OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Koro-pok-guru

Koro-pok-guru, també escrit koropokkuru, korobokkuru, o koropokkur, són una raça de gent xicoteta en el folklore Ainu. El nom és tradicionalment analitzat com un a compost del tripartit kor o koro ("planta petasita"), pok ("baix, per sota de"), i kur o kuru ("person") i s'interpreta que pot significar "gent sota les fulles d'una planta petasita" en l'idioma Ainu.

## Referències

* ↑ Batchelor, John. The Koropok-Guru Or Pit-dwellers of North Japan, And, A Critical Examination of the Nomenclature of Yezo (en anglès). Japan Mail, 1904.

## Enllaços externs

* LoveToKnow Article sobre AINU – Un text de l'11a edició de l'Encyclopædia Britannica que inclou diferents interpretacions sobre els koro-pok-guru. (anglès)
# Khinsa

Khinsa o Khansa fou una antiga ciutat xinesa que fou capital de la dinastia dels Song meridionals (1127-1279) que va adoptar oficialment el nom de Lin-ngan del 15 de desembre de 1129 a l'11 de desembre de 1127. Sota els mongols es va dir Hing-tsai souo o simplement Hsing-tsai (Residència temporal) del que deriven les transcripcions musulmanes Khingsay, Khinsay, Khansa, Khinza i altres; Marco Polo l'esmenta com Quinsai i Oderic de Pordenone com a Camsai; sota els Ming es va dir Hang-chou.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Khansā".
# La Carroja

* Per a altres significats, vegeu «Carroja».
La Carroja és un poble valencià, que forma part del municipi de la Vall de Gallinera. Va formar part del ducat de Gandia.

## Història

Se cita en textos antics amb diferents variants ortogràfiques com Rachalosa, Caroja, Queroja, Carrocha o Carrosa. Com la major part dels pobles de la Vall apareix documentada per primera vegada en el cens de 1369. L'origen de l'etimologia es desconeix i s'haurà de buscar fora de l'àrab. L'antic Camí Reial creua la Carroja tangencialment. El llogaret està compost únicament per dos carrers, el de la Carretera i el més llarg, el de l'Església. Al recorre'ls ens trobarem amb la Font de Baix, que es feia servir de llavador, i la seua església dedicada a Sant Francesc de Borja, el patró del poble.
El 1602 tenia 33 focs, habitats per moriscs.

## Referències

* 1 2 3 «La Carroja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Carrera (la Vall d'en Bas)

La Carrera és una masia de la Vall d'en Bas, a la Garrotxa, protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil orientat a l'est, amb teulada a dues vessants situada al peu del Puigsacalm i al damunt d'una sèrie de feixes al costat de la carretera. S'hi accedeix mitjançant una escala de pedra treballada que forma una petita galeria. A la banda dreta hi ha una pallissa en bon estat i unes quadres. La pallissa es comunica amb la casa mitjançant una construcció semicircular. A la part posterior hi ha un pou cisterna i una petita quadra. A la banda esquerra hi ha un cos afegit. Els baixos s'utilitzen com a corts i el primer pis com a habitatge.

## Història

El nom de la Carrera ve del cognom dels amos.

## Referències

* 1 2 «La Carrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# L'hostal de la Glòria

L'hostal de la Glòria és un poema dramàtic en tres actes, original de Josep Maria de Sagarra, estrenat al teatre Romea de Barcelona, el 7 d'octubre de 1931, i guardonat amb el primer Premi Ignasi Iglésias el 1932.

## Repartiment de l'estrena

* Glòria: Maria Vila
* Roser: Antònia Morató
* Gertrudis: Empar Ferràndiz
* Angeleta: Emma Alonso
* Senyora Flora: Àngels Guart
* Andreu: Pius Daví
* Forcadell: Antoni de Guimbernat
* Rupit: Pere Ventayols
* Torelló: Eduard Cabré
* Setpervuit: Lluís Carratalà
* Santaló: Pere Martí
* El senyor Ventós: Joaquim Vinyas

## Referències

* ↑ «L'hostal de la Glòria». Institut del Teatre. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ «L'hostal de la Glòria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# L'hort i l'ermita

L'hort i l'ermita (en anglès, the Orchard and the Shrine) és una pintura a l'oli realitzada per l'artista català Joaquim Mir Trinxet (Barcelona, 7 de gener de 1873 – Barcelona 27 d'abril de 1940) a l'any 1898.
Actualment es troba exposat al Museu Reina Sofia de Madrid.

