OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell Martinuzzi

El Castell Martinuzzi, també conegut com Castell Alvinc, és un castell medieval a Vințu de Jos, a Transsilvània (Romania). La fortalesa va ser una de les obres més antigues i influents de l'estil renaixentista italià a Transsilvània. Les seves ruïnes es classifiquen com a patrimoni nacional, identificat com a AB-II-mB-00394 al Registre nacional de monuments històrics de Romania.

## Història
### Esdeveniments destacats

La nit del 16 al 17 de desembre de 1551 George Martinuzzi va ser assassinat dins les muralles del castell pel general Giovanni Battista Castaldo. El 9 de maig de 1595 Aaron el Tirà va ser empresonat i posteriorment enverinat aquí.
El 1601, els arquitectes italians Simone i Fulvio Genga van ser acusats d'intriga política i assassinats a les masmorres del castell pel general Basta. El 1680, el metropolità Sava Brancović va ser empresonat per Miquel I Apafi als calabossos del castell.
Entre 1658 i 1661 la fortalesa fou danyada pels atacs otomans i tàtars. El 1715 el castell era propietat de l'església catòlica romana de Transsilvània, que funcionava com a residència d'estiu episcopal. El 1792, ocupada per Ignác Batthyány, la propietat es va incendiar i posteriorment es va reparar.
Durant el govern comunista de Romania, el castell va continuar deteriorant-se, ja que es va utilitzar com a magatzem industrial, graner i com a planta de processament de carn. Les parts del nord de l'estructura es van esfondrar el 1981. Després de la Revolució romanesa de 1989, el castell va ser abandonat i les ruïnes s'enfronten a un col·lapse imminent.

## Mitologia

La tradició oral suggereix que Castaldo va assassinar Martinuzzi en un intent de recuperar un estoc de monedes antigues, que es rumorejava que el cardenal havia adquirit al pescador local i que es trobava amagat al castell.

## Referències

* 1 2 István Keul (2009). Early Modern Religious Communities in East-Central Europe: Ethnic Diversity, Denominational Plurality, and Corporative Politics in the Principality of Transylvania (1526–1691). Leiden / Boston, 2009. Brill. p. 85
* ↑ Dora Wiebenson, József Sisa, Pál Lővei (1998). The Architecture of Historic Hungary. MIT Press. p. 67.
* ↑ Ahmet Ersoy, Maciej Górny, Vangelis Kechriotis (2010). Modernism: Representations of National Culture. Central University Press. p. 370
* 1 2 3 4 5 6 REPORTAJ Castelul Martinuzzi de la Vințu de Jos, unul dintre cele mai periclitate monumente istorice – AGERPRES.
* ↑ [Consulta: 9 maig 2016].

## Enllaços externs

* Fotografies d'arxiu del castell de Martinuzzi. Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine.
# Rineloricaria quadrensis

Rineloricaria quadrensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Reis, R. E. 1983. Rineloricaria longicauda e Rineloricaria quadrensis, duas novas espéces de Loricariinae do sul do Brasil (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Iheringia, Sér. Zool., Porto Alegre Núm. 62: 61-80.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enric Pinyol i Leal

Enric Pinyol (Lleida, 26 d'abril de 1972) és un escriptor català. Llicenciat en filologia catalana i comunicació audiovisual, ha publicat diversos llibres de relats i alguns poemes. El 1995 va guanyar el premi de la narrativa de la Universitat de Lleida, amb l'obra Efectes secundaris. Però no serà fins al 2008, amb el premi de narrativa breu El temps de les cireres, que convoca l'Ajuntament de Seròs, que publicarà un volum en solitari, el recull de contes Recursos humans (Proa, 2008). Altres obres de l'autor són La ciutat Interna (UdL, 1994), Herba de prat (Poemes d'Àneu) (VVAA, Biblioteca de la Suda, 1995) i Paisatges de l'Horta (VVAA, Ajuntament de Lleida, 1996).

## Referències

* ↑ http://www.3cat24.cat/noticia/271101/ociicultura/Lescriptor-Enric-Pinyol-sendu-el-premi-El-Temps-de-les-Cireres-amb-lobra-Recursos-humans

## Enllaços externs

* Pàgina d'Enric Pinyol
# Carles Gustau de Baden-Durlach

Carles Gustau de Baden-Durlach (en alemany Karl Gustav von Baden-Durlach) va néixer a Durlach (Alemanya) el 27 de setembre de 1648 i va morir a Karlsburg el 24 d'octubre de 1703. Era un noble alemany fill de Frederic VI de Baden-Durlach (1617-1677) i de Cristina Magdalena de Wittelsbach (1616-1662).

## Matrimoni i fills

El 20 de setembre de 1677 es va casar a Wolfenbüttel amb Anna Sofia de Brunsvic-Wolfenbüttel (1659-1742), filla del duc Antoni Ulric (1633-1714) i de la duquessa Elisabet Juliana de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Norburg (1634-1704). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Cristina Juliana (1678-1707), casada amb Joan Guillem de Saxònia-Eisenach (1666-1729).
* Carles, nascut i mort el 1680.
* Frederic Rodolf (1681-1682).
* Carles Antoni (1683-1692).

## Enllaços externs

* http://familypedia.wikia.com
# Districte de Turčianske Teplice

El districte de Turčianske Teplice - (eslovac) Okres Turčianske Teplice - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Žilina. Té una superfície de 392,84 km², i el 2013 tenia 16.244 habitants. La capital és Turčianske Teplice.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Turčianske Teplice

### Pobles

Abramová | Blažovce | Bodorová | Borcová | Brieštie | Budiš | Čremošné | Dubové | Háj | Horná Štubňa | Ivančiná | Jasenovo | Jazernica | Kaľamenová | Liešno | Malý Čepčín | Moškovec | Mošovce | Ondrašová | Rakša | Rudno | Sklené | Slovenské Pravno | Turček | Veľký Čepčín
# Geoffrey Thomas Bennett

Geoffrey Thomas Bennett (Clerkenwell, 30 de juny de 1868 - Cambridge, 11 d'octubre de 1943) va ser un matemàtic anglès, professor de la universitat de Cambridge.

## Vida i obra

Nascut a Londres, Bennett va fer els estudis secundaris a la University College School, sota Robert Tucker. Després d'un curs al University College de Londres, va obtenir una beca per estudiar al St. John's College, universitat de Cambridge, en el qual es va graduar el 1890 com Senior Wrangler; tot i que la millor nota en els Mathematical Tripos d'aquell any va ser la de Philippa Fawcett, però no va ser inclosa en les llistes pel seu sexe.
En completar els seus estudis va ser nomenat professor de matemàtiques del Emmanuel College, Cambridge. Va ser membre d'aquest college des de 1893 fins a la seva mort el 1943. També va manifestar gran interès per la música i l'atletisme. Va ser ciclista aficionat i un bon pianista.
Durant la Primera Guerra Mundial va ser membre del Anti-Aircraft Experimental Section (AAES) per la seva versatilitat i per la seva habilitat en resoldre problemes geomètrics amb mitjans mecànics. Va insistir en la idea que, per defensar-se del aeroplans, calia conèixer amb precisió l'alçada a la que volaven, i va inventar un artefacte per mesurar-la.

## Referències

* ↑ Baker, 1944, p. 597.
* ↑ Frederickson, 2002, p. 152.
* ↑ Baker, 1944, p. 598.
* ↑ Barrow-Green, 2014, p. 91.

## Bibliografia

* Baker, H.F. «Geoffrey Thomas Bennett. 1868-1943» (en anglès). Obituary Notices of Fellows of the Royal Society, Vol. 4, Num. 13, 1944, pàg. 596-615. DOI: 10.1098/rsbm.1944.0011. ISSN: 1479-571X.
* Barrow-Green, June. «Cambridge Mathematicians' Responses to the First World War». A: David Aubin, Catherine Goldstein (eds.). The War of Guns and Mathematics (en anglès). American Mathematical Society, 2014, p. 59-124. ISBN 978-1-4704-1469-6.
* Frederickson, Greg N. Dissections: Plane and Fancy (en anglès). Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-52582-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Geoffrey Thomas Bennett» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Joan Pau Jordà Sánchez

Joan Pau Jordà Sánchez (Palma, 17 de juliol de 1986), és un historiador, demògraf i escriptor mallorquí.
És llicenciat en història per la Universitat de les Illes Balears i doctor en demo­grafia per la Universitat Autònoma de Barcelona. La seva tesi doctoral Aproximación a las migraciones históricas a través del estudio de la información nominal vessa sobre les migracions a l'àrea de Barcelona durant els segles xv-xvi. Va ser deixeble de la demògrafa catalana Anna Cabré.
Va continuar la seva formació postdoctoral al Centro de Administração e Políticas Públicas (CAPP) de l'Instituto Superior de Ciências Sociais e Políticas de la Universitat de Lisboa. Hi va recercar el treball infantil a l'Àfrica portuguesa.
Ha publicat articles científics sobre les migracions històriques i el seu estudi mitjançant l'anàlisi estadístic de l'onomàstica, la història contemporània d'Espanya i el Món i la realitat demogràfica, social i política de les Illes Balears. Resideix a Mallorca, on col·labora amb l'administració local. És col·laborador al Centre d'Estudis Demogràfics (CED) i la Fundació Emili Darder i Ateneu Pere Mascaró. Va ser professor al Departament de Geografia a la UAB. Participa en el col·lectiu «Visc a Mallorca» que actua per mobilitzar la gent per participar en les eleccions.
Ha participat en projectes de caràcter social i polític, especialment vinculats al món estudiantil i del lleure a Mallorca.

## Obres destacades

Per una bibliografia més extensiva vegeu «Obra de Joan Pau Jordà Sánchez» a Dialnet.
* L'independentisme a les Illes Balears. De la Transició a l'actualitat (1976-2011) (2012), coautor.
* Manifest contra el Desencís (2014), coautor.
* Somnis compartits: la identitat mallorquina a debat (2016), coautor.
* El mirall de l'esquerra: entre el desencís i la necessària renovació (2021), amb Miquel Rosselló Xamena

## Referències

* ↑ «Joan Pau Jordà Sánchez» (en castellà). CED - Centre d'estudios demogràfics. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Visc a Mallorca reclama campanyes per promoure el vot: "La guanyadora de les eleccions pot ser l'abstenció"». Ara Balears, 18-04-2023.
* ↑ Jordà Sánchez, Joan Pau; Amengual i Bibiloni, Miquel; Marimon Riutort, Antoni «A contracorriente: el independentismo de las Islas Baleares (1976-2011)». Historia Actual Online, 35, 23-06-2022, pàg. 21–34. DOI: 10.36132/hao.v0i35.1093. ISSN: 1696-2060.
* ↑ Jordà i Sánchez, Joan Pau; Amengual i Bibiloni, Miquel. L'independentisme a les Illes Balears: de la Transició a l'actualitat (1976 - 2011). Palma de Mallorca: Edicions Documenta Balear, 2012. ISBN 978-84-15432-27-2.
* ↑ «Entrevista amb Miquel Rosselló i Joan Pau Jordà». Sa Pobla Ràdio, 20-04-2022. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ El Mirall de l'Esquerra. Calonge de Santanyí: Adia Edicions, p. 104. ISBN 978-84-123710-1-7.
# Neoperla cameronis

Neoperla cameronis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malàisia.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zwick, P., 1988. Entomol. Scand. 18(4):401.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Casa Antoni Monjo

La casa Antoni Monjo és un edifici situat al carrer de l'Hospital, 97 del Raval de Barcelona, catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres consistent en una planta baixa comercial i fins a quatre pisos d'habitatges.
A nivell estructural, l'edifici s'inicia amb dos portals a la planta baixa, el de la dreta de tipus escarser, coronat per la inscripció de la data 1786. Tot seguit, els tres primers pisos presenten alternats per una finestra menor, dos finestrals amb balcó de llosana de ferro i rajola vidrada. El darrer pis no té balcons, només finestres. Corona la façana una cornisa decorada amb sanefes i garlandes molt prominent.
Els trets decoratius esgrafiats són l'element més ressenyable de la façana a partir de la primera planta. En cada pis, tot i que repetitius, els motius són independents, ja que no hi ha contacte entre ells. La temàtica representada són les garlandes, les sanefes i nombrosos motius florals. Hi ha també algunes decoracions culinàries, zoomorfes i vegetals que podrien vincular-se amb un mercat o una fonda, tals com balances, peix, carn diversa, etc.

## Història

El 1786, el comerciant Antoni Monjo va demanar permís per a reedificar la seva casa.

## Referències

* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Habitatge al carrer Hospital, 97». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Anton Monjo. Comerciant. Hospital 13. Planta baixa i quatre pisos. Enderrocar i reedificar». C.XIV Obreria C-40/1786-48. AHCB, 20-03-1786.

## Enllaços externs

* «Casa del carrer Hospital, 97». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Rumex venosus

Rumex venosus és una planta de la família de les poligonàcies. Es troba en la regió central i occidental d'Amèrica del Nord.

