OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Waterloo (Illinois)

Waterloo és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 7.614 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waterloo tenia 7.614 habitants, 2.912 habitatges, i 2.076 famílies. La densitat de població era de 527,8 habitants/km².
Dels 2.912 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.938 $ i la renda mediana per família de 57.894 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.892 $ mentre que les dones 24.685 $. La renda per capita de la població era de 21.081 $. Aproximadament el 2,1% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waterloo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waterloo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Garrapiñada

La garrapiñada, garrapiñada de cacahuate, garrapiñado, garapiñado o maní confitado és un snack dolç elaborat amb cacauet pelat, sucre i essències (usualment de vainilla). L'almívar resultant del procés de cocció es redueix fins a crear el fenomen anomenat «d'inversió del sucre». És a dir, que aquest es cristal·litza novament, però resta gebrada sobre el cacahuate cobrint així tota la seva superfície. Després es caramel·litza, creant la textura dolça i crocant que el caracteritza. El nom d'aquest dolç deriva de «gar(r)apinyar », que significa «banyar llaminadures en el regal que forma grumolls».
L'origen d'aquest menjar és incert. D'acord amb la Encyclopedia of American Food and Drink els antics egipcis ja preservaven les nous i fruites amb mel. Així mateix, Alan Davidson a Oxford Companion to Food, assenyala que «el torró de cacauet és un dolç simple i antic i s'elabora d'ençà de segles en molts països». És molt similar a alguns tipus de nous amb mel, com el croquant de Provença fet amb sucre, mel i ametlles o el croccante italià amb sucre, llard i ametlles. Elaboracions similars amb nous, festucs, ametlles, anacards o llavors de sèsam són molt populars en el món àrab. Segons Stuart Berg Flexner «a la fi dels anys 1850 la gent (als Estats Units) parlava de caramels de cacauet, caramels de melassa i cacauet o torró de cacauet».
La primera recepta de garrapiñada coneguda (peanut candy) és la d'Emma Paddock Telford en el seu llibre de 1908 The Evening Telegram Cook Book, encara que, en rigor, difereix del snack en què no portava vainilla i recomanava de deixar refredar els cacauets caramel·litzats per a després tallar-los en quadrats.
La garrapiñada és molt comuna en països d'Amèrica Llatina com l'Argentina, l'Equador, el Perú, Xile, Mèxic i l'Uruguai on és venuda en petits paquets per venedors al carrer o supermercats, majoritàriament en els mesos de tardor i hivern o a l'Argentina al desembre per Nadal. En altres països també es consumeixen amb variants en la seva elaboració. Al Japó s'elabora el amanattō, un dolç tradicional originalment elaborat amb mongetes azuki, encara que hi ha versions del amanattō de cacauet. A Àsia són populars algunes receptes de halva amb cacauet enter cuit amb sucre de palma.
Si bé la garrapiñada s'elabora a partir del cacauet, es pot fer a partir de qualsevol fruita seca o llavor. A Espanya són comuns les ametlles garapinyades.

## Vegeu també

* Ametlla garapinyada

## Referències

* ↑ Garapiñar Diccionario de la Lengua Española - Vigésima segunda edición. Consultado el 27 de diciembre de 2010.
* ↑ Encyclopedia of American Food and Drink, John F. Mariani. Lebhar-Friedman. New York. 1999
* ↑ Oxford Companion to Food, Alan Davidson. Oxford University Press. Oxford. 1999
* ↑ Listening to America, Stuart Berg Flexner. Simon & Schuster. Nueva York. 1982
* ↑ The Evening Telegram Cook Book, Emma Paddock Telford Cupples & Leon. Nueva York. 1908.
# Joseph-Alphonse Esménard

Joseph-Alphonse Esménard (Pélissanne, 1770 - Fondi, 25 de juny de 1811) va ser un poeta francès. Era germà del periodista Jean-Baptiste Esménard.

## Vida

Editor de periòdics reialistes, Esménard va abandonar França arran dels fets revolucionaris del 10 d'agost de 1792 i va viatjar arreu d'Europa, tot visitant Anglaterra, els Països Baixos, Alemany, Itàlia, Constantinoble i Grècia. Va tornar a París l'any 1797, i hi va escriure a La Quotidienne, però de nou va ser forçat a l'exili després del cop d'estat del 18 de fructidor, no sense abans haver passat dos mesos a la Prison du Temple. Va tornar de nou a França després del cop d'estat del 18 de brumari, però ben aviat va sortir de nou vers Saint-Domingue com a secretari del general Leclerc en l'expedició de Saint-Domingue. En tornar de l'expedició va ser nomenat cap de l'oficina dels teatres, dependent del Ministeri de l'Interior, gràcies a la protecció de Savary. No obstant això, poc després va partir de nou per acompanyar l'almirall Villaret de Joyeuse a Martinica.
Va tornar de nou a França, on va ser creditor d'importants favors del govern imperial pels serveis prestats - censor dels teatres i llibreries, censor del Journal de l'Empire i cap de divisió del Ministeri de l'Interior. L'any 1810 va ser elegit com a membre de l'Académie française.
Per haver publicat un article satíric contra un dels enviats de Napoleó a Rússia al Journal de l'Empire, va ser desterrat a Itàlia durant uns mesos. Quan tornava de l'exili va patir un accident de cotxe de cavalls, arran del qual va morir a Fondi, prop de Nàpols.

## Obra

Esménard és principalment conegut pel poema didàctic i descriptiu de títol La Navigation, publicat inicialment en 8 cants l'any 1805 i després reeditat en 6 cants l'any 1806. És una obra precisa, feta a partir de les observacions de l'autor en el transcurs dels seus viatges. Malgrat tot, la seua versificació és monòtona i l'obra careix d'acció i moviment.
Va escriure el llibret de l'òpera en tres actes Le triomphe de Trajan, amb música de Jean-François Lesueur, que descriu la vida de Trajà, però farcida d'aduladores al·lusions a Napoleó I de França. Va ser estrenada amb crítiques triomfals l'any 1807. També va escriure el llibret de l'òpera en tres actes Fernand Cortez ou la conquête du Mexique (1809) en col·laboració amb Victor-Joseph Étienne de Jouy i música de Gaspare Spontini, que també va gaudir d'un bon èxit. També és autor d'una sèrie de poemes a la glòria de Napoleó, recollits sota el títol La Couronne poétique de Napoléon (1807).

## Enllaços externs

* Académie française Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine.
# Villa de Otura

Villa de Otura (oficialment Otura fins a 2013) és un municipi situat en la part septentrional de la Vega de Granada (província de Granada), a uns 12 km de la capital granadina, en el sud-est d'Espanya. Limita amb els municipis de Gójar, Dílar, El Padul i Alhendín. En el seu terme municipal es troba el port del Suspiro del Moro. Compte amb un camp de golf i nombroses urbanitzacions la qual cosa ha elevat notablement el preu del sòl i de l'habitatge, a més de la superfície construída i la població del municipi.

## Enllaços externs

* Portal no oficial de Villa de Otura
* Ajuntament de Villa de Otura Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.
* Microweb turística de Villa de Otura realitzada pel Patronat de Turisme de Granada Arxivat 2008-02-29 a Wayback Machine.
* La Banda de Música "Villa de Otura"
# Canal de Patna

El canal de Patna és un canal de reg al districte de Patna a Bihar, al sistema del riu Son. Surt del Canal Principal Oriental al districte de Gaya prop de Barum on el Son reparteix les aigües entre el Canal Principal Oriental i el Canal Principal Occidental. El canal de Patna està pensat per regar les terres a l'est del Son. Té uns 127 km dels quals menys de la meitat són dins el districte de Patna,; rega una àrea d'almenys 2000 km² mercès a canals distributaris. El curs inicial és paral·lel al Son, però després se separa cap a l'est seguint un antic canal del riu i va a trobar al Ganges a Digha (entre Bankipur i Dinapur). Fou inaugurat el 1877.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Shanakdakhete

Candaces (Shanakdakhete) fou reina de Meroe (170–150 aC). El seu nom vol dir Gran Dona en llengua meroítica. Va succeir vers el 170 aC a un rei de nom desconegut i vers el 150 aC la va succeir un altre rei del que tampoc es coneix el nom.

## Referències

* ↑ «Museums for Intercultural Dialogue - Statue of queen and prince of Meroë». [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «The untold story of the great Nubian Queen Shanakdakhete who ruled without a king» (en anglès), 10-07-2018. [Consulta: 14 novembre 2020].
# Santa Anna de Bausen

La capella de Santa Anna és una petita edificació eclesiàstica del segle xx, situada al poble Bausen, dins el municipi del mateix nom, al terçó de Quate Lòcs de la Vall d'Aran. És un monument inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella és un petit edifici religiós destinat al culte que es troba al costat del camí vell, a la falda de la localitat.
Es tracta d'un habitacle modern amb una nau de planta quadrada i de volta de canó; els murs són fets amb maçoneria de pedra i la coberta, amb dos vessants, és de llosa de pissarra.

## Referències

* 1 2 «Capella de Santa Anna». Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2016].
* ↑ «Bausen». Agència Catalana de Turisme. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2016].
# The Companionate Marriage (pel·lícula)

The Companionate Marriage és una pel·lícula muda que es va estrenar el 21 d'octubre de 1928. Va ser dirigida per Erle C. Kenton i els actors principals van ser Betty Bronson i Alec B. Francis. Està basada en la novel·la homònima de Benjamin Barr Lindsey i Wainwright Evans publicada l'any anterior. Es considera una pel·lícula perduda.

## Repartiment

* Betty Bronson - Sally Williams
* Alec B. Francis - Judge Meredith
* William Welsh - Mr. Williams
* Edward Martindel - James Moore
* Sarah Padden - Mrs. Williams
* Hedda Hopper - Mrs. Moore
* Richard Walling - Donald Moore
* Arthur Rankin - Tommy Van Cleve
* June Nash - Ruth Moore

## Argument

Sally Williams, és una noia sense recursos que prové d'una família desestructurada que treballa com a secretària per a James Moore, un home ric. Donald, el fill d'aquest, s'enamora de Dally i li proposa el matrimoni. Cínica i amargada, Sally no vol saber res de matrimoni i el rebutja. Ruth Moore, la germana de Donald, durant una festa en un bar de carretera en que tots van borratxos, s'acaba casant impulsivament amb Tommy Van Cleve. Amb molt poc temps es desil·lusiona del sue matrimoni. Tenen una criatura però Tommy l'abandona i ella es suïcida. Moguda pel dolor i la ira de Donald, Sally li ofereix casar-se amb ell. Ell es nega fins que el jutge Meredith, un amic de la família, elabora un contracte legal pel qual si, al final d'un període estipulat, qualsevol qualsevol dels dos no està satisfet amb el matrimoni aquest es declararà legalment nul. Passen diversos anys i Donald i Sally no viuen res res més que la felicitat i la joia d'estar junts.

## Referències

* ↑ White Munden (ed.), Kenneth. The American Film Institute Catalog Of Motion Pictures Produced in the United States: Feature Films, 1921-1930, Part 1. University of California Press, 1997, p. 142. ISBN 0-520-20969-9.
* ↑ «The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog: The Companionate Marriage» (en anglès). [Consulta: 13 març 2016].

## Enllaços externs

* The Companionate Marriage al Catalog of Feature Films de l'American Film Institute.
# Zizaniopsis

Zizaniopsis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Zizaniopsis bonariensis (Balansa i Poitr.) Speg.
* Zizaniopsis killipii Swallen
* Zizaniopsis microstachya (Nees ex Trin.) Döll i Asch.
* Zizaniopsis miliacea (Michx.) Döll i Asch.
* Zizaniopsis villanensis Quarin
# Josepets

«Josepets» té aquests significats:
* Josepets, nom popular dels frares carmelites descalços, ja que el primer convent de l'orde fou el de Sant Josep d'Àvila
* Església dels Josepets o, simplement, els Josepets, església barroca de la vila de Gràcia (Barcelona), a la plaça de Lesseps (abans anomenada plaça dels Josepets).
* Els Josepets (barri), barri de l'antic municipi de Gràcia, al voltant de la plaça i l'església dels Josepets.
# Villa de Álvarez

Villa de Álvarez és una ciutat de situda al costat de la ciutat de Colima en l'estat homònim. Actualment ambdues ciutats resten unides i per a un nou vingut resulta difícil saber en quina de les dues ciutats et trobes. El municipi té 65000 habitants aproximadament.
La Universitat de Colima hi té campus.
A la vila s'hi pot destacar:
* "El Agua Fría": una font d'aigua transparent a temperatura ambient rodejat d'una vegetació frondosa. Hi ha taules per a fer un "pic-nic". Es troba a 17 km de la ciutat.
* "La Piedra de Juluapan": la llegenda diu que el Rei Colimán va ésser enterrat amb els seus tresors en aquell punt. resta a 5 km de la Vila.
* "La Campana": zona arqueològica de l'ocupació prehispànica que data del 1500 aC.

## Enllaços externs

* Web de la Vila (castellà)
# Carmel (Indiana)

Carmel és una població del Comtat de Hamilton (Indiana) als Estats Units. Segons el cens del 2007 tenia 68.677 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carmel tenia 37.733 habitants, 13.597 habitatges, i 10.564 famílies. La densitat de població era de 818 habitants per km².
Dels 13.597 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,3% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 22,3% no eren unitats familiars. En el 18,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 81.583 $ i la renda mediana per família de 94.210 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.618 $ mentre que les dones 38.917 $. La renda per capita de la població era de 37.906 $. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carmel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carmel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santa Anna (desambiguació)

«Santa Anna» té aquests significats:
* Biografies:
** Santa Anna, dona de Joaquim amb qui fou mare de Maria (mare de Jesús).
** Anna (profetessa), dona present a la presentació de Jesús al temple de Jerusalem.
** Antonio López de Santa Anna (1794 – 1876), conegut simplement com a Santa Anna, militar i president de Mèxic.
* Edificis:
** Santa Anna de Barcelona, església i monestir del segle xii situat prop de la plaça de Catalunya de Barcelona.
** Santa Anna de Montadó o Santa Anna i sant Martí, església romànica d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà)
** Santa Anna de l'Hostal Roig o de Montllor, antiga capella de Sant Salvador de Toló.
** Ermita de Santa Anna de Castellvell del Camp, ermita al cim del turó de Santa Anna a Castellvell del Camp (Baix Camp).
** Santa Anna de Calladrons, ermita situada a Calladrons, al municipi de Benavarri (Ribagorça).
** Ermita de Santa Anna de Catí, edifici religiós a Catí (Alt Maestrat, País Valencià).
** Santa Anna de Claret, ermita al sud-est de la vila de Santpedor (Bages).
** Ermita de Santa Anna (Sucaina), temple de la vila de Sucaina (Alt Millars).
** Santa Anna de Montornès, ermita gòtica del s. XIV i antic monestir agustinià al municipi de Montblanc (Conca de Barberà).
** Santa Anna de Passerell
** Santa Anna de la Cabanya
** Santa Anna de Sort
** Església de Santa Anna (Varsòvia)
* Orografia:
** Cala de Santa Anna, platja entre el port de Blanes i la cala de sa Forcanera (la Selva, Catalunya).
** Turó de Santa Anna, turó de la vila de Castellvell del Camp (Baix Camp).
** Coll de Santa Anna, serra situada al municipi de Tivissa (Ribera d'Ebre).
* Miscel·lània:
** Escola Santa Anna, centre educatiu del districte de la dreta de l'Eixample de la ciutat de Barcelona.
** Germanes de la Caritat de Santa Anna, congregació religiosa femenina.
** Pantà de Santa Anna, embassament de la Noguera Ribagorçana que abasta els termes de Castellonroi i Valldellou (la Llitera, Aragó) i Os de Balaguer (Noguera, Catalunya).
# Tiruvallur

Tiruvallur és una ciutat i municipalitat de Tamil Nadu, capital del districte de Tiruvallur. El nom deriva suposadament de la paraula tàmil tiru evvull (tiru, prefix equivalent a 'déu', donat a les ciutats amb temples notables; i evvull, 'lloc de dormir') que voldria dir 'Ciutat sagrada on passar la nit', ja que Veera Raghavar (una de les personalitats de Vixnu) va demanar a un santó un lloc per dormir una nit. Al cens del 2001 figura amb 45.517 habitants.
La seva major atracció és el temple de Veera Raghavar (Sri Vaidya Veera Raghava Swami), un dels 108 temples sagrats (Divya Desams) dels vaixnavites. Al costat hi ha un temple dedicat a Xiva i no gaire lluny el temple de Viswaroopa Panchamukha Hanuman (dedicat al déu Mono).

## Història

Va seguir la història general de la regió de Chengalpat o Chingleput (Chengalpattu). Els holandesos van fundar la factoria de Pulicat el 1609. Després de la derrota i annexió del sultanat de Golconda el 1687 al segle xviii, va quedar en mans del nawab d'Arcot. El 1801, va passar als britànics, que pel tractat de 1825 van adquirir Pulicat i altres possessions holandeses a canvi de les possessions britàniques a Sumatra.

## Referències

Wikipèdia en anglès.
# Zizers

Zizers és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Landquart.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Gastó II de Foix

Gastó II de Foix i IX de Bearn (1308 – Sevilla, setembre de 1343) fou comte de Foix i vescomte de Bearn i Marsan (1315 – 1343).

## Orígens familiars

Fou el fill gran i successor al comtat de Foix, vescomtat de Bearn i el dominis nord pirinencs de Donasà i Andorra del seu pare Gastó I de Foix i VIII de Bearn. Per la seva banda el seu germà Roger Bernat I de Castellbò rebé en herència el vescomtat de Castellbò. Es casà el 1324 amb Elionor de Comenge, filla del comte Bernat VII de Comenge. D'aquesta unió nasqué l'infant Gastó III Febus de Foix (1331 – 1391), comte de Foix i vescomte de Bearn.

## Ascens al tron comtal

Va succeir el seu pare amb només 7 anys, tot i que la seva mare Joana d'Artois li va exercí la regència del comtat fins a l'any 1329, en què fou tancada pel seu fill al castell d'Ortès.
Va ser partidari del rei Jaume III de Mallorca en contra del rei català Pere el Gran. Va lluitar també al costat del rei de França a Flandes i Guiena i va participar en la conquesta de Tartàs als anglesos el 1339 i en premi va rebre el títol de vescomte de Lautrec, vescomtat que va infeudar a un membre de la vella dinastia local.
Va seguir la lluita amb els comtes d'Armanyac. Va ostentar per molts anys el càrrec de lloctinent del rei a Gascunya i Llenguadoc. Cap al final de la seva vida va anar a Castella per ajudar el rei Alfons XI contra els musulmans i va participar en el setge d'Algesires.
Va morir a Sevilla el 1343 i és enterrat a l'abadia de Bolbona.
# Johannes Miersch

Johannes Miersch (Dresden, 23 d'agost de 1865 - Cincinnati, 8 de setembre de 1916), nom complet Carl Alexander Johannes Miersch, fou un violinista i pedagog alemany.
Va estudiar al Conservatori de Múnic, on entre el seus tingué a Ludwig Abel. Després de graduar-se actuà a Aberdeen, Atenes, Bayreuth, Berlín, Brussel·les, Dresden, Graz, Múnic, Nova York, París entre d'altres ciutats d'Europa.
En data ignorada marxà als Estats Units, on actuà com a violinista i professor de violí fins a la seva mort a Cincinnati.

## Referències

* (alemany) Bayerisches Musiker-Lexikon Online
# Villa de Vallecas

Villa de Vallecas és el nom d'un dels 21 districtes municipals de la ciutat de Madrid. Està organitzat administrativament en dos barris: Nucli històric de Vallecas (18.1) i Santa Eugenia (18.2).

## Història

Aquest districte sorgeix després de la divisió de 1987. El poble de Vallecas havia estat municipi independent de la província de Madrid fins a la seva annexió a Madrid per Decret de 10 de novembre de 1950. Villa de Vallecas té en l'actualitat 92.794 habitants, la tercera part que el districte veí, Puente de Vallecas.

## Geografia urbana

El districte limita amb:
* Els municipis de Rivas-Vaciamadrid i Getafe al sud, estant separat dels mateixos per l'autopista M-50.
* El districte de Vicálvaro a l'est, separat de Villa de Vallecas per la A-3.
* El districte de Puente de Vallecas al nord, separat de Villa de Vallecas per l'Avinguda de la Democracia, la línia de ferrocarril Madrid-Saragossa i l'autopista M-40.
* El districte de Villaverde a l'oest, separat de la Villa de Vallecas pel riu Manzanares.
Cal assenyalar que aquest districte i el veí, Puente de Vallecas, són els únics on l'esquerra política ha estat majoritària en totes les eleccions municipals.
Aquest districte es troba en plena expansió, ja que al sud del nucli antic s'ha edificat l'Eixample de Vallecas, que ocupa la superfície que separa el casc de la M-45 (PAU de Vallecas) i part de la superfície entre la M-45 i la M-50 (PAU de Valdecarros). Aquest eixample segueix sent part del nucli antic des del punt de vista administratiu, encara que es pot considerar un barri més del districte.
Dins dels terrenys del districte es troba Mercamadrid, central dels mercats majoristes de la ciutat amb gran activitat comercial de matinada.

## Transports

Villa de Vallecas és un dels districtes millor comunicats amb el centre de la ciutat des del segle xix pel ferrocarril. Des de 1999 a més el recorre la línia 1 de Metro de Madrid amb sis estacions dins del districte (tres des de 1999 i tres des de 2007).
Quant a autobusos, recorren el districte les línies 54 (Atocha-Barrio Vilano), 58 (Puente de Vallecas-Santa Eugenia), 63 (Avinguda de Felipe II-Santa Eugenia), 103 (Entrevías-Villa de Vallecas), 130 (Villaverde Alto-Vicálvaro), 142 (Pavones-Eixample de Vallecas), 145 (Conde de Casal-Eixample de Vallecas), I (Conde de Casal-Politécnico Vallecas), H1 (Sierra de Guadalupe-Hospital Infanta Leonor), ES717 (Estació del Pozo-Villa de Vallecas) i T32 (Legazpi-Mercamadrid).
Vila de Vallecas compta amb 6 estacions de metro: Sierra de Guadalupe, Villa de Vallecas, Congosto, La Gavia, Las Suertes i Valdecarros.

## Vegeu també

* Rayo Vallecano

## Enllaços externs

* Web municipal sobre Villa de Vallecas