OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leo Brouwer

Juan Leovigildo Brouwer Mezquida (L'Havana, 1 de març de 1939), més conegut com a Leo Brouwer, és un compositor, guitarrista i director d'orquestra cubà. Ha escrit una gran quantitat d'obres; entre elles, desenes de bandes sonores. També ha dirigit un gran nombre d'orquestres.
Va començar a tocar la guitarra a l'edat de 13 anys, atret pel so flamenc i motivat pel seu pare, que era metge i guitarrista aficionat. El seu primer professor va ser Isaac Nicola, qui havia estat alumne d'Emilio Pujol, deixeble de Francisco Tárrega. Va fer el seu primer recital amb 17 anys; en aquesta època les seves composicions ja començaven a cridar l'atenció. Preludio (1956) i Fuga (1959), ambdues amb influència de Bartok i de Stravinski, són una mostra de la seva prematura comprensió de música no pròpia de la guitarra. Viatja als Estats Units per a estudiar música a la Universitat de Hartford i posteriorment a la Juilliard School, on Stefan Wolpe va ser el seu professor de composició.

## Composicions selectes

De Cambra i Solo Instrumental
* 2009: Mitología de las Aguas (Sonata No. 1 per a flauta i guitarra)
Partitures de cinema
* 1968: Lucía
* 1992: Como agua para chocolate

## Referències

* ↑ «https://sevillaworld.com/leo-brouwer/». [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ «http://www.guitarfesthospitalet.cat/leo-brouwer/». [Consulta: 1r octubre 2019].
* 1 2 «https://www.ecosdelsonido.com/partituras/brouwer/». Arxivat de l'original el 10 d’abril 2016. [Consulta: 8 febrer 2020].
# Liceu Michel Rodange

El Liceu Michel Rodange (LMRL) és una escola secundària a la ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg. Està situat al Campus Geesseknäppchen, juntament amb diverses altres institucions educatives, la majoria d'elles, incloent ell Liceu Michel Rodange, al barri d'Hollerich, al sud-oest de la ciutat, prop del punt final de l'autopista A4.

## Història

Va ser fundat per llei el 5 d'agost 1968 amb el nom "Nouveau Lycée de Luxemburg («Nou Liceu de Luxemburg»), però va ser rebatejat per un decret Gran Ducal del 19 de gener de 1970 al seu nom actual, el de Michel Rodange, autor de l'epopeia nacional, Roman de Renart (1872).
El Liceu Rodange compta amb Jean-Claude Juncker, anterior primer Ministre de Luxemburg, entre els seus alumnes.

### Directors

* Pierre Goedert, 1968-1984
* Monique Klopp-Albrecht, 1984-2003
* Gilbert Pesch, 2003-2011
* Jean-Claude Hemmer 2011 -

## Referències

* ↑ «Stadtentwicklungsplan Hollerich» (en alemany). Ville de Luxembourg. [Consulta: 3 octubre 2015].
* ↑ «Mémorial A, 1968, No. 6» (PDF) (en francès). Service central de législation. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 octubre 2015].
* ↑ «Michel Rodange» (en francès). Lycée Michel Rodange. [Consulta: 3 octubre 2015].
* ↑ «Prime Minister Jean-Claude JUNCKER» (en anglès). Service Information et Presse, 17-10-2006. Arxivat de l'original el 2008-02-07. [Consulta: 3 octubre 2015].
# Langur de Hose

El langur de Hose (Presbytis hosei) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Viu al nord de l'illa de Borneo, on el seu àmbit de distribució ocupa parts d'Indonèsia, Malàisia i Brunei. El seu hàbitat natural són els boscos de plana i de turons, a altituds d'entre 1.000 i 1.600 msnm. A vegades se n'han trobat exemplars a plantacions. Està amenaçat per la caça per part dels humans.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg, etnòleg i funcionari britànic Charles Hose.

## Referències

* ↑ Nijman, V., Meijaard, E. i Hon, J. Presbytis hosei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 197. ISBN 978-0801893049.
# Llebre birmana

Lepus peguensis és una espècie de mamífer de la família Leporidae que viu a Cambodja, Laos, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam.

