OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de la vila de Rennes

El Gran Premi de la vila de Rennes (en francès Grand Prix Cycliste de la Ville de Rennes) és una competició ciclista francesa que es disputa anualment cada mes d'abril pels voltants de la vila de Rennes, a la Bretanya. Des del 2005 forma part del circuit UCI Europe Tour, amb una categoria 1.1.
La primera edició es disputà el 1979, sent el vencedor Yvon Bertin.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1979 | Yvon Bertin | Patrick Friou | Jean-René Bernaudeau |
| 1980 | Bernard Vallet | Maurice Le Guilloux | Yvon Bertin |
| 1981 | Jean Chassang | Pierre-Henri Menthéour | Francis Castaing |
| 1982 | Jean-François Rault | Bernard Vallet | Greg LeMond |
| 1983 | Dominique Arnaud | Christian Levavasseur | Dominique Gaigne |
| 1984 | Bruno Wojtinek | Vincent Lavenu | Dominique Lecrocq |
| 1985 | Gilbert Duclos-Lassalle | Régis Simon | Bruno Cornillet |
| 1986 | Éric Boyer | Pierre Le Bigault | Vincent Lavenu |
| 1987 | Jean-François Bernard | Jean-Claude Colotti | Marc Gomez |
| 1988 | Ronan Pensec | Jean-Claude Colotti | Dave Mann |
| 1989 | Jan Bogaert | Walter Dalgal | Marc Madiot |
| 1990 | Edwin Bafcob | Eric Caritoux | Wim van Eynde |
| 1991 | Kim Andersen | Luc Leblanc | Marc Wauters |
| 1992 | Jean-Cyril Robin | Frank van den Abeele | Rik Coppens |
| 1993 | Eddy Seigneur | François Simon | Thierry Claveyrolat |
| 1994 | Gilles Delion | Nicolas Aubier | Ronan Pensec |
| 1995 | Peter de Clercq | Christophe Mengin | Willy Willems |
| 1996 | Nicolas Jalabert | Jacky Durand | Gilles Talmant |
| 1997 | Nicolas Jalabert | Marc Streel | Olivier Perraudeau |
| 1998 | Pascal Chanteur | Gilles Bouvard | Carlos Da Cruz |
| 1999 | Max van Heeswijk | Pascal Chanteur | Cristian Moreni |
| 2000 | Gordon Fraser | Marcel Wüst | Max van Heeswijk |
| 2001 | Davide Casarotto | Scott Sunderland | Davide Bramati |
| 2002 | Kirk O'Bee | Vassili Davidenko | Alberto Ongarato |
| 2003 | Oleg Grischkin | Andris Nauduzs | Jeremy Hunt |
| 2004 | Andrus Aug | Saulius Ruskys | Kirk O'Bee |
| 2005 | Ludovic Turpin | Daniele Contrini | Sébastien Duret |
| 2006 | Paride Grillo | Gabriele Balducci | Hans Dekkers |
| 2007 | Sergiy Matveyev | Maryan Hary | Cyril Gautier |
| 2008 | Mikhailo Khalilov | Sébastien Chavanel | Jimmy Casper |

## Enllaços externs

* Palmarès del Gran Premi de la vila de Rennes a memoire-du-cyclisme.eu Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Peña Deportiva Ibérica

Peña Deportiva Ibérica fou creada per carlins dissidents i espanyolistes l'abril de 1925, com a penya del RCD Espanyol de Barcelona. El 1928 passa a anomenar-se Peña Ibérica a seques. Estava integrada per joves de classe mitja, sobretot dependents i oficinistes, d'idees espanyolistes, molts amb orígenes carlins, i estava dirigida per José María Poblador Álvarez, Francisco Palau Rabassó i Domingo Batet Martínez. Va promoure la publicació dels sorollosos setmanaris Lucha Deportiva (1926) i La Verdad Deportiva (1928-1929).
Durant aquells anys es va distingir per promoure enfrontaments amb aficionats del Futbol Club Barcelona i altres clubs. Va mantenir estretes relacions amb el Sindicat Lliure i el 1930 van ser els encarregats d'organitzar el Partido Nacionalista Español a Barcelona, una aliança amb el partit de José María Albiñana Sanz que va durar poc. Durant la Segona República va continuar de forma clandestina, conspirant amb els alfonsins, encara que trobarem antic membres a tots els grupuscles de l'extrema dreta barcelonina, com la Unión Social Hispánica o les JONS.

