OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de La Rioja

Segons l'article tercer de l'Estatut d'Autonomia de la Rioja, Llei Orgànica 3/1982:
    "La bandera de la Rioja és la formada per quatre franges horitzontals i d'igual mida, dels colors roig, blanc, verd i groc.".
Segons l'article setè de la llei 4/1985, del 31 de maig (BOLR nº 64, de 4 de juny):
    "L'escut de la Rioja podrà figurar en el centre de la bandera."
Els colors són:
* Roig: Pantone Warm Red (rgb #ff401a)
* Blanc: - (rgb #ffffff)
* Verd: Pantone 354 (rgb #33ff1a)
* Groc: Pantone 109 (rgb #ffe600)
El significat dels seus colors sol atribuir-se al color del vi (roig), de la neu (blanc), dels prats (verd) i el blat (groc).

## Referències

* ↑ Article 3, apartat 1 de l'Estatut d'Autonomia de La Rioja Arxivat 2007-03-17 a Wayback Machine. (llei orgànica de 9 de juny de 1982).
* ↑ «La Bandera de La Rioja». Parlamento de La Rioja. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ Flags of the world, La Rioja
* ↑ «El Escudo de la Comunidad Autónoma de La Rioja». Parlamento de La Rioja. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ «Identidad corporativa del Gobierno de La Rioja». Gobierno de La Rioja. Arxivat de l'original el 16 de juny 2020. [Consulta: 16 juny 2020].

## Enllaços externs

* Quant a la bandera de la Rioja (en castellà)
# Àtal (cap de la infanteria)

Àtal fou un cap de la infanteria d'Alexandre el Gran. A la mort del rei (323 aC) la infanteria no estava d'acord amb les decisions dels generals i es va amotinar. Àtal va enviar uns emissaris per assassinar Perdicas d'Orèstia (segons Justí però altres fonts atribueixen aquesta intenció a Meleagre). El 321 aC va encapçalar altre cop el motí de la infanteria a Triparadisos, després de la mort de Perdicas.

## Referències

* ↑ Attalus 4 A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology Ed. William Smith. ed. 1813-1893
# Glacera de Khumbu

La glacera de Khumbu es troba a la regió de Khumbu, al nord-est de Nepal, entre l'Everest i la cresta del Lhotse-Nuptse. És la glacera més gran del Nepal i la més alta del món. Té inici per sota la Collada Sud de l'Everest, a la Vall del Silenci, a uns 7.600 msnm i finalitza a uns 4.900 msnm, després de la gran cascada de gel de Khumbu i poc abans del Camp Base de l'Everest.

## Referències

* ↑ «ASTER measurement of supraglacial lakes in the Mount Everest region of the Himalaya: The main Khumbu Glacier is about 17 km long with elevations ranging from 4900m at the terminus to 7600m at the source....The 7600m to 8000m elevations are also depicted on numerous detailed topographic maps».
* ↑ «The Khumbu Glacier». Arxivat de l'original el 2011-07-07.
# Estació d'Aeroport Terminal de Càrrega

Mapa Metro Línia 2 :
Mapa Metro Línies 9 i 10 :
Aeroport Terminal de Càrrega, anomenada en el projecte constructiu Ciutat Aeroportuària és una estació en construcció de la línia 9 del metro de Barcelona. En aquesta estació del Tram 1 (Aeroport - Parc Logístic) hi tindran parada trens de la L2 i L9.
Es troba a mig camí entre els dos terminals de l'aeroport de Barcelona, a la nova zona de serveis. S'hi accedirà al lloc entre el vial i l'aparcament del nou projecte d'urbanització de la zona per a ús de servei de l'aeroport. L'estació sera de tipus entre pantalles i comptara amb escales mecàniques, dos ascensors per a persones amb mobilitat reduïda (PMR), i una andana de cent metres.
Al març del 2011 es va anunciar que seria una de les cinc estacions dels quals s'alentiria la construcció pels efectes de les retallades. La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2007, però donats els contratemps, s'estima que es posarà en funcionament el ramal de l'aeroport l'any 2016, sense concretar-se quan obrirà aquesta estació.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Aeroport T1 | Aeroport T1 | Aeroport T2 | Badalona Pompeu Fabra |
| Aeroport T1 | Aeroport T1 | Aeroport T2 | Zona Universitària |
| Font recorregut: PDI 2009-2018. |||||

## Referències

* ↑ «L9». gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r juny 2011].
* ↑ PDI 2009-2018, pàg. 157
* ↑ «Metro. Línia 9». territori.scot.cat. Institut d'Estudis Catalans, 12-03-2011. Arxivat de l'original el 2016-02-05. [Consulta: 1r juny 2011].
* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Territori i Sostenibilitat presenta els pressupostos de 2011 amb l'objectiu de reactivar l'economia». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 03-06-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Notes

* ↑ Diferenciació del nom futur oficial i del projecte constructiu en el plànol Estat L9 i L4 del 5 de juliol de 2011 de GISA.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Sindicat d'Actors de Cinema

El Sindicat d'Actors de Cinema (en anglès, Screen Actors Guild, SAG-AFTRA) va ser un sindicat professional estatunidenc que representava més de 100000 actors i figurants del món sencer, que actuen al cinema, a Telefilms, o en publicitat. Segons la seva declaració, la Guild ha de; Negociar i reforçar els acords col·lectius que estableixin un nivell equitatiu de compensació i de beneficis, i les condicions de treball.

## Història

El Sindicat es va fundar el 1933 per eliminar l'explotació dels actors a Hollywood, que eren forçats a treballar diversos anys amb els grans estudis americans (o «majors », cosa que no suposava cap restricció sobre les hores de treball. El Sindicat d'Actors de Cinema estava afiliada a l'Actors i Artistes Associats d'Amèrica, una federació de l'AFL–CIO (Federació Americana del Treball i Congrés d'Organitzacions Industrials). Des de 1995, el Sindicat manté anualment una cerimònia, els Premis del Sindicat d'Actors de Cinema. El març de 2012, es va fusionar amb la Federació Americana d'Artistes de Ràdio i Televisió (AFTRA) i es van convertir en SAG-AFTRA.

## Referències

* ↑ «Estatutos». Sitio oficial del Sindicato de Actores.
* ↑ London Academy of Media, Film & TV, The Screen Actors Guild Arxivat 2013-07-26 a Wayback Machine.
* 1 2 «Pause after Screen Actors Guild contract expires». Arxivat de l'original el 2008-07-28.
# Glauc (metge segle II aC)

Glauc (en llatí Glaucus, en grec antic Γλαῦκος) va ser un metge grec que va viure al segle ii aC i probablement en part del segle i aC, que Asclepíades Farmació cita en diverses ocasions, tal com recull Galè.

## Referències

* ↑ Galè. Περὶ Συνθέσεως, Φαρμάκων τῶν κατὰ Τόπονς, De Compositione Medicamentorum secundum Locos 4, 7. Vol. 12, p. 743
* ↑ W.A.G., 3. Glaucus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 276
Viccionari
# Àtal (diàdoc)

Àtal (grec antic: Ἄτταλος, llatí: Attalus) fou un general macedoni al servei d'Alexandre el Gran. Fill d'Andròmenes d'Estimfea, fou acusat pels seus germans Amintes i Símmies de preparar un complot junt amb Filotes (330 aC). Els tres foren detinguts però foren absolts.
El 328 aC fou deixat amb el comandament de les forces de Bactriana juntament amb Polipercó i algun altre general, mentre Alexandre marxava contra els sogdians. Després va acompanyar a Alexandre a l'Índia. A la darrera malaltia del rei el 323 aC fou un dels set oficials que va passar la nit al temple de Serapis de Babilònia per estudiar com Alexandre podia ser portat al temple com un deu.
Després de la mort del rei es va unir a Perdicas d'Orèstia, amb la germana del qual, Atalante, estava casat. Va acompanyar a Perdicas a Egipte i va tenir el comandament de la flota. Perdicas va morir el 321 aC. Els seus lleials foren condemnats a mort per l'exèrcit i Atalante, que era allí, fou executada immediatament, però Àtal, que era amb la flota a Pelúsion, es va poder escapar i va desembarcar a Tir on hi havia els tresors de Perdicas. El tresor estava molt reduït (uns 800 talents) i Àtal els va donar a Arquelau, governador de la ciutat, i a canvi va rebre deu mil soldats i 800 cavalls; durant un temps va romandre a Tir per reagrupar als partidaris de Perdicas, però després, en lloc d'unir-se a Àlcetes, el germà de Perdicas, es va dedicar a atacar la costa de Cilícia per mar, amb la seva flota, i es va enfrontar amb els rodis, essent totalment derrotat; les restes del seu exèrcit es van unir a Àlcetes, però les forces unides foren derrotades a Psídia per Antígon el borni.
Àlcetes va poder fugir però Àtal i altres oficials foren fets presoners (320 aC). El 317 aC, després de tres anys de captivitat, van subornar als guardians, i es van apoderar del castell on estaven tancats però abans de poder sortir, el castell fou rodejat per les forces militars de la rodalia. Van quedar assetjats durant un any i quatre mesos fins que es van haver de rendir. La seva sort final és desconeguda però probablement va morir en la lluita.

## Referències

* 1 2 Attalus A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology Ed. William Smith. ed. 1813-1893
* ↑ Flavi Arrià. «iv. 16». A: Anabasis Alexandri.
* ↑ Flavi Arrià. «iv. 26». A: Anabasis Alexandri.
* ↑ Diodor de Sicília. «xviii. 37». A: Bibliotheca.
* ↑ Diodor de Sicília. «xviii. 44-45». A: Bibliotheca.
# Gegants de les Planes d'Hostoles

Els Gegants de Les Planes d'Hostoles són el Jordi i la Núria. Les figures actuals daten de 1982 i són una rèplica molt precisa dels gegants originals, estrenats al 1925 i desapareguts durant la Guerra Civil.

## Història

L'estrena dels Gegants tingué lloc el 27 de setembre de 1925 i representaven l'Alcalde i l'Alcaldessa del poble vestits amb l'abillament típic de la comarca de la Garrotxa. Aquell cop dansaren al so de la música del Ball dels Gegants d'Olot, per bé que a l'any següent ja evolucionaren al compàs de música pròpia, feta pel mestre i compositor sardanista Josep Saderra i Puigferrer, nat a Sant Feliu de Pallerols el 1883. L'any següent de la seva estrena s'hi incorporaren un conjunt de deu nans o capgrossos, de sèrie, comprats a Barcelona. A les acaballes de la Guerra Civil, els dies 5, 6 o 7 de febrer de 1939, els Gegants i els Capgrossos foren cremats per les tropes en retirada cap a França.
El dia 12 d'abril de 1981, el Ple de l'Ajuntament acceptà la proposta de promoure una comissió que portés a terme la construcció d'uns nous Gegants, que haurien de ser una còpia dels seus antecessors tan exacta com fos possible. Van ser fets per l'escultor de Sant Joan de les Abadesses Francesc Fajula i Pellicer. Es varen estrenar el dissabte 24 de juliol de 1982 i al bateig hi assistiren com a padrins els Gegants de Sant Joan de les Abadesses i els de Sant Feliu de Pallerols. Els imposaren els mateixos noms que tenien els anteriors: Jordi i Núria.
Surten a ballar a la Plaça Nova per Sant Jaume, el 25 de Juliol, i per la Santa Espina, el quart diumenge de setembre, portats per la Colla de Gegants, Capgrossos i Grallers de Les Planes. A part, els Gegants fan diferents sortides a d'altres poblacions en les tradicionals trobades geganteres al llarg de l'any. Des de l'any 1992, cada any Les Planes celebra una trobada de gegants, nans i grallers, coincidint amb la festa de Sant Jaume.

## Referències

* ↑ «Capgrossos i Gegants». [Consulta: 5 setembre 2023].
* ↑ «Els nostres convidats: Les Planes d'Hostoles». Gegants de la Roca del Vallès, 30-08-2016. [Consulta: juliol 2019].
* ↑ Faràndula de la Garrotxa. Olot: Edicions Municipals, 1998, p. 143-145. ISBN 84-7216-063-7 [Consulta: 13 maig 2019].
# Estadi Balear (barri)

Estadi Balear és el nom que l'Ajuntament de Palma dona a la zona compresa entre la Via de Cintura, els barris de Rafal Nou i Rafal Vell, la carretera de Manacor i el torrent Gros. El barri s'estén per les antigues terres de les possessions de Son Pi, Son Fornari, Son Güells, les Sorts i Son Ramions, entre d'altres, avui en dia parcialment rurals, parcialment urbanitzades i parcialment convertides en polígon industrial. Pren el nom de l'Estadi Balear, el qual es troba a ponent del barri.
El 2018 tenia 961 habitants.

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ «Institut d'Estadística de les Illes Balears». [Consulta: 24 juny 2019].
# Cairn na Burgh Mòr

Cairn na Burgh Mòr és una petita illa deshabitada de les Hèbrides Interiors situada al nord-oest d'Escòcia. Forma part del grup de les Treshnish, situant-se al seu extrem nord-est, al nord-est de l'illa de Fladda. És l'illa més gran de les dues que conformen el petit grup de les "Carnburgs" - l'altre s'anomena Cairn na Burgh Beag-. Cairn na Burgh Mòr es troba enfront de l'entrada del Loch Tuath, que se situa a la costa oest de Mull. Totes dues illes presenten una cobertura d'herba i posseeixen una silueta molt característica: són planes i retallades per penya-segats. L'illa posseeix un castell i una capella.
El seu nom prové del nòrdic antic, "Kiarnaborg", i significa "Castell en bona terra".

## Referències

* ↑ «Overview of Burgh More, Cairn na». Gazetteer for Scotland. [Consulta: 28 juliol 2007].
# Martín de Garay y Perales

Martín de Garay y Perales Martínez de Villela y Franco (el Puerto de Santa María, província de Cadis, 26 de gener de 1771 - la Almunia de Doña Godina, 7 de desembre de 1822) va ser un infantó, cavaller gran creu de l'orde de Carles III, economista, secretari de la Junta Suprema (1808), ministre d'Hisenda i conseller d'estat.

## Biografia

Nascut a el Puerto de Santa María en 1771, era fill del capità Martín de Garay y Martínez Villela de Acha y Hernando Avendaño, i de Sebastiana Perales y Franco, Mercado i Fernández de Moros, filla del baró de la Torre. Va ser comptador de l'Exèrcit de Catalunya (1799), intendent de Múrcia (1804) i Extremadura (1805), i secretari d'Estat interí de la Junta Central, on destacà per la seva tasca en les relacions internacionals amb Anglaterra i la convocatòria de Corts de 1810.
De 1810 a 1813 va romandre a Cadis on va formar part del Consell d'Estat. Va emetre l'informe sobre el Tractat de mediació de Gran Bretanya en la insurrecció americana i el del tabac desestancat etc. Després del retorn de Ferran VII fou nomenat protector del Canal Imperial d'Aragó. Tot i que era liberal i amic de Jovellanos, això no va impedir que Ferran VII d'Espanya el nomenés ministre d'Hisenda (1816) per evitar la fallida de la Monarquia.
Va redactar dues memòries: una solució dels problemes de la Hisenda i una altra sobre el sistema de crèdit públic. Va establir el primer pressupost de l'Estat espanyol. Va pretendre la reducció de la despesa pública i l'increment dels ingressos mitjançant un impost directe que gravaria la noblesa i els alts funcionaris.
Els privilegiats van impedir que prosperés la Reforma de Garay i el rei el va destituir en 1818. Aleshores va marxar a La Almunia i a Saragossa, on va continuar al capdavant dels canals d'Aragó. En 1820, a l'inici del trienni liberal, va tornar a Madrid per formar part del Consell d'Estat, però a causa de la tuberculosi va tornar a La Almunia de Doña Godina,on hi va morir el 1822.

## Referències

* ↑ Martín de Garay a mcnbiografias
* ↑ «Ministeris de Ferran VII». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Martín de Garay y Perales». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.

## Bibliografia

* ALONSO GARCÉS, Nuria. Biografía de un Liberal Aragonés: Martín de Garay, 1771-1822. Institución Fernando el Católico. Zaragoza
# Gegants del Carrer Lorenzana d'Olot

Els gegants del Carrer Lorenzana d'Olot eren coneguts per la gent d'Olot com els Gegants de can Barberí, una antiga foneria l'origen de la qual es remunta al segle xviii. Van ser estrenats l'any 1902 amb motiu de la festa de Can Barberí per Sant Llorenç, el mes d'agost.

## Història

L'autor de les imatges fou Jaume Ferrarons, treballador del taller d'imatgeria El Arte Cristiano. El ball, executat pels geganters del comú, era un vals compost expressament per a ells, obra d'Antoni Moner.
La vestimenta d'aquests gegants era molt vistosa: el Gegant duia un casc de guerrer amb una crinera vermella, una túnica i un mantell. Portava un sabre lluent i corbat a la mà dreta i un pergamí enrotllat a l'esquerra. Sembla que una de les característiques més pintoresques era el seu bigotàs. La vestimenta de la Gegantessa era discretament elegant; l'esclavina de brocat, que li realçava el coll, gairebé autèntica. Duia un pentinat amb molta gràcia i unes arracades de pedreria. A la mà dreta hi portava un ventall i a l'esquerra, un mocador de puntes.
Foren venuts l'any 1916 - quan la festa ja s'havia deixat de celebrar - a l'Ajuntament de Banyoles per la quantitat de 450 pessetes. També se'ls cedí la música, per la qual cosa l'Ajuntament de Banyoles va aprovar que hi anés gent d'Olot per ensenyar- los el ball.
Cal dir que els Gegants van tenir un final desagradable: l'any 1936 foren cremats públicament davant la casa de la vila.

## Referències

* ↑ «Gegants de Banyoles (Pla de l'estany)». Fes Ta Festa. [Consulta: 2 desembre 2018].
* ↑ Murlà i Giralt, Josep «Els gegants d'Olot». Revista de Girona [Consulta: 2 desembre 2018].
* 1 2 «Els Gegants de Banyoles». banyolescultura.net. [Consulta: 2 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Gegants del Carrer Lorenzana d'Olot a Instagram
# Banc d'Expansió Comercial

El Banc d'Expansió Comercial fou una entitat financera fundada el 1948 amb la denominació de «Vídua e Hijos de Francisco Esplugas». El 1958 es va transformar en societat anònima. L'1 de març de 1971 va acordar la seva dissolució sense liquidació i va traspassar tot el seu actiu i passiu a Banca Catalana. El seu director general fou Joan Martí i Mercadal.

## Referències

* ↑ «EL ARCHIVO HISTÓRICO BBVA: Un centro para el conocimiento del mundo de la Banca, la economía y la empresa.» (en castellà). Universitat de Castelló, 2011. [Consulta: 30 gener 2018].
* 1 2 Spain. Boletín oficial del estado: Gaceta de Madrid (en castellà), 1973.
* ↑ «Ha mort Ernest Giralt i Raventós | RTVVilafranca». RTVVilafranca, 03-01-2017.
* ↑ Catalana, Banca. Evolució econòmica. Servei d'estudis, 1972.
* ↑ Novoa, Josep Manuel; Reixach, Jaume. Las Mil caras de Jordi Pujol: vida y milagros (en castellà). Editorial Tres Tigres, 2003. ISBN 9788493312824.
# Àtal (escultor)

Àtal o Àttal va ser un escultor atenenc fill d'Andràgat. Pausànies esmenta una estàtua d'Apol·lo en un temple d'Argos, que era obra d'aquest escultor. El seu nom s'ha trobat precisament en una estàtua descoberta al teatre d'Argos.

## Referències

* ↑ Attalus A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology Ed. William Smith. ed. 1813-1893
# Gegants de les Preses

Els Gegants de Les Preses –promocionats pel Centre Cultural i realitzats amb la participació econòmica i material dels veïns presencs i de diverses entitats del poble– foren creats per l'escultor Pere Sala, mentre que la direcció artística la realitzà Miquel Duran des del Centre Cultural. La confecció del vestuari anà a càrrec de Carme Jou.
Es van estrenar el dia 13 d'octubre de 1996 i van ser apadrinats pels Gegants de Vilobí d'Onyar i els de Les Planes d'Hostoles. El Gegant (Elionardis) fa 3'85 metres d'alçada i pesa 66 kg, mentre que la Gegantessa (Ricarda) en fa 3'63 i pesa 63 kg. Segons l'estudiós de la història local Mn. Joan Pagès i Pons, els noms d'Elionardis i Ricarda corresponen als noms de dos personatges històrics de l'època medieval, que estan lligats amb la història local i amb la noblesa del segle x.
La música del Ball de Gegants fou composta per Joan Pont, mentre que la instrumentació per a cobla anà a cura d'Àlex Blanco. La coreografia del ball és de Frederic Gaude. La cançó del seu ball té lletra, escrita per la poetessa Montserrat Vayreda. L'any 2021, en motiu dels 25 anys dels Gegants, es va estrenar un segon ball, compost per Agusí Pedrico i amb coreografia de Pep Garcia i els geganters. Des d'aleshores, sempre ballen les dues danses.
Els Gegants de Les Preses només ballen dos cops l'any: per la Festa del Roser, el quart diumenge de maig, i per la Gala (la Festa Major del poble) –amb el tradicional Ball de Cintes– el segon cap de setmana d'octubre, on fan diverses cercaviles i les ballades a la plaça Major, destacant els balls que fan l'última nit de la Gala, a les fosques i envoltats d'espelmes.
Acompanyen als Gegants la comparsa formada per la Granota i els Calabotins, estrenada l'any 1997.

## Referències

* ↑ «La faràndula». Ajuntament de Les Preses. [Consulta: 15 maig 2019].
* ↑ Faràndula de la Garrotxa. Olot: Edicions Municipals, 1998, p. 151. ISBN 84-7216-063-7 [Consulta: 13 maig 2019].
# Estadi Bloomfield

L'Estadi Bloomfield és un estadi de futbol situat a Tel Aviv, Israel. És la llar dels clubs Hapoel Tel Aviv, Maccabi Tel Aviv i Bnei Yehuda Tel Aviv. L'estadi té una capacitat per a 29.400 espectadors.

## Història

L'estadi de Bloomfield va ser construït a on havia estat el Basa Stadium. Basa va ser la casa del Hapoel Tel Aviv FC des de 1950 i avui dia segueixen jugant en aquesta zona. L'obertura de l'estadi data del 12 d'octubre de 1962. La trobada inaugural va ser un partit amistós del Hapoel Tel Aviv FC davant del FC Twente. El 1963, el rival del Hapoel de Tel Aviv, el Maccabi Tel Aviv, es va instal·lar a Bloomfield, després de disputar molts partits a l'Estadi Maccabiah. A partir de 2004, el Bnei Yehuda va jugar també a l'estadi. Actualment, el Bloomfield Stadium és dels pocs estadis que han estat acceptats per la FIFA i la UEFA per acollir finals.

## Vegeu també

* Estadis de futbol a Israel

## Enllaços externs

* Stadium Bloomfield a la web del Maccabi Tel Aviv (anglès)
* Bloomfield Stadium en Worldstadiums.com Arxivat 2015-04-28 a Wayback Machine. (anglès)