## Origen

Joaquín Mir va ser el màxim exponent de la segona generació de pintors modernistes catalans. Va renovar el gènere paisatgístic a la fi del segle xix amb un estil és personal de gran colorit i expressivitat. La major part de la seva formació va ser autodidacta, mostrant gran afició per pintar i dibuixar els paisatges i les gents dels afores de Barcelona. Els seus temes en aquests moments són els suburbis o els que reflecteixen la dura vida en el camp, com són L'hort del rector o L'hort i l'ermita.
L'opinió és unànime a l'hora de qualificar-lo de gran colorista, especialment notable en l'obtenció i aplicació d'una extensa gamma de color gris. Cal dir també que la seva influència fou molt forta sobre diverses generacions de pintors de paisatge, fins al punt que no es pot parlar de paisatgisme català sense situar Mir en el seu millor moment.

## Descripció

El paisatge va ser un dels laboratoris en els quals es van manifestar diferents temptatives artístiques entorn de 1900. La profunda renovació d'aquest gènere en la pintura espanyola finisecular va suposar un dels llits d'entrada de la modernitat. En aquest context, artistes com Joaquim Mir es mesuraven amb la formació acadèmica i amb les innovacions que arribaven d'Europa mitjançant obres paisatgístiques. L'hort i l'ermita és així una obra fonamental dels anys de formació de Mir, amb la qual va ser premiat en l'Exposició Nacional de Belles arts de Madrid en 1899.
Mir representa l'entorn de l'ermita de San Mesurar, una zona dels suburbis pròxima a Barcelona. Allunyant-se dels esquemes acadèmics imperants, estructura la composició en tres franges horitzontals: en primer terme presenta l'hort, en segon pla un tall triangular de tons malves que condueix cap als xiprers, i al fons l'ermita. La presència d'una construcció medieval en un entorn rural remet a la pervivència de models romàntics com el pintoresquisme i l'estètica de la ruïna. Mentre que, formalment, l'obra experimenta amb l'expressivitat del color autònom i l'efecte lumínic, un element que derivarà, en la fase de plena maduresa de Mir, en una personal versió de l'impressionisme.

## Referències

* ↑ «Joaquím Mir». [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ Amor, Daniel R.; Fort, Joaquim «Lag-driven motion in front propagation». Physica A: Statistical Mechanics and its Applications, 392, 20, 01-10-2013, pàg. 4946–4955. DOI: 10.1016/j.physa.2013.06.058. ISSN: 0378-4371.
* ↑ «Joaquim Mir - El huerto y la ermita» (en castellà). [Consulta: 3 abril 2020].
# Komorów

«Komorów» té aquests significats:
Komorów es pot referir a diversos llocs de Polònia, entre d'altres:
* Komorów (comtat de Pruszków)
* Komorów (comtat d'Oleśnica) a la Baixa Silèsia
* Komorów (comtat de Świdnica)
* Komorów (comtat de Rawa)
# Kingsbury (Texas)

Kingsbury és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 652 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kingsbury tenia 652 habitants, 252 habitatges, i 193 famílies. La densitat de població era de 8,8 habitants/km².
Dels 252 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,7% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.156 $ i la renda mediana per família de 60.536 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.750 $ mentre que les dones 27.750 $. La renda per capita de la població era de 21.744 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kingsbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kingsbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Koksharovita

La koksharovita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la howardevansita. Rep el nom del professor Nikolay Ivanovich Koksharov (23 de novembre (5 de desembre), 1818 - 21 de desembre (2 de gener), 1893), acadèmic de l'Acadèmia de Ciències de Rússia des de 1855 i director de la Societat Mineralògica de Rússia.

## Característiques

La koksharovita és un vanadat de fórmula química CaMg₂Fe$^{3+}$₄(VO₄)₆. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada el 2014. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. Es troba relacionada estructuralment amb la howardevansita i la grigorievita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà Bezymyannyi, al krai de Kamtxatka (Rússia), en forma de cristalls generalment prismàtics de fins a 30 x 70 µm de mida, associats a quars, magnetita, biotita i bannermanita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Koksharovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 setembre 2022].
# Koktaïta

La koktaïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de Jaroslav Kokta (1904-1970), químic txec que va analitzar el compost artificial.

## Característiques

La koktaïta és un sulfat de fórmula química (NH₄)₂Ca(SO₄)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la koktaïta pertany a «07.CD - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans només» juntament amb els següents minerals: matteuccita, mirabilita, lecontita, hidroglauberita, eugsterita, görgeyita, singenita, guix, bassanita, zircosulfat, schieffelinita, montanita i omongwaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1948 a Žeravice, Moràvia Meridional (Moràvia, República Txeca), on acostuma a trobar-se pseudomorfa després de guix, associada a añtres minerals com guix, tschermigita i mascagnita.

