OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de Tamarit

La platja de Tamarit, anomenada també platja del Vinyet, i tradicionalment platja de la Roca de Gaià, és la platja més oriental del municipi de Tarragona (Tarragonès), situada en un entorn força natural on es troben camps i la desembocadura del riu Gaià, però també un càmping. Queda limitada a ponent per les roques on es troba el castell de Tamarit, antic nucli del poble de Tamarit, i a llevant per la platja d'Altafulla, al límit del terme municipal d'Altafulla, prop del Club Marítim Altafulla. La desembocadura del Riu Gaià crea un espai d'interès natural.
Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 1.150 metres i una amplada mitjana de 62 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de serveis bàsics: senyalització i senyals de salvament, dutxa, sanitaris portàtils i zona d'aparcament per a vehicles.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## La Roca de Gaià

A l'esquerra de la platja, a la zona del Vinyet, entre la desembocadura del riu Gaià i el límit del terme municipal, hi ha la Roca de Gaià, una petita elevació rocosa, sobre la que durant la Guerra Civil espanyola, s'hi va construir un búnquer. Antigament les onades arribaven a la roca, però amb la construcció l'any 1991 d'un espigó, paral·lel a la costa, la sorra s'ha acumulat davant de la roca, creant una platja de gran gruix, amb una llengua que s'acosta a l'espigó. Això ha permès crear una zona de dunes, on hi nidifica el corriol camanegre.
El 1947 es va construir al costat de la platja la fàbrica de la Roca de Gaià, o IQUIRGA (Industria Química Roca de Gaià), que fabricava carbonat de magnesi a partir dels còdols de la platja i de l'aigua de mar. El 2021 es van enderrocar les restes de la fàbrica.

## Referències

* ↑ «Els botellons a la platja del Vinyet de Tarragona posen en risc l'espai natural del Gaià». 3Cat, 09-08-2021.
* 1 2 «El Vinyet, Tamarit? La Roca de Gaià...». Diari Més, 18-08-2021.
* 1 2 3 «Platja de Tamarit». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Desembocadura del riu Gaià». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA).
* ↑ «Tamarit». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
* ↑ «El problema de la playa de Altafulla es más que la erosión». Diari de Tarragona, 20-03-2023.
* ↑ «La Generalitat derribará la antigua fábrica IQUIRGA del Vinyet». Diari Més, 30-09-2021.
* ↑ Muntaner Llima, Anna «Records De La fàbrica De La Roca De Gaià». Estudis Altafullencs, Núm. 32, 2008, pàg. 35-43. ISSN: 0210-5306.
# Sant Jaume dels Verders

Sant Jaume dels Verders és una ermita de Vilanant (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Sant Jaume dels Verders o Solers es troba a uns dos quilòmetres de Vilanant, entre el castell dels Moros i el Mas Rodeja. És una construcció del segle xviii que conserva algunes restes de l'església anterior, romànica del segle xii. La capella actual és d'una nau. La capçalera a l'exterior és carrada i no forma cantonades amb els murs de la nau. Al frontis hi ha la porta rectangular amb la llinda amb una creu incisa i la inscripció: 1729 ISIDRO RODEJA. Sobre la façana es dreça el campanar de cadireta d'un sol arc.
El mur meridional presenta vestigis de més antiguitat. El seu aparell, des de l'angle amb el frontis fins a la meitat de la seva llargada, correspon a la reconstrucció del segle xviii. La resta, fins a l'angle de la capçalera, en una altura de poc menys de tres metres pertany a l'església romànica. D'aquesta església només roman dempeus l'esmentat fragment constructiu, que quedà integrat en la capella posterior. A la part alta d'aquest mur s'hi observa l'inici de la curvatura d'una volta.

## Història

El 1326 un clergue anomenat Berenguer de Riquenç fou acceptat pel bisbe per ocupar la dignitat d'obtentor del benefici que hi havia instituït en aquesta església.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Jaume dels Verders». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Chacornac (cràter)

Chacornac és un cràter d'impacte lunar irregular unit a la vora sud-oriental del cràter Posidonius. Es troba just a l'est de la Mare Serenitatis, i al nord del cràter Le Monnier.
* Localització de Chacornac (superior esquerra de la imatge)
* Cràters satèl·lit
La vora de Chacornac té una forma una mica distorsionada, amb un aspecte pentagonal i irregular, especialment al nord-oest, on es troba a la vora de Posidonius.
El sòl inundat de lava és irregular i desigual, i conté un sistema d'esquerdes febles, anomenades Rimae Chacornac. No presenta pic central, i no hi ha rastre d'un sistema de marques radials. El terra al voltant del cràter és accidentat, amb una rampa escarpada en pendent cap a l'oest.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Chacornac.
| Chacornac | Coordenades | Diàmetre |
| A | 29° 48′ N, 31° 30′ E﻿ / ﻿29.8°N,31.5°E﻿ / 29.8; 31.5﻿ (Chacornac A) | 5 ;km |
| B | 29° 48′ N, 31° 54′ E﻿ / ﻿29.8°N,31.9°E﻿ / 29.8; 31.9﻿ (Chacornac B) | 6 km |
| C | 30° 48′ N, 32° 36′ E﻿ / ﻿30.8°N,32.6°E﻿ / 30.8; 32.6﻿ (Chacornac C) | 4 km |
| D | 30° 36′ N, 33° 36′ E﻿ / ﻿30.6°N,33.6°E﻿ / 30.6; 33.6﻿ (Chacornac D) | 26 km |
| E | 29° 24′ N, 33° 42′ E﻿ / ﻿29.4°N,33.7°E﻿ / 29.4; 33.7﻿ (Chacornac E) | 22 km |
| F | 29° 12′ N, 32° 54′ E﻿ / ﻿29.2°N,32.9°E﻿ / 29.2; 32.9﻿ (Chacornac F) | 26 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Llau de la Font Freda

La llau de la Font Freda és una llau del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
Es forma a les Costes, sota el Serrat dels Boix de la Serra, des d'on davalla cap al nord-nord-oest, i al cap de poc, a llevant de l'extrem meridional de les Baürtes s'ajunta amb la llau de la Solana de Palles per tal de formar la llau de Perauba.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# El Sagrat Cor de Jesús de la Colònia Jorba

El Sagrat Cor de Jesús és la capella de la Colònia Jorba, del terme municipal de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situada en el sector de ponent del terme, a prop del límit amb Navarcles, a l'esquerra del Calders, a l'interior de la Colònia Jorba.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.

## Enllaços externs

* La Colònia Jorba en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Funció logística

Una funció logística o corba logística és una corba comuna en forma d'S (corba sigmoide) amb equació
    $f(x)={\frac {L}{1+e^{-k(x-x_{0})}}},$
on
    $x_{0}$, el valor $x$ del punt mig del sigmoide;
    $L$, el valor màxim de la corba;
    $k$, la taxa de creixement logístic o inclinació de la corba.
Per als valors de $x$ en el domini dels nombres reals de $-\infty$ a $+\infty$, la corba S que s'obté i es mostra a la dreta, amb la gràfica de $f$ que s'apropa a $L$ quan $x$ s'aproxima a $+\infty$ i s'aproxima a zero quan $x$ s'aproxima a $-\infty$.
La funció logística troba aplicacions en diversos camps, inclosa la biologia (especialment l'ecologia), la biomatemàtiques, la química, la demografia, l'economia, la geociències, la psicologia matemàtica, la probabilitat, la sociologia, les ciències polítiques, la lingüística, l'estadística i les xarxes neuronals artificials. Una generalització de la funció logística és la funció hiperbolàstica de tipus I.

## Referències

* ↑ Verhulst, Pierre-François «Notice sur la loi que la population poursuit dans son accroissement» (PDF). Correspondance Mathématique et Physique, vol. 10, 1838, pàg. 113–121.
# Pensacola (Oklahoma)

Pensacola és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 71 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pensacola tenia 71 habitants, 26 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 195,8 habitants per km².
Dels 26 habitatges en un 46,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 33,8% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 140 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.583 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 14.102 $. Entorn del 14,3% de les famílies i el 31,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pensacola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pensacola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Sant Quirze i Santa Julita d'Ossera

Sant Quirze i Santa Julita d'Ossera és una església de la Vansa i Fórnols (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau coberta amb volta. Porta, finestra i campanar de paret de dos ulls al frontis. Construcció rústega de pedres unides amb morter sense fer filades. Té una inscripció a l'entrada amb la data de 1885, tot i que no podem estar segurs que aquest fos l'any de la seva construcció i no d'una intervenció parcial. Podria ser la data quan es va abandonar definitavemnt l'església vella que des d'aleshores rabent va decaure.

## Història

El castell d'Orsera fou infeudat l'any 1107 a Galceran de Pinós per Ermengol Josbert, fill del comte de Cerdanya, i restà en poder de la casa dels Pinós fins al 1371. Aleshores va ser venut per Pere Galceran de Pinós al capítol d'Urgell juntament amb altres castells i llocs de la vall de Lavansa. El primer esment escrit, molt tardiiu, data del 1597. De la romànica església vella no quedaven gaire traces, fins que es van fer les primeres excavacions el 2009 a principi del segle xxi.
En el llibre de la dècima de la diòcesi d'Urgell del 1391, la parròquia d'«Osas» formava part del deganat d'Urgellet. L'actual església d'Ossera és annexa a la parroquial d'Adraén.
A l'interior s'hi conserva el retaule de Sant Martí en stil gòtic. Durant la Guerra Civil els veïns el van amagar. Ha estat restaurat i recol·locat a l’església a l’altar major. Manquen l’arquitectura i els ornaments originals del retaule.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Quirze i Santa Julita d'Ossera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
* ↑ Gascón i Chopo, 2015, p. 234.
* ↑ Gascón i Chopo, 2015, p. 231.
* ↑ «Església de Sant Quirze i Santa Julita d'Ossera - Catalonia Sacra». Catalonia Sacra. Conferència episcopal de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2022].

## Bibliografia

* Gascón i Chopo, Carles «Excavació de l'antiga església de Sant Quiro d'Ossera». Primeres Jornades d'Arqueologia i Paleontologia del Pirineu i l'Aran, 2015, pàg. 230-237.
# Casas del Monte

Casas del Monte és un municipi espanyol pertanyent a la comarca de la Vall de l'Ambroz, a la província de Càceres, de la comunitat autònoma d'Extremadura, Espanya. És un centre seleccionat per a la pràctica d'esports i turisme.
El poble es troba a mig camí entre Càceres i Salamanca, a la carretera N-630, a 15 km d'Hervás i a 30 km de Plasència. Actualment arriba fins al mateix encreuament l'autovia A-66, en la seva sortida 446.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 867 | 925 | 890 | 890 | 880 | 850 |

## Enllaços externs

* Pàgina web sobre Casas del Monte
* Pàgina personal sobre Casas del Monte Arxivat 2010-06-29 a Wayback Machine.
# Llau de la Gargalla

La llau de la Gargalla és una llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en terres del poble d'Hortoneda.
Es forma a 1.100 m. alt. al sud de la Portella, a la part occidental de la Serra de Pessonada, des d'on davalla cap al nord fins a abocar-se en la Llau dels Carants, al sud-oest de l'Abeurada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Donacià i Rogacià

