OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# William Kirby

* Per a altres significats, vegeu «William Kirby (entomòleg)».
William ("Bill") Ashley Kirby (12 de setembre de 1975 a Perth, Austràlia) és un nedador de primer nivell internacional durant la dècada dels 90 i principis del segle xxi especialitzat en estil lliure i papallona. Aconseguí una medalla d'or en els Jocs Olímpics de Sydney 2000 en la prova de relleus lliures 4x200 m estil .
Kirby debutà internacionalment l'any 1993 en els Campionats de Natació Pan Pacific. Competí l'any 1994 en els Jocs de la Commonwealth celebrats a Victòria, Canadà, i en el Campionat Mundial de Natació celebrat a Roma com a especialista en papallona. Després de no assolir la selecció per a disputar els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996 a causa d'una mononucleosi infecciosa considerà la possibilitat d'abandonar la natació.
Kirby retornà a la competició en el Campionat Mundial de Natació en Piscina Curta de 1997 celebrat a Göteborg, Suècia. Després de perdre's el Campionat Mundial de Natació de 1998, aconseguí la qualificació per a participar en els Jocs de la Commonwealth de 1998, disputats a Kuala Lumpur, Malàisia, on aconseguí la medalla de plata en els 200 m papallona.
En el Campionat de Natació Pan Pacific de 1999, Kirby formà part del relleu australià dels 4x200 m estil lliure al costat de Michael Klim, Ian Thorpe i Grant Hackett, enduent-se l'or i batent el rècord del món amb una marca de 7'08"79 min. Durant les proves de classificació per a Sydney 2000 l'equip australià rebaixà de nou aquest registre (7'07"05 min).
Kirby tornaria a batre el seu propi rècord mundial formant part del relleu australià en el Campionat Mundial de Natació del 2001 disputat a Fukuoka, Japó al costat de Klim, Hackett i Thorpe (7'04"66 min). Aquest registre no seria superat fins a l'any 2007 per l'equip dels Estats Units en el Campionat Mundial disputat a Melbourne, Austràlia, fixant-lo en 7'03"24 min).
Després d'anunciar la retirada Kirby es dedicà a la docència, precisament en el centre on ell havia estat educat.

## Enllaços externs

* Biografia esportiva de Bill Kirby
# Wisen

Wisen és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), situat al districte de Gösgen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Wayne H. Bowen

Wayne H. Bowen (n. 1968) és un historiador i hispanista estatunidenc, catedràtic de Southeast Missouri State University (SEMO).
És autor d'obres com Spaniards and Nazi Germany: Collaboration in the New Order (University of Missouri Press, 2000), en què aborda les relacions del règim de Franco amb el Tercer Reich; Spain during World War II (University of Missouri Press, 2006); i Spain and the American Civil War (University of Missouri Press, 2011), un estudi sobre la posició i situació d'Espanya respecte a la guerra civil dels Estats Units; entre d'altres.
En 2016 preparava un llibre sobre Harry S. Truman, Espanya i la Guerra Freda.

## Referències

* ↑ «Bowen, Wayne H.». VIAF.
* 1 2 «Professor from Missouri to give history lecture at A&M-Texarkana» (en anglès). Texarkana Gazette, 140, 110, 19-04-2016.
* ↑ Edwards, 2002, p. 467-470.
* ↑ Richards, 2002, p. 284-285.
* ↑ Messenger, 2002.
* ↑ McCluskey, 2007, p. 688-689.
* ↑ Perrone, 2012, p. 228-230.
* ↑ Quigley, 2012, p. 1191-1192.

## Bibliografia

* Edwards, Jill. Britain and the Spanish Anti-Franco Opposition, 1940-1950 by David J. Dunthorn; Spaniards and Nazi Germany: Collaboration in the New Order by Wayne H. Bowen (en anglès). 24(2). Taylor & Francis, Ltd., 2002, p. 467-470.
* McCluskey, Raymond. Spain during World War II (en aanglès). 93 (3). Catholic University of America Press, 2007, p. 688-689. DOI 10.1353/cat.2007.0284.
* Messenger, David A. Review of Bowen, Wayne H., Spaniards and Nazi Germany: Collaboration in the New Order (en anglès), 2002.
* Review of: Wayne H. Bowen, Spain and the American Civil War (en anglès). 27(1). Association for Spanish and Portuguese Historical Studies, 2012, p. 228-230.
* Quigley, Paul. Wayne H. Bowen. Spain and the American Civil War (en anglès). 117(4), 2012, p. 1191-1192. DOI 10.1093/ahr/117.4.1191.
* Richards, Michael. Wayne H. Bowen. Spaniards and Nazi Germany: Collaboration in the New Order. Columbia: University of Missouri Press. 2000. Pp. xii, 250. $34.95 (en anglès). 107(1), 2002, p. 284-285. DOI 10.1086/ahr/107.1.284.
# Whiteïta-(CaMgMg)

La whiteïta-(CaMgMg) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al subgrup de la whiteïta.

## Característiques

La whiteïta-(CaMgMg) és un fosfat de fórmula química CaMg₃Al₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Químicament és similar a l'angastonita, a la montgomeryita i a l'overita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Argentum Mining Co., també coneguda com a mina Holmes, que es troba al districte de Candelaria, al comtat Mineral de Nevada (Estats Units). La whiteïta-(CaMgMg) és la primera espècie descoberta en aquesta mina. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Whiteite-(CaMgMg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 novembre 2016].
# Xenxek

Xenxek fou un faraó probablement de la dinastia XIV de l'antic Egipte.
El seu nom ha estat llegit també com a Xanse, Xenes o Xensu, i podria ser el mateix que Xeneh.

## Referències

* Informació sobre el faraó Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Xatrac elegant

El xatrac elegant (Thalasseus elegans) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) que habita costes americanes del Pacífic, des de Califòrnia cap al sud, fins al nord de Xile.

## Referències

* ↑ Xatrac elegant a CERCATERM Rev. 23/03/2012
# Withania aristata

Withania aristata és una planta amb flor del gènere Withania dins de la família de les Solanàcies (la família dels tomàquets). És autòctona de les Illes Canàries i del nord d'Àfrica i se´l coneix com a Orobal del país. Es tracta d'una de les plantes endèmiques de les Canàries amb més possibles aplicacions medicinals descrites. S'aprofita tota