## Referències

* ↑ «Koktaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 agost 2016].
# Koktxu

Koktxu o Tabatängri (també apareix com a Teb Tengri o Kököchü) fou el germanastre de Genguis Kan (vers 1150 - vers 1207)
La mare de Genguis Kan, Oelun, va enviudar de Yesugei vers el 1167, però més tard es va tornar a casar amb un noble de nom Munglik. Aquest tenia almenys un fill, el xaman Koktxu o Teb Tengri, que fou el que va proclamar kakhan a Genguis Kan el 1206.
Durant un temps Koktxu va conspirar per dirigir l'imperi. Primer va provar de desfer-se de Qassar, el germà biologic de Genguis Kan, del que va anunciar al kan que si no es desfeia d'ell, estava en perill; Genguis Kan el va empresonar i el va privar d'honors, però li foren restituïts per intercessió de la reina mare Oelun-eke; després ho va provar amb l'altre germà, Temuché Otchigin, al que va insultar en públic. Llavors Genguis Kan, aconsellat per la seva dona Borte, va permetre a Temuché de desfer-se del xaman; un dia que Koktchu va anar amb el seu pare Munglik a visitar al kan, Temugé el va agafar i tres guàrdies li van trencar la columna vertebral (és a dir el van matar sense vessar la seva sang, con es matava als nobles mongols). El seu lloc fou ocupat pel vell Usub, de la tribu ba'arin.

## Referències

* The Secret History of the Mongols: The Origin of Chingis Khan. Per Paul Kahn,Francis Woodman Cleaves
* The Mongol Empire: Its Rise And Legacy. Per Michael Prawdin
* Genghis Khan: Invincible Ruler of the Mongol Empire. Per Zachary Kent
* Without Warning: Threat Assessment, Intelligence, and Global Struggle. Per Mikhail A. Alexseev
# La Colle universelle

La colle universelle és una pel·lícula muda francesa de Georges Méliès estrenada el 1907. A Amèrica la pel·lícula es va estrenar sota el títol Good Glue Sticks. Té una durada de 5 minuts. Fou venuda ler la Star Film Company de Méliès amb els números 1005–1009 als seus catàlegs.

## Argument

Un venedor ambulant vol vendre la seva mercaderia a la gent, però dos policies li demanen que abandoni el lloc. Quan se'ls escapa, els policies, esgotats i cansats, s'asseuen en un banc i s'adormen.
Allà enganxa les mànigues de les seves jaquetes i els desperta amb força. Es converteixen en la riota de tots els transeünts que segueixen l'espectacle amb diversió. El venedor és finalment atrapat per la policia i clavat a una porta. Quan el tornen a alliberar de la porta, és l'enganyat i s'ha de cobrir amb paper de diari untat de cola.

## Producció

Georges Méliès presenta aquesta pel·lícula slapstick sense els elaborats trucs cinematogràfics que sovint es coneixen com la seva marca registrada. Aquesta pel·lícula és un intent de mantenir-se al dia i jugar amb el gènere de la creixent "indústria del cinema slapstick" d'Hollywood.
MMéliès interpreta el venedor ambulant a la pel·lícula, que utilitza escamoteigs per als seus efectes especials. La primera discussió acadèmica de la pel·lícula, al llibre de 1979 de John Frazer Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès, es va basar en una impressió mal editada, amb el final de la pel·lícula situat al principi. Una guia de pel·lícules de Méliès de 1981, publicada pel Centre National de la Cinématographie, aclareix l'ordre de l'escena.

## Referències

* ↑ La Colle universelle al web de la Cinemateca francesa
* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 352. ISBN 9782732437323.
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France. Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 283–84. ISBN 2903053073.

## Enllaços externs

* La Colle universelle a YouTube
# La Collada de Sant Roc

La Collada de Sant Roc és un coll a 725,2 m. alt. situat a l'àmbit de l'antic poble de Prullans, al costat sud del Mas de Ciutat.
Pertany al terme municipal de Tremp, dins de l'antic municipi de Fígols de Tremp.
Hi passa la carretera C-1311 de Tremp al Pont de Montanyana, en el punt quilomètric número 3.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# L'era de les màquines espirituals

L'era de les màquines espirituals (The Age of Spiritual Machines) és un llibre de Raymond Kurzweil publicat l'any 1999 de contingut filosòfic, tecnològic, informàtic i científic, que parla de la història de l'evolució i la seva relació amb la vida natural i la tecnologia, així com del paper de l'home dins d'aquesta última i del futur de la informàtica, connectat estretament amb la relació home-màquina.
El llibre està dividit en tres parts i un epíleg i es descriu el protagonisme de l'evolució tecnològica als temps actuals i propers.
* 1a part: es dona a conèixer el concepte de teoria de l'evolució i la seva aplicació en la intel·ligència, tant humana com artificial. Per a això, es comprèn la naturalesa exponencial del temps d'acord amb la llei de Moore a través de la història de la humanitat per donar lloc a la formació d'una nova intel·ligència a la Terra.
* 2a part: es descriu la limitació humana present als segles XX i XXI i el paper dels càlculs i les dades processades per l'home i la computadora, així com els avenços tecnològics que obren nous camins per la integració home-màquina, tot i que també es prediuen les implicacions i limitacions dels ordinadors pel contacte social amb la humanitat al 1999.
* 3a part: avenços futurs en la informàtica i en la seva connexió amb l'home, aplicables pels cent anys posteriors a 1999; amb això, es demostrarà amb fets (a mode de predicció) que la computadora serà part inalienable de la humanitat tot i que no quedi exempta de debat de diversa índole en tots els aspectes. Kurzweil es dedica a especificar els avenços que el món experimentarà en el curs del segle XXI. Aquesta tercera part, titulada "To face the future" (Enfrontar el futur), està dividida en quatre capítols, "2009", "2019", "2029" i "2099". Per cada capítol, l'autor estableix prediccions sobre com serà la vida i la tecnologia en aquell any.
* L'epíleg conté una reflexió sobre el paper que juguen les lleis de l'evolució en el camp de la intel·ligència artificial i el possible destí de la intel·ligència en el control de l'univers.
Tot i que l'autor no amaga la seva autoria, al llarg del llibre es desenvolupa una conversa en forma d'entrevista amb un personatge fictici del qual en coneixem el nom al final: Molly.

## Crítiques

A L'era de les màquines espirituals, Kurzweil afirma que les experiències espirituals tenen patrons de reaccions neuronals a cada àrea del cervell, i que podran ser reproduïdes per un software. Aquesta afirmació va portar controvèrsia i Discovery Institute Press va publicar al 2002 el llibre Som màquines espirituals?, reflexionant sobre la possibilitat que atribuïm espiritualitat a les màquines.

## Referències

* ↑ Arnaiz Carazo, Irene La era de las máquinas espirituales.
# La Devesa Vella (Lladurs)

La Devesa Vella és un indret del poble de Timoneda, al municipi de Lladurs (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# La Vila

«La Vila» té aquests significats:
* La Vila (Biosca), masia de Biosca, a la Segarra
* La Vila (Calders), masia de Calders, al Moianès
* La Vila (la Vall de Bianya), masia a la Garrotxa
* La Vila (Llobera), masia al Solsonès
* La Vila (Pinell de Solsonès), masia al Solsonès
* La Vila Joiosa, municipi valencià a la Marina Baixa
* La Vila de Perdiguers, masia de Castellar de la Ribera, al Solsonès
* La Vila de Vaucança, municipi francès a la regió d'Alvèrnia
* La Vila de Gola de Bous, masia de Llobera, al Solsonès
# La Degollada

La Degollada és un territori del terme municipal de Senterada, al Pallars Jussà.
Està situat a la vora esquerra del barranc de l'Escalella, a llevant del Codó, i al nord de la Taula d'Enserola. És al davant i a ponent de Reguard, a la part sud-occidental del terme municipal de Senterada. Forma el contrafort oriental del Codó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Danse du feu (pel·lícula de 1899)

La Danse du feu, inicialment llançat a Amèrica i Gran Bretanya com a Haggard's "She"—The Pillar of Fire i també coneguda com La Colonne de feu, és un curtmetratge mut de trucs del 1899 dirigit per Georges Méliès.

## Argument

Un diable salta dins d'una gran xemeneia, encenent un foc. D'una paella gegant s'aixeca una dona jove amb voluminoses túnices blanques. Quan el fum puja a la llar de foc, la dona comença una dansa serpentina. Les seves faldilles prenen aspecte de flames fins que, finalment, desapareix en un esclat de foc.

## Repartiment

* Jehanne d'Alcy: Ayesha, la flama vivant
* Georges Méliès : el diable

## Producció

La Danse du feu va ser la primera pel·lícula basada en la novel·la de Henry Rider Haggard de 1887 She: A History of Adventure. En lloc d'intentar explicar tota la història de la novel·la, Méliès va utilitzar un dels seus personatges com a inspiració per a una pel·lícula de trucs, recordant l'escena de la novel·la en què Ayesha es troba enmig de les flames. Almenys sis adaptacions més d'"Ella" es van fer a l'era muda.

## Estrena

La pel·lícula va ser estrenada per la Star Film Company de Méliès i compta amb el número 188 dels seus catàlegs. Mentre que la pel·lícula es va comercialitzar a Amèrica i Gran Bretanya com Haggard's She, emfatitzant la connexió amb la popular novel·la, a França es va oferir simplement com a Danse du feu a França, sense esmentar Haggard.
Com moltes de les pel·lícules de Méliès, El pilar de foc es va oferir en una impressió acolorida a mà amb colors dissenyats i dirigits per Elisabeth Thuillier. La impressió pintada a mà de la pel·lícula és un exemple ornamentat de l'obra de Thuillier per a Méliès.

## Referències

* 1 2 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 340, ISBN 9782732437323
* 1 2 Pitts, Michael R. (2015), RKO Radio Pictures Horror, Science Fiction and Fantasy Films, 1929–1956, Jefferson, NC: McFarland, p. 284, <https://books.google.cat/books?id=WzCvBwAAQBAJ&pg=PA284>
* 1 2 Yumibe, Joshua (2012), Moving Color: Early Film, Mass Culture, Modernism, New Brunswick, NJ: Rutgers University Press, p. 72, <https://books.google.cat/books?id=cpvymkXtt1AC&pg=PA72>
* 1 2 Costa, Antonio (1997), "Pour une interprétation iconologique du cinéma de Méliès: 'vues dites à transformations' et trucages", in Malthête, Jacques & Marie, Michel, Georges Méliès, l'illusionniste fin de siècle?: actes du colloque de Cerisy-la-Salle, 13–22 août 1996, Paris: Presses de la Sorbonne nouvelle, p. 170, <https://books.google.cat/books?id=1n9W-3XrdPAC&pg=PA170>
* 1 2 Etherington, Norman (1991), "Critical Introduction", The Annotated She: A Critical Edition of H. Rider Haggard's Victorian Romance with Introduction and Notes, Bloomington: Indiana University Press, p. xxxvii, <https://books.google.cat/books?id=ypE2N4Qfq9IC&pg=PR37>

## Enllaços externs

* La Danse du feu a YouTube
# La Serena (Badajoz)

La Serena és una comarca estepària d'Extremadura a l'est de la província de Badajoz. El cap comarcal és Castuera. Dedicada principalment al pasturatge n'és típic el formatge de La Serena. La comarca és integrada pels municipis de Benquerencia de la Serena, Campanario, Capilla, Castuera, Cabeza del Buey, Esparragosa de la Serena, Higuera de la Serena, La Coronada, La Haba, Magacela, Malpartida de la Serena, Monterrubio de la Serena, Orellana la Vieja, Peñalsordo, Quintana de la Serena, Valle de la Serena, Villanueva de la Serena, Zalamea de la Serena i Zarza-Capilla.
# La Serra (Alguaire)

La Serra és una serra situada al municipi d'Alguaire a la comarca del Segrià, amb una elevació màxima de 378,9 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La frontera de Dios

La frontera de Dios és una pel·lícula espanyola de drama estrenada el 1965, dirigida per César Fernández Ardavín. Es tracta d'una adaptació de la novel·la homònima de José Luis Martín Descalzo que va ser guardonada amb el Premi Nadal en 1956.

## Sinopsi

Els habitants d'un poble castellà sofreixen una severa sequera que provoca que perdin la fe en Déu. Solament un dels veïns continuarà creient i això provocarà que tot el poble descarregui en ell la seva ira pel que estan vivint.

## Repartiment

* Enrique Ávila
* José Marco Davó
* Manuel Manzaneque
* Enriqueta Carballeira
* Julia Gutiérrez Caba
* Concha Velasco
* Ángel Álvarez
* Mercedes Barranco
* Frank Braña

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1963 va rebre el premi a la millor actriu secundària (Enriqueta Carballeira) i el premi a la millor banda sonora (Regino Sainz de la Maza)

## Referències

* ↑ «La frontera de Dios». [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «La frontera de Dios». [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «La frontera de Dios» (en castellà). . Arxivat 15 October 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166