## Bibliografia

* Mota Muñoz, José Fernando. Els ultres de la Peña Ibérica: futbol, espanyolisme i violència a Barcelona (1925-1931). Barcelona: Manifest Llibres, 2024. ISBN 978-84-9134-567-1.
* Mota Muñoz, José Fernando. ¡Viva Cataluña española!: historia de la extrema derecha en la Barcelona republicana (1931-1936) (en castellà). València: Publicacions de la Universitat de València, 2020. ISBN 978-84-1971-981-2.

## Enllaços externs

* «Peña Deportiva Ibérica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Togoperla atra

Togoperla atra és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Referències

* ↑ Klapálek, F., 1907. Japonské druhy rodu Perla Geoffr. Rozpravy Česke Akademie cisare Frantiska Josefa, 16:1‐28.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Uchida, 1990. Thesis 168.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Jaciment arqueològic de la Font dels Sucals

Font dels Sucals és un Jaciment arqueològic que està situat al municipi de Sant Aniol de Finestres, a la Garrotxa. Es tracta d'un jaciment en superfície, del qual únicament s'ha recuperat indústria lítica.

## Descobriment i historiografia

El jaciment va ser descobert durant la dècada dels setanta per Francesc Riuró i els seus col·laboradors.

## Troballes

En aquest jaciment únicament s'ha recuperat indústria lítica durant la prospecció realitzada als anys 70. Tot i que hi havia molt material en superfície és encara insuficient per donar una cronologia concreta, tot i que la indústria de sílex i de talla laminar fa pensar que es tractaria d'ocupacions del Paleolític superior o de l'Epipaleolític.
Durant la prospecció arqueològica de l'any 2001 a la vall mitjana del Ter i conques fluvials del Burgent i Llémana, malauradament no es va recuperar més material.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya

## Bibliografia

SALA, R [et. al.]. "Prospecció arqueològica a la vall del Brugent i de la Llémena". A: AA. DD. Sisenes jornades d'Arqueologia de les comarques de Girona (10 i 11 de maig de 2002). Sant Joan de les Abadesses, 2002.

## Referències

* ↑ Sala, Ramon «Prospecció arqueològica a la vall del Brugent i de la Llémena». Sisenes jornades d'Arqueologia de les comarques de Girona, 10 i 11 maig 2002.

## Enllaços externs

* Base de dades del E-Gipci de la Generalitat de Catalunya: https://extranet.cultura.gencat.cat/EGIPCI/login.aspx
# William John Coffee

William John Coffee (1774-1846) va ser un artista i escultor anglès de renom internacional, que va treballar amb materials com la porcellana, el guix i la terracota. També va treballar en la pintura a l'oli, tot i que aquesta no fou la tècnica per la qual es va fer famós. La seva carrera va començar com un modelador de porcellana a la fàbrica de Duesbury a la Nottingham Road de Derby, a Anglaterra. L'última part de la seva vida la va passar als Estats Units.

## Biografia

Durant el seu temps a Derby, Coffee va fer bustos d'alguns dels dignataris locals i figures històriques, incloent un bust de mida natural d'Erasmus Darwin. Aquest bust és un bon exemple de les seves habilitats de modelatge. Actualment es troba en exhibició al Museu de Derby. Coffee també va presentar una còpia de terracota del Senglar de florència (1806) i una sèrie d'estàtues de terracota de les figures gregues que representen la medicina, per al jardí de Joseph Strutt. El jardí amb estàtues va ser donat a la ciutat de Derby el 1840, però les figures gregues estan ara desaparegudes o perdudes. Cofee també va fer una estàtua de terracota de 3 metres d'alçada sobre la figura d'Asclepi, per a la William Strutt's Derbyshire Infirmary, que obriria el 1810.
El 1816, Coffee va emigrar d'Anglaterra a Nova York, on es va fer famós com a escultor de personatges històrics, com James Madison i Thomas Jefferson També va fer les motllures de guix ornamentals per a la casa de Jefferson i de la Universitat de Virgínia.

