# Nicole Eisenman

Nicole Eisenman (Verdun, 1965) és una artista nord-americana coneguda principalment per les seves pintures. Eisenman va ser professora en Bard College, a Annandale-on-Hudson, des de 2003 fins a 2009. Ha estat guardonada amb la beca Guggenheim (1996), el Premi Carnegie (2013), i ha estat inclosa dues vegades a la Biennal de Whitney (1995, 2012). El 29 de setembre de 2015 va guanyar el premi MacArthur "Genius Grant" per "recuperar per a la representació de la forma humana un significat cultural que durant l'ascens de l'abstracció en el segle XX s'havia vist minvat". Eisenman actualment viu i treballa a Brooklyn.

## Trajectòria

Va néixer el 1965 a Verdun, França, on el seu pare tenia una plaça com a psiquiatra a l'exèrcit. Va créixer a Scarsdale, Nova York i es va graduar a l'Escola de Disseny de Rhode Island l'any 1987. La seva besàvia era Esther Hamerman.
Les pintures figuratives a l'oli d'Eisenman juguen sovint amb temes de sexualitat, comèdia, i caricatura. Tot i que és coneguda per les seves pintures, l'artista també crea instal·lacions, dibuixos, impressions, i escultures. Juntament amb A.L. Steiner, és la cofundadora del queer/feminist curatorial initiative Ridykeulous.
Les pintures d'Eisenman de vegades són retrats expressionistes de personatges que segons ella estan caracteritzats com els seus amics i fins i tot com ella mateixa. Aquests personatges estan basats en percepcions sobre la vida des de la perspectiva cultural i contemporània d'Eisenman.
La majoria dels seus treballs inicials s'inspiren en Edvard Munch, Philip Guston i Amy Sillman.

## Exposicions
### En solitari

* Nicole Eisenman, Kunsthalle Zürich (2007)
* Matrix 248, Berkeley Art Museum (2013)
* Dear Nemesis, Nicole Eisenman 1993–2013, Contemporary Art Museum St. Louis (2014).
* Dear Nemesis: Nicole Eisenman 1993–2013, Institute of Contemporary Art, Philadelphia (2014).
* Masterpieces & Curiosities: Nicole Eisenman’s Seder (2015), The Jewish Museum
* Nicole Eisenman: Al-ugh-ories, New Museum (2016)
* Nicole Eisenman: Dark Light, Secession, Vienna, Àustria (2017)

### En grup

* Whitney Biennial, Whitney Museum of American Art (1995)
* Provocations, Califòrnia Art Center (2004)
* Prospect.2 Nova Orleans (2011)
* Whitney Biennial, Whitney Museum of American Art (2012)
* 2013 Carnegie International, Carnegie Museum of Art (2013).
* Manifesta10, The Hermitage Museum, St. Petersburg (2014)
* NYC 1993: Experimental Jet Set, Trash and No Star, New Museum (2013)
* The Forever Now: Contemporary Painting in an Atemporal World, MoMA (2014)
* Scenes from the Collection, The Jewish Museum, Nova York (2018)
* Whitney Biennial, Whitney Museum of American Art (2019)

## Reconeixements

Eisenman ha rebut nombroses beques i premis, entre les quals la Beca Guggenheim (1996), el Premi Carnegie, el Premi Anònim era dona (2014) i la Beca Louis Comfort Tiffany (1995). També va rebre una "beca per a genis" de MacArthur 2015. També l'any 2015, va ser inclosa en The Forward 50.

## Col·leccions

La feina de l'artista es pot trobar en un seguit d'institucions, entre les quals:
* Institut d'Art de Chicago
* Museu d'Art Modern, Nova York
* Museu d'Art Modern de San Francisco
* Centre d'Art Walker, Minneapolis
* Museu Whitney d'Art Americà, Nova York
* Kunsthalle, Zürich
* El Museu Jueu

## Bibliografia

* Nicole Eisenman: Behavior (Rice Gallery, 1998)
* Nicole Eisenman: Selected works 1993–2003 (Herbert F. Johnson Museum of Art, 2003)
* Nicole Eisenman: Selected Works 1994–2004 ed. Victor Mathieu (Walther König, 2008)
* Nicole Eisenman: The Way We Weren't (Frances Young Tang Teaching Museum and Art Gallery, 2010)
* Nicole Eisenman ed. Beatrix Ruf (JRP-Ringier, 2011)
* Parkett no. 91 (Parkett Verlag, 2012)
* Nicole Eisenman: Dear Nemesis, 1993–2013 (Contemporary Art Museum St. Louis/Walther König, 2014)

## Referències

* 1 2 «Nicole Eisenman | 2013 Carnegie International». ci13.cmoa.org. [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ «Nicole Eisenman | Whitney Museum of American Art». whitney.org. Arxivat de l'original el 22 de setembre de 2015. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ «ULAN Full Record Display (Getty Research)». www.getty.edu. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ "Incluso los Museos de Arte no Pueden Huir Su Barbs", New York Times, Recuperó 7 septiembre 2014.
* ↑ "CULATA JOHNSON ENTREVISTA NICOLE EISENMAN Arxivat 2022-03-11 a Wayback Machine.", ReReveal, Recuperó 7 septiembre 2014.
* ↑ «Biography of Nicole Eisenman - Susanne Vielmetter, Los Angeles Projects». vielmetter.com. Arxivat de l'original el 2019-05-13. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ Newhall. «All in the Family». Artnews. [Consulta: 24 desembre 2015].
* 1 2 "Eisenmann Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine.", Kunsthalle Zurich, 11 agosto 2014.
* ↑ "Readykeulous Por Ridykeulous: Esto es Lo que Liberation Siente Gusta™", CAM, Recuperó 13 septiembre 2014.
* ↑ «Nicole Eisenman - 42 Artworks, Bio & Shows on Artsy». www.artsy.net. [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ «Edvard Munch | artnet». www.artnet.com. [Consulta: 17 febrer 2017].
* ↑ «Nicole Eisenman / MATRIX 248 (May 3-July 14, 2013) | BAMPFA» (en anglès). bampfa.org. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ "Dear Nemesis, Nicole Eisenman 1993-2013" Arxivat 2015-02-17 at Archive.is, Contemporary Art Museum St. Louis, gener 2014 – abril 2014. Consultat 17 febrer 2015.
* ↑ "Dear Nemesis: Nicole Eisenman 1993-2013", ICA Philadelphia, Consultat 11 agost 2014.
* ↑ «Masterpieces & Curiosities: Nicole Eisenman's Seder». The Jewish Museum. [Consulta: 5 abril 2017].
* ↑ «Nicole Eisenman: Al-ugh-ories» (en anglès). www.newmuseum.org. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ «Nicole Eisenman « secession» (en anglès). www.secession.at. Arxivat de l'original el 2019-04-16. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ Inde, Vilis. Art in the Courtroom. Praeger De subscripció o mur de pagament, 1998, p. 40. Arxivat 2019-02-15 a Wayback Machine.
* ↑ «Prospect.2 New Orleans Announces Exhibition Highlights And Details Of Opening Events». . Arxivat 2018-03-12 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-03-12. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Herbert, Martin «London Round-up». . Arxivat 2019-02-15 a Wayback Machine.
* ↑ "Artists - Manifesta10", Manifesta, Consultat 11 agost 2014.
* ↑ "MoMa | The Forever Now: Contemporary Painting in an Atemporal World", MoMA, Consultat 6 març 2015.
* ↑ «Scenes from the Collection». The Jewish Museum. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ "Nicole Eisenman - John Simon Guggenheim Memorial Foundation" Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine., John Simon Guggenheim Foundation, Consultat 11 agost 2014.
* ↑ «ICA - Philadelphia, PA - ICA congratulates Anonymous Was A Woman award winners» (en anglès). Institute of Contemporary Art - Philadelphia, PA. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ «Nicole Eisenman at Contemporary Art Museum St. Louis (Contemporary Art Daily)» (en anglès). www.contemporaryartdaily.com. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ 11 novembre 2015. «Forward 50 2015 –». Forward.com, 07-11-2015. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ "Eisenman, Nicole", Art Institute of Chicago, Consultat 11 agost 2014.
* ↑ «Nicole Eisenman | MoMA» (en anglès). The Museum of Modern Art. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ «Walker Art Center» (en anglès). walkerart.org. [Consulta: 10 setembre 2018].
* ↑ «Whitney Museum of American Art: Collection» (en anglès). collection.whitney.org. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ «The Jewish Museum». thejewishmuseum.org. [Consulta: 5 abril 2017].

## Enllaços externs

* Nicole Eisenman i David Humphrey Arxivat 2015-11-03 a Wayback Machine. Bomb
* Nicole Eisenman en la col·lecció del Museu d'Art Modern.
* Nicole Eisenman en el Carnegie International