OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Futbol a Moldàvia

El futbol és l'esport més popular a Moldàvia, sobretot després de la independència de la Unió Soviètica el 1992. És dirigit per la Federació Moldava de Futbol, fundada el 1990.

## Competicions

* Lliga:
** Divisió Nacional de Moldàvia - Super Liga
** Divisió A de Moldàvia - Liga 1
** Divisió B de Moldàvia - Liga 2
* Copa moldava de futbol
* Supercopa moldava de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols de lliga i copa (a 2018):
* FC Sheriff Tiraspol
* FC Zimbru Chișinău
* FC Dacia Chişinău
* FC Tiraspol
* FC Milsami Orhei
* CS Tiligul-Tiras Tiraspol
* FC Nistru Otaci

## Jugadors destacats

Font:
Des de 1950
* Yuri Korotkov
* Vladimir Țincler
Des de 1960
* Vladimir Veber
* Evgeny Larin
Des de 1970
* Ion Caras
* Grigory Janez
* Anatol Teslev
* Pavel Cebanu
Des de 1980
* Valentic Kovac
* Nicolae Cebotari
Des de 1990
* Ion Testimiţanu
* Radu Rebeja
* Serghei Clescenco
Des de 2000
* Stanislav Namașco
* Alexandrou Epureanu
* Serghei Covalciuc
* Valeriu Catînsus
* Serghei Rogaciov
Des de 2010
* Alexandru Gațcan
* Victor Golovatenco

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat | Inauguració |
| 1 | Stadionul Sheriff | 13.000 | Tiraspol | 2002 |
| 2 | Stadionul Zimbru | 10.500 | Chişinău | 2006 |
| 3 | Stadionul Moldova | 8.550 | Speia | - |
| 4 | Stadionul Republican | 8.084 | Chişinău | 1952-2007 |
| 5 | Malaya Sportivnaya Arena | 8.000 | Tiraspol | 2002 |

## Referències

* ↑ «When Saturday Comes - Enjoying a title-deciding match in Moldova for free». Wsc.co.uk. Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ «Moldova - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Moldova - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Football Classic Teams». pespespes.wordpress.com. Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «Moldova All Stars». pesstatsdatabase.com. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la Federació Moldava de futbol
* Equips de futbol a Moldàvia Arxivat 2010-03-06 a Wayback Machine.
# Gambusia monticola

Gambusia monticola és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est de Cuba.

## Referències

* ↑ «Gambusia monticola». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre (Brasil). 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Gambusia panuco

Gambusia panuco és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Mèxic.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors): Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre (Brasil). 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Fútbol Club Industriales

El Fútbol Club Industriales és un club cubà de futbol de la ciutat de l'Havana.
Els seus colors són el blau i el blanc.

## Palmarès

* Lliga cubana de futbol:
** 1963, 1964, 1972, 1973

## Referències

* ↑ Cuba Team Colours rsssf.com
* ↑ «Cuba - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Fútbol Club La Habana

El Fútbol Club La Habana, també anomenat Provincia La Habana, és un club cubà de futbol de la ciutat de l'Havana.
Els seus colors són el violat i el blanc.

## Palmarès

* Lliga cubana de futbol:
** 1916, 1965, 1966, 1967

## Futbolistes destacats

* Hansel Zayas

## Referències

* ↑ Cuba Team Colours rsssf.com
* ↑ «Cuba - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Garretson

Garretson és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 1.165 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garretson tenia 1.165 habitants, 427 habitatges, i 313 famílies. La densitat de població era de 303,9 habitants per km².
Dels 427 habitatges en un 39,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.352 $ i la renda mediana per família de 46.389 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.212 $ mentre que les dones 21.824 $. La renda per capita de la població era de 16.981 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garretson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garretson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Garret FitzGerald

