monsieur | 20 | 8 |
| 14 | Suïssa | Furbaz | Viver senza tei | 13 | 47 |
| 15 | Dinamarca | Birthe Kjær | Vi maler byen rød | 3 | 111 |
| 16 | Portugal | Da Vinci | Conquistador | 16 | 39 |
| 17 | Alemanya Occidental | Nino de Angelo | Flieger | 14 | 46 |
| 18 | Turquia | Pan | Bana, bana | 21 | 5 |
| 19 | Iugoslàvia | Riva | Rock me | 1 | 137 |
| 20 | Suècia | Tommy Nilsson | En dag | 4 | 110 |
| 21 | Bèlgica | Ingeborg | Door de wind | 19 | 13 |
| 22 | Grècia | Mariana Efstratiou | To diko sou asteri | 9 | 56 |

## Enllaços externs

* Eurovision Song Contest
# Resclosa del Camp de Salselles

La Resclosa del Camp de Salselles són els vestigis d'una antiga resclosa situada a les Goles del Camp de Salselles, a la Riera de Merlès. Pertany al municipi de Borredà (Berguedà) i està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Del molí fariner del camp de Salselles només en resten 56 forats circulars excavats a la roca on s'encastava la resclosa de fusta que desviava l'aigua al rec del molí fariner.
El lloc de Salselles és documentat des del s.X i els forats excavats a la roca semblen correspondre a la resclosa d'un molí fariner de finals del s. X o començaments del s. XI.

## Referències

* 1 2 «Resclosa del Camp de Salselles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Steve Zampieri

Steve Zampieri (Arbon, 4 de juny del 1977) va ser un ciclista suís, que fou professional entre 2001 i 2008. Va participar en curses de l'UCI ProTour amb l'equip Cofidis.

## Palmarès

* 2000
** 1r al Premi d'Armorique
* 2001
** 1r al Tour del llac Léman
** Vencedor de la classificació de la muntanya del Tour de Romandia

### Resultats al Tour de França

* 2003. 87è de la classificació general.
* 2005. Abandona (7a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 89è de la classificació general
* 2003. 36è de la classificació general
* 2004. 19è de la classificació general
* 2005. 30è de la classificació general
* 2006. 48è de la classificació general
* 2007. Abandona (14a etapa)
* 2008. Abandona (10a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. abandona (9a etapa)
* 2006. abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ La sélection Cofidis. Le Figaro, 9 del maig del 2008. Consultat el 15 d'abril del 2009.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-01-12 a Wayback Machine.
* Fitxa de Steve Zampieri a sitiodeciclismo.net
# Mas de les Figueres

El Mas de les Figueres és una masia de Roses (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de Roses i integrada a l'entramat urbà, a l'Avinguda Rhode, davant de la platja de la Perola.
Edifici aïllat de planta més o menys rectangular, format per diversos cossos adossats construïts en diverses èpoques. El cos principal, distribuït en planta baixa i una planta, té la façana orientada a l'oest, de cara al mar. Al nord es localitza l'antic habitatge dels masovers, ubicat a la primera planta i al que s'accedeix per unes escales exteriors de dos trams. A l'interior d'aquest cos principal, les diferents sales estan organitzades al voltant d'un distribuïdor. Destaca la cuina, amb llar de foc i forn de pa, la quadra i l'estable -al que s'accedeix des de l'exterior-, ubicats a la planta baixa. Per accedir a la quadra, cal fer-ho per una porta d'arc de mig punt situada sota l'escala exterior. A la banda sud es localitza el celler, la part més antiga de la masia. Cos de planta rectangular i coberta amb volta de canó, que conserva l'encanyissat interior. Els murs tenen un gruix d'un metre i mig. Al mur sud es conserven cinc espitlleres. La part superior del celler està ocupada per l'habitatge dels propietaris i és posterior. La construcció està arrebossada i emblanquinada.

## Història

La primera referència que es troba documentada respecte al mas és de l'any 1566 i apareix mencionat com a celler del mas Pedró. A principis del segle xviii (1715) es realitzen obres al mas, adquirint així la distribució que encara avui es conserva.
L'any 1785 té lloc una plantada de figueres que provoca l'abandonament de l'antic nom de mas Pedró pel de mas de les Figueres. Al nord de la vila, per sobre del raval dels Grecs, a la zona de les Pedreres, hi ha el mas de les Figueres de dalt, per això al mas de les Figueres també se l'anomena de baix.
Als anys 70 es va urbanitzar una part de la propietat (a l'oest, la carretera de Montjoi; a l'est, el mar; al nord, el carrer Lluís Companys; i al sud la muntanya del Puig Rom) per part de Joan Martí Vilanova.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de les Figueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
* ↑ Rabell Coll, Joan. Els masos de Roses. Roses: Ajuntament de Roses, 1991. ISBN 84-7216-061-O.
# Ignasi Garcia i Barba

Ignasi Garcia i Barba (Barcelona, 1964) és un autor teatral, guionista i director escènic català.
Roger Justafré, en el pròleg d'Imagine i Tinc feina (1997) va dir que el teatre d'Ignasi Garcia
| « | és un enllaç entre la seva generació i la dels, diguem-ne, realistes de tota la vida […] Pensem que Albert de la Torre, en el text del programa de mà de Preludi en dos temps tenia molta raó en afirmar aquesta «voluntat d'autor» que sempre hi ha en Garcia i Barba. Aquesta seva voluntat de no ser ‘autor d'una obra, d'una flor que no fa estiu, sinó una de les veus més sòlides i consolidades del teatre català actual.’ | » |
Més tard, amb motiu de la publicació de l'obra Futur perfecte l'any 2006, el mateix Ricard Salvat també va dir:
| « | Té al seu darrere una llarga llista d'obres i una considerable experiència en el món de la televisió. Garcia té el do del diàleg i el sentit de l'última fluidesa narrativa. Hem llegit i rellegit la majoria de les seves obres anteriors i trobem que hi ha, en tota la seva trajectòria, una gran coherència, molt conseqüent amb els propòsits exposats en els textos de presentació que acompanyen la publicació d'algunes de les seves primeres obres. | » |

## Obres destacades

* Treball de recerca (2019), obra guanyadora del Premi de Teatre Pepe Alba Ciutat de Sagunt de l'any 2018.
* En un lugar de la Mancha (2013)
* Mars de Gespa/La Finestra/Sota Terra (2008)
* Marina/Preludi en dos temps/El bosc que creix (2006)
* Rutas de Alto Riesgo (2006)-edicions de l'Ajuntament de Guadalajara
* El chip experimental (2007), obra de teatre (en castellà)
* Futur Perfecte (2006)
* Reconstrucció dels fets (2000)
* La decisió de Vilaneta (1999)
* Camí de Tombuctú (1994)
* Amanecer en Orán (1994) -publicada per Caja España

## Referències

* ↑ «Ignasi Garcia i Barba». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Próleg d'Influències. Col·lecció Teatre-Entreacte Nº 16. Edicions de l'Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya. Juliol.
* ↑ Col·lecció TEATRE-ENTREACTE. Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya. Febrer 2006
* ↑ Premios literarios de primer nivel
* ↑ «Editorial Fundamentos: libros para pensar, libros para vivir - Catálogo». [Consulta: 4 octubre 2018].
* ↑ Mars de Gespa/La Finestra/Sota Terra. Tarragona: Arola, 2008, p. 160. ISBN 9788492408405.
* ↑ «Arola Editors». [Consulta: 4 octubre 2018].
* ↑ El chip experimental (en castellà). Madrid: Anaya. ISBN 9788466763042.
* ↑ Camí de Tombuctú. Barcelona: Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya, 1994.

## Enllaços externs

* «Ignasi García». [Consulta: 4 octubre 2018].
* «Ignasi Garcia Barba» (Web).
# Eduardo Antonio Dos Santos

Eduardo Antonio Dos Santos, també conegut com a Edú Manga, és un exfutbolista brasiler. Va néixer a Osasco el 2 de febrer de 1967. Ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files del Palmeiras, del seu país natal, on jugaria entre el 1985 i el 1990 prop de 200 partits i marcaria 42 gols. Fitxa aleshores per l'América de Mèxic. Al conjunt nord-americà hi militaria en tres etapes gairebé consecutives: 90/91, 92/93 i 94/95. Entre eixos espais, forma amb el Corinthians brasiler i el Shimizu S-Pulse japonés.
El 1995 recala en un altre equip del seu país, el Recife, i al següent al Reial Valladolid de la lliga espanyola. Amb el club castellà qualla una bona temporada 96/97, en la qual juga 37 partits. Però, la temporada 97/98 la xifra cau a només 13.
L'estiu de 1998 passa a la Universidad Católica de Xile, per retornar el 1999 a la competició espanyola, ara amb el Logroñés CF, que militava en Segona. Tan sols passa un any a l'equip riojà per retornar a Sud-amèrica, primer a l'Independiente de Santa Fe colombià i després al Recife de nou, on penjaria les botes el 2002.

## Internacional

Edú va ser internacional amb la selecció brasilera en deu ocasions.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Fitxa d'Edú
# Franco-ontarians

Franco-ontarians (francès: Franco-ontarien) són francòfons del Canadà residents a Ontario. Segons el cens canadenc del 2001, hi ha 548.940 francòfons a Ontario, que comprèn el 4,4% de la població provincial. Els franco-ontarians constitueixen la comunitat francòfona canadenca més gran fora del Quebec, i la minoria lingüística més gran d'Ontario.
La població franco-ontariana es concentra principalment a la zona oriental (41,3% - 226.705 francòfons), a Ottawa, Cornwall i a moltes comunitats rurals, i a la zona nord-est (25,2% - 138.585 francòfons), a les ciutats de Greater Sudbury, North Bay i Timmins així com a altres petites viles. Altres comunitats amb població francòfona important són Toronto, Windsor (Ontario), Penetanguishene i Welland. La resta de comunitats tenen alguns pocs francòfons residents.
Ottawa, amb 128.620 francòfons, té la comunitat franco-ontariana més gran. Greater Sudbury, (29% francòfons), té la més gran proporció de franco-ontarians entre la població de la ciutat. A d'altres més petites hi són majoria, com a Hearst, Kapuskasing, West Nipissing, St. Charles, Clarence-Rockland, Champlain, Alfred i Hawkesbury.

## Bandera

La bandera franco-ontariana fou hissada oficialment per primer cop el 25 de setembre de 1975 a la Universitat de Sudbury. Fou adoptada oficialment per l'Association canadienne-française de l'Ontario (ACFO) (actualment l'Association des communautés franco-ontariennes) el 1977.
El verd i el blanc simbolitzen l'estiu i l'hivern d'Ontario. El trillium grandiflorum és la flor emblema oficial de la província d'Ontario. La flor de lis recorda la pertinença de la comunitat franco-ontariana a la francofonia mundial.

## Enllaços externs

* Govern d'Ontario, Oficina d'Afers Francòfons Arxivat 2013-05-10 a Wayback Machine. (anglès)
* La fédération de la jeunesse franco-ontarienne (francès)
# El Marquès (Sant Joan de les Abadesses)

El Marquès és una masia barroca de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia es conforma a partir d'un edifici principal de dos pisos i dos cossos diferenciats quant a volum i composició. Les obertures dels dos edificis tenen la mateixa alçada, com si fossin projectats al mateix temps. Al voltant d'aquesta estructura s'hi disposen les corts i les cabanyes.
La façana on es troba l'entrada s'orienta a migdia i les obertures són regulars. La teulada és a dos aiguavessos. A ponent les voltes possiblement tenien dos arcs, avui cecs.
La casa té clares influències barroques que comporten una diferenciació de classes.

## Referències

* 1 2 3 «El Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Resclosa doble

Una resclosa doble o resclosa bessona, consta de dues cambres de resclosa connectades entre si mitjançant un dispositiu de tancament (estallador). Això permet que la meitat de l'aigua d'una cambra s'utilitzi per omplir una meitat de l'altra, fet ue permet reduir la pèrdua de resclosa.

## Descripció

Quan s'obre un resclosa fluvial, inevitablement es produeix una pèrdua de resclosa, perquè s'ha de buidar la cambra de resclosa per fer baixar els vaixells al nivell més baix. En el cas més simple, tot el volum s'allibera aigües avall, donant lloc a una pèrdua d'aigua del 100 per cent. No obstant això, la quantitat alliberada a l' aigua falta a la secció superior i s'ha de substituir. Si no hi ha cap entrada natural o artificial, l'aigua perduda s'ha de reemplaçar bombejant de nou des del nivell baix d'aigua. Amb una resclosa d'estalvi, la pèrdua es pot reduir tenint un dipòsit d'estalvi al costat.
Si la resclosa consta de dues cambres i el volum de trànsit en ambdues direccions és pràcticament el mateix, en una resclosa doble l'altra cambra de resclosa assumeix la funció de dipòsit d'estalvi. Només cal tancar les comportes de pujada i baixada al mateix temps, utilitzant la meitat de l'aigua de la comporta del costat més alt per a omplir la meitat de la cambra del costat més baix, fins que quedin ambdues al mateix nivell. Això significa que la pèrdua de resclosa és només del 50 per cent.
La Neckar Waterways and Shipping Authority opera moltes rescloses dobles al Neckar com rescloses bessones. Atès que el volum de descàrrega al Neckar no sempre és suficient per compensar la pèrdua d'aigua al creuar les rescloses, s'intenta reduir la quantitat d'aigua necessària a través dels rescloses interconnectades . Per a això, hi ha un canal de connexió amb un estallador entre les dues cambres de resclosa. Això permet un 45 per cent d'estalvi de la quantitat d'aigua utilitzada en l'ompliment.

## Rescloses dobles a Alemanya

* resclosa de Eisenhüttenstadt
* resclosa de Münster
* resclosa Kleinmachnow
* resclosa Herne-Ost

## Referències

* ↑ «BAWiki – Zwillingsschleuse». Bundesanstalt für Wasserbau, Karlsruhe.
* ↑ Guia d'automatització i control remot de sistemes WSV Part B Pàgina 31 (PDF; 6.1 MB), consultat el 30 de gener de 2021
* ↑ Anlagen des WSA Neckar auf wsa-neckar.wsv.de, abgerufen am 16. März 2021

## Bibliografia

* Hans-Werner Partenscky: Binnenverkehrswasserbau. Springer Verlag, Berlin 2012, ISBN 978-3-642-52253-6.
* Franzius O.: Der Verkehrswasserbau - Schiffsschleusen. Springer Verlag, Berlin, Heidelberg 1927, ISBN 978-3-642-91553-6.

## Enllaços externs

* Simulación interactiva del funcionamiento de una esclusa : puertas tipo guillotina
* Juego de esclusas interactivo para estudiantes
* «Medidas operativas de ahorro de agua: Llenados cruzados en las esclusas Old-Panamax». YouTube. [Consulta: 25 agost 2023].
* «Filling of Water-Saving Basins Begins». [Consulta: 26 agost 2023].
# Matthew Labyorteaux

Matthew Charles Labyorteaux (Los Angeles, Califòrnia, 8 de desembre de 1966) és un actor estatunidenc que ha participat en televisió i pel·lícules. És conegut per haver interpretat a Albert Quinn Ingalls en la reeixida sèrie de la NBC Little House on the Prairie.

## Vida privada

És el fill adoptiu de Ronald Labyorteaux (1930-1992), un dissenyador, i l'actriu Frances Marshall (1927-2012). És el germà petit de Patrick Labyorteaux, també adoptat, i de Jane Labyorteaux, ambdós també actors.
Labyorteaux és un jugador de videojocs especialitzat. L'octubre del 1981 va quedar desè lloc en el Campionat Mundial d'Atari, i a l'abril del 1982 es va convertir en el campió dels Estats Units de Pac-Man.
El 1992, Matthew i el seu germà van fundar el Youth Rescue Fund (Fons de Rescat de la Joventut), (actualment associat amb Serveis de Suport de Los Angeles als joves), una organització de caritat que ajuda als joves en situació de crisi, i ja que s'han involucrat en la recaptació de fons per als refugis juvenils als EUA.