## Referències

* 1 2 Derbyshire Heritage Artists Arxivat 2011-02-10 a Wayback Machine., artsderbyshire.org.uk, Consulta maig 2011
* ↑ El directory of Derby Artists cita: Coffee, "William John - 1774 - 1846. Modelista per a la Royal Crown Derby, emigratat a New York el 1816"

## Enllaços externs

* Derby Museum and Art Gallery Arxivat 2011-09-26 at the UK Government Web Archive
# Les héros sont fatigués

Les héros sont fatigués (trad.: Els herois estan cansats) és una pel·lícula dramàtica francesa dirigida per Yves Ciampi i estrenada el 1955.

## Argument

En un país de l'Àfrica, un antic pilot de caça francès (Michel Rivière) convertit en pilot a la sabana s'adona que transporta com a contraban una quantitat important de diamants. Decideix desfer-se'n en el seu propi benefici. D'altra banda el propietari dels diamants encarrega un altre antic pilot de caça, alemany, (WolfGerke) de recuperar-los. Els dos homes simpatitzaran quan descobreixen que han combatut al mateix indret. Reviuen bevent els períodes de la guerra on van ser herois.

## Repartiment

* Yves Montand
* Jean Servais
* Curd Jürgens
* Gérard Oury

## Referències

* ↑ «Les héros sont fatigués». The New York Times.
# Goethe-Institut

El Goethe-Institut és un institut cultural, una institució pública alemanya la missió de la qual és fomentar el coneixement de la llengua alemanya i cuidar de la cooperació cultural internacional. A més, aquest ens públic tracta de fomentar les relacions exteriors entre Alemanya i els països on se s'estableix. El Goethe-Institut es financia principalment amb subvencions del Ministeri d'Afers Estrangers d'Alemanya i en menor mesura a través de les taxes dels cursos i dels exámenes oficials d'alemany.
Fou creat l'any 1951 com a successor de l'Acadèmia Alemanya (Deutsche Akademie, DA 1925). La seva primera tasca va ser el capacitar professors d'alemany com llengua estrangera a Alemanya. El 2001 es fusionà amb l'Inter Nationes, organisme de l'Oficina de Premsa Alemanya creat el 1952. La seva seu central està situada a la ciutat de Múnic i compta amb 12 instituts a Alemanya i amb 158 instituts a l'exterior (un d'ells el Goethe-Institut Barcelona) en un total de 98 països. L'any 1952 s'inaugurà el primer Goethe-Institut a l'exterior, a Atenes.
Aquesta institució és equivalent a l'Institut Ramon Llull català, al Institutul Cultural Român romanès, a l'Institut Cervantes espanyol, l'Instituto Camões portuguès, l'Alliance Française i l'Institut français francesos, el British Council britànic o la Società Dante Alighieri i l'Istituto Italiano italians. Tots ells treballen per divulgar les seves respectives cultures arreu del món, afavorint així el coneixement d'algunes de les principals llengües europees.
L'any 2005 l'Institut Cervantes, l'Instituto Camões, l'Alliance Française, el British Council, el Goethe-Institut i la Società Dante Alighieri varen ser reconeguts internacionalment per la seva tasca essent guardonats amb el Premi Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats d'aquell any.