Garret FitzGerald (irlandès Géaroid Mac Gearailt, nascut a Dublín el 1926 - id. 2011) fou un polític irlandès.
Fill de Desmond Fitzgerald, antic militant del Sinn Féin, veterà de la Guerra Civil Irlandesa i un dels fundadors del Cumann na nGaedhael, amb el qual fou ministre en l'Estat Lliure d'Irlanda. Fou diputat del Fine Gael el 1969, fou Ministre d'afers exteriors el 1973-1977. El nomenaren del Fine Gael i fou escollit taoiseach-primer ministre el 1981-1982 i el 1982-1987. El 1992 es va retirar de la política.
# Garreta

«Garreta» té aquests significats:
* Garreta (anatomia), part del cos. Vegeu sofraja.
* Juli Garreta i Arboix, compositor de sardanes
* Josep Garreta i Sabadell, futbolista i entrenador català
# GIMPshop

GIMPshop fou una bifurcació no oficial del programari d'imatges rasteritzades de codi obert GNU Image Manipulation Program (GIMP). Fou ideat pel productor de TechTV Scott Moschella, amb l'objectiu de replicar la sensació d'Adobe Photoshop i oferir un producte de codi obert. Aprofitant parts de la interfície, va canviar el nom d'algunes característiques perquè coincidissin amb les que es trobaven a Photoshop i va afegir filtres addicionals. El darrer cop que fou actualitzat va ser a partir de la versió 2.2.11 de GIMP de 2006. El projecte fou abandonat quan la pàgina web on s'allotjava va rebre un atac informàtic, des d'aleshores el mateix Scott Moschella desaconsella descarregar el programari si no és des de portals de confiança.

## Referències

* ↑ «GIMPshop - Browse Files at SourceForge.net». Sourceforge. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «Gimpshop | Open Source Alternative - osalt.com». Osalt, 20-09-2006. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «GIMPshop on Snow Leopard | strayprocess.com». Archive, 12-02-2010. Arxivat de l'original el 2010-02-12. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «GIMPshop vs GIMP (Differences Explained)». The GIMP Tutorials, 06-04-2021. [Consulta: 2 gener 2022].
# GI-K'awiil de Cancuén

GI-K'awiil (G1-K'awiil) va ser una reina consort de Dos Pilas. També és coneguda com a la Senyora de Cancuén.
Va nàixer a Cancuén. Es va casar amb Ucha'an K'in B'alam, rei de Dos Pilas. Pot ser que no tinguessin cap fill, perquè el successor del seu marit no va ser el seu fill.
El panell 19 de Dos Pilas mostra a Ucha'un K'en B'alam i GI-K'awiil presidint un ritual presentant a un noi jove.
El Banc Jeroglífic de GI-K'awiil etiqueta al seu marit com "Ell de Cinc Captius".

## Referències

* ↑ The Search for Five-Flower Mountain: Re-Evaluating the Cancuen Panel
* ↑ Dos Pilas Ruler 3 Arxivat 2018-10-08 a Wayback Machine. at Mesoweb.
* ↑ Martin & Grube 2000, p. 61
* ↑ Stanley Guenter, personal communication 2003
# Gaufred de Medinyà

Gaufred de Medinyà va ser bisbe de Girona de 1196 fins al 18 de juny de 1198. Fou escollit el 1196, després d'una discordança en el nomenament del nou bisbe, que va ser delegada a tres diputats. A la seva elecció Gaufred era canonge de la catedral de Girona. L'any següent rebé a Girona a Pere el Catòlic al rei d'Aragó i comte de Barcelona, amb altres bisbes i nobles, per raó dels valdesos que en gran nombre causaven aldarulls i escàndols. El rei va fer un decret contra ells, fent saber a tothom que ordenava la seva expulsió dels seus dominis per heretgia i, que un cop arribada la data límit, els béns dels valdesos que s'haguessin quedat podrien ser requisats i dividits en tres parts, una per al delator i dues per al fisc; i que els heretges fossin cremats. També va prohibir que els valdesos expulsats fossin admesos en cap part dels seus dominis i que se'ls auxiliés sota pena de multa pecuniària als infractors. Aquest decret fou expedit a Girona l'any 1197, estant presents els bisbes Gaufred de Girona, Ramon de Barcelona, Guillem de Vic i Guillem d'Elna, entre altres magnats. Aquest mateix any va atorgar el priorat canonical al poble d'Olives de Sant Esteve de Guialbes. La visita del monarca d'Aragó devia ser al gener o febrer d'aquell any. També va confirmar les immunitats concedides pels seus antecessors al monestir de Banyoles, llavors governada per l'abat Ramon, a qui va atorgar nous privilegis, ratificats en el mateix document per Gaufred. Gaufred va fer testament el 16 de juny de 1198 morint dos dies més tard.

## Bibliografia

* Merino, Antolín; de la Canal, José. «Cap. VI. Obispos de Gerona». A: Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 218-220 [Consulta: 27 març 2014].
# Geila

Geila fou germà del rei Suíntila i associat al govern del Regne de Toledo el 625, juntament amb el seu nebot Ricimir, fill de Suíntila. El govern de Suíntila fou enderrocat el 631 per una facció rival que posà Sisenand en el seu lloc amb l'ajut dels francs.
# Germán Gil y Yuste

Germán Gil y Yuste (València, 30 de maig de 1866 - Madrid, 14 d'agost de 1948) va ser un militar espanyol que va col·laborar amb el cop militar que va intentar enderrocar la II República i que va desencadenar la Guerra Civil espanyola. Va ocupar, després del conflicte, diversos càrrecs del Governo del General Franco.

## Biografia

Amb el grau de coronel d'infanteria, va ser nomenat director de l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo (anomeada llavors Acadèmia General Militar) a l'octubre de 1918, sota el regnat d'Alfons XIII. L'endemà del cop d'estat del General Primo de Rivera (13 de setembre de 1923), Gil y Yuste, des del seu lloc de general governador de la província de Logronyo, es va fer càrrec del Govern Civil de la província, i es va posar a la seva disposició. Va estar en el càrrec fins al 26 de setembre de 1924.
Després de la proclamació de la II República el 14 d'abril de 1931, es va produir la seva sortida de l'exèrcit, acollint-se a la Llei Azaña.
Es va unir al bàndol revoltat després del fallit Cop d'estat que va desembocar en la Guerra Civil espanyola, sent nomenat el 21 de juliol Governador Civil d'Àlaba pel general Ángel García Benítez, capdavanter de la revolta en Vitòria. Mesos més tard va substituir al General Cabanellas com a Cap de la V Divisió Orgànica, amb seu en Saragossa. Com a General de Divisió va ser, des del 18 d'agost de 1936, vocal de la Junta de Defensa Nacional que va assumir el govern de la zona dominada pels revoltats, i Secretari de Guerra des del 4 d'octubre de 1936 al 31 de gener de 1938. El 30 de setembre de 1946 li va ser imposada la Gran Creu de l'Orde de Carles III.

## Imputat per crims contra la humanitat i detenció il·legal

En 2008, va ser un dels trenta-cinc alts càrrecs del franquisme imputats per l'Audiència Nacional en el sumari instruït per Baltasar Garzón pels presumptes delictes de detenció il·legal i crims contra la humanitat que suposadament haurien estat comesos durant la Guerra civil espanyola i els primers anys del règim de Franco. El jutge va declarar extingida la responsabilitat criminal de Gil quan va rebre constància fefaent de la seva defunció, esdevinguda més de seixanta anys abans. La instrucció de la causa va ser tan polèmica que Garzón va arribar a ser acusat de prevaricació, jutjat i absolt pel Tribunal Suprem.

## Vegeu també

* Junta de Defensa Nacional

## Referències

* ↑ Blanco y Negro, Madrid, 20 d'octubre de 1918.
* ↑ Bermemar Arxivat 2008-10-04 a Wayback Machine. La dictadura de Primo de Rivera en La Rioja.
* ↑ «CSIC Gobiernos de Franco». Arxivat de l'original el 2009-07-27. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ BOE 30-09-1946.
* ↑ Text de l'acte de 16 d'octubre de 2008
* ↑ Document: Acte del jutge Garzón en què s'inhibeix d'investigar la causa del franquisme.
* ↑ El País: Garzón reparte la causa del franquismo.
* ↑ Yoldi, José; Julio M. Lázaro «El Supremo considera que Garzón erró, pero no prevaricó, y lo absuelve». El País, 27-02-2012 [Consulta: 7 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Jutjat Central d'Instrucció nº 5. Audiència Nacional (Madrid) Acte contra els líders del franquisme.
# Germán Gabriel Benaches

Germán Gabriel Benaches (nascut a Caracas, Veneçuela, el 16 de novembre de 1980) és un exjugador de bàsquet professional que jugava a la posició de pivot. Va formar part de la selecció espanyola que va guanyar el mundial júnior de Lisboa l'any 1999.
Tot i que va néixer a Veneçuela, es va criar a la ciutat andalusa de Màlaga, on aviat va començar a destacar a les categories inferiors de l'Unicaja de Màlaga. La temporada 1998-99 va fer el salt a la lliga EBA amb l'Unicaja Macías, on hi va jugar només un any. Les següents tres temporades les va jugar a l'Unicaja de Màlaga a l'ACB, fins que fou cedit a l'Adecco Estudiantes per dues temporades (2001-02 i 2002-03).
La següent temporada va retornar a l'Unicaja de Màlaga durant un any, per passar després al Lagun Aro Bilbao Basket.
Les temporades 2005-06 i 2006-07 va militar a l'Akasvayu Girona, abans de retornar a l'equip d'on va sorgir, l'Unicaja de Màlaga.
Per la termporada 2009-10 va fitxar novament pel Club Baloncesto Estudiantes. El juny de 2010 va ser inclòs a la llista de 24 jugadors facilitada per la Federació Espanyola de Bàsquet a la FIBA per integrar la Selecció de bàsquet d'Espanya en el Campionat del Món de Bàsquet de 2010, encara que finalment el seleccionador espanyol, Sergio Scariolo, no el va incloure en la llista de 15 jugadors que es concentrarien a Las Palmas prèviament al campionat.

## Referències

* ↑ «Calderón y Oleson, en la preselección para el Mundial» (en castellà). ABC.com. [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ «Los 15 de Oro para el Mundial» (en castellà). Marca.com. [Consulta: 28 juny 2010].
# Giuseppe Casari

Giuseppe Casari (Martinengo, 10 d'abril de 1922 - Seriate, 12 de novembre de 2013) fou un futbolista italià de la dècada de 1950.
Fou 6 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950. També jugà amb la selecció d'Itàlia B.
Pel que fa a clubs, destacà a Atalanta BC i SSC Napoli.

## Referències

* ↑ Courtney, Barrie. «England - International Results B-Team - Details». RSSSF, 22-05-2014. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Addio “gigante buono”: è morto Bepi Casari Arxivat 2014-01-12 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ Trenta uomini in barca. I mondiali di calcio Brasile 1950 (italià)
* ↑ Giuseppe Casari a National-Football-Teams.com (anglès)
# Gao Xingjian

    En aquest nom xinès, el cognom és Gao.
Gao Xingjian (en xinès: 高行健, en pinyin: Gāo Xíngjiàn) (Ganzhou, Xina, 1940) és un escriptor francès, d'origen xinès, guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 2000.

## Biografia

Va néixer el 4 de gener del 1940 a la ciutat de Ganzhou, població situada a la província de Jiangxi. Va estudiar francès a la Universitat de Pequín, i després de llicenciar-se va treballar com a traductor d'aquest idioma. El 1987, s'exilià a França perseguit per la censura del govern xinès, país al qual no ha retornat, i l'any 1998 aconseguí la nacionalitat francesa.

## Obra literària

La seva obra reflecteix influències del modernisme, el teatre de l'absurd i la gran narrativa realista del segle xix, i comprèn tant el teatre com la poesia o la prosa, si bé la seva fama mundial es deu sobretot a la novel·la La muntanya de l'ànima, narració d'un viatge per la Xina descrita amb gran lirisme.
A la dècada del 1980 va ser contractat com a guionista del Teatre Popular de les Arts de Pequín, on el 1982 es va representar la seva primera obra, El senyal d'alarma, escrita en col·laboració amb Liu Huiyuan. La seva segona obra, L'estació d'autobusos, es va estrenar el 1983 i, en la representació, aquesta obra seguia una peça curta de Lu Xun, el protagonista de la qual acabava posant-se en la cua d'una parada d'autobusos, enllaçant així les dues obres. Aquesta obra, la més famosa de les seves composicions per a teatre, té certes similituds amb Tot esperant Godot de Samuel Beckett, amb un toc de darwinisme social.
La «Campanya contra la Contaminació Intel·lectual» empresa pel govern xinès a mitjan de la dècada del 1980 li va causar problemes amb la censura, i l'estrena de la seva tercera obra, L'home salvatge, es va posposar fins al 1985. A partir del 1986, es va prohibir la representació de les seves obres noves, i s'exilià a França l'any següent.
L'any 2000, fou guardonat amb el Premi Nobel de Literatura per una obra de validesa universal, de penetracions amargues i d'enginy lingüístic, que ha obert nous camins a la novel·la i al drama xinès, i és el primer autor en llengua xinesa a rebre aquesta distinció. Les autoritats de Pequín rebutjaren la concessió del Premi Nobel a aquest autor, que qualifiquen de «pèssim escriptor».

### Obres seleccionades
#### Teatre

* 1982: 绝对信号 (Juéduì xìnhào, El senyal d'alarma)
* 1983: 车站 (Chēzhàn, L'estació d'autobusos)
* 1984: 野人 (Yěrén, L'home salvatge)

#### Novel·la

* 1989: 灵山 (La muntanya de l'ànima)
* 1998: 一个人的圣经 (Un home sol)

## Referències

* ↑ «Gao Xingjian». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].

## Enllaços externs

* «Gao Xingjian» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Gaos

Gaos és el nom dels següents personatges:
* Gaos (almirall), almirall persa, comandant de la flota en la gran expedició enviada per Artaxerxes II de Pèrsia contra Evàgores I de Salamina de Xipre el 386 aC
* Alejandro Gaos y González-Pola (Oriola, 1907-València, 1958), escriptor valencià
* Andrés Gaos (La Corunya, 1874 - Mar del Plata, Argentina, 1959), compositor i violinista gallec, nacionalitzat argentí
* José Gaos (Gijón, 1900 - Mèxic DF, 1969), filòsof espanyol exiliat a Mèxic després de la Guerra Civil Espanyola
* Vicent Gaos González-Pola (València, 1919 - 1980), poeta i assagista valencià
# Giuseppe Vasi

Giuseppe Vasi (Corleone, 27 d'agost de 1710 - Roma 16 d'abril de 1782), va ser un gravador, arquitecte i vedutista italià del segle xviii.
Va néixer a Corleone, a l'illa de Sicília, i es va traslladar més tard a Roma. Entre 1746 i 1761 va publicar una sèrie de deu volums que incloïen 240 gravats amb vedutas de Roma. Entre els seus pupils es troba Giovanni Battista Piranesi.

## Obra

Els llibres de Vasi, obra es pot denominar com una guia de viatge a través dels monuments de Roma, van ser organitzades temàticament:
* Llibre I - Le Porte e le Mura di Roma - 1747
* Llibre II - Le Piazze principali con obelischi, colonne ed altri ornamenti - 1752
* Llibre III - Le Basiliche e Chiese antiche - 1753
* Llibre IV - I Palazzi e le vie più celebri - 1754
* Llibre V - I Ponti e gli edifici sul Tevere - 1754
* Llibre VI - Le Chiese parrocchiali - 1756
* Llibre VII - I Conventi e case dei chierici regolari - 1756
* Llibre VIII - I Monasterj e conservatori di donne - 1758
* Llibre IX - I Collegi, Spedali e luoghi pii - 1759
* Llibre X - Le Ville e giardini più rimarchevoli - 1761

## Enllaços externs

* Imago Urbis: Giuseppe Vasi’s Grand Tour of Rome (anglès) Arxivat 2015-03-12 a Wayback Machine.
* Sito dedicato, con il catalogo completo delle opere (italià)
* Baroque Rome in the etchings of Giuseppe Vasi (anglès)
# Giuseppe Tricarico

Giuseppe Tricarico (Gallipoli, 25 de juny de 1623 - Gallipoli, 14 de novembre de 1697) fou un compositor italià.

## Biografia

Giuseppe Tricarico va néixer a Gallipoli a una de les famílies més famoses i nobles de la ciutat. No se sap gaire informació sobre l'educació d'adolescent, però probablement va aprendre a tocar l'orgue i a cantar a la Basílica Concatedral de "Sant'Agata di Gallipoli" gràcies a alguns sacerdots. El 1649 va començar a realitzar molts viatges. Després d'estudiar música a Nàpols, entre els anys quaranta i els primers anys cinquanta va viure a Roma, on va publicar un tractat sobre música (la major part perdut) dedicat a Carlo Duc de Montenero: "Concertus ecclesiastici duarum trium et quatuor vocum. Auctore Josepho Tricarico a civitate Gallipolis Romae in Academiis experto". El 1654 es va convertir en mestre de la capella de l'Acadèmia de l'Esperit Sant de Ferrara. La seva primera òpera, L'Endimione, es va escenificar l'any següent a la mateixa ciutat.
El 1656 anà a Viena amb el seu germà Antonio per servir a la cort imperial austríaca. Va romandre allà només fins al 1662, abans de marxar però, va estrenar a la capital austríaca l'òpera La generositat d'Alessandro, el compositor Pietro Andrea Ziani va ocupar el seu lloc. Gràcies a aquest supòsit, Tricarico va adquirir molts diners que va enviar al seu germà Angelo, que era tresorer de la basílica de Gallipoli .
Les raons per les quals va deixar aquesta prestigiosa feina no són clares, el cert és que va tornar al seu país natal, on fins a la seva mort es va dedicar exclusivament a la docència.
Va morir el 1697 el 14 de novembre als 75 anys. Va ser enterrat a l'Església de Sant Francesco i els seus fills van intentar continuar la passió per la música del seu pare obrint nombroses escoles a la ciutat a la qual assistiran molts ciutadans il·lustres.

## Òpera

* L'Endimione (A. Passarelli), (Ferrara, 1655)
* La Virtù guerrera (Aurelio Aureli), (Wien, 1659)
* L'Almonte (Antonio Draghi), (Wien, 1661)
* La generosità d'Alessandro (Francesco Sbarra), (Wien, 1662)
* L'Endimiro creduto Uranio (P. Russo), (Teatro San Bartolomeo di Napoli, 1670)

## Oracions i sepulcres

* La gara della Misericordia e Giustizia di Dio, oratori (C. Scorano), (Viena, 14 d'bril 1661)
* La fede trionfante, oratori (Antonio Draghi), (Viena, 6 d'abril 1662) Musik verschollen
* Adamo ed Eva, oratori (Viena, 1662)

## Musica secular

* 4 Madrigals, (3 stimmig)
* 5 Cantates per 1-2 veus

## Musica sacra

* Concentus ecclesiastici, liber quartus, für 2-4 Stimmen (Roma, 1649)
* Crucifixus, (3 stimmig), in Athanasius Kircher: Musurgia universalis (Roma, 1650)
* 9 Motetten
* Eine 8 stimmige Messe

## Referències

* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 64, pàg. 414. (ISBN-84-239-4564-2)
# Gorka

«Gorka» té aquests significats:
* Gorka (Leningrad), poble de l'óblast de Leningrad, a Rússia
* Girka (Crimea), poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna