OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1499 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1499 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 d'agost de 2003. Sesprés de recordar les resolucions anteriors sobre la situació a la República Democràtica del Congo, incloses les resolucions 1457 (2003) i 1493 (2003), el Consell va ampliar el mandat d'un panell que investiga el saqueig de recursos naturals al país fins al 31 d'octubre de 2003.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit l'establiment d'un govern nacional de transició a la República Democràtica del Congo, però va assenyalar que es continuava produint l'explotació il·legal dels recursos naturals del país, especialment a l'est. Va reconèixer que l'intercanvi d'informació i els intents de resoldre problemes ajudarien en la transparència del grup de treball, destacant la qüestió de l'explotació dels recursos naturals i les connexions amb el tràfic d'armes.
Es va demanar al secretari general Kofi Annan que prorrogués el mandat del panell fins al 31 d'octubre de 2003, quan hauria d'informar dels seus resultats. La resolució va reiterar la petició del Consell de que tots els estats pertinents acabin immediatament amb l'explotació il·legal de recursos naturals a la República Democràtica del Congo. Es va instruir al panell perquè proporcionés informació als governs interessats perquè adoptessin les mesures oportunes.
El grup d'investigació va nomenar persones i empreses implicades en activitats il·legals i quines mesures es prendrien més endavant.

## Referències

* ↑ «Security Council requests mandate extension until 31 October for panel investigating plunder of resources in Democratic Republic of Congo». United Nations, 13-08-2003.
* ↑ Clément, Jean A. P.. Postconflict economics in sub-Saharan Africa: lessons from the Democratic Republic of the Congo. International Monetary Fund, 2004, p. 60. ISBN 978-1-58906-252-8.
* 1 2 McCormack, T.; McDonald, Avril Yearbook of International Humanitarian Law – 2003, Volume 6; Volume 2003. Cambridge University Press, 2006, p. 273. ISBN 978-90-6704-203-1.
* ↑ Gowlland-Debbas, Vera; Tehindrazanarivelo, Djacoba Liva. National implementation of United Nations sanctions: a comparative study. Martinus Nijhoff Publishers, 2004, p. 23. ISBN 978-90-04-14090-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)
* Segona Guerra del Congo

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Hügelita

La hügelita o huegelita és un mineral de la classe dels fosfats. Anomenada així per After Baron Friedrich von Hügel (1852–1925), teòleg austrobritànic. És l'anàleg d'arsènic de la dumontita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hügelita pertany a «08.EC: Uranil fosfats i arsenats, amb relació UO₂:RO₄ = 3:2» juntament amb els següents minerals: furalumita, upalita, françoisita-(Ce), arsenuranilita, dewindtita, kivuïta, fosfuranilita, yingjiangita, dumontita, françoisita-(Nd), metavanmeersscheïta, vanmeersscheïta, arsenovanmeersscheïta, althupita, mundita, furcalita i bergenita.

## Característiques

La hügelita és un fosfat de fórmula química Pb₂(UO₂)₃(AsO₄)₂O₂·5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 3. És un mineral radioactiu.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari en bretxes de corneana. S'ha descrit a França, Alemanya, Itàlia i Rússia.

## Referències

* ↑ «Hügelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Huegelite: Huegelite mineral information and data.». [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Hugelite Mineral Data». [Consulta: 12 setembre 2017].
# Maulan

Maulan és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 112 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maulan era de 112 persones. Hi havia 47 famílies, de les quals 13 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 9 dones vivint soles), 17 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 51 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. 49 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 48 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 19 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 41 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 28 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maulan el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 79 persones, 62 eren actives i 17 eren inactives. De les 62 persones actives 57 estaven ocupades (30 homes i 27 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 17 persones inactives 9 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Maulan hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maulan a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maulan a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sébastien Huguenet

Sébastien Huguenet (Chaumont, 21 de gener de 1652 - Versalles, 27 de febrer de 1721) fou un violinista francès.

## Biografia

Sébastien Huguenet era natural de Chaumont-en-Bassigny, on el seu pare Sébastien complia les funcions d'organista. Va ser músic de violí a La Petite Bande entre 1667 i 1712 com a mínim, a lOrquestra de la Chapelle Royale des de 1673 fins a la seva mort, a La Musique de la Reine de 1676 a 1683. Va formar part dels Vint-i-quatre violins el 1680. Fou valet de chambre de Maria Adelaida de Savoia duquessa de Borgonya. És ordinari de la música del rei. Va ballar al ballet de Flore (13 de febrer de 1669) i al Ballet des ballets (2 de desembre de 1671). El 1720 va actuar en deu representacions del ballet Les Folies de Cardenio de Delalande ballant davant Lluís XV a les Tuileries.
Es va casar el 1703 amb Madeleine Pieche. Va viure a Versalles a les petites quadres. El seu germà Pierre Huguenet també era músic de la cort.

## Bibliografia

* Marcelle Benoit (direcció) (pref. Marcelle Benoit), Diccionari de la música a França als segles XVII i XVIII, París, Fayard ,Octubre de 1992, 811 pàg. (ISBN 2-213-02824-9), pàg. 350.
* Registres d'autoritat: Fitxer d'autoritat internacional virtual-Identificador de nom estàndard internacional-Biblioteca Nacional de França.
# Forat negre extrem

En física teòrica, un forat negre extrem és un forat negre amb la massa mínima possible compatible amb la seva càrrega i moment angular.
El concepte d'un forat negre extrem és teòric i fins ara no se n'ha observat cap a l'univers. No obstant això, moltes teories prediuen la seva existència.
En les teories supersimètriques, els forats negres extrems són sovint supersimètrics: són invariants sota diverses supercàrregues. Aquest fet és una conseqüència del límit BPS. Aquests forats negres són estables i no emeten radiació de Hawking. La seva entropia pot ser calculada en teoria de cordes.
El físic Sean Carroll ha suggerit que l'entropia d'un forat negre extrem és igual a zero. La manca d'entropia s'explica per la creació d'una dimensió separada on el forat negre existeix.
La radiació Hawking dels forats negres extrems es considera no tèrmica (no distribuïda per Planck), sense temperatura associada.
L'hipotètic electró associat a aquest tipus de forat negre és súper extrem (té més càrrega i moment angular de la que "hauria" de tenir un forat negre de la seva massa).

## Vegeu també

* Paradoxa de la informació del forat negre
* Termodinàmica del forat negre
* Gravetat quàntica

## Referències

* ↑ Kallosh, Renata; Linde, Andrei; Ortín, Tomás; Peet, Amanda; Van Proeyen, Antoine Physical Review D, 46, 12, 01-12-1992, pàg. 5278–5302. arXiv: hep-th/9205027. Bibcode: 1992PhRvD..46.5278K. DOI: 10.1103/PhysRevD.46.5278. PMID: 10014916.
* ↑ Bekenstein, Jacob D. Phys. Rev. D, 7, 8, 1973, pàg. 2333–2346. Bibcode: 1973PhRvD...7.2333B. DOI: 10.1103/PhysRevD.7.2333.
* ↑ Carroll, Sean M.; Johnson, Matthew C.; Randall, Lisa Journal of High Energy Physics, 2009, 11, 2009, pàg. 109. arXiv: 0901.0931. Bibcode: 2009JHEP...11..109C. DOI: 10.1088/1126-6708/2009/11/109.
* ↑ Good, Michael Physical Review D, 101, 104050, 2020, pàg. 104050. arXiv: 2003.07016. Bibcode: 2020PhRvD.101j4050G. DOI: 10.1103/PhysRevD.101.104050.

## Enllaços externs

* Forat negre Extremal RN
* N = 2 forats negres extrems
# Rastapopoulos

Rastapopoulos és un personatge de ficció de còmic de Les aventures de Tintín, del dibuixant belga Hergé. És un malvat empresari que participa en negocis il·legals i és considerat l'antagonista principal de les aventures tintinaires. Sempre té com a objectiu impedir que en Tintín resolgui els problemes o aconsegueixi els seus objectius. Es dedica a diverses activitats: és productor de cinema, patró de vaixell i director d'una cadena de televisió i d'una companyia aèria. També és traficant d'armes, de drogues i d'esclaus.
Apareix per primera vegada a Els cigars del faraó, publicat originalment serialitzada a Le Petit Vingtième. La seva primera aparició va tenir lloc el 29 de desembre de 1932, sent el primer personatge recurrent en aparèixer a part de Tintín i Milú, una pàgina abans que Dupond i Dupont. Posteriorment apareix a El Lotus Blau, continuacio de la història anterior, Stoc de coc, Vol 714 a Sidney, Tintín i el llac dels taurons i també apareixia a la inacabada Tintín i l'Art Alfa.

## Referències

* 1 2 Couvreur, Daniel; Soumois, Frèderic; Maricq, Dominique. Rastapoulos con su tatuaje (en castella). éditions moulinsart (Figuras de Tintín La coleccion oficial). ISBN 9788468425382.
* ↑ «Roberto Rastapopoulos» (en frances). [Consulta: 15 maig 2022].
* 1 2 «Les Cigares du Pharaon» (en francès). bellier.com. [Consulta: 2 febrer 2020].
# El 18è de Brumari de Louis Napoleon

El 18è de Brumari de Louis Napoleon (alemany: Der 18te Brumaire des Louis Napoleon) és un assaig escrit per Karl Marx entre desembre de 1851 i març de 1852, i es va publicar primer l'any 1852 en Die Revolution, una revista mensual en alemany que es publicava a Nova York fundada per Joseph Weydemeyer. En edicions posteriors en anglès es va titular The Eighteenth Brumaire of Louis Bonaparte.
Aquest assaig tracta del cop d'estat francès de 1851 pel qual Louis-Napoléon Bonaparte assumí poders dictatorials. Mostra Marx en la seva faceta d'historiador social i polític, tractant esdeveniments històrics de l'actualitat des del punt de vista del materialisme històric. El 18è de Brumari és una de les fonts principals per entendre la teoria de Marx del capitalisme d'estat.
El títol es refereix al cop de 18 de Brumari, en el qual l'oncle de Louis Bonaparte, Napoleó Bonaparte, va prendre el poder en la França de la Revolució francesa (9 de novembre de 1799, o 18 de Brumari de l'any VIII en el calendari revolucionari francès).
En el prefaci de la segona edició, Marx explica que la intenció d'aquest llibre era "demostrar com la lluita de classes a França va crear circumstàncies i relacions que van fer possible que una mediocritat grotesca jugués el rol d'un heroi."
Aquest llibre és la font d'una de les frases més citades de Marx que és que la història es repeteix, "de primer com una tragèdia i després com una farsa", referint-se respectivament a Napoleó I i després al seu nebot Lluís Napoleó (Napoleó III).

## Referències

* ↑ Jon Elster, An Introduction to Karl Marx, Cambridge, England, 1990 (first pub. 1986), p 8.
* ↑ «The Eighteenth Brumaire of Louis Napoleon». [Consulta: 3 juny 2009].
* ↑ «The Dreyfusian Revolution by George Sorel 1908». [Consulta: 3 juny 2009].

## Enllaços externs

* The Eighteenth Brumaire of Louis Napoleon (Chapters 1 & 7 translated by Saul K. Padover from the German edition of 1869; Chapters 2 through 6 are based on the third edition, prepared by Friedrich Engels (1885), as translated and published by Progress Publishers, Moscou, 1937.)
* Preface to the Second Edition (1869).
* The Eighteenth Brumaire of Louis Bonaparte, Charles H. Kerr, Chicago, 1907.
* The Eighteenth Brumaire Of Louis Bonaparte, International Publishers, Nova York, 1963.
# IJsboerke (equip ciclista)

L'equip IJsboerke, (pronuncia «éisburque») conegut posteriorment com a Capri Sonne, va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir entre 1973 i 1982. Va sorgir d'una escissió del Goldor-IJsboerke.

## Principals resultats

* Campionat de Flandes: Herman Vrijders (1973), Theo De Rooy (1980)
* Giro de Sardenya: Rik Van Linden (1974)
* A través de Flandes: Louis Verreydt (1974)
* Volta a Luxemburg: Frans Verbeeck (1976)
* Grote Scheldeprijs: Frans Verbeeck (1976), Dietrich Thurau (1978), Daniel Willems (1979), Ludo Peeters (1980)
* Bordeus-París: Walter Godefroot (1976), Herman Van Springel (1977)
* París-Brussel·les: Ludo Peeters (1977, 1979)
* Tour de Flandes: Walter Godefroot (1978)
* Campionat de Zuric: Dietrich Thurau (1978), Gery Verlinden (1980)
* Lieja-Bastogne-Lieja: Dietrich Thurau (1979)
* Gran Premi de Frankfurt: Daniel Willems (1979), Jos Jacobs (1981)
* Quatre dies de Dunkerque: Daniel Willems (1979)
* Volta a Alemanya: Dietrich Thurau (1979), Theo De Rooy (1982)
* Volta a Andalusia: Dietrich Thurau (1979), Daniel Willems (1980)
* París-Tours: Daniel Willems (1980)
* Fletxa Valona: Daniel Willems (1981)
* Gran Premi de Valònia: Willy De Geest (1980)
* Tour de Romandia: Jostein Wilmann (1982)
* Setmana Catalana: Jostein Wilmann (1982)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1978)
** 2 victòries d'etapa:
*** 2 el 1978: Dietrich Thurau (2)
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 4 participacions (1979, 1980, 1981, 1982)
** 10 victòries d'etapa:
*** 3 el 1979: Jos Jacobs, Ludo Delcroix, Dietrich Thurau
*** 3 el 1980: Rudy Pevenage, Ludo Peeters, Pol Verschuere
*** 3 el 1981: Daniel Willems (2), Peter Winnen
*** 1 el 1982: Peter Winnen
** 0 classificació finals:
** 4 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Rudy Pevenage (1980)
*** Classificació de la combinada: Ludo Peeters (1980)
*** Classificació dels esprints intermedis: Rudy Pevenage (1980)
*** Classificació dels joves: Peter Winnen (1981)
* Volta a Espanya
** 2 participacions (1974, 1975)
** 7 victòries d'etapa:
*** 5 el 1975: Roger Swerts (3), Rik Van Linden (2)
*** 2 el 1975: Roger Swerts, Julien Stevens
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Composició de l'equip

1973 :
1974 :
1975 :
1976 :
1977 :
1978 :
1979 :
1980 :
1981 :
1982 :

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Mauke

Mauke és una de les illes Cook meridionals, situada a 190 km al nord-est de Rarotonga.

## Geografia

Igual que Atiu, Mauke és una illa de tipus makatea, és a dir, una illa volcànica rodejada d'una plataforma elevada de corall fossilitzat. Resulta una illa pràcticament plana, amb una altitud màxima de 30 m, i una superfície total de 18,4 km². La corona de corall, d'una amplada entre 100 i 1.000 m, forma una costa inhòspita plena de coves i túnels.
La vegetació és abundant, destacant l'exportació de fulles a Hawaii per confeccionar els «leis», les típiques corones de benvinguda polinèsies. Hi ha abundants pocs en estat salvatge.
La vila principal és Kimiangatau. La població total era de 297 habitants al cens del 2016. Les infraestructures són escasses amb un turisme incipient. Disposa d'un aeroport i els camins estan pavimentats amb sorra de corall.

## Història

A l'illa hi ha diverses restes prehistòriques. Segons la llegenda Mauke va ser fundada per l'heroi llegendari Uke. Antigament s'anomenava Akatokamanava i pels europeus era Parry's Island.
Mauke va ser envaïda diverses vegades pels guerrers caníbals de la veïna Atiu. Una llegenda diu que els invasors van salvar de la foguera a la dona més bonica i com a resultat Mauke té la reputació de tenir les dones més atractives de les illes Cook.

## Referències

* 1 2 Kloosterman, Alphons M. J. «Discoverers Of The Cook Islands And The Names They Gave» p. 24–26. Cook Islands Library and Museum, 1976. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Mauke». Cook Islands Tourism Corporation. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Island Profile: Mauke». Ministry of Finance and Economic Management. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2020. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ Kloosterman, Alphons M. J. «Discoverers Of The Cook Islands And The Names They Gave» p. 24–26. Cook Islands Library and Museum, 1976. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Cook Islands 2016 Census Main Report». Cook Islands Statistical Office, 2018. Arxivat de l'original el 31 d’octubre 2020. [Consulta: 19 agost 2020].
# Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers

Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers és un videojoc d'acció i aventura per a Wii publicat a Espanya el 5 de Febrer de 2010. És un Spin-off de la sèrie de videojocs japonesa Final Fantasy.

## Argument i personatges

L'acció del joc transcorre al mateix món que la de Final Fantasy Crystal Chronicles, però 1000 anys més tard. Aquest món està habitat per quatre races representades pel seu cristall màgic respectiu: els Clavats, els Liltis, els Yuks i els Selkis. El protagonista del joc és Layle, un Clavat amb l'habilitat de manipular la gravetat.

## Referències

* ↑ «Análisis Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers - Wii» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 octubre 2022].
# Dona tallant-se els cabells

La dona tallant-se els cabells, també anomenada gisuboran (persa: گیسوبران), és un símbol de les protestes després de la mort de Mahsa Amini de l'Iran per manifestar la resistència davant el hijab obligatori.
Aquestes protestes contra el govern de l'Iran van començar a Teheran el 16 de setembre de 2022. Les protestes van començar com una reacció a la defunció de Mahsa Amini, una dona iraniana de 22 anys que va morir sota custòdia policial, detinguda per no cobrir-se correctament els cabells amb un hijab. Segons testimonis presencials, va pegar-li la Patrulla d'orientació, la "policia moral" islàmica de l'Iran, que la va acusar de portar un hijab "inadequat" en violació de la llei obligatòria del hijab de l'Iran. La policia iraniana va negar que Amini fos agredida mentre estava detinguda.
El símbol de tallar-se els cabells és una tradició iraniana que ve de lluny i que està recollida al llibre més important de la cultura persa, el Xahnamé. Tradicionalment, quan les dones perdien una persona propera es tallaven els cabells en símbol de tristesa.
Diverses celebritats es van decidir tallar els cabells en suport a les manifestants i van popularitzar així aquest símbol.
La BBC va decidir incorporar aquesta imatge, símbol de la resistència davant el hijab obligatori, dins la llista de les 100 dones més inspiradores del 2022.

## Referències

* ↑ Strzyżyńska, Weronika «Iranian woman dies 'after being beaten by morality police' over hijab law» (en anglès). , 16-09-2022 [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Motamedi, Maziar. «Iran denies Mahsa Amini, woman who died in custody, was beaten» (en anglès). Al Jazeera. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ Nast, Condé. «Cortarse el pelo, el gesto poético que puede derrocar el régimen de Irán» (en espanyol europeu), 07-10-2022. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Por qué cortarse el pelo se ha convertido en un símbolo de solidaridad con las mujeres que protestan contra el gobierno en Irán» (en castellà). BBC News Mundo.
* 1 2 «BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year? - BBC News» (en anglès britànic). [Consulta: 1r febrer 2023].
# ElPozo Murcia Fútbol Sala

ElPozo Murcia és un equip murcià de futbol sala fundat el 1989 que actualment disputa la Lliga espanyola de futbol sala del que n'és un dels equips més laurejats. Juga els seus partits com a local al Palacio de Deportes de Murcia, amb capacitat per 7.454 persones.

## Història

ElPozo Murcia es fundà l'any 1989 després d'adquirir els drets del Cruz Joyita, club de Múrcia també, al que ja havia patrocinat la firma ElPozo. Ràpidament ElPozo Murcia es convertí en un dels millors equips de la Lliga, quedant ja subcampió la temporada 1991-92. L'any 1995 aconseguirien el seu primer títol oficial en guanyar la Copa espanyola de futbol sala i el 1996 el segon en guanyar la Supercopa espanyola de futbol sala. El primer títol de Lliga no arribaria fins a la temporada 1997-98.
L'any 2004 l'equip guanya el seu primer títol internacional en imposar-se a la Recopa d'Europa de futbol sala alhora que inicia un període d'esplendor en imposar-se a la Lliga de 2005-06, 2006-07, 2008-09 i 2009-10, així com en diferents edicions de la Copa i la Supercopa. L'any 2008 esdevé finalista de la Copa d'Europa de futbol sala, però cau derrotat pel MFK Viz-Sinara Ekaterimburg a la final.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1997-98, 2005-06, 2006-07, 2008-09, 2009-10
* Copa d'Espanya:
** 1994-95, 2002-03, 2007-08, 2009-10
* Copa del Rei:
** 2015-16, 2016-17
* Supercopa d'Espanya:
** 1995-96, 2006-07, 2009-10, 2012-13, 2014-15, 2016-17
* Recopa d'Europa:
** 2003-04
* Copa Ibèrica:
** 2006-07

## Referències

* ↑ «El Pozo Murcia, mucho más que fútbol sala» (en castellà). Marca, 29-07-2013. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «El Movistar Inter logra su undécimo título, tercero consecutivo» (en castellà). La Vanguardia, 18-06-2016. [Consulta: 8 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial