OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Asuman Baytop

Asuman Baytop (Istanbul, 27 de març de 1920 - Idem, 18 de febrer de 2015) va ser una farmacòlega, botànica i acadèmica turca. Va ser la fundadora del Departament de Botànica Farmacèutica de la Facultat de Farmacologia de la Universitat d'Istanbul i també és la creadora de l'herborium de la mateixa Facultat. El seu nom va ser donat a diverses plantes que ella va descobrir, com ara Crocus asumaniae i Crocus baytopiorum, unes varietats de crocus. Baytop va escriure diversos llibres sobre la botànica, especialment en turc.
El seu marit, Turhan Baytop (1920-2002) també va ser botànic i farmacòleg com ella. La seva filla, Feza Günergun és historiadora de la ciència.

## Referències

* ↑ Şengör, Celal. «Botanik biliminin bir numaralı hanımefendisini kaybettik!» (en turc). Botanik Tarihi, 27-06-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-27. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ Günergun, Feza «Asuman Baytop'un Özgeçmişi, Botanik Gezileri, Bitki Koleksiyonu, Kitapları, Yayın Listesi» (en turc). ACADEMIA.
* ↑ Karabulut, Ece Esra. «Prof. Dr. Asuman Baytop İÜ Eczacılık Fakültesi’nde Anıldı» (en turc). İstanbul Üniversitesi. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ Mathew, B. «Crocus baytopiorum» (en anglès). Kew Science. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Asuman Baytop Kitapları» (en turc). Nadir Kitap.
# Auxerre

Auxerre (pronunciat [osɛʀ] en francès) és una ciutat de França a la regió de Borgonya - Franc Comtat, departament del Yonne, a les ribes del riu Yonne. Té 37.790 habitants, si bé l'àrea metropolitana arriba als 85.080 habitants.
Tot i estar situada al cor d'una regió vinícola (Chablis, Saint-Bris-le-Vineux, Irancy, Coulanges-la-Vineuse…), l'economia d'Auxerre es basa essencialment en l'activitat terciària. Auxerre és la seu de la Cambra de comerç i d'indústria de l'Yonne. Gestiona l'aeroport d'Auxerre - Branches i un port fluvial d'esbarjo.
La ciutat també és coneguda pel seu equip de futbol, l'AJ Auxerre (AJA), fundat el 1905 per l'abat Deschamps (l'equip juga a un estadi amb el seu nom).

## Vegeu també

* Comtat d'Auxerre

## Vegeu també

* Comtat d'Auxerre
# Assassinat de Luca Attanasio

Luca Attanasio, ambaixador italià a la República Democràtica del Congo, va ser assassinat el 22 de febrer de 2021 quan una delegació del Programa Mundial d'Aliments (PMA), que forma part de les Nacions Unides, que realitzava una visita sobre el terreny va ser atacada per individus armats.
El comboi de dos vehicles amb set persones viatjava a la província congolesa de Kivu Nord, des de la capital de la província, Goma, fins a un programa d'alimentació escolar del PMA a Rutshuru, una ciutat situada a 70 quilòmetres al nord de la capital provincial, passant pel Parc Nacional dels Virunga. Els atacans van aturar per la força la delegació amb l'objectiu de segrestar personal de l'ONU per exigir un rescat. Van matar al conductor i van endur-se la resta de la delegació cap al bosc. Llavors és quan es va produir un intercanvi de trets entre els vigilants del parc nacional i els segrestadors. En l'intercanvi de trets, l'ambaixador Attanasio i el carabinieri que vetllava per la seva seguretat van resultar ferits de mort. Altres persones que viatjaven en el comboi també van resultar ferides.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Roca, Albert Castellví. «Mor en una emboscada l'ambaixador d'Itàlia a la República Democràtica del Congo». Ara.cat, 22-02-2021. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ «Assassinen l'ambaixador d'Itàlia a la República Democràtica del Congo». Vilaweb. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ Press, Europa. «Mor l'ambaixador d'Itàlia a la RD del Congo en un atac contra un comboi de l'ONU», 22-02-2021. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ Periódico, El. «Mor l'ambaixador d'Itàlia a la República Democràtica del Congo en un atac a una missió de l'ONU», 22-02-2021. [Consulta: 7 març 2021].
# Assassinat de Marina Sabatier

L’afer Marina és un assumpte judicial i administratiu francès relacionat amb la mort de Marina Sabatier a França l’agost de 2009, a l'edat de 8 anys, com a conseqüència dels abusos comesos pels seus dos pares Éric Sabatier i Virginie Darras, i al final d’una vida de maltractament que pateix l’infant.
Al final d'un judici al juny de 2012 al Tribunal d'Assises del departament francès Sarthe, els pares van ser condemnats a 30 anys de presó, sense possibilitat de llibertat condicional durant un període de 20 anys, per actes de tortura i barbàrie a Marina una durada aproximada de 6 anys que va provocar la mort de la seva filla. La parella, que es movia amb freqüència per complicar les investigacions, ocultava la violència contra Marina mitjançant declaracions sistemàtiques i falses sobre l’origen de les ferides de la noia, i fins i tot va ser ajudada per Marina, que, com molts nens maltractats, va continuar malgrat tot estimant els seus pares i mai no els va denunciar.

## Referències

* ↑ «Comment la petite Marina a protégé ses parents maltraitants de la justice» (en francès). Le Monde.fr, 15-06-2012.
* ↑ «"Marina, je t'ai négligée, humiliée, jusqu'à te torturer et toi, tu nous as aimés jusqu'à nous protéger"» (en francès). Le Monde.fr, 26-06-2012.
* ↑ «French parents guilty of torturing 8-year-old daughter to death» (en anglès), 27-06-2012. [Consulta: 18 desembre 2023].
# Associazione Calcio La Dominante

L'Associazione Calcio La Dominante fou un club de futbol de la ciutat de Gènova (Itàlia).

## Història

El club nasqué el 27 de juliol de 1927 de la fusió de l'Andrea Doria i la Sampierdarenese. El nou club fou constituït per voluntat del règim feixista, que propugnava en aquells temps una decidida política de fusions entre els clubs ciutadans amb la voluntat de reduir la forta rivalitat entre els grups de seguidors i per garantir un major nombre possible de ciutats representades al campionat nacional.
Per la nova societat es va construir l'Stadio del Littorio de Cornigliano, i adoptà un uniforme completament negre, color de bon grat per als jerarques feixistes, al que s'afegí detalls, primer en blanc i més tard en verd. El nom feia referència a un dels sobrenoms de l'antiga República marinera de Gènova. Als seguidors, però, no els agradà la fusió i el nou club mai obtingué un gran suport.
La Dominante començà al campionat de Divisione Nazionale 1927-1928 classificant-se en desena posició d'un total d'onze participants en el grup B. Evità el descens per una ampliació de la categoria, però la temporada següent tornà a ser desena i baixà a la Sèrie B. El 1930, amb l'objectiu de millorar els resultats es fusionà amb un club dels afores de Gènova, el Corniglianese, donant vida a una nova entitat anomenada FBC Liguria.

## Cronologia

* 1927: Fundació de AC La Dominante.
* 1927-28: 10è al grup B de la Divisió Nacional.
* 1928-29: 10a al grup A de la Divisió Nacional, descens a la Sèrie B.
* 1929-30: 3a a la Sèrie B.
* 1930: Fusionada en FBC Liguria.

## Referències

* ↑ Sergio Salvi, Alessandro Savorelli, Tutti i colori del calcio, Le Lettere, Firenze, 2008. ISBN 88 6087 178 6

## Enllaços externs

* Article Arxivat 2009-06-27 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Nino Gotta, Pierluigi Gambino, 1000 volte Sampdoria, Gènova, De Ferrari, 1991.
# Atalana de Mâcon

Atalana de Mâcon, també coneguda com a Tolosana de Mâcon, fou vescomtessa de Mâcon, nascuda cap al 870 (abans del 875) filla del vescomte Raculf (fill suposat de Bernat Plantapilosa) i de Ramona.
Mort el pare sense fills mascles va recollir la successió cap al 915. Es va casar als primers anys del segle X amb Alberic I de Narbona, fill del vescomte de Narbona Maiol (mort cap al 911). Alberic va prendre el títol de vescomte i va inaugurar una dinastia narbonesa al vescomtat de Mâcon que va estingir-se el 994. Alberic va rebre la senyoria de Salins cap al 942. Atalana va morir cap al 940 i es creu que el seu marit Alberic li va sobreviure (va morir cap al 945). El seu fill i successor Letald II fou vescomte de Mâcon i senyor de Salins i va rebre el comtat de Mâcon el 952. Un altre fill, Humbert I (915-951) va rebre la senyoria de Salins cap al 945.

## Referències

* ↑ Baldwin, Stewart. «Tolosane/Etolane/Attalane» (en anglès). The Henry Project. American Society of Genealogists, 24-04-2008. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «vescomtat de Narbona». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 febrer 2024].
# Atalante

Atalante (en grec antic Ἀταλάντη) era la germana de Perdicas d'Orèstia.
Es va casar amb el general Àtal, amb el qual va anar a la campanya d'Egipte el 321 aC. Va ser assassinada pocs dies després de la mort del seu germà a Egipte, pel mateix exèrcit de Perdicas, que havia decidit condemnar a mort a tots els seus fidels i parents. Alcetes, germà de Perdicas, que havia intentat amagar-se a Termessos, va ser entregat pels habitants de la ciutat a Antígon el Borni i es va suïcidar. Àtal en canvi, que dirigia la flota a Pelúsion, es va poder escapar.

## Referències

* ↑ Atalante a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 391
# Assemblea de Ronda

L'Assemblea de Ronda, o Assemblea de les províncies andaluses a Ronda fou una assemblea andalusista convocada pels Centres Andalusos que va tenir lloc a la ciutat malaguenya de Ronda el gener de 1918. Es va tractar de la primera assemblea regionalista andalusa, on es va decidir l'adopció del que Blas Infante va anomenar les insígnies d'Andalusia: la bandera i l'escut d'Andalusia.
En aquesta assemblea, a més, s'assumí el projecte de Constitució Federal per a Andalusia de 1883, conegut com a Constitució Federal d'Antequera, com a Carta Magna per a Andalusia i s'esbossa un programa polític d'actuació, que suposaria la continuació del desplegament del moviment andalusista iniciat a la fi del segle xix i els antecedents més immediats de la qual van ser la fundació el 1916 del primer Centre Andalús a Sevilla, presidit per Infante, i de la revista Andalucía, òrgan de relació entre els correligionaris de l'andalusisme. A l'assemblea es van debatre temes com el centralisme, el caciquisme, la fam i el pa, i es va reclamar l'autonomia de «la Pàtria Andalusa» davant la Societat de Nacions. S'hi va definir Andalusia com a «país» i «nacionalitat».
L'Assemblea de Ronda seria continuada per l'Assemblea de Còrdova de 1919.

## Bibliografia

* BOJA: Butlletí número 1 de 04/01/1983
# Bakluixi (Perm)

* Per a altres significats, vegeu «Bakluixi».
Bakluixi (en rus: Баклуши) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que pertany al districte rural de Bolxessosnovski. El 2010 tenia 363 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Bakkar ibn Múslim al-Uqaylí

Bakkar ibn Múslim al-Uqaylí fou ostikan d'Armènia vers 769-770. Nomenat pel califa per arreglar els afers d'Armènia no va arribar a fer res concret. Vers el 770, després de més d'un any de govern, el va succeir Hàssan ibn Qàhtaba.

## Referències

* Al-Baladhuri, Ahmad ibn Jabir. The Origins of the Islamic State, Part I. Nova York: Universitat de Colúmbia, 1916.
* Al-Tabari, Abu Ja'far Muhammad ibn Jarir. The History of al-Ṭabarī, Volume XXXIV: Incipient Decline.. Albany, NY: State University of New York Press, 1989. ISBN 0-88706-874-X.
* Ter-Ghevondyan, Aram. The Arab emirates in Bagratid Armenia. Lisboa: Fundació Calouste Gulbenkian, 1976.
* Al-Ya'qubi, Ahmad ibn Abu Ya'qub. Historiae, Vol. 2. Leiden: E. J. Brill, 1883.
# Bakluixi

«Bakluixi» té aquests significats:
* Bakluixi (Perm), localitat del krai de Perm, a Rússia
* Bakluixi (Petrovsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Bakluixi (Arkadak), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Bab-i Seraskeri

Bab-i Seraskeri fou el nom del Ministeri de la Guerra a l'Imperi Otomà a partir del segle xix quan els geníssers foren substituïts i es va crear un nou càrrec, el de serasker, antic títol dels caps militars i que ara es donava al que acumulava les funcions de comandant en cap de l'exèrcit i de ministre de guerra.
La policia va dependre del serasker fins al 1845. El serasker es va instal·lar provisionalment al Eski Saray (vell palau) i un nou edifici es va construir el 1865. L'edifici (Bab-i Seraskeri) fou la seu del Ministeri fins que el 1922 la capital va passar oficialment a Ankara i llavors va passar a ser la Universitat d'Istanbul.

## Referències

* www.exploreistanbul.com
# Església de Sant Antoni Abat

«Església de Sant Antoni Abat» té aquests significats:
* Sant Antoni Abat de Bellaguarda
* Porxo de Sant Antoni Abat, restes de l'església del mateix nom a Barcelona
* Església parroquial de Sant Antoni Abat (les Alcubles), temple als Serrans (País valencià)
* Sant Antoni Abat de Mentui (Baix Pallars, Pallars Sobirà)
* Sant Antoni Abat de Pujol (Baix Pallars, Pallars Sobirà)
* Església de Sant Antoni Abat de Rafelbunyol, temple a Rafelbunyol
* Església de Sant Antoni Abat (sa Pobla), temple a sa Pobla
* Església de Sant Antoni Abat (Vilanova i la Geltrú), temple a Vilanova i la Geltrú
* Església parroquial de Sant Antoni Abat (Vilanova de la Reina), temple a Vilanova de la Reina
* Sant Antoni Abat de Junyent, capella al terme de les Valls d'Aguilar (l'Alt Urgell)
* Sant Antoni Abat del Pla, capella a la Llacuna (l'Anoia)
* Església parroquial de Sant Antoni Abat (Sant Antoni de Vilamajor)
# Monarca negre

El monarca negre (Symposiachrus axillaris) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de les muntanyes de Nova Guinea, des de les Arfak, Wandammen i Sudirman fins les terres altes centrals, la Península de Huon i els districtes sud-orientals. També a l'illa de Goodenough, a l'arxipèlag D'Entrecasteaux.

## Referències

* ↑ «Monarca negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Pascoag

Pascoag és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 4.742 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pascoag tenia 4.742 habitants, 1.642 habitatges, i 1.175 famílies. La densitat de població era de 364,7 habitants per km².
Dels 1.642 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.778 $ i la renda mediana per família de 54.391 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.957 $ mentre que les dones 27.241 $. La renda per capita de la població era de 20.322 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pascoag». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pascoag». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Peacotum

Peacotum és un fruit híbrid entre préssec/albercoc/pruna va ser creat per Zaiger's Genetics, una companyia que ha creat altres fruits híbrids.

## Referències

* ↑ Badenes, Maria Luisa; Byrne, David H. Fruit Breeding (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-01-16, p. 590. ISBN 978-1-4419-0762-2.

## Vegeu també

* Aprium
* Pluot
# Pecquencourt

Pecquencourt és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 6.040 habitants. Limita al nord-est amb Vred, a l'est amb Rieulay, al sud-est amb Bruille-lez-Marchiennes, al sud amb Masny i Écaillon, al sud-oest amb Montigny-en-Ostrevent i al nord-oest amb Lallaing i Marchiennes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 8.772 | 8.911 | 7.934 | 7.387 | 6.718 | 6.361 | 6.040 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1994-2006 | Patrick Vanandrewelt | |
| 2006-2008 | Léon Brevière | |
| 2006-2009 | Henri Fontaine | PCF |
| 2009- | Joël Pierrache | DVG |
# Pelt

Pelt és un municipi belga de la província de la província de Limburg a la regió de Flandes a la vora del riu Dommel. És el resultat de la fusió de Neerpelt i Overpelt l'1 de gener de 2019. El 2020 tenia 33.054 habitants.
Conté els antics municipis de Neerpelt, Overpelt i Sint-Huibrechts-Lille.
En un referèndum els habitants dels municipis que estaven fusionant, podien triar entre tres noms: Pelt, Dommelpelt i Pelten. El nom de «Pelt» va obtenir una majoria de 74%.

## Referències

* ↑ «Geografische indeling» (en neerlandès). Statbel (ofici belga d'estadística). [Consulta: 24 juliol 2021].
* 1 2 «Pelt» (en neerlandès). Gemeenten en provincies. Govern de Flandes, 27-08-2014. Arxivat de l'original el 2020-11-29. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ Declerck, Gwen «Neerpelt en Overpelt kiezen nieuwe naam voor gemeente» (en neerlandès). De Tijd, 04-11-2017.
# Paul Runge (musicògraf)

Paul Runge (Henryków, Greater Poland Voivodeship, 2 de gener de 1848 - Colmar, 4 de juliol de 1911) fou un musicògraf i compositor alemany.
Va rebre la seva formació a Berlín en l'Institut Reial per a la música eclesiàstica i sota la direcció de J. J. Schneider, i des de 1873 s'establi a Colmar fins a la seva mort. Com a compositor no fou gaire fecund, però va escriure obres importants envers la història de la música.
Cal mencionar:
* Sangesweisen der Kolmarer Handschrift und die Liederhandschrift, Donaueschingen (Leipzig, 1896);
* Die Lieder und Melodien der Geissler des Jahres 1349 (Leipzig, 1899);
* Lieder des Hugo von Montfort mit den Melodien des Burk Mangoft (Leipzig, 1906).
A més, se li deuen, Notation des Meistergesang (1907), en el Bericht der Internationalen Musikgesellschaft, i Die Lieder Mülichs von Prag, amb col·laboració amb Richard Batka (1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 52, pàg. 847. (ISBN-84-239-4552-9)
# Petite Symphonie

La Petite Symphonie de Charles Gounod és una obra per a nou instruments de vent (flauta, dos oboès, dos clarinets, dues trompes i dos fagots). Va ser un encàrrec de la Société de Musique de Chambre pour Instruments à Vent (Societat de Música de Cambra per a Instruments de Vent) fundada el 1879 per Paul Taffanel. La estrena va ser el 30 d'abril de 1885 a la Salle Pleyel de París, i els intèrprets van ser Taffanel, Gillet, Boullard, Turban, Mimart, Garigue, Bremond, Espaignet i Bordeau.
La Petite Symphonie s'ubica a l'última etapa productiva del compositor, una etapa molt prolífica sobretot al terreny de la música instrumental i als oratoris. Açò és degut al fet que les seves òperes no tenien molta acollida a París, de fet, ell mateix assegurava que ja no era capaç d'entendre el món operístic de l'època.

## La peça

Es tracta d'una peça altament tradicional en aspectes formals tot i incloure un tractament dels instruments de vent impensable abans dels perfeccionaments que van sofrir durant el segle xix. De fet, en aquesta peça, ja de finals de segle, es poden apreciar requisits tècnics clarament sorgits d'aquestes millores. Per altra banda, la instrumentació és triada seguint el model de les Serenates de W.A. Mozart però Gounod afegeix la flauta perquè pogués ser interpretada per Paul Tafanel, fundador de l'entitat que encarregava l'obra.
El primer moviment comença amb una introducció Adagio, seguida d'un Allegretto. El segon moviment (Andante quasi Adagio) és gairebé una ària "da capo" per la flauta amb una part de tutti a la secció central. El tercer és un Scherzo molt viu amb trio. I el quart (Finale) es tracta del tradicional moviment ràpid i enèrgic final.
Tot i que podem observar un tractament melòdic en grans línies propi del segle xix, harmònicament no observem cap trencament amb la tradició, més aviat al contrari, l'harmonia i la tonalitat són clares en tot moment.