## Enllaços externs

* (alemany) Pàgina del Goethe-Institut
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats 2005 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
# Peña

«Peña» té aquests significats:
* Toponímia:
** Abusu/La Peña
** Castell de la Peña
** La Peña, municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Peña Sport Fútbol Club, club de futbol navarrès de la ciutat de Tafalla
* Biografies:
** Adriana Peña
** Alfonso Peña Boeuf (Madrid, 1888 - 1966), enginyer de camins i polític espanyol
** Antoni Peña Picó (Felanitx, 1970), atleta mallorquí de marató
** Candela Peña
** Demetrio Jorge Peña Collado (Vélez Rubio, 1939), empresari del comerç andalús establit a Mallorca
** Enrique Peña Nieto
** Felip Peña o Felipe Peña (Barcelona, 1921 - 1989), actor
** Florencia Peña
** Francisco Peña Romero o Paco Peña (Jerez de los Caballeros,?), futbolista espanyol
** Gabriel Peña Aranda (1936-2002), polític espanyol
** Iván de la Peña López (Santander, 1976), futbolista càntabre format a Catalunya on va desenvolupar la major part de la seva carrera
** José Luis Peña Revilla (Santander, 1972), futbolista càntabre que ocupava la posició de davanter
** José Manuel de la Peña y Peña (ciutat de Mèxic, 1789-1850), polític i jurista
** Juan Manuel Peña Montaño (Santa Cruz de la Sierra, 1973), futbolista bolivià que juga com a defensa al Celta de Vigo
** Manuel Peña Escontrela, conegut simplement com a Peña (Sarria, 1965 - Ponferrada, 2012), futbolista gallec
** Mariano Peña
** Michael Peña (Chicago, 1976) és un actor estatunidenc.
** Pedro Peña Allén (Tordehumos, Valladolid, 1925 − Madrid, 2014), actor espanyol
** Roger Peña (Barcelona, 1959), director, adaptador, traductor i actor de doblatge, traductor teatral i dramaturg
** Vicky Peña (Barcelona, 1954), actriu
** Víctor Hugo Peña Grisales (Bogotà, Cundinamarca, 1974), ciclista colombià professional des del 1997
** Victòria Peña, diversos personatges
# Granville (Vermont)

Granville és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 303 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Granville tenia 303 habitants, 127 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 2,2 habitants per km².
Dels 127 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,5% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 34,7% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.679 $ i la renda mediana per família de 31.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.227 $ mentre que les dones 25.179 $. La renda per capita de la població era de 14.453 $. Entorn del 8,7% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Granville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Granville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Innocenci VIII

Innocenci VIII (Gènova, 1434 - Roma, 25 de juliol de 1492) va ser Papa de Roma entre el 1484 i el 1492. De nom Giovanni Battista Cibo, era fill d'un senador romà, va passar la seva infantesa en la cort napolitana des d'on va passar a estudiar a Pàdua i Roma on va entrar al servei del cardenal, i germanastre del Papa Nicolau V, Calandrini.
Aquestes relacions li van permetre ser nomenat, el 1467, bisbe de Savona pel papa Pau II, i posteriorment el 1473, cardenal pel papa Sixt IV.
Escollit Papa el 29 d'agost de 1484, va intentar com a primera mesura l'organització d'una croada contra els turcs, però la seva crida als monarques cristians va resultar infructuosa en estar aquests embardissats en lluites entre ells.
Preocupat per la bruixeria promulga, el 5 de desembre del 1484, la butlla Summis desiderantes affectibus en la qual reconeix la seva existència i envia Alemanya als inquisidors on realitzarà la que és considerada com la primera "cacera de bruixes" de la història. Aquesta butlla papal serà la base perquè els dominicans publiquin, el 1487, l'obra Malleus Maleficarum que encara que mai no ha estat reconeguda per l'Església es convertirà en el text bàsic per a l'enjudiciament, condemna i càstig de la bruixeria.
El 1486 va prohibir la lectura de les quatre-centes proposicions de Pico Della Mirandola per considerar-les herètiques
Gran impulsor de la Inquisició, nomenarà el 1487 Tomás de Torquemada com a gran inquisidor d'Espanya.
La conquesta de Granada a les mans de reis Isabel i de Ferran va fer que el Papa els concedís el títol de "Catòlica majestat", amb el qual a partir de llavors van ser coneguts com els Reis Catòlics.
El seu pontificat va estar caracteritzat pel nepotisme, arribant a nomenar cardenal al seu propi net, quan aquest tenia tan sols 13 anys.
Va morir el 25 de juliol de 1492.
Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com Praecursor Siciliæ (El precursor de Sicília), citació que fa referència a què el seu nom de pila, Giovanni Battista, era el nom del precursor de Crist, i a què va estar vinculat a la Cort d'Alfons, Rei de Sicília.
# Tirà andí

El tirà andí (Knipolegus signatus) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae) que viu a la zona Neotropical.

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos humids de muntanya dels Andes del nord del Perú.

## Taxonomia

És una espècie monotípica, ja que una de les dues subespècies en què es dividia és avui considerada l'espècie Knipolegus cabanisi.

## Referències

* ↑ «Tirà andí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ P.A.Hosner i R. G. Moyle. (2012). A molecular phylogeny of black-tyrants (Tyrannidae: Knipolegus) reveals strong geographic patterns and homoplasy in plumage and display behavior. Auk 129: 156-167.
# Jalairac

Jaleirac és un municipi del departament francès de Cantal a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ IEO Cantal, Communes Cantal.xls.pdf
# Wernerbaurita

La wernerbaurita és un mineral anomenat en honor del professor de la Universitat d'Illinois, Werner H. Baur.

## Característiques

La wernerbaurita és un mineral de fórmula química {(NH₄)₂[Ca₂(H₂O)$_{14}$](H₂O)₂}{V$_{10}$O$_{28}$}. Cristal·litza en el sistema triclínic.

## Formació i jaciments

Es troba en forma d'eflorescències en gresos, en l'interior d'una mina de vanadi i urani; es forma com a producte d'oxidació d'associacions de montroseïta i corvusita. És possible que el procés de formació estigui controlat per la presència de matèria orgànica i algunes fases minerals com ara la pirita. Ha estat descrit només a la seva localitat tipus, a Colorado, EUA; associada a calciodelrioïta, guix, huemulita, hughesita, metarossita, pascoïta i rossita.

## Referències

* ↑ «Wernerbaurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Wernerbaurita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2016-04-05. [Consulta: 27 maig 2018].
# Gran icosàedre

En geometria, el gran icosàedre (o gran icosaedre) és un dels quatre políedres de Kepler-Poinsot (políedres regulars no convexos), amb un símbol de Schläfli {3,5/2} i un diagrama de Coxeter-Dynkin de . Està compost de 20 cares triangulars que s'intersequen entre si, amb cinc triangles que es troben a cada vèrtex en una seqüència pentagràmica.

## Imatges

| Model transparent | Densitat | Diagrama d'estel·lació | Xarxa |
| Model transparent del gran icosaedre (vegeu també l'animació) | Té una densitat de 7, tal com es pot veure en aquest tall | Es tracta d'una estel·lació de l'icosàedre | × 12 |
Tessel·lació esfèrica :
* Aquest políedre representa una tessel·lació esfèrica amb una densitat de 7

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus. Polyhedron Models. Cambridge University Press, 1974. ISBN 0-521-09859-9.
* Coxeter, Harold Scott MacDonald; Du Val, P.; Flather, H. T.; Petrie, J. F.. The fifty-nine icosahedra. 3rd. Tarquin, 1999. ISBN 978-1-899618-32-3. (1st Edn University of Toronto (1938))
* H.S.M. Coxeter, Regular Polytopes, (3a edició, 1973), Dover edition, ISBN 0-486-61480-8, 3.6 6.2 Stellating the Platonic solids, pp. 96–104

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Great icosahedron» a MathWorld (en anglès).
* Weisstein, Eric W., «Fifteen stellations of the icosahedron» a MathWorld (en anglès).
* Uniform polyhedra and duals
# Peu de rata

Els peus de rata són bolets ramificats en forma de corall, de textura carnosa, coriàcia, tenaç o gelatinosa, no cartilaginosa; anuals. Les seves característiques varien molt amb l’edat del bolet i la manipulació.

## Espècies

Les espècies de peus de rata més corrents, ordenades per gèneres, són:
Artomyces
* Peu de rata de canelobre (Artomyces pyxidatus)
Clavulina
* Peu de rata gris (Clavulina cinerea)
* Dent de rata blanca (Clavulina coralloides)
* Dent de rata crestada (Clavulina cristata)
* Dent de rata rugosa (Clavulina rugosa)
Clavulinopsis
* Peu de rata de prat (Clavulinopsis corniculata)
Phaeoclavulina
* Peu de rata verd (Phaeoclavulina abietina)
Pterula
* Peu de rata ploma (Pterula multífida)
Ramaria
* Peu de rata rosat (Ramaria botrytis)
* Peu de rata salmó de faig (Ramaria fagetorum)
* Peu de rata groc (Ramaria flava)
* Peu de rata groguenc (Ramaria flavescens)
* Peu de rata bord (Ramaria formosa)
* Peu de rata anisat (Ramaria gracilis)
* Peu de rata salmó d’avet (Ramaria ignicolor)
* Peu de rata d'avet (Ramaria largentii)
* Peu de rata pàl·lid (Ramaria pallida)
* Peu de rata sanguini (Ramaria sanguinea)
* Peu de rata estret (Ramaria stricta)
* Peu de rata taronja (Ramaria subbotrytis)
* Peu de rata blanc (Ramaria substilis)
Ramariopsis
* Peu de rata safrà (Ramariopsis crocea)

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
# Gran Premi d'Hongria del 1998

Resultats del Gran Premi d'Hongria de la temporada 1998 disputat al circuit d'Hungaroring el 16 d'agost del 1998.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 3 | Michael Schumacher | Ferrari | 77 | 1h 45' 26. 4 | 3 | 10 |
| 2 | 7 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 77 | + 9.433 s | 2 | 6 |
| 3 | 1 | Jacques Villeneuve | Williams - Mecachrome | 77 | + 44.444 s | 6 | 4 |
| 4 | 9 | Damon Hill | Jordan - Mugen - Honda | 77 | + 55.076 s | 4 | 3 |
| 5 | 2 | Heinz-Harald Frentzen | Williams - Mecachrome | 77 | + 56.51 s | 7 | 2 |
| 6 | 8 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 76 | + 1 Volta | 1 | 1 |
| 7 | 14 | Jean Alesi | Sauber - Petronas | 76 | + 1 Volta | 11 | |
| 8 | 5 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Playlife | 76 | + 1 Volta | 8 | |
| 9 | 10 | Ralf Schumacher | Jordan - Mugen - Honda | 76 | + 1 Volta | 10 | |
| 10 | 15 | Johnny Herbert | Sauber - Petronas | 76 | + 1 Volta | 15 | |
| 11 | 16 | Pedro Diniz | Arrows | 74 | + 3 Voltes | 12 | |
| 12 | 11 | Olivier Panis | Prost - Peugeot | 74 | + 3 Voltes | 20 | |
| 13 | 19 | Jos Verstappen | Stewart - Ford | 74 | + 3 Voltes | 17 | |
| 14 | 21 | Toranosuke Takagi | Tyrrell - Ford | 74 | + 3 Voltes | 18 | |
| 15 | 22 | Shinji Nakano | Minardi - Ford | 74 | + 3 Voltes | 19 | |
| Ret | 6 | Alexander Wurz | Benetton - Playlife | 69 | Caixa canvi | 9 | |
| Ret | 18 | Rubens Barrichello | Stewart - Ford | 54 | Caixa canvi | 14 | |
| Ret | 12 | Jarno Trulli | Prost - Peugeot | 28 | Motor | 16 | |
| Ret | 17 | Mika Salo | Arrows | 18 | Caixa canvi | 13 | |
| Ret | 4 | Eddie Irvine | Ferrari | 13 | Caixa canvi | 5 | |
| Ret | 23 | Esteban Tuero | Minardi - Ford | 13 | Motor | 21 | |

## Altres

* Pole: Mika Häkkinen 1' 16. 973
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 19. 286 (a la volta 60)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». [Consulta: 30 - 03 - 2010].