OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gamba d'esquer

La gamba d'esquer o gamba d'alguer (Crangon crangon) és una espècie de crustaci decàpode de la família Crangonidae. Pot arribar a fer fins a 10 centímetres de longitud. Habita en les sorres de les platges on es protegeix dels ocells, peixos i altres depredadors.
És possible trobar-lo en totes les costes europees i és molt degustat sobretot al mar on rep diversos noms: garnaal (neerlandès), geirnaors (flamenc occidental), crevettes grises (francès), Strandgarnele, porre, knat, granat o krabben. Se'n van capturar prop de 37.000 tones d'aquests crustacis el 2006, que consumeixen principalment a Alemanya, el nord de França, Bèlgica i als Països Baixos.

## Receptes

Al port de peix d'Oostende
* A l'esmorzar a la Gastronomia de Baixa Saxònia
* Tomate crevettes és un plat nacional belga
* Omelette crevettes (truita de crangon crangon)

## Referències

* ↑ «Gamba (GDLC)». [Consulta: 15 octubre 2009].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ «Impact on the profitability of the commercial UK Crangon fishery» (en anglès). CEMARE, 2007. Arxivat de l'original el 2014-08-11. [Consulta: 22 octubre 2012].
# Cal Vidu (Begues)

Cal Vidu o popularment Cal Viudo, és una obra arquitectònica d'estil contemporani del municipi de Begues (Baix Llobregat) i registrada al Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona.

## Descripció

Masia de grans dimensions amb annexos que conserva la unitat arquitectònica a la seva façana sud, mentre que amb el pas del temps la façana nord ha estat compartimentada en diversos habitatges de dimensions més reduïdes. L'edifici és de planta rectangular amb planta baixa i pis, i teulada de teula àrab a doble vessant amb el carener paral·lela a la façana. Així la façana, amb tres finestres verticals a la dreta i una a l'esquerra. Les altres dues portes no estan a peu de carrer, sinó que una d'aquestes es troba igualment a la planta baixa, però lleugerament elevada respecte el nivell del terra, fet que fa que s'hi hagi d'accedir per una escala, i l'altra es troba a sobre d'aquesta, ja al pis de dalt, on s'hi accedeix igualment per una escala. Al primer pis, a banda d'aquesta porta d'accés, hi trobem cinc finestres quadrades a la dreta de la porta, i una petita finestra, més elevada a l'esquerra. Entre les cinc finestres del pis, aproximadament cap al centre de la façana, hi ha un rellotge de sol. La façana lateral oest de l'edifici fa cantonada amb una casa annexada a la part antiga de la masia, que té a la planta baixa, un annex que fa la funció d'aparcament, i davant de la façana ja descrita, i adossada a aquest annex, unes altres edificacions fetes de pedra i maó amb teulada a un sol vessant que tenen la funció de magatzem per a guardar eines i altres objectes. La façana lateral est de l'edifici presenta tres portes d'accés a l'interior de l'immoble, dues a peu de carrer i una altra a nivell del primer pis, per la qual s'hi accedeix per una escala d'obra. Aquesta porta té una finestra a cada banda, i es correspon amb un altre habitatge. De l'interior de la masia és d'interès l'embigat de fusta del dels pisos, que és l'original. Pel que fa a la façana nord, com ja s'ha indicat, actualment es correspon amb la divisió interior en tres habitatges, cadascun amb la seva porta d'accés, però amb les finestres de la planta baixa i les del pis lleugerament desordenades respecte els corresponents eixos de simetria.

## Història

Masia fundada el segle xviii a les terres rurals i agrícoles de la família Petit, establerts a la Clota i a les Planes, degut a l'expansió familiar i patrimonial d'aquesta; posteriorment al segle xviii aquesta família s'establiria a la masia Cal Vidu, coneguda antigament com El Serral. Al segle xix hi nasqué Jaume Petit i Ros (fill de Joan Petit Romagosa i net de Joan Petit Campderrós) que va engrandir el seu patrimoni familiar fundant a Begues les Colònies Petit, l'antic Teatre Goula, el Petit Casal i el Gran Hotel Petit-Canigó, fundant així també la línia d'autobusos entre Begues i Gavà.

