OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vabre

«Vabre» té aquests significats:
* Vabre (Avairon), municipi al sud de l'Avairon entre Ròcafòrt i Silvanés
* Vabre (Tarn), municipi del departament del Tarn (regió d'Occitània, França)
* Vabre e Tisac, municipi al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània
* Abadia de Vabre, establiment religiós fundat el 861
* Cantó de Vabre, cantó al districte de Castres (departament del Tarn, regió d'Occitània, França)
# Astroblepus ventralis

Astroblepus ventralis és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.). Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic Núm. 8): 1-27.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sosedkoïta

La sosedkoïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom d'Alexander Fedorovich Sosedko) (1901-1957), mineralogista de l'Institut de Ciències Geològiques, de l'Acadèmia de Ciències de la Unió Soviètica. Va ser especialista en pegmatites de granit.

## Característiques

La sosedkoïta és un òxid de fórmula química K₅Al₂Ta$_{22}$O$_{60}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1981. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sosedkoïta pertany a «04.DM - Minerals òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); sense classificar» juntament amb els següents minerals: rankamaïta, cesplumtantita, eyselita i kuranakhita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Vasin-Myl'k, a la península de Kola, dins l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). Es tracta de l'únic indret en tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sosedkoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 febrer 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 16 febrer 2018].
# Tossal de Sant Ramon

El Tossal de Sant Ramon és una muntanya de 686 metres que es troba al municipi de Sant Ramon, a la comarca catalana de la Segarra.
# Heliodoro Gallego Cuesta

Heliodoro Gallego Costa (n. Villalbarba, Valladolid, 9 de gener de 1949) és un polític espanyol, alcalde de Palència entre 1991 i 1995, i 1999 i 2011 pel PSOE. És llicenciat en dret, està casat i té dos fills.

## Trajectòria política

Pertanyent al sindicat UGT des de 1978, ha ostentat la Secretaria General del Partit Socialista a nivell provincial des de 1988 fins a l'actualitat.
Va ser elegit senador per Palència en quatre legislatures:
* En la III legistatura, des de 1986 fins a 1989, va pertànyer a les comissions de Presidència de Govern i Interior, Sanitat i Seguretat Social, i Treball.
* En la IV legislatura, va continuar entre els anys 1989 i 1993 en les comissions de Presidència de Govern i Interior, i Treball (aquesta vegada com a vicepresident), i a partir de 1990 va ser també membre de la comissió mixta per a l'estudi del problema de la droga i de la comissió extraordinària sobre els problemes derivats de l'ús de l'automòbil i de la seguretat viària.
* Va ser reelegit com a senador per a la V legislatura, treballant com vocal de la comissions de Justícia i d'Interior i Funció Pública, i Treball i Seguretat Social.
* Finalment, en la VI Legislatura, i amb el PSOE fora de labors de govern, va ser vicepresident segon de la comissió de Defensa entre els anys 1996 i 1998, i també vicepresident segon de la comissió de justícia. Va ser a més vocal d'altres comissions i membre de diverses ponències puntuals.
* Portaveu des de 1987 del grup socialista en el consistori, va ser elegit alcalde de Palència en les eleccions municipals de 1991, càrrec que va ocupar fins a 1995, any en la qual Marcelo de Manuel, del PP, li va arravassar l'ajuntament. Però de nou en 1999 va guanyar els sufragis, revalidant l'ajuntament en 2003 i 2007 amb majoria absoluta, el que li converteix en un dels alcaldes de província a Castella i Lleó amb més anys en el càrrec. Entre 2006 i 2007 va presidir la Federació Espanyola de Municipis i Províncies.

## Referències

* Fitxa d'Heliodoro Gallego en la pàgina del Senat Espanyol Arxivat 2008-06-24 a Wayback Machine.
* Biografia de la FEMP Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine.
# Club de Deportes Iquique

El Club de Deportes Iquique S.A.D.P., és un club de futbol xile de la ciutat d'Iquique.

## Història

El club va ser fundat el 21 de maig de 1978 per la fusió de Cavancha i Estrella de Chile. La temporada següent guanyà la segona divisió i ascendí per primer cop a primera divisió.
En el seu palmarès destaquen tres títols de la Copa Chile els anys 1980, 2010 i 2013-14.
Manté una forta rivalitat amb el club San Marcos de Arica.

## Palmarès

* Segona divisió xilena de futbol:
** 1979, 1997-C, 2010
* Tercera divisió xilena de futbol:
** 2006
* Copa xilena de futbol:
** 1980, 2010, 2013-14

## Referències

* ↑ «UNÁNIME: Desde ahora es Club de Deportes Iquique». Deportes Iquique.cl, 07-11-2010. Arxivat de l'original el 16 març 2015.
* ↑ «Club Deportes Iquique celebra 36 años de historia». ANFP, 21-04-2014. [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ «Deportes Iquique, la historia de los Dragones Celestes». Elhincha.cl, 23-02-2014. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Deportes Iquique 2 - Ferroviarios 1 (1979)». [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Deportes Iquique se coronó campeón de la Copa Chile MTS 2013-2014». ANFP, 17-04-2014. [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ «Clásicos del recuerdo: San Marcos vs. Deportes Iquique». CDF, 10-05-2013. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 26 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Iquique a ANFP (castellà)
* Web oficial Arxivat 2009-11-26 a Wayback Machine. (castellà)
# West Marion

West Marion és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.556 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Marion tenia 1.556 habitants, 677 habitatges i 459 famílies. La densitat de població era de 321,3 habitants per km².
Dels 677 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.151 $ i la renda mediana per família de 31.953 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.263 $ mentre que les dones 19.816 $. La renda per capita de la població era de 15.087 $. Entorn del 16,3% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Llista de catenae de Tritó

    En aquest article només es mostra els noms oficials aprovats per la Unió Astronòmica Internacional (UAI).
Aquesta és una llista de catenae amb nom de Tritó
* Imatge del pol sud de Tritó (Neptú i) realitzada per la sonda espacial Voyager 2 el 1989
* Mapa geomorfològic de Tritó

## Llista

Les catenae de la Tritó porten els noms de noms de divinitats marines de diverses cultures i llocs relacionats amb l'aigua, com fonts, illes, guèisers... Fins ara fins ara a Tritó només l'ha arribat la sonda espacial Voyager 2. Les dades recollides durant el sobrevol no van ser suficients per determinar la mida de les característiques de la superfície, de manera que la UAI encara no ha registrat les coordenades, pendents que futures missions proporcionin dades més precises.
La latitud i la longitud es donen com a coordenades planetogràfiques amb longitud oest (+ Oest; 0-360).
| Catena | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Kraken Catena | 14° 00′ N, 324° 30′ O﻿ / ﻿14.00°N,324.5°O﻿ / 14.00; -324.5 | 0 | Kraken - Monstre del mar del folklore noruec. | WGPSN |
| Set Catena | 22° 00′ N, 326° 30′ O﻿ / ﻿22.00°N,326.5°O﻿ / 22.00; -326.5 | 0 | Seth - Déu del caos en la mitologia egípcia | WGPSN |

## Referències

* ↑ Nomenclature Search Results: Tritó > Catena / catenae. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
* ↑ Categories for Naming Features on Planets and Satellites. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
# Vabre (Avairon)

Vabre de l'Abadiá (en francès Vabres-l'Abbaye) és un municipi francès del sud de l'Avairon, situat entre Ròcafòrt (francès: Roquefort-sud-Soulzon) i Silvanés (francès: Sylvanès), a la regió administrativa d'Occitània. Vabre forma part del cantó i nucli urbà de Santa Àfrica.

## Geografia

La vila està situada a tres-cents metres d'altitud, a la secció meridional del Massís Central, i creuada pel riu Dourdou de Camarés, afluent del Tarn, molt a prop de la confluència amb el Sorgues.

## Història

L'existència de la fortalesa de Peira Alba està testificada en 596, quan Xildebert, rei d'Austràsia la va assetjar per reduir els senyors, que s'havien rebel·lat.
El 7 de novembre de 862, el Comte de Tolosa, Ramon I, va donar les seves terres a Vabre a una comunitat de monjos benedictins, que fugien del Perigord a causa de les invasions normandes, perquè fundessin una abadia. L'abadia va ser consagrada en 863 i en 865, Na Berta, la vídua del comte, li'n va cedir trenta-quatre massos.
El 13 d'agost de 1317, el segon papa d'Avinyó, Joan XXII, originari de Caors, jutjant que la diòcesi de Rodés era massa extensa, va elegir l'abadia de Vabre com a seu d'una nova diòcesi que estaria formada per cent trenta parròquies. La creació d'aquest bisbat va implicar la creació d'un capítol i la construcció d'una catedral.
El 1568, bandes armades calvinistes manades per Jacques de Crussol (1540 - 1584), duc d'Usès, van prendre la ciutat a l'assalt, van desvalisar els seus habitants, cremaren els arxius, robaren els tresors i metalls preciosos, destruïren la catedral, el Palau episcopal i, finalment, calaren foc a la ciutat.
El 1790, hom creà el departament de l'Avairon i suprimì la diòcesi de Vabre, que es va unir novament a la de Rodés.
El 1793, durant la Revolució Francesa, la catedral va ser devastada per segona vegada, aquest cop pel futur general Lamarque (1770 - 1832) que va fer desmuntar els marbres de l'altar per construir un monument a la glòria de Marat.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sosbun Brakk

Sosbun Brakk és una muntanya de les muntanyes Spantik-Sosbun, una serralada secundària de la gran serralada del Karakoram. Es troba a la regió de Gilgit-Baltistan, Pakistan, i el cim s'eleva fins als 6.413 msnm. Es troba al sud de la glacera Biafo.
El 1976 una expedició alemanya va intentar pujar-hi, sense aconseguir-ho. Finalment el 4 de juliol de 1981, una expedició japonesa dirigida per Seiichi Kawauchi, va aconseguir la primera ascensió per la carena sud-oest per la cara sud.

## Referències

* 1 2 «AAC Publications - Asia, Pakistan, Sosbun Brakk». [Consulta: 10 gener 2021].
# Triac

Un triac és un component electrònic equivalent a dos SCR (tiristors) units en anti-paral·lel (en paral·lel, però cadascun en un sentit) i amb les seues portes unides entre si. Açò produeix un commutador electrònic bidireccional que pot conduir corrent en qualsevol direcció quan és disparat (engegat). Pot ser disparat per un voltatge positiu o negatiu aplicat en la porta. Un cop activat, el dispositiu continua conduint fins que el corrent que el recorre disminueix per sota d'un valor límit, com puga ser la fi d'un semicicle d'un corrent altern. Açò fa del triac un commutador molt apropiat per a circuits AC, permetent el control de molta potència amb pulsos de pocs volts (Normalment menors a 24v) i una intensitat de l'escala de microampers. A més, aplicant un pols d'activació dintre un cicle AC permet controlar el percentatge de corrent que passarà pel triac cap a la càrrega (açò s'anomena també control de fase).
Els triacs de baixa potència s'usen en aplicacions com el control de llum, control de velocitat per a ventiladors elèctrics i altres motors elèctrics i també en els microcontroladors moderns de moltes aplicacions domèstiques. Tanmateix, quan s'usa amb càrregues inductives com els ventiladors elèctrics, s'ha d'anar amb compte per a assegurar-se que el triac s'apaga correctament a la fi d'un semicicle d'alterna. De vegades s'usa un circuit supressor per a ajudar en aquest propòsit. Per a càrregues més elevades poden usar-se dos SCR discrets en antiparal·lel en comptes d'un triac. Com que cada SCR tindrà un semicicle de polaritat inversa aplicat a ell, es garanteix que s'apaguen, sense importar el tipus de càrrega.

## Fabricants més importants de Triac

Se'n poden esmentar:
* ST
* NXP Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine.
* Littlefuse
* On semiconductor
* Vishay
* Sharp

## Vegeu també

* Electrònica
* Microelectrònica
* Components electrònics
* Dimmer

## Referències

* ↑ «Triac Tutorial and Triac Switching Circuits» (en anglès). Basic Electronics Tutorials, 26-08-2013.
* ↑ «TRIAC | What is a TRIAC? | TRIAC Circuit | Radio-Electronics.Com» (en anglès). [Consulta: 23 gener 2017].
* ↑ «Optoaisladores - Triac, salida SCR | DigiKey» (en castellà-us). [Consulta: 23 gener 2017].
# Hagnicourt

Hagnicourt és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Hagnicourt era de 59 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 32 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 32 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Hagnicourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 26 eren actives i 10 eren inactives. Les 26 persones actives estaven ocupades(16 homes i 10 dones).. De les 10 persones inactives 2 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Hagnicourt hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 760 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Hagnicourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Hagnicourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# West Mayfield

West Mayfield és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.187 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Mayfield tenia 1.187 habitants, 469 habitatges, i 334 famílies. La densitat de població era de 587,6 habitants/km².
Dels 469 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 19,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.324$ i la renda mediana per família de 41.645$. Els homes tenien una renda mediana de 32.292$ mentre que les dones 23.125$. La renda per capita de la població era de 17.609$. Entorn del 5,8% de les famílies i el 10,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Mayfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Mayfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Village Statistics, 1945

Village Statistics, 1945 va ser un treball de recerca conjunt preparat per l'Oficina del Govern d'Estadística i el Departament de Terres del Mandat Britànic de Palestina per al Comitè Anglo-Americà d'Investigació sobre Palestina, que va actuar a principis de 1946. Les dades foren calculades a l'1 d'abril de 1945, i publicades posteriorment de tal manera que també serviren al comitè de la UNSCOP que va operar en 1947.

## Referències

* ↑ Sami Hadawi, Village statistics, 1945, A Classification of Land and Area Ownership in Palestine, pp. 11-12
* ↑ ורד בר-און, שימוש בתוכנות מחשב ככלי עזר בניתוח גאוגרפי היסטורי בהדגמה על "סקר הכפרים" (1945), עמ' III

## Enllaços externs

* Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Government of Palestine, 1945. Scan of the original document at the National Library of Israel.
* Hadawi, Sami. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Centre, 1970.
* United Nations Conciliation Commission for Palestine, Appendix B, Non-Jewish Population within the Boundaries held by the Israel Defence Army on 1.5.49, as On 1.4.45, in accordance with the Palestine Government, Village Statistics, April 1945.
* Detailed statistics in spreadsheet form
# BCC

BCC té els següents significats:
* Born Centre Cultural, equipament cultural a la ciutat de Barcelona
* Sistema cristal·lí cúbic centrat (de les sigles en anglès Body-Centered Cubic), una de les varietats del sistema cristal·lí cúbic
* Còpia en carbó oculta (en anglès Blind Carbon Copy), una pràctica del correu electrònic
* BCC Lions, club de futbol de Nigèria
# Trichomycterus reinhardti

Trichomycterus reinhardti és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del São Francisco al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eigenmann, C. H. 1917. Descriptions of sixteen new species of Pygidiidae. Proc. Am. Philos. Soc. v. 56: 690-703.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.