OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Internacional Joan Antoni Samaranch

El Premi Internacional Joan Antoni Samaranch és un premi esportiu de caràcter internacional atorgat anualment, des de 2011, a esportistes, institucions o grups de persones que transmetin valors com esforç, solidaritat i compromís entre el tennis i l'esport.
El premi porta el nom de Joan Antoni Samaranch, president del Comitè Olímpic Internacional entre 1980 i 2001. El jurat està compost per: Maria Teresa Samaranch, filla de l'ex-president: directors esportius; presidents de federacions; i esportistes com Arantxa Sánchez Vicario o Carles Moyà.
El trofeu, realitzat per Miquel Planas i Rosselló, està format per dos elements d'acer inoxidable esmeralditzat que simbolitzen, en una base cilíndrica, la unitat i solidesa sobre la qual se sostenta una al·legoria dels cinc continents amb una referència al tennis en el seu interior en forma de pilota enganxada a la xarxa.

## Guanyadors

* 2011 Rafel Nadal

## Referències

* 1 2 3 4 «Rafa Nadal, primer Premio Juan Antonio Samaranch» (en castellà). As, 26-04-2011. [Consulta: 14 agost 2011].
# Premi Internacional Julio González

El Premi Internacional Julio González és un guardó artístic creat l'any 2000 per la Generalitat Valenciana i l'IVAM. El premi és una estatueta fundida en bronze de Juli González, qui dona nom al guardó. S'entregava anualment fins a l'any 2016, moment en el qual passa a ser bienal.
Entre els guardonats s'hi troben Cy Twombly, Anish Kapoor, Georg Baselitz, Miquel Navarro, Christian Boltanski, Annette Messager, Mona Hatoum, i Carmen Calvo.

## Llista de guardonats

| Any | Artista |
| 2000 | Georg Baselitz |
| 2001 | Cy Twombly |
| 2002 | Anish Kapoor |
| 2003 | Markus Lüpertz |
| 2004 | Robert Rauschenberg |
| 2005 | Anthony Caro |
| 2006 | Pierre Soulages |
| 2007 | Miquel Navarro |
| 2008 | Desert |
| 2009 | Frank Stella |
| 2010 | Jasper Johns |
| 2011 | Robert Morris |
| 2012 | Bernar Venet |
| 2013 | Cindy Sherman |
| 2014 | Christian Boltanski |
| 2015 | Desert |
| 2016 | Andreu Alfaro |
| 2018 | Annette Messager |
| 2020 | Mona Hatoum |
| 2022 | Carmen Calvo |

## Referències

* ↑ Cuadernos del IVAM.. Institut Valencià d'Art Modern, 2005. «El premio Julio González es especialmente significativo no sólo por su vocación internacional, sino también por la pieza que se entrega al premiado : una edición de una obra de Julio González, Mujer con Ánfora II, fundida en bronce con ...»
* ↑ «DECRET 84/2016, de 8 de juliol, del Consell, pel qual es crea el Premi Julio González de la Generalitat i s'aproven les bases per a la seua concessió. [2016/5538]». [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Cy Twombly, recoge el Premio Internacional Julio González». Diari ABC, 27-03-2002. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «El IVAM concede el premio Julio González al artista indio Anish Kapoor». El País [Madrid], 21-09-2002. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Cañamás, Maita «Premio Internacional julio González: Georg Baselitz». Kalías: Revista de arte, 25-26, 2002, pàg. 184–187. ISSN: 0214-6762.
* ↑ Gisbert, Paco «Miquel Navarro logra el Premio Julio González» (en castellà). El País [Madrid], 26-03-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Christian Boltanski, galardonado con el Premio Internacional Julio González», 12-12-2014. [Consulta: 27 abril 2021].
* 1 2 3 «L’artista valenciana Carmen Calvo, premi Julio González de l’IVAM». [Consulta: 27 abril 2021].
# Port de l'Ametlla de Mar

El Port de l'Ametlla de Mar és un port públic pesquer i esportiu situat al golf de Sant Jordi, al nucli del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), entre la platja de l'Alguer, al nord, i la cala Pepo, al sud. N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat. Està protegit per 2 dics, amb un calat de bocana de 6 metres. Disposa de 17 molls, amb un total de 1.477 metres lineals de molls. Fou construït el 1920. Fins aleshores, els pescadors de les cales amuntegaven les barques a l'Estany Gras.

## Dàrsena pesquera

La dàrsena pesquera ocupa els molls de Llevant, Transversal i de Ribera, amb un total de 61 embarcacions, entre elles 17 d'arrossegament i 9 barques tonyinaires. Gestionada per la Confraria de Pescadors de l'Ametlla de Mar, disposa d'una llotja, construïda el 1944, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local, de 1.100 m², que va ser reformada i condicionada l'any 2008, on s'hi va crear el Centre d'Interpretació de la Pesca de l'Ametlla de Mar, un espai de 300 m² dedicat al turisme i la pesca i alhora preservar el medi ambient i recuperar la història i les tradicions.

## Dàrsena esportiva

La dàrsena esportiva, situada al moll Nàutic, està gestionada pel Club Nàutic l'Ametlla de Mar. Disposa de 255 amarratges, 60 dels quals són de lloguer. Ofereix serveis de restauració, hotel, supermercat i escola de vela.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Port de l’Ametlla de Mar». Ports de la Generalitat, Generalitat de Catalunya.
* ↑ «l’Ametlla de Mar». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Les barques d’arrossegament tornen a pescar després de dos mesos i mig de veda». la Cala RTV, 01-07-2024.
* ↑ «Les barques tonyinaires de l’Ametlla de Mar estan ja a punt per iniciar la campanya anual de pesca». Canal Terres de l'Ebre, 25-05-2023.
* ↑ «Antiga Llotja de Peix de l'Ametlla de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «Port de l'Ametlla de Mar». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Acaben les obres de l'antiga llotja de peix de l'Ametlla de Mar». El Punt Avui, 01-07-2009.
* ↑ «Centre d'Interpretació de la Pesca». Més Ebre.
* ↑ «Club Náutico l'Ametlla de Mar». Navily.
# Pont Nou de Vilanova d'Espoia

El Pont Nou de Vilanova d'Espoia és un pont del municipi de la Torre de Claramunt (Anoia) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont format per un arc molt alt. L'arc és escarser. El material utilitzat és pedra no local d'aparell irregular. Al voltant de l'arc veiem dos contraforts que el reforcen. Entorn de la volta la pedra és encoixinada. La unió de les pedres s'obté amb ciment. Les mides aproximades són: 6 x 21 o 22 m. És molt important destacar que segueix l'orientament de l'antic pont que es troba tan sols a uns dos metres de distància.

## Història

Substitueix la funció de l'Antic Pont de Vilanova d'Espoia i aquest fet es correspon amb la construcció de la nova carretera que porta al poble de Vilanova d'Espoia.

## Referències

* 1 2 «Pont de Vilanova d'Espoia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Pont Nou de Monares

El Pont Nou de Monares és un pont que uneix els termes municipals de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp i Llimiana, al Pallars Jussà.
És prop de a l'extrem meridional de la comarca, damunt del Pantà dels Terradets. Uneix les dues vores de l'embassament, l'oriental, pertanyent a Llimiana, i l'occidental, del poble de Cellers, a l'antic terme de Guàrdia de Tremp i actual de Castell de Mur.
Al costat de migdia del seu extrem de llevant, el de Llimiana, hi ha el Túnel de Monares, i al de l'extrem de llevant es troba l'afluència en la Noguera Pallaresa de la llau de Sant Pere.
S'anomena Pont Nou de Monares perquè substitueix el vell Pont de Monares, situat una mica més al sud d'aquest lloc, que fou anegat per les aigües del Pantà de Terradets en ser construïda la presa i anegar el fons de la vall, on era el pont vell i l'església de Sant Miquel de Cellers.
# Problema sinòptic

La gran similitud literària entre els evangelis sinòptics (Lluc, Marc i Mateu) porta a la necessitat d'una investigació profunda de la seva interrelació redaccional, paraules comunes i fonts literàries o orals en una recerca per determinar la dependència o independència dels textos entre si.

## Hipòtesi més importants

Diverses són les solucions proposades al problema sinòptic, i tot estudi crític sobre els evangelis, el cristianisme primitiu o el Jesús històric ha de fundar-se en alguna de les solucions proposades. El grau de veracitat històrica d'aquestes hipòtesis inicials afectarà en forma significativa a la validesa de les conclusions dels estudis realitzats.

### Hipòtesi de les dues fonts

Utilitza la hipòtesi d'originalitat de Marc per a resoldre la triple tradició, on Lluc i Mateu utilitzen Marc com a font literària. També Lluc i Mateu utilitzen la hipotètica Font Q per a resoldre la doble tradició (Material trobat en Lluc i Mateu que no es troba en Marc).

### Hipòtesi de Griesbach (els 2 evangelis)

Defineix la triple tradició en què Marc utilitza com a font literària les parts en què acorden Lluc i Mateu i la doble tradició postula que Lluc utilitza com a font literària a Mateu.

### Hipòtesi de Farrer

Postula l'originalitat de Marc per a la triple tradició ja Mateu com a font de Lluc per a la doble tradició.

### Hipòtesi Agustiniana

Aquesta hipòtesi és la solució més propera al pensament dels Pares de l'Església i sosté l'originalitat de Mateu per la triple tradició, ja Mateu com a font de Lluc per a la doble tradició.

### Hipòtesi de Marció

La hipòtesi de Marció defensada pel mateix Marció i alguns erudits moderns, proposa que el primer Evangeli va ser el de Marció. Que l'Evangeli segons Mateu va ser escrit després com una resposta a la teologia de Marció. Que l'Evangeli de Lluc fou escrit com una versió ampliada de l'Evangeli de Marció, i que l'Evangeli segons Marc va ser el text compartit entre Lluc i Mateu. El mateix Marció va afirmar que el seu Evangeli va ser el veritable original i que els altres evangelis havien plagiat el seu text.

## Vegeu també

* Font Q
* Evangeli de Marció

## Referències

* ↑ Mateu 3:7-10 & Lluc 3:7-9. Text del 1894 Scrivener New Testament
* ↑ Marcion, the Canon, the Law, and the Historical Jesus (anglès)
# Problema matemàtic

Un problema matemàtic és un problema de naturalesa matemàtica. Això significa que pot ser un problema del món real al qual s'apliquen les matemàtiques per solucionar-lo, com per exemple predir les òrbites dels planetes del sistema solar, o un problema de naturalesa més abstracta com ara els problemes de Hilbert. També pot ser ell mateix un problema referent als fonaments de les matemàtiques, com la paradoxa de Russell.
De manera informal es pot definir un problema matemàtic del "món real" com un problema relatiu a questions concretes, com per exemple: "En Jordi té cinc pomes i n'hi dona tres a la Meritxell. Quantes n'hi queden". Aquestes qüestions, normalment, són més difícils de resoldre que els exercicis habituals de matemàtiques com ara "5 − 3", fins i tot si es coneixen les matemàtiques necessàries per a resoldre'ls. Es fan servir per ensenyar els estudiants a connectar les situacions del món real amb el llenguatge abstracte de les matemàtiques, és a dir, a pensar amb lògica.
En general, emprar les matemàtiques per a resoldre problemes del món real, requereix un primer pas que és construir un model matemàtic del problema. Això implica una abstracció on es deslliura el problema dels detalls, s'ha d'anar amb compte de no perdre aspectes essencials del problema al transformar-lo en un problema del món matemàtic. Després el problema s'ha de resoldre en el món de les matemàtiques i s'ha de traslladar altre cop el resultat al context del problema original.

## Vegeu també

* Problemes no resolts en matemàtiques

## Enllaços externs

* Problemes històrics de les matemàtiquesa
# Pimelodella parva

Pimelodella parva és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Paraguai al Paraguai.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella peruensis

Pimelodella peruensis és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Amazones al Perú.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Porte Saint-Martin

La porte Saint-Martin és un monument de París situat a l'emplaçament d'una porta de París de l'antic recinte de Carles V ja destruït. La porta Saint-Martin va ser transformada el 1674 per ordre de Lluís XIV, en honor de les seves victòries sobre el Rin i a Franc Comtat per l'arquitecte Pierre Bullet (Pierre Bullet era alumne de François Blondel, arquitecte de la porte Saint-Denis que es troba a la vora).
Es troba a la cruïlla de l'eix Saint-Martin i dels Grands Boulevards (passeig Saint-Denis i passeig Saint-Martin).
La porte Saint-Martin va ser classificada com a monument històric per Prosper Mérimée el 1862. Se l'anomena així en honor de Sant Martí de Tours.
S'hi han realitzat treballs de restauració el 1988.

## Descripció

Es tracta d'un arc de triomf de 18 m d'alçada construït en pedra calcària, la part superior és de marbre. S'hi observen quatre al·legories en baixos relleus:
* Al nord:
** La Presa de Limburg el 1675, de Pierre I Legros: una dona asseguda prop d'un lleó posat ajagut.
** La Desfeta dels alemanys, per Gaspard Marsy: Lluís XIV com a Mart, portant l'escut de França i rebutjant l'àguila germànica per protegir una dona i un vell.
* Al sud :
** El Trencament de la Triple Aliança, d'Étienne le Hongre: Lluís XIV com un Hèracles mig nu, portant la seva perruca i la seva porra mentre trepitja als peus d'Aqueloos o Geríon.
** La presa de Besançon, per Martin van den Bogaert: Lluís XIV superat per l'al·legoria d'una divinitat grega, dret davant una palmera i una olivera i rebent les claus d'una dona agenollada.

## Vegeu també

* Porte Saint-Denis

## Enllaços externs

* fitxa insecula.(francès)
# Porte Saint-Denis

La porte Saint-Denis és un monument parisenc col·locat sobre el traçat de l'antic recinte de Carles V destruït per Lluís XIV.

## Història

La porte Saint-Denis va ser transformada el 1672 per l'arquitecte François Blondel i l'escultor Michel Anguier per ordre de Lluís XIV, en honor de les seves victòries al Rin i a Franc Comtat, i a les despeses de la ciutat. Va ser construïda sobre un bastió (que es construeix al segle precedent, i destrueix aleshores), a l'emplaçament d'una porta medieval al recinte de Carles V.
S'hi han projectat treballs de restauració l'any 1988.

## Descripció

La porte Saint-Denis és un arc de triomf inspirat en l'arc de Titus a Roma.
És perforat per un gran arc i dues petites portes, practicades als pedestals ajuntats als peus. Del costat de la ciutat (al sud), compromesos a la superfície dels peus fins a alçada de l'entaulament de l'edifici, s'eleven els obeliscs carregats de trofeus. Al seu peu, dues figures assegudes, esculpides segons dibuixos de Lebrun, representen les Províncies Unides.
Sobre l'arc, entre l'arquivolta i l'entaulament es troben els baixos relleus de Michel Anguier.
Al fris de l'entaulament hi ha inscrita en lletres de bronze la dedicatòria «Ludovico magno».

## Proporcions i dimensions

August Choisy, en la seva Histoire de l'architecture dona la composició de la Porte Saint-Denis, basada en la divisió per dos i per tres d'un quadrat.
El monument fa 24,65 metres d'alçada, 25 metres de llargada i 5 metres de gruix. L'arcada fa 15,35 metres amb clau i 8 metres d'obertura; les petites portes fan 3,30 metres sobre 1,70.