## Referències

* ↑ Mapa del Patrimoni Cultural, Cercador, Begues, Cal Vidu
* ↑ Bondia Domper, Mª Rosa. Tierra y hombres de Begas, 1994.
* ↑ PARELLADA, XAVIER (2009): "Historia dels Masos de Begues"
# Santa Maria del Camí (Veciana)

Santa Maria del Camí és un poble situat a l'extrem sud del municipi de Veciana i al nord del municipi d'Argençola, comarca de l'Anoia. El poble està situat en la confluència de la coma de Santa Maria i el riu Anoia, a la vora la carretera N-II, dins de l'antiga quadra de Santa Maria del Camí. El poble està repartit entre els municipis d'Argençola i Veciana. Està separat del nucli principal de Veciana per una franja que pertany al terme de Copons. Forma part de la comarca natural de la Segarra.
L'església de Santa Maria del Camí, situada al terme d'Argençola, inicialment fou capella d'un hospital situat a peu de l'antic camí ral d'Aragó, i priorat benedictí des de l'any 1228, moment que va ser cedit a Santa Cecília de Montserrat, que hi va posar monjos i que el segle xiii va fer construir l'actual església romànica. És d'una nau amb capelles interiors i absis semicircular a llevant. L'element decoratiu més destacat és una finestra d'estructura circular que es conserva al centre de l'absis. El nucli va sorgir al voltant d'aquest antic monestir, que serví de parròquia des de l'any 1868 fins al 1919, que fou bastida l'actual església nova d'estil neoclàssic, situada al terme d'Argençola. Al segle xix formà municipi amb el lloc de Castellnou del Camí.
* Església romànica de Santa Maria del Camí, al terme d'Argençola
* Església nova de Santa Maria del Camí, al terme d'Argençola

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria del Camí (Veciana)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 LES SANTA MARIES DEL CAMI RAL D'ARAGÓ. ANTIGA N-II
* ↑ «Santa Maria del Camí (Veciana)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ió de Quios

Ió de Quios, en llatí Ion, en grec antic Ἴων, fou un dels cinc poetes atenencs tràgics del cànon i també va compondre també altra mena de poesies, obres en prosa d'història i filosofia. Estrabó l'esmenta com una personalitat de l'illa. Va viure al segle V aC.
Era fill d'Ortòmenes, però va rebre el renom de fill de Xutos que segurament era el renom del seu pare i es referia al pare del mític ancestre dels jonis que portava el seu mateix nom (Ió). Va anar de jove a Atenes i va ser amic de Cimó II del que parla elogiosament a les seves obres mentre critica Pèricles que hauria estat rival seu en l'amor d'una dona, segons diu Plutarc. També va tenir relacions familiars amb Èsquil, però no va publicar tragèdies fins que aquest va morir. El mateix poeta diu que es va trobar amb Sòfocles, però això fou a Quios, quan l'atenenc dirigí l'expedició a Samos l'any 440 aC.
Va escriure la seva primera tragèdia el 452 aC i en un concurs en el que participaven Eurípides i Iofont va quedar tercer. Només va guanyar un premi una vegada, sembla que en una festa Dionísia, i la tradició diu que al mateix concurs va guanyar el premi de ditiràmbics i el de tragèdies i va regalar a cada atenenc un càntir de vi de Quios. Va morir abans del 421 aC, segons es desprèn de La Pau d'Aristòfanes, estrenada aquell any.
El nombre de les seves tragèdies és entre 12 i 40 segons les fonts. Es coneixen els títols d'onze:
* Ἀγαμέμνων, Agamèmnon
* Ἀλκμήνη, Alcmena
* Ἀργεῖοι, Els Argius
* Μέγα Δρᾶμα, El gran drama, potser una sàtira
* Φρουροί, Els guardians
* Φοῖνιξ ἢ Καινεύς, Fènix i Ceneu
* Φοῖνιξ δεύτερος, El segon Fènix
* Τεῦκρος, Teucre
* Ὀμφάλη (drama satíric), Òmfale
* Εὐρυτίδαι, Els Eurítides, els fills d'Èurit
* Λαέρτης, Laertes
Va escriure també poemes lítics, comèdies, epigrames, himnes, elegies i altres. Les seves obres en prosa, esmentades per Aristòfanes, són:
* πρεσβευτικόν,, Els ambaixadors
* Χίον κτίσις (històrica), A imitació d'Heròdot, segurament era la mateixa que l'obra συγγραφή que cita Pausànias.
* κοσμολογικός, obra a la que altres autors anomenen τριαγμός o τριαγμοί, i tracta sobre la constitució de les coses que s'agrupen de tres en tres, concepte atribuït a Orfeu.
* ὑπομνήματα, Un relat sobre els seus viatges i sobre l'arribada d'homes il·lustres a Quios.
En va escriure d'altres que no es coneixen.