## Per escoltar

A continuació trobareu diferents enregistraments de l'obra:
| Intèrprets | Link |
| Collegium Musicum, Copenhagen. Michael Schønwandt, director. | https://www.youtube.com/watch?v=DZ3HwKYDljg |
| Chicago Chamber Musicians | http://www.encoreccm.org/pieces/189 Arxivat 2015-06-02 a Wayback Machine. |
| St. Paul Chamber Orquestra (Spotify) | https://open.spotify.com/album/02qgfDmL4cFU42KEkK46wh |

## Referències

* «Chicago Chamber Musicians» (en anglès). Arxivat de l'original el 2 de juny 2015. [Consulta: 29 desembre 2015].
* Costallat & Cie Editeurs Partitura: Petit Symphonie - Charles Gounod, 1904.
* Blakeman, Edward. Taffanel: Genius of the flute (en anglès). 2005. Oxford University Press.
* Huebner, Steven «Gounod, Charles-François». Grove Music Online (Online Restringit).
* «Charles Gounod» (en anglès - francès). François Davin (rerebesnet de Charles Gounod). [Consulta: 26 desembre 2015].
# Petites Cíclades

Les Petites Cíclades (grec: Μικρές Κυκλάδες, Mikrés Kyklades) són un grup d'illes i illots de les Cíclades (Grècia) situades entre Naxos, Amorgos i Ios. Pertanyen al terme municipal de Naxos, i només n'hi ha quatre d'habitades: Donusa, Kufonissi, Skhinussa i Iraklià.

## Illes

| Nom | Nom en grec | Grup | Superfície (km²) |
| Melandii | Μελάντιοι | | 00,052 |
| Donusa | Δονούσα | | 13,652 |
| Skylonisi | Σκυλονήσι | | 00,243 |
| Àgios Nikólaos (Megalo Nisi) | Άγιος Νικόλαος (Μεγάλο Νησί) | Màkares | 00,912 |
| Agia Paraskeví | Αγία Παρασκευή | Màkares | 00,275 |
| Strongylí | Στρογγυλή | Màkares | 00,354 |
| Prasura | Πρασούρα | Kufoníssia | 00,145 |
| Pano Koufonissi | Πάνω Κουφονήσι | Kufoníssia | 05,770 |
| Kato Koufonissi | Κάτω Κουφονήσι | Kufoníssia | 03,879 |
| Glaronissi | Γλαρονήσι | Kufoníssia | 00,156 |
| Keros | Κέρος | Kufoníssia (Keros) | 15,000 |
| Daskalio | Δασκαλιό | Kufoníssia (Keros) | 00,015 |
| Vúlgaris | Βούλγαρης | Kufoníssia (Keros) | 00,119 |
| Mikrí Plaka | Μικρή Πλάκα | Kufoníssia (Keros) | |
| Megali Plaka | Μεγάλη Πλάκα | Kufoníssia (Keros) | 00,030 |
| Tsulufi | Τσουλούφι | Kufoníssia (Keros) | |
| Làzaros | Λάζαρος | Kufoníssia (Keros) | |
| Plaki | Πλακή | Kufoníssia (Keros) | 00,045 |
| Luvardari | Λουβαρδάρι | Kufoníssia (Keros) | 00,103 |
| Andikeros | Αντίκερος | Kufoníssia (Keros) | 01,077 |
| Kato Andikeri (Drima) | Κάτω Αντικέρι (Δρίμα) | Kufoníssia (Keros) | 01,050 |
| Skhinussa | Σχοινούσσα | | 08,144 |
| Aspronisi | Ασπρονήσι | | 00,043 |
| Ofidusa | Οφειδούσα | | 00,630 |
| Argilos | Άργιλος | | 00,088 |
| Venetikó | Βενετικό | | 00,121 |
| Iraklià | Ηρακλειά | | 18,078 |
| Megalos Avelàs | Μεγάλος Αβελάς | Aveloníssia | 00,058 |
| Mikrós Avelàs | Μικρός Αβελάς | Aveloníssia | |

## Referències

* ↑ «Exploring the Small Cyclades». LonelyPlanet.com, 29-02-2016.
* ↑ Arnold, Charles. Die Inseln des Mittelmeers. Ein einzigartiger und vollständiger Überblick. Vol. 2. Hamburg: marebuchverlag, 2008. ISBN 978-3-86648-096-4.
# Phallichthys

Phallichthys és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Phallichthys amates (Miller, 1907)
* Phallichthys fairweatheri (Rosen & Bailey, 1959)
* Phallichthys quadripunctatus (Bussing, 1979)
* Phallichthys tico (Bussing, 1963)

## Referències

* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ MarineSpecies.org (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.