## Referències

* Lagomorph Specialist Group 1996. Lepus peguensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consultat el 6 de maig del 2008.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Lleó roig d'Amenofis III

El Lleó roig d'Amenofis III és una escultura que forma part, amb una altra d'idèntica, dels anomenats Lleons Prudhoe, tallats l'any 1370 ae, sota el mandat de Nebmaatra Amenofis, Amenofis III, que fou un important faraó de la dinastia XVIII d'Egipte, entre el 1390 i 1353 ae.
El de l'estil d'art egipci, està fabricat en granit roig i té una alçada de 117 cm, una amplària de 93 cm i una profunditat de 216 cm. Es troba al Museu Britànic de Londres.

## Troballa i història

L'escultura aparegué al jaciment de Mèroe anomenat Gebel Barkal, tot i que procedeix del temple de Soleb, en l'antiga Núbia (actual Sudan), i la descobrí Algernon Percy, IV duc de Northumberland (15 de desembre de 1792 - 1865, aristòcrata i polític conservador, conegut com a Lord Prudhoe.
La parella de lleons de granit eren situats en qualitat de guardians a les portes del temple de Soleb i els gravats que incorporen foren realitzats per diferents governants com Tutankamon, Ay i Amanisle, i fou aquest darrer mandatari de Mèroe qui traslladà els lleons al sud de Gebel Barkal.

## Conservació

S'exhibeix de manera permanent al Museu Britànic, al qual arribà l'any 1835, com a donació del seu descobridor, l'aristòcrata britànic Lord Prudhoe.

## Referències

* ↑ «Collection online - The Prudhoe Lions». The British Museum. [Consulta: 26 juliol 2016].
# Llibret (menjar)

El llibret, sovint anomenat llibret de llom, és un plat consistent en llom de porc obert en forma de llibre, tradicionalment farcit de pernil dolç (el més habitual) o de pernil serrà i de formatge, en el seu origen gruyère, i arrebossat amb ou i pa ratllat, que es fregeix després en oli. També es pot cobrir, abans de l'arrebossat, amb una capa de beixamel i es poden variar els farciments, de manera que en comptes de pernil s'hi afegeixi sobrassada.
En origen, es tractaria d'una adaptació del cordon bleu, un plat tradicional suís que es prepara amb escalopa i que, a diferència del llibret, el qual es plega, s'enrotlla al voltant de formatge gruyère i pernil.

## Referències

* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua «llibret». Diccionari Normatiu Valencià [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Institut d'Estudis Catalans «llibret». Diccionari de la llengua catalana [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «Llibrets de llomello», 31-10-2023. [Consulta: 25 maig 2024].
* ↑ «Llibrets de llom | Receptes de La Gourmeteria», 14-06-2022. [Consulta: 25 maig 2024].
* ↑ Cédric Menard. Dictionnaire alimentaire de l'ostéoporose. Books on Demand, 27 novembre 2019, p. 46–. ISBN 978-2-322-22527-9.

## Vegeu també

* Cachopu
* Wiener Schnitzel
# Liu Chialiang

Liu Chialiang (Canton, 1 d'agost de 1936 - Hong Kong, 25 de juny de 2013), també conegut com a Lau Kar-leung (en xinès tradicional: 劉家良; en xinès simplificat: 刘家良 | cantonès: Lau Galeung; pinyin: Liú Jiāliáng) va ser un actor, coreògraf d'arts marcials i director cinematogràfic xinès.

## Biografia

Liu va pertànyer a una estirp de mestres d'arts marcials. El seu pare i mestre, Liu Zhan, havia estat alumne de Lam Sai-wing (Lin Shirong), que al seu torn havia estat alumne de Wong Fei-hung (Huang Feihong). El petit Liu va aprendre arts marcials des dels 7 anys, i durant la seva adolescència va entrar al cinema com a extra i especialista d'escenes d'acció. En la dècada dels 50 va començar a aparèixer en petits papers en algunes pel·lícules de la sèrie cinematogràfica de Wong Fei-hung interpretat per Kwan Tak-hing. En aquesta època va travar amistat amb el també artista marcial Tang Chia, amb el qual una dècada després formaria un tàndem per coreografiar escenes d'acció.
El 1966 el ja prestigiós duo és contractat per la companyia Shaw Brothers, que els posa al servei del seu director més taquiller en el gènere, Chang Cheh. Chang i Liu van iniciar una relació professional que durarà 10 anys, generant grans èxits de taquilla i llançarà a la fama a grans actors de la companyia com Jimmy Wang Yu o Alexander Fu Sheng. El 1975 Liu va decidir dirigir les seves pròpies pel·lícules i crear un nou estil dins del gènere, amb major èmfasi en l'humor, del que sorgiran pel·lícules com Botxins de Shaolin o la trilogia de Les 36 càmeres de Shaolín. Al mateix temps va formar el seu propi equip de coreògrafs, al que va incorporar els seus germans Liu Chia-yung i Gordon Liu. Liu Chia-liang va ser guardonat amb el Hong Kong Film Award a la Millor Coreografia per La llegenda del mico borratxo (1994) de Jackie Chan i amb el Golden Horse Award per aquesta i Set espases (2005) de Tsui Hark.
Va morir de leucèmia el 25 de juny de 2013 a Hong Kong, als 76 anys.

## Referències

* 1 2 «Martial Arts Legend Lau Kar-leung Has Died» (en anglès), 25-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 25 juny 2013].

## Enllaços externs

* Liu Chia-liang en la HKMDB (anglès)
# Le Ménagier de Paris

Le Ménagier de Paris (sovint abreujat Le Ménagier) és una obra medieval, amb una remarcable part culinària de gran importància per al nostre coneixement de la cuina medieval francesa. El llibre, a més a més, conté seccions de jardineria, convivència marital, etc.
Fou publicat per primera vegada pel baró Jérôme Pichon l'any 1846 i és el tractat més gran de la vida domèstica francesa de l'edat mitjana. Pel fet de ser de gran importància per a la història de la gastronomia de França no es pot oblidar que les altres parts del llibre són també importants en tant que s'hi poden veure no només consells pràctics sinó també tota una línia de conducta que posa de manifest el rol de l'home i la dona a l'Edat Mitjana. De fet, el tema central del llibre és l'obediència de la dona.
Es tracta en realitat d'un conjunt de consells donats a una mestressa de casa de l'època amb l'objectiu de fer gaudir els convidats amb bones receptes de cuina i dur una vida respectable i obedient.

## Altres llibres de cuina medieval

* Llibre de Sent Soví
* Llibre del Coch
* Com tayllaràs devant un senyor

## Referències

* ↑ Le ménagier de Paris: traité de morale et d'économie domestique composé vers 1393. Crapelet, 1846.
* ↑ Krueger, Roberta L. «Identity Begins at Home: Female Conduct and the Failure of Counsel in Le Menagier de Paris». Essays in Medieval Studies. West Virginia University Press, 22, 2005. DOI: DOI: 10.1353/ems.2006.0009 [Consulta: 16 gener 2009].
* ↑ Menjot, Denis. Manger et boire au moyen âge, I: Aliments et société; II: Cuisine, manières de table, régimes alimentaires; Centre d'Etudes Médiévales de Nice: Actes du Colloque de Nice (15-17 oct. 1982). París: Belles Letts, 1984, p. 149-59, 161-72, 173-79.

## Publicacions

* Le Ménagier de Paris. Traité de morale et d'économie domestique, composé en 1393 par un bourgeois parisien. Prefaci de Pierre Gaxotte. París, Chavane, 1961; 2 volums.
# Le Mépris

Le Mépris (literalment en català: "El menyspreu") és una pel·lícula francesa de 1963 basada en la novel·la homònima d'Alberto Moravia. Fou dirigida per Jean-Luc Godard i protagonitzada per Brigitte Bardot i Michel Piccoli amb l'aparició del director Fritz Lang interpretant-se a si mateix.

## Argument

El productor americà Jeremy Prokosch (Jack Palance) encarrega a Fritz Lang la direcció d'una adaptació al cinema de l'Odissea d'Homer. Descontent amb el resultat, encarrega a Paul Javal (Michel Piccoli), un escriptor de teatre, reeditar el guió. Arran d'això els camins de Paul, la seva jove esposa Camille (Brigitte Bardot), el productor i la seva secretària Francesca Vanini (Giorgia Moll) s'entrellaçaran, deteriorant-se cada vegada més la relació de la parella a causa de la falta de gelosia per part d'ell i de l'interès de Prokosch cap a Camille. La seva història s'entrellaçarà amb la de Penélope i Ulisses a l'Odissea, les aspiracions artístiques de Paul i l'evolució dels sentiments de Camille.