## Vegeu també

* Porte Saint-Martin

## Notes

* ↑ La port medieval és visible al plànol anomenat de Turgot

## Bibliografia

* Pierre Chabat, Dictionnaire des termes employés dans la construction, Ve A. Morel et Cie, Paris, 1881, p. 115-116 (t. IV)
* Auguste Choisy, Histoire de l'architecture, Paris, 1899, p. 745-746 (t. II)
# Port Angeles East

Port Angeles East és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 3.053 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Angeles East tenia 3.053 habitants, 1.345 habitatges, i 876 famílies. La densitat de població era de 310,2 habitants per km².
Dels 1.345 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 28,2% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.730 $ i la renda mediana per família de 43.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.292 $ mentre que les dones 25.758 $. La renda per capita de la població era de 19.108 $. Aproximadament l'11,8% de les famílies i el 16% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Angeles East». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Angeles East». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Propietat comunitària

La propietat comunitària, d'actius o organitzacions, és aquella on es posseeixen i es controlen a través de certs mecanismes deliberatius o de participació democràtica que permetin a una comunitat ser part de la seva gestió, ja sigui, usant o gaudint dels beneficis que es presentessin amb aquest actiu. El desenvolupament de la propietat comunitària, com a concepte i eina social, representa un símbol de l'emancipació col·lectiva per a diverses teories polítiques, econòmiques i socials, tal com ho és, l'anarcomunisme, on és una base essencial d'aquest sistema. També se'n pot trobar la defensa en altres corrents anarquistes, socialistes i anticapitalistes.
# Portada/article novembre 15
## Escultura romana

L'escultura romana comprèn l'obra escultòrica que es va desenvolupar a tota l'àrea d'influència de l'Imperi Romà, amb el focus central a Roma; això succeí entre el segle vi aC i el segle v. Originàriament derivà de l'escultura grega, principalment a través de l'herència de l'escultura etrusca i, posteriorment, ja d'una manera directa durant el període hel·lenístic, per contacte amb les colònies de la Magna Grècia i de la pròpia Grècia.
L'estudi de l'escultura romana ha demostrat ser un desafiament per als investigadors ja que la seva evolució és qualsevol cosa menys lineal i lògica. Els intents d'imposar un model de desenvolupament formal sobre la història de l'escultura romana com un sistema orgànic resulten inexactes i poc realistes; el pas d'una etapa a l'altra ha demostrat ser un procés molt complex.
# Portada/article novembre 18
## Artemisia Gentileschi

Artemisia Lomi Gentileschi (Roma, 8 de juliol de 1597 – Nàpols, vers el 1654) va ser una pintora caravaggista italiana, filla del pintor toscà Orazio Gentileschi (1563-1639). Va viure a la primera meitat del segle xvii. Va aprendre del seu pare Orazio el rigor del dibuix, donant-li una forta accentuació dramàtica, presa de les obres de Caravaggio i carregada d'efectes teatrals; aquest element estilístic va contribuir a la difusió del caravaggisme a Nàpols, ciutat a la qual es va traslladar el 1630.
# Portalblau

Portalblau és un festival de música i arts que se celebra cada estiu al municipi de l'Escala (Alt Empordà). Organitzat per l'Ajuntament de l'Escala, el Museu d'Arqueologia de Catalunya (MAC) i Tem Productions, es va crear l'estiu de 2008 com a 'espai de trobada i d'intercanvi cultural a la Mediterrània', amb l'objectiu de commemorar el centenari de l'inici de les excavacions oficials a Empúries. A més d'un festival de música, hi tenen lloc un seguit d'activitats que es duen a terme durant tot l'estiu, i que inclouen exposicions, conferències, balls, tallers, etc., relacionades amb les expressions artístiques de tota la Mediterrània.
Els escenaris principals són el Fòrum Romà d'Empúries, al costat del conjunt arqueològic, i la Mar d'en Manassa, sobre la platja de la població. També hi ha activitats a l'Alfolí de la Sal, a la Riba, al Cementiri Mariner, al Jardí Clos del Pastor i a la plaça Víctor Català.

## Referències

* ↑ «Portalblau». Oficina de Turisme de l'Escala-Empúries.
* 1 2 «Portalblau». Costa Brava's.
* ↑ «Arriben els concerts a la Mar d'en Manassa». Canal 10 Empordà, 03-08-2023.
* ↑ «Escenaris». Portalblau l'Escala-Empúries.