## Carrera

Labyorteaux va començar a treballar en comercials a l'edat de set anys, després d'haver estat descobert mentre acompanyava el seu germà gran, Patrick Labyorteaux, a un càsting. Ell poc després va aconseguir el seu primer paper dramàtic a Una dona ofuscada, on va jugar amb Peter Falk i Gena Rowlands.
A part del seu paper fixe a Little House on the Prairie, Labyorteaux també va protagonitzar la sèrie de televisió de curta durada La Mà Roja (1977) i Whiz Kids (1983-84), a més de diverses aparicions en pel·lícules.
Més recentment, Labyorteaux ha treballat com a actor de veu, proporcionant caracteritzacions de videojocs i pel·lícules de dibuixos animats, el diàleg addicional gravació en cinema i televisió, i la veu en off en els anuncis.
En molts dels crèdits de Labyorteaux, el seu cognom s'escriu sense la 'y' com "Laborteaux".

## Filmografia

* Una dona ofuscada (A Woman Under the Influence) (1974)
* The Rookies (1975)
* The Bob Newhart Show (1976)
* Little House on the Prairie (1976-1983)
* A Circle of Children (1977)
* Killing Stone (1978)
* Little House Years (1979)
* Lou Grant (1979)
* The Aliens Are Coming (1980)
* Simon & Simon (1983)
* Little House: Look Back to Yesterday (1983)
* Whiz Kids (1983-1984)
* Camí al cel (1985)
* Amiga mortal (Deadly Friend) (1986)
* The Last to Go (1991)
* Spider-Man (sèrie de televisió de 1994) (1995)
* Mulan (1998)
* Pinotxo (Pinocchio) (2002, només veu)

## Referències

* ↑ Reilly, S. «Landon's Little Kids». Time. Hedley Donovan [Chicago], 10, 11, 11-09-1978, pàg. 92–96. ISSN: 0093-7673 [Consulta: 31 agost 2010].
* ↑ Harris, H. «Laborteaux Trio: Matt, Pat, and Mom» (PDF). The Philadelphia Inquirer. J. S. Knight [Filadèlfia], 20-12-1981, pàg. TV04. Arxivat de l'original el 2016-03-03. ISSN: 0885-6613 [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ «Pac-Man Champ: Ready on the Set». Softline, 01-09-1982, p. 9 [Consulta: 27 juliol 2014].
* ↑ «Matthew Labyorteaux». IMdb. [Consulta: 22 agost 2015].
# Iván Rosado Mojarro

Iván Rosado és un exfutbolista andalús, nascut a Huelva el 24 d'abril de 1974. Ocupava la posició de davanter.
Després d'haver destacat als modestos San Juan i Ayamonte, el 1992 dona el salt al Recreativo de Huelva, amb qui forma durant cinc anys a la Segona B. La seua bona xifra golejadora possibilita que el 1997 siga fitxat pel Rayo Vallecano. Amb els madrilenys hi forma dos anys a la Segona Divisió.
La seua millor època és la que passa al CA Osasuna. Arriba al 1999 i eixe any aconsegueix l'ascens a primera divisió, tot marcant onze gols. Ja a la màxima categoria, l'andalús seria el davanter titular durant tres temporades, destacant els 14 gols de la temporada 00/01. A partir de la temporada 03/04, la seua aportació a l'equip navarrès cau, sent cedit al Xerez CD.
Entre la 06/07 i la 07/08 tot just apareix en una vintena de partits de Segona Divisió amb el Màlaga CF. El 2008 recala a la UD Melilla, de Segona B, on penjarà les botes.
En total, el davanter ha sumant 54 dianes en 239 partits, entre Primera i Segona Divisió.
# Florence (Oregon)

Florence és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 8.270 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Florence tenia 7.263 habitants, 3.564 habitatges, i 2.145 famílies. La densitat de població era de 570 habitants per km².
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
Cap de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Florence». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Florence». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.