## Relació amb la novel·la

Com explica Víctor Conenna en la Revista Letraceluloide, la versió de Jean-Luc Godard s'allunya de pel·lícules anteriors com Sense alè (1959) i Viure la seva vida (1962) i inaugura una nova etapa d'experimentació i canvi constant que perdura fins avui. Si el plantejament de Moravia suposa un desafiament per a aquells que desitgen portar un text literari al cinema, Godard l'accepta i apuja l'aposta, assumeix la història com a pròpia i la càrrega de sensualitat i erotisme (tasca gens difícil si entre els actors a dirigir es troba Brigitte Bardot en el seu moment de major esplendor). El director, a més, s'encarrega d'homenatjar a Fritz Lang —que en la pel·lícula s'interpreta a si mateix—, gest que constitueix, d'una banda, l'acceptació al voltant de les reflexions que planteja el text i, per un altre, la proclamació, més enllà de les afinitats estètiques entre ell i l'escriptor italià, dels seus principis ètics pel que fa al cinema. Tal vegada és per això que Michel Piccoli —el protagonista de la pel·lícula— declara en el número 632 de Cahiers du Cinema que El menyspreu és una obra completament autobiogràfica de Godard, autobiogràfica d'aquell moment de la seva vida: un moment de dolor, de qüestionament de si mateix enfront de l'amor, de la literatura, del cinema, dels diners.

## Repartiment

* Brigitte Bardot com a Camille Javal
* Michel Piccoli com a Paul Javal
* Jack Palance com a Jeremy Prokosch
* Giorgia Moll com a Francesca Vanini
* Fritz Lang com a ell mateix
* Raoul Coutard com al càmera
* Jean-Luc Godard com a l'ajudant de direcció
* Linda Veras com a sirena

## Referències

* ↑ http://letraceluloide.blogspot.com.ar/2008/03/publicacin-bimestral-issn-n-1851-4855.html
# Llac Derg (Shannon)

El llac Derg (anglès:Lough Derg; gaèlic irlandès: Loch Deirgeirt, "llac de l'ull vermell") és el tercer llac més gran de l'illa d'Irlanda, després del llac Neagh Neagh i del llac Corrib, i el segon en mida de la República d'Irlanda. És un llac llarg, relativament estret, amb riberes al Comtat de Clare (Sud-oest), Comtat de Galway (Nord-oest) i Comtat de Tipperary (a l'Est). El llac és l'últim dels tres del riu Shannon, amb els altres dos, Ree i Allen que queden més lluny al Nord. Algunes ciutats o pobles al llac Derg inclouen Garrykennedy, Portumna, Killaloe, Ballina, Dromineer, Terryblass i Mountshannon, Scarriff (ubicació de l'oficina regional Waterways Ireland.)
La major profunditat del llac és de 36 metres, i abasta una superfície de 118 km². El llac és un lloc popular per a l'oci al lleure (bots, vela i pesca). Al punt on el llac es buida al riu Shannon, els seus vessants cauen bruscament turó a baix, una raó principal per a la ubicació de la que, a la seva època, va ser la més gran central hidroelèctrica del món a Ardnacrusha el 1927.
Al segle xix], el llac Derg va ser una artèria important des del port de Limerick a Dublín a través dels canals en les terres mitjas d'Irlanda. Navegable al llarg dels seus 40 quilòmetres de longitud, el llac Derg és avui popular amb els creuers i un altre tràfic d'oci. La Universitat de Limerick té un centre d'activitats al costat del llac, just als afores de Killaloe. S'usa per a canoa, caiacs, surf de vela i iots, entre altres propòsits.

## Referències

* ↑ «Waterways Ireland ePortal». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 24 febrer 2013].
* ↑ «International Lake Environment Committee Foundation». Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 24 febrer 2013].
# Lliri

«Lliri» té aquests significats:
* Plantes del gènere Lilium
** Lliri blanc o (Lilium candidum)
** Lliri morat o marcòlic
** Lliri tigrat (Lilium tigrinum)
** Lliri dels Pirineus o marcòlic groc (Lilium pyrenaicum)
* Plantes del gènere Iris (gènere)
** Lliri blau (Iris germanicus)
** Lliri de Florència, flor de lis o lliri d'olor (Iris florentina)
** Lliri pudent (Iris foetidissima)
** Lliri d'Hermon (Iris hermona)
** Lliri groc (Iris pseudacorus)
** Lliri franciscà o lliri de cebeta (Iris susiana)
** Lliri de cebeta (Iris xiphium)
* Plantes del gènere Crinum
* Plantes del gènere Galanthus o "lliris de neu"
** Lliri de neu (Galanthus nivalis)
* Plantes del gènere Hymenocallis
** Amancay o lliri de San Juan, (Hymenocallis caribaea)
** Lliri aranya, (Hymenocallis littoralis)
* Plantes del gènere Gladiolus
** Lliri d'espases (Gladiolus communis)
** Lliri dels blats (Gladiolus segetum) o (Gladiolus italicus)
* Plantes del gènere Zantedeschia
** Lliri d'aigua, orella d'ase o lliri de paperina (Zantedeschia aethiopica)
** Lliri rosat (Zantedeschia rehmannii)
* Lliri d'aigua o nenúfar blanc
* Lliri d'ase (Muscari muscarimi) syn. Muscari racemosum
* Lliri de maig, lliri de la Mare de Déu
* Lliri de mar, lliri de platja, nadaleta de mar o lliri de Santa Cristina
* Lliri de Sant Bru (Anthericum liliago)
* Lliri de Sant Joan (Hemerocallis fulva)
* Lliri de Sant Josep (Freesia refracta)
* Lliri bord, estel de Betlem o vicaris (Ornithogalum arabicum)
* Lliri tigrat (Tigridia pavonia)
* Lliri gloriós (Gloriosa superba)
* Lliri d'un dia (Hemerocallis fulva)
* Lliri de Santa Paula o amaril·lis
* Consolva, llirga o "lliri" (Sempervivum tectorum)
* Miscel·lània:
** Lliri de mar (crinoïdeu), classe d'equinoderms
** Lliri, tallahams, trencahams o anjora (Pomatomus saltatrix)
# Les Oliveres

«Les Oliveres» té aquests significats:
* les Oliveres (Marfà), paratge al terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès
* les Oliveres (la Nou de Berguedà), serra al municipi de La Nou de Berguedà a la comarca del Berguedà
* les Oliveres (Porqueres), mas a l'oest del terme Porqueres (el Pla de l'Estany)
# Les Olives (Garrigoles)

El poble de les Olives forma part del municipi de Garrigoles (Baix Empordà), i n'és la capital municipal. És situat a gairebé un quilòmetre a ponent del poble de Garrigoles. El nucli de les Olives, d'una cinquantena d'edificis, és format per carrers llargs i estrets, centrats per una plaça rectangular. En general les cases (ss. XVIII i XIX) són modestes, però destaca Can Ros (s. XVIII), situada a un extrem del poble.
L'església de Sant Vicenç de les Olives, de dimensions reduïdes, és d'estil romànic tardà de tipus cistercenc. Consisteix en una planta rectangular, una nau amb capçalera carrada, sense absis destacat, coberta amb volta apuntada.
Les festes de les Olives se celebren conjuntament amb Garrigoles. La festa major d'estiu se celebra el darrer cap de setmana d'agost, mentre que les festes d'hivern són el dissabte més proper a Sant Sadurní, el 29 de novembre, i per Sant Vicenç, el 22 de gener.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Catalana, SAU. [Consulta: 10 de març de 2011]
* ↑ «Web oficial de l'Ajuntament de Garrigoles». [Consulta: 12 agost 2020].
# Llista de catenae de Mimas

    En aquest article només es mostra els noms oficials aprovats per la Unió Astronòmica Internacional (UAI).
Aquesta és una llista de catenae amb nom de Mimas
* Fotografia de Mimas, presa per la sonda espacial Cassini a 9.500 km de distància, 2010.
* Mapa topogràfic de Mimas.

## Llista

Les catenae de Mimas porten els noms de noms de llocs vinculats a la llegenda del rei Artús.
La latitud i la longitud es donen com a coordenades planetogràfiques amb longitud oest (+ Oest; 0-360).
| Catena | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Tintagil Catena | 58° S, 235° O﻿ / ﻿58°S,235°O﻿ / -58; -235 | 130,00 | Tintagel - Pàtria d'Igraine, mare del rei Artús. | WGPSN |

## Referències

* ↑ Nomenclature Search Results: Mimas > Catena / catenae. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
* ↑ Categories for Naming Features on Planets and Satellites. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
# Llista de governadors pre-estatals de Califòrnia

Aquesta és la llista de governadors de Califòrnia abans de la seva admissió com a estat dels Estats Units en 1850. Des de 1769 a 1822, la zona fou una província espanyola del virregnat de Nova Espanya. Després de la independència de Mèxic en 1822 fins a l'annexió als Estats Units en 1848, fou un territori federal de Mèxic. Després fou durant un temps breu un territori no organitzat dels Estats Units fins que la seva entrada a la Unió com Estat fou aprovada pel Congrés el 9 de setembre de 1850. Per als governadors de l'estat, vegeu llista de governadors de Califòrnia.

## Tinents governadors de "California Nueva", 1769-1777

* Gaspar de Portolà, primer governador de Califòrnia
* José Castro
* Juan Bautista Alvarado
* Pío Pico
* Andrés Pico
* 1769-1770: Gaspar de Portolà
* 1770-1774: Pere Fages Beleta
* 1774-1777: Fernando Rivera y Moncada

## Governadors espanyols de Las Californias, 1777-1804

* 1777-1782: Felipe de Neve
* 1782-1791: Pere Fages Beleta
* 1791-1792: José Antonio Roméu
* 1792-1794: José Joaquín de Arrillaga (interí)
* 1794-1800: Diego de Borica
* 1800: Pere d'Alberní i Teixidor (interí)
* 1800-1804: José Joaquín de Arrillaga

## Governadors espanyols d'Alta Califòrnia, 1804-1822

* 1804-1814: José Joaquín de Arrillaga
* 1814-1815: José Darío Argüello (acting)
* 1815-1822: Pablo Vicente de Solá

## Governadors mexicans d'Alta Califòrnia, 1822-1847

* 1822-1825: Luis Antonio Argüello (nascut a San Francisco, primer californià nadiu en governar l'Alta Califòrnia)
* 1825-1831: José María de Echeandía
* 1831-1832: Manuel Victoria
* 1832: Pío Pico
* 1832-1833: Agustín V. Zamorano (nord) i José María de Echeandía (sud)
* 1833-1835: José Figueroa
* 1835: José Castro (provisional)
* 1836: Nicolás Gutiérrez (provisional)
* 1836: Mariano Chico
* 1836: Nicolás Gutiérrez (provisional)
* 1836-1837: Juan Bautista Alvarado
* 1837-1838: Carlos Antonio Carrillo
* 1838-1842: Juan Bautista Alvarado
* 1842-1845: Manuel Micheltorena
* 1845-1846: Pío Pico
* 1846-1847: José María Flores (en oposició als EUA a Los Angeles)
* 1847: Andrés Pico (en oposició als EUA a Los Angeles)
* 1848: Pío Pico
(Vegeu també Governador de Baixa Califòrnia i governador de Baixa Califòrnia Sud per als Estat de Mèxic de Baixa Califòrnia i Baixa Califòrnia Sud)

## President de la República de Califòrnia, juny–juliol 1846

* 1846: William B. Ide (a Sonoma)

## Governadors militars estatunidencs de Califòrnia, 1846-1849

* 1846: John Drake Sloat
* 1846-1847: Robert Field Stockton
* 1847: John C. Frémont
* 1847: Stephen W. Kearny
* 1847-1849: Richard Barnes Mason (provisional)
* 1849: Persifor Frazer Smith
* 1849: Bennett C. Riley

## Vegeu també

* Llista de governadors espanyols de Nou Mèxic
* Llista de governadors al Virregnat de Nova Espanya
* Llista de governadors de Califòrnia
* Llista de presidents i governadors de Texas

## Bibliografia

* Irvine, Leigh H. «Vol. I, Chapter III». A: A History Of The New California - Its Resources And People. Nova York: The Lewis Publishing Company, 1905. OCLC 35952214 [Consulta: 11 juliol 2007]. Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
# Llista de Governadors de Groenlàndia

Per a governants anteriors a 1925, veure: Llista d'Inspectors de Groenlàndia

## Governadors de Groenlàndia Septentrional

* Philip R. Rosendahl (1925-1928)
* Jørgen Berthelsen (1928-1929)
* Philip R. Rosendahl (1929-1939)
* Eske Brun (1939-1945)
* Carl Fredrik Simony (1945-1947)
* Niels Otto Christensen (1947-1950)

## Governadors de Groenlàndia Meridional

* Knud Oldendow (1925-1932)
* Aksel Svane (1932-1941)
* Eske Brun (1941-1945)
* Carl Fredrik Simony (1945-1950)

## Governador de Grendlàndia Oriental

(annexada per Noruega el 1932 i anomenada Terra d'Eric el Roig.)
* Helge Ingstad (1932-1933)

## Governadors de Groenlàndia

* Poul Hugo Lundsteen (1950-1960)
* Finn C. Nielsen (1960-1963)
* Niels Otto Christensen (1963-1973)
* Hans Lassen (1973-1979)
Per als líders posteriors, veure Primer ministre de Groenlàndia