## Referències

* ↑ Jacoby, 1947, p. 1.
* ↑ 1.Ion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 606-607

## Bibliografia

* Jacoby, F «Some Remarks on Ion of Chios» (en anglès). The Classical Quarterly, 41, 1–2, 1947, pàg. 1–17. DOI: 10.1017/S0009838800025611.
# Sphincterochila candidissima

Sphincterochila candidissima és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Sphincterochilidae.

## Carcaterístiques

És característica la seva conquilla dura i d'un blanc intens d'uns 16–25 mm. La conquilla és imperforada, globosa, sòlida i cretàcia. La closca té cinc verticils, força aplanats, els superiors carenat per sobre la sutura. L'últim gir es desvia al front. El peristoma és engruixit.

## Distribució

És habitual en la regió del Mediterrani Oriental en terres baixes i àrides amb una alta insolació, de sòl prim o inexistent, amb un estrat de tipus calcari. Ha estat identificat en diversos punts de la geografia catalana d'interès natural: Parc Natural de Collserola la Meda Gran al Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter o Sebes (Flix) La seva distribució a les Balears es limita a les Pitiüses, possiblement introduïda per l'home tot i que hi ha indicis fòssils de la seva presència, mentre que a les Gimnèsies és absent.

## Notes

* 1 2 Tryon G. W. Jr. (1887). Manual of Conchology. Second series: Pulmonata. Volume 3. Helicidae - Volume I. page 10. Plate 2, figure 31-35..
* ↑ Sphincterochila candidissima a Animalbase
* ↑ Bros, V. «Inventari faunístic dels mol·luscs continentals de la serra de Collserola (Barcelona, NE de la península Ibèrica): resultat d'una revisió bibliogràfica» ( PDF). Arxius de Miscel·lània Zooògica, vol. 7, 2009, pàg. 1–45 [Consulta: 28 abril 2011].
* ↑ Altimira, C. «Contribución al conocimiento de la fauna malacológica terrestre y de agua dulce de Gerona» (en castellà). Miscelánea Zoológica, Vol. 2, Núm. 3, 1967, pàg. 17-27 [Consulta: 28 abril 2011].
* ↑ ABELLA CIURANETA, JOAN CARLES «Fauna malacològica de la reserva natural de fauna salvatge de Sebes, Flix». Miscel·lània del CERE, 16, 2005, pàg. 141-170 [Consulta: 28 abril 2011].
* ↑ Altaba, Cristian R.; C. R. C. PAUL Societat d'Història Natural de les Balears «Els mol·luscs terrestres fòssils de les Illes Pitiüses». Bolletí de la Societat d'Història Natural de les Balears, 35, 1992, pàg. 159 [Consulta: 28 abril 2011].

## Enllaços externs

* http://www.malacologia.es/index.php/gasteropodos-terrestres/123-sphincterochilidae/242-sphincterochila-candidissima-draparnaud-1801 Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
* Visió de l'obertura de Sphincterochila candidissima
* Dibuixos en perspectiva de l'apertura, basal, i apical de la conquilla de Sphincterochila candidissima
# Sant Vincenç (Erau)

Sant Vincenç d'Olargues (en francès Saint-Vincent-d'Olargues) és un poble occità del Llenguadoc, situat a la part septentrional del departament de l'Erau a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Vazul d'Hongria

Vazul o Vászoly va ser un noble hongarès dels segles x i xi, descendent del Gran Príncep Árpád, fou germà del príncep Géza d'Hongria i cosí d'Esteve I d'Hongria.
Vazul va tenir tres fills: Andreu I, Béla I i Levent, dels quals només dos van ser posteriorment coronats com a reis d'Hongria.
Uns anys abans de la mort d'Esteve I, l'any 1031 va morir l'únic hereu del rei, Emeric d'Hongria, sumint-se en una situació de tensió davant la selecció d'un nou hereu. Diversos historiadors hongaresos afirmen que si bé estava batejat, Vazul continuava professant la fe pagana, representant a una gran part dels hongaresos que no volien adoptar la fe cristiana. D'aquesta manera, Vazul no havia estat considerat com un possible successor pel tron hongarès.
Esteve va escollir com a successor al fill de la seva germana, Pere, qui va néixer a Venècia i immediatament va esdevenir comandant de l'exèrcit hongarès. Això no va ser ben vist per molts nobles hongaresos, entre ells Vazul, qui pretenia al tron hongarès com a legítim descendent d'Árpád que era. Davant d'aquesta situació, un grup encapçalat per l'Ispàn (governador de província) Sebös fou enviat a capturar, encegar-lo i posteriorment abocar plom sobre les seves orelles, segons alguns per ordre de l'esposa d'Esteve I, Gisela de Baviera, i per Pere I d'Hongria.
Després d'això, els seus tres fills es van veure obligats a fugir, Andreu i Levent van cercar refugi al Principat de Kíev i Béla va fugir cap a Cracòvia. Dècades després, els tres prínceps van tornar a Hongria i es van enfrontar a Pere I. Amb el suport de les forces paganes, van derrocar al rei i van coronar a Andreu com a rei d'Hongria.

## Referències

* ↑ Séredi, J. Emlékkönyv Szent István Király Halálának kilencszázadik évfordulóján (en hongarès). 3. Budapest: Magyar Tudományos Akadémia, 1938.
* ↑ Miklos, M. A Concise History of Hungary (en anglès). Nova York: Cambridge University Press, 2001.
* ↑ Klaniczay, G. Holy Rulers and Blessed Princesses: Dynastic cults in Medieval Central Europe (en anglès). Nova York: Cambridge University Press, 2002.
* ↑ Puy, H; Raymond, HJ. The History of Hungary and The Late Hungarian War: Kossuth and His Generals (en anglès). Buffalo: Phinney & Co., 1858.
# Gamba (desambiguació)

«Gamba» té aquests significats:
* Gamba o cama, extremitat del cos humà
* Gamba o viola d'arc, instrument musical
* Gamba (Gabon), ciutat de Gabon
* Biologia:
** Gamba, denominació no taxonòmica de molts crustacis que tenen una forma característica
** Gamba vermella o Aristaeomorpha foliacea, espècie de crustaci decàpode marí de la família Aristeidae
** Gamba boreal, espècie de gamba que es troba a les parts fredes dels oceans Atlàntic i Pacífic
** Aus:
*** Gamba groga grossa, ocell de la família dels escolopàcids que en estiu habita la tundra al nord d'Amèrica del Nord i en hivern zones humides des del sud d'Amèrica del Nord i el Carib, fins al sud d'Amèrica del Sud
*** Gamba groga petita, ocell de la família dels escolopàcids que en estiu habita la tundra al nord d'Amèrica del Nord i a l'hivern al sud d'Amèrica del Nord i les Antilles fins al sud d'Amèrica del Sud
*** Gamba roja (Tringa totanus)
*** Gamba roja pintada (Tringa erythropus)
*** Gamba verda (Tringa nebularia)
* Biografies:
** Ezio Gamba (1958), judoka italià, campió olímpic
** Enrico Gamba (1831-83), pintor italià
* Gamba gavatxa,
# Weimar Roldán Ortiz

Weimar Alfonso Roldán Ortiz (Medellín, 17 de maig de 1985) és un ciclista colombià, especialista en el ciclisme en pista. Ha guanyat medalles al Campionat del món en pista, als Jocs Panamericans i als Jocs Centreamericans i del Carib, entre altres competicions.
També competeix en carretera i actualment milita a l'equip Medellín-Inder.