Donacià i Rogacià (Nantes, ca. 288 - 304) foren dos germans, màrtirs cristians a Nantes sota l'emperador Maximià. Són venerats com a sant a tota la cristiandat; són anomenats "els infants de Nantes".
Eren fills d'un magistrat de Nantes. Donacià, el fill petit, havia estat batejat, probablement per Sant Similià de Nantes, tercer bisbe de la ciutat; Rogacià era catecumen. La vil·la familiar era al lloc on s'aixeca la basílica de Saint-Donatien et Saint-Rogatien, avui al centre de Nantes, i fou el primer temple cristià de la ciutat.
Detinguts tots dos, acusats de cristians, foren torturats i, en no voler abjurar, condemnats a mort. Foren decapitats en 304, el 24 de maig segons la tradició, al lloc que avui seria al número 63 de la Rue Dufour, prop de l'actual basílica que se'ls dedicà.
El culte es difongué per tota la vall del Loira, fins a Orleans, on llurs restes foren portades arran de la invasió normanda. El 1145, foren portades novament a la catedral d'Òstia (Estats Pontificis), on es veneren avui.
* Rogacià, escultura a la catedral de Nantes.
* Donacià.
* Catedral de Sant'Aurea d'Ostia Antica, on són avui les restes dels sants
* Cenotafi buit dels sants a Saint-Donatien et Saint-Rogatien de Nantes

## Referències

* ↑ La basilique Saint-Donatien et Saint-Rogatien sur le site de la ville de Nantes

## Bibliografia

* Saint Donatien et Rogatien sur le site de la paroisse Saint-Donatien de Nantes Arxivat 2012-02-01 a Wayback Machine.
# El Rahal de Nahamén

El Rahal de Nahamén (o Nahamení) era una antiga propietat rural situada a la Vall de Xaló, a la comarca de la Marina Alta.

## Nahamén, el propietari
### rahals o finques

Els rahals dels musulmans eren finques particulars de cultiu o d'esbargiment, o amb les dues funcions alhora. El propietari d'un rahal solia ser un personatge il·lustre o un alt funcionari civil o militar. D'aquest Nahamén no se'n té cap altra referència biogràfica, tret de la seua titularitat dominical sobre el rahal. I és, precisament, la condició de terratinent la que fa pensar que l'esmentat Nahamén seria membre de la classe social alta. Aquesta consideració, unida al fet que a la Vall de Xaló només hi ha dos rahals -aquest i el de Saneig- enfront de l'abundància d'alqueries, obliga a suposar que el rahal constituiria un tipus de propietat d'accés restringit.

### alqueries i rahals

En l'època musulmana, rahal i alqueria no eren paraules sinònimes: un rahal designava una explotació agrària d'un únic propietari, mentre que una alqueria era un llogarret, habitat generalment per camperols que tenien vincles de parentiu per procedir d'un avantpassat comú, el nom del qual solia perpetuar-se en la toponímia com a segon element de mots compostos amb "Beni-". (Beni+Alí<Benialí; Beni+Badr<Benibéder; Beni+Ibrahim<Benibrahim<Benibrai; Beni+Mussa<Benimussa; Beni+Omar<Beniomar, etc.).

## Incertesa sobre la localització

Amb les dades històriques de què a hores d'ara es disposa, resulta del tot impossible fixar la localització exacta del Rahal de Nahamén dins del territori de la Vall de Xaló; però, és molt probable que estigués situat a la vora del riu Xaló-Gorgos, perquè aquestes finques de gent acomodada solien ocupar les terres més fèrtils de les riberes fluvials. Per la mateixa raó tampoc se'n pot saber res de la seua extensió ni si estava emmurallat o no.
# Gerd Oswald

Gerd Oswald, (Berlín Alemanya, 9 de juny de 1919 − Los Angeles, Califòrnia, 22 de maig de 1989) va ser un director de cinema estatunidenc d'origen alemany. És fill del cineasta austríac Richard Oswald (1880-1963).
Va treballar com assistend director amb el seu pare, entre d'altres en The Captain from Köpenick (1941). Entre les pel·lícules més destacades d'Oswald figuren A Kiss Before Dying (1956), Brainwashed (1960), i Bunny O'Hare (1971). Oswald també va participar en la realització de diferents produccions televisives, destacant Perry Mason, Bonanza, The Outer Limits, El fugitiu, Star Trek: La sèrie original, Gentle Ben, It Takes a Thief, i Dimensió Desconeguda.
Gerd Oswald va morir a Los Angeles, Califòrnia, el 1989 a causa d'un càncer.

## Filmografia

* 1938: Sturm über Asien (ajudant de direcció)
* 1956: A Kiss Before Dying
* 1956: The Brass Legend
* 1957: Crim passional (Crime of Passion)
* 1957: Fury at Showdown
* 1957: Valerie
* 1958: Vacances a París (títol original À Paris tous les deux o Paris Holiday
* 1958: Screaming Mimi
* 1959: Am Tag, als der Regen kam
* 1960: Schachnovelle
* 1962: The Longest Day
* 1963: Das Todesauge von Ceylon
* 1966: Agent for H.A.R.M.
* 1969: 80 Steps to Jonah
* 1971: Bunny O'Hare
* 1975: Bis zur bitteren Neige

## Nominacions

* 1960: Lleó d'Or per Schachnovelle
# Piotr Koixevoi

Petr Kiril·lovitx Koixevoi (rus: Пётр Кириллович Кошевой) (21 de desembre de 1904 – 30 d'agost de 1976) va ser un comandant militar soviètic, Mariscal de la Unió Soviètica i dues vegades Heroi de la Unió Soviètica (16 de maig de 1944 i 19 d'abril de 1945).

## Biografia

Koixevoi va néixer a Oleksandriia, en el si d'una família de camperols cosacs. El 1920 va unir-se a l'Exèrcit Roig, participant en la Guerra Civil Russa. El 1927 va graduar-se a l'Acadèmia de Cavalleria, ocupant diversos destins de comandament. El 1939 es va graduar a l'Acadèmia Militar Frunze, i abans de la Gran Guerra Patriòtica va servir com a cap d'estat major de divisió amb rang de coronel.
Durant la Gran Guerra Patriòtica va comandar un cos, prenent part en la defensa de Stalingrad, l'alliberament de Crimea i la captura de la Prússia Oriental, amb la ciutat de Königsberg (en aquestes batalles va rebre les seves dues Estrelles d'Heroi de la Unió Soviètica). Va acabar la guerra amb rang de tinent general; i participà en la Desfilada de la Victòria a Moscou al capdavant d'un regiment format per tropes del Tercer Front Belarús.
Després de la guerra va ser Primer Comandant Adjunt del Grup de Forces Soviètiques a Alemanya (1955-57), comandà el Districte Militar de Sibèria entre 1957 i 1960, el Districte Militar de Kíev entre 1960-65 i el Grup de Forces Soviètiques a Alemanya Oriental entre 1965-69. Afirmava estar orgullós de què mai no havia estat a Moscou. Durant la seva estada a Alemanya va fer molt per enfortir la capacitat operativa del Grup, que "havia d'estar llest en tres dies a arribar a Gibraltar". El 15 d'abril de 1968, juntament amb el general Pavel Batitski, va ser promogut al grau de Mariscal de la Unió Soviètica. A l'octubre de 1969 va ser substituït pel general Víktor Kulikov, ocupant fins a la seva mort la posició honorífica d'Inspector General del Grup d'Inspectors Generals del Ministeri de Defensa.
Petr Koixevoi va morir a Moscou el 30 d'agost de 1976. Va ser el primer dels Mariscals de la Unió Soviètica que no va ser enterrat a la necròpoli de la Muralla del Kremlin, sinó que va ser-ho al cementiri de Novodévitxi.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica (2)
* Orde de Lenin (5)
* Orde de la Revolució d'Octubre
* Orde de la Bandera Roja (3)
* Orde de Bogdan Khmelnitski de 1a classe
* Orde de Suvórov de 2a classe
* Orde de Kutúzov de 2a classe (2)
* Medalla del Centenari de Lenin
* Medalla de la defensa de Leningrad
* Medalla de la defensa de Stalingrad
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Medalla del 20è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla del 30è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla per la Conquesta de Königsberg
* Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 50è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 60è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 250è Aniversari de Leningrad