## Descripció

Planta herbàcia hemicriptòfita perenne que presenta tiges roges fortes de fins a 50 centímetres de llarg. Les nombroses fulles, lleugerament coriàcies, lanceolades o ovals, tenen una longitud de 15 centímetres de mitjana. Aquestes s'uneixen a la base al nivell d'una beina blanquinosa. Les tiges se prolonguen sota terra com si foren un rizoma rastrer.
La floració es produeix entre abril i juny. Les "flors", de fet són bràctees, s'agrupen en raïms allargats de color roig-ataronjat que habitualment ocupen la part superior de les dues terceres parts de les tiges. Aquestes es componen de sis segments en els quals els tres interns s'expansionen per a formar grans bràctees en forma de cor d'uns 1,3 a 3,8 centímetres de llarg, al voltant d'un ovari, arribant a formar un aquenimarró molt petit.

## Distribució

Aquesta planta sovint creix en sòls sorrencs a les zones àrides o praderies, entre 200 i 1500 metres d'altitud. Prefereix el sol directe i estar en sòls arenosos ben drenats.

## Usos

Les arrels i les fulles són bullides i s'utilitzen com un colorant roig pels xeienes.

## Referències

* http://www.cwnp.org/photopgs/rdoc/ruvenosus.html Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.
* http://www.em.ca/garden/native/nat_rumex_venosus.html Arxivat 2010-12-14 a Wayback Machine.
# Divisor elemental

En àlgebra, els divisors elementals d'un mòdul sobre un anell principal apareixen com una de les formes del teorema d'estructura dels mòduls finitament generats sobre un anell principal.
Si $A$ és un anell principal i $M$ és un $A$-mòdul finitament generat, llavors M és isomorf a una suma única de la forma
    $M\cong A^{r}\oplus \bigoplus _{i}A/(q_{i})$
on els $(q_{i})$ són ideals primaris tals que $(q_{1})\supset (q_{2})\supset \cdots$, i en particular, $(q_{i})\neq A$.
Els ideals $(q_{i})$ són únics; els elements $q_{i}$ són únics llevat d'unitats, i s'anomenen divisors elementals. Notem que, en un anell principal, els ideals primaris són potències d'ideals primers, de tal manera que els divisors elementals es poden expressar com:
    $(q_{i})=(p_{i}^{r_{i}})=(p_{i})^{r_{i}}$.
L'enter no-negatiu $r$ s'anomena el rang lliure o nombre de Betti del mòdul $M$, i és el mateix que a la descomposició en factors invariants.
Els divisors elementals d'una matriu sobre un anell principal apareixen en la forma normal de Smith i proporcionen un mètode per calcular l'estructura d'un mòdul a partir d'un conjunt de generadors i les seves relacions.

## Referències

* ↑ «Terminologia UPCTERM». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 22 juliol 2013].

## Bibliografia

* Hawkes, B. Hartley, T.O.. «11». A: Rings, modules and linear algebra: a further course in algebra describing the structure of Abelian groups and canonical forms of matrices through the study of rings and modules. Reprinted.. Londres: Chapman & Hall, 1970, p. 182. ISBN 0-412-09810-5.
* Lang, Serge. «III.7». A: Algebra. Rev. 3. ed., corr. printing.. Nova York, NY: Springer, 2005, p. 153. ISBN 978-0-387-95385-4.

## Vegeu també

* Factor invariant
# Joan Pedrol i Solanes

Joan Pedrol i Solanes (Lleida, 1959) és un enginyer tècnic agrícola, botànic i professor català. És professor a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Agrària, de la Universitat de Lleida.
El seu àmbit de recerca se centra en l'estudi de la corologia, sistemàtica i taxonomia de plantes vasculars i la conservació dels recursos fitogenètics. Destaca per haver col·laborat en el projecte de Flora Iberica, on n'és l'autor dels gèneres Asparagus, Ceratocarpus, Einadia, Halogeton, Leucanthemopsis, Littorella, Plantago, Polycarpon, Suaeda, Thesium, Thymelaea i ha sigut assessor de diferents volums de la mateixa obra. Fou redactor del projecte de creació i posteriorment director de l'Arborètum de Lleida (2009-2013). Actualment és membre de la secció de botànica de l'Institut d'Estudis Ilerdencs (IEI) i conservador de l'Herbarium Ilerdense (HBIL).

## Obres

* Conesa i Mor, Josep Antoni; Recasens, Jordi. Estructura i organització d'espermatòfits. Universitat de Lleida, 2002. ISBN 84-8409-151-1.
* Recasens Guinjuan, Jordi; Pedrol i Solanes, Joan; Conesa i Mor, Josep Antoni. Itineràris botànics per els terres de Lleida: Les Garrigues, La Noguera, el Pla d'Urgell, la Segarra, el Segrià i l'Urgell. Lleida: Ed. Pagès, 2014. ISBN 978-84-9975-490-1.

## Referències

* 1 2 «Joan Pedrol i Solanes». Flora Ibérica. [Consulta: 14 octubre 2018].
* ↑ «Joan Pedrol, nomenat director tècnic de l'Arboretum». Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari de Lleida. [Consulta: 14 octubre 2018].
* ↑ «Registre d'Institucions, Col·leccions i Bases de Dades de Biodiversitat». GBIF. [Consulta: 14 octubre 2018].
# No vull néixer

No vull néixer (títol original: I Don't Want to Be Born) és una pel·lícula de terror britànica dirigida per Peter Sasdy estrenada el 1975. Ha estat doblada al català.

## Argument

Víctima d'una maledicció, una dona dona a llum un nadó enorme que ataca la gent i emet horrorosos udols. Un capellà intentarà ajudar la dona a través d'un exorcisme.

## Repartiment

* Joan Collins: Lucy Carlesi
* Ralph Bates: Gino Carlesi
* Eileen Atkins: Sister Albana
* Donald Pleasence: Doctor Finch
* Hilary Mason: Mrs. Hyde
* Caroline Munro: Mandy Gregory
* John Steiner: Tommy Morris
* George Claydon: Hercules
* Janet Key: Jill Fletcher
* Derek Benfield: Un inspector de policia
* Stanley Lebor: Un sergent de policia
* Judy Buxton: Sheila
* Andrew Secombe: El repartidor
* Floella Benjamin: Una infermera

## Referències

* ↑ esadir.cat. No vull néixer. esadir.cat.
* ↑ «I don't want to be born». The New York Times.
# Emmanuel Frimpong

Emmanuel Yan Frimpong (nascut el 10 de gener de 1992) és un futbolista ghanès que actualment juga per l'Arsenal FC.
Format a les categories inferiors de l'Arsenal FC, a l'agost de 2010 va pujar al primer equip. Malgrat això, va patir una greu lesió que li ha impedit debutar amb aquest.
# Capella de la Mare de Déu de la Consolació (Tortosa)

La capella de la Mare de Déu de la Consolació és una obra de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta de creu llatina, amb tres naus, absis rectangular i creuer no gaire pronunciat.
La capella està situada al costat esquerre del recinte del noviciat de la Consolació.
La façana principal té porta d'arc de mig punt, fornícula sense imatge i arqueries cegues, i està coronada per un vistós campanar, mentre que la façana lateral esquerra organitza perfectament la nau lateral, amb finestres circulars lleugerament lobulades entre arqueries cegues de mig punt, i la central, amb cinc finestrals d'arc de mig punt, similars, encara que més grans, als que veiem als murs del que hauria de ser cimbori de l'edifici.
A l'interior, l'absis és molt simple estructuralment, encara que no a nivell ornamental. La nau central té coberta plana i és més del doble d'ampla que les laterals (amb voltes de quatre punts o bufades). Cal destacar els grans pilars de suport, les semicolumnes adossades, els cassetons dels sostres i els dos cors sobreposats dels peus. Algunes mides són: 8,57 m d'amplada de la nau central i 3,29 m de les laterals. El presbiteri té una profunditat de 7,65 m.

## Història

Aquesta nova capella fou construïda entre els anys 1952 i 1957, al costat mateix de l'antiga església del noviciat, església més petita que l'actual i que fou totalment enderrocada durant les obres realitzades al noviciat entre els anys 1979-1980, en les que es van edificar tots els edificis moderns que ara existeixen junt a certes parts dels antics. De l'antiga capella enderrocada tenim la següent descripció: "La capilla, que tiene un buen coro alto, mide 22 m por 6 m, siendo de estilo gótico el altar y púlpito, templetes, tribunas y ventanales. Abriéronse estas tribunas y ventanales al dorarse y pavimentarse la capilla (1915) con motivo del traslado de los restos de la Venerada Fundadora en las fiestas centenarias de su natalicio".
Durant la Guerra Civil aquesta primigènia capella es va utilitzar com a mercat i després funcionà provisionalment com a església parroquial de Jesús (el 1940 es realitzaren obres de restauració de les desfetes de la Guerra).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Capella de la Mare de Déu de la Consolació». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].