## Palmarès en pista

* 2008
** 1r als Campionats Panamericans en Persecució per equips (amb Jaime Suaza, Edwin Ávila i Carlos Urán)
* 2010
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en Persecució per equips (amb Juan Esteban Arango, Edwin Ávila i Arles Castro)
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Madison (amb Juan Esteban Arango)
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Persecució per equips (amb Juan Esteban Arango, Edwin Ávila i Arles Castro)
** 1r als Campionats Panamericans en Puntuació
** 1r als Campionats Panamericans en Madison (amb Carlos Ospina)
** 1r als Campionats Panamericans en Persecució per equips (amb Juan Pablo Suárez, Edwin Ávila i Arles Castro)
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Persecució per equips (amb Juan Esteban Arango, Edwin Ávila i Arles Castro)
** 1r als Campionats Panamericans en Persecució per equips (amb Juan Esteban Arango, Edwin Ávila i Arles Castro)
* 2014
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en Persecució per equips (amb Juan Esteban Arango, Edwin Ávila i Arles Castro)
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Puntuació
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Persecució per equips (amb Juan Esteban Arango, Jordan Parra i Eduardo Estrada)

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2009-2010
** 1r a Cali, en Persecució per equips
* 2011-2012
** 1r a Cali, en Madison
* 2012-2013
** 1r a Cali, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2005
** Campió panamericà sub-23 en contrarellotge
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia sub-23
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2011
** Campió de Colòmbia en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Clásica de Rionegro
* 2013
** Vencedor d'una etapa al Tour de Rio
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour de Rio
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Bôrka

Bôrka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1409.
# In the Flesh (Pink Floyd)

«In the Flesh» (de títol de prova "The Show") és una cançó de la banda anglesa de rock progressiu Pink Floyd. Apareix al seu àlbum The Wall de 1979, i a la pel·lícula Pink Floyd – The Wall, basada en el mateix. El títol es traduiria com "En persona", fent referència a la visió del món des de la perspectiva de Pink, qui també fa referència a "mirar el món des de la disfressa".

## Composició

La cançó té un volum alt i dinàmic. Dura aproximadament 4 minuts, 19 segons. La introducció inclou la mateixa explosiva seqüència d'òrgan de «In the Flesh?». Després d'això, la cançó és seguida amb un cor més suau, abans de la secció lírica. El final de la cançó inclou una altra seqüència d'orgue, i la cançó s'esvaeix amb uns crits.

## Trama

Igual que les altres cançons de The Wall, «In the Flesh» explica una part de la història de Pink, el protagonista de la història. Aquesta és la primera de la sèrie de cançons en què Pink, al·lucinant a causa de l'ús de drogues, es creu un dictador feixista, cantant davant la seva fidel audiència; aquesta cançó en particular es refereix a quan al·lucina que els seus concerts podien ser comparats amb un xou polític. El comença exhortant als seus fans perquè li demostrin la seva devoció posant als "indesitjables", "up against the wall" (de l'anglès, "contra el mur"). Ell acaba la cançó al crit de "If I had my way I'd have all of you shot!" (de l'anglès, "Si fos per mi, us dispararia a tots!"). La incitada multitud coreja el nom de Pink mentre la cançó acaba i s'uneix amb «Run Like Hell».

## Personal

* David Gilmour: ARP seqüenciador Quadra, guitarres.
* Nick Mason: Bateria.
* Roger Waters: Veu principal, baix elèctric, VCS3.
* James Guthrie: ARP seqüenciador Quadra.
* Freddie Mandell: Òrgan.
* Bob Ezrin: Prophet-5 synthesiser.
* Joe Chemay: Cors
* Stan Farber: Cors
* Jim Haas: Cors
* Bruce Johnston: Cors
* John Joyce: Cors
* Toni Tennille: Cors

## Referències

* ↑ Fitch, Vernon and Mahon, Richard, Comfortably Numb - A History of The Wall 1978-1981, 2006, p. 104
* ↑ Fitch, Vernon and Mahon, Richard, p. 143

## Bibliografia

* Fitch, Vernon. The Pink Floyd Encyclopedia (3rd edition), 2005. ISBN 1-894959-24-8

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd
# Strelok

Strelok (en rus: Стрелок) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 21 habitants.

## Referències

* ↑ Plantilla:Публикация
# Scotiabank Saddledome

El Scotiabank Saddledome, anomenat anteriorment Olympic Saddledome o The Saddledome és un pavelló poliesportiu situat a la ciutat de Calgary (Alberta, Canadà). Construït amb motiu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 és la seu dels Calgary Flames (NHL), els Calgary Hitmen (WHL) i els Calgary Roughnecks (NLL). Amb una capacitat de 17.104 persones per a la pràctica de l'hoquei sobre gel, pot augmentar-se fins als 20.100 seients.

## Història

L'Olympic Saddledome fou ignagurat el 15 d'octubre de 1983 amb l'objectiu d'allotjar diverses proves dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary. Amb un cost previst de 84 milions, va acabar costant 97,7 milions de dolars canadencs i dissenyat pel gabinet Graham McCourt Architects, el sostre fou construït en forma de sella de muntar ("saddle" en anglès), una paraboloide hiperbòlica invertida. Durant la realització dels Jocs fou la seu de les proves d'hoquei sobre gel i patinatge artístic.
L'any 2000 l'empresa "Pengrowth Management" adiquirí els drets d'imatge i explotació del pavelló, motiu pel qual passà a denominar-se Pengrowth Saddledome. El 2013 es va inundar fins a la vuitena fila de seients per culpa d'unes greus inundacions en la regió.

## Referències

* 1 2 «Inside the Saddledome: Photos reveal scale of the damage in Calgary Flames' flood-ravaged home» (en anglès). The National, 25-06-2013. [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ «Calgary's Saddledome was 'great' — but what about the cost?» (en anglès). CBC, 31-07-2019. [Consulta: 12 desembre 2021].

## Enllaços externs

* (anglès) Lloc web oficial Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
* (anglès) Detalls de la construcció
# Vaz/Obervaz

Vaz/Obervaz (en romanx Vaz i en alemany Overvaz) és un municipi del Cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte d'Albula.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Garmandà

Garmandà (en rus: Гарманда) és un poble de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2021 tenia 56 habitants.

## Referències

* ↑ «Численность населения муниципальных образований, городских и сельских населённых пунктов» (en rus). [Consulta: 14 març 2024].
# Voljski

Voljski - Волжский (rus) - és una ciutat industrial de l'óblast de Volgograd, a Rússia. Es troba a la vora del riu Volga. És a 20 km al nord-est de Volgograd.
El 1720, Pere el Gran, veient l'abundància de boscos de morera en aquesta zona, ordenà que s'hi construís una factoria de seda controlada per l'estat.

## Nascuts a la ciutat

* Klàvdia Netxàieva (1916-1942), militar russa.
* Ievgueni Sadovi (nascut en 1973), nedador rus.
* Olga Skabéieva (nascuda en 1984), periodista russa.

## Referències

* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Voljski» (en francès). [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ «Volzhsky city, Russia guide». [Consulta: 19 març 2019].
# Bóveda (Lugo)

Santa María de Bóveda és una parròquia i localitat del municipi de Lugo, situada a l'est de la ciutat.
El 2014 tenia 142 habitants segons l'IGE, repartits en 11 entitats de població: Abeledo, Barbaín, Bóveda, Buratai, O Carqueixo, O Castro de Bóveda, Coeo, Farxocos, Luxilde, Malle i Xesús de Nazaret.

## Referències

* ↑ «Instituto Galego de Estatística». Arxivat de l'original el 2016-01-09. [Consulta: 20 abril 2021].
Viccionari
# Saqueig de Roma

«Saqueig de Roma» té aquests significats:
* Saqueig de Roma o batalla de l'Àl·lia (387 aC), després de la batalla de l'Àl·lia, per part dels gals
* Saqueig de Roma (410), per part dels visigots
* Saqueig de Roma (455), per part dels vàndals
* Saqueig de Roma (472), per part de les tropes de Ricimer
* Saqueig de Roma (546), per part dels ostrogots
* Saqueig de Roma (846), per part dels sarraïns
* Saqueig de Roma (1084), per part dels normands
* Saqueig de Roma (1527), per l'exèrcit imperial de Carles I d'Espanya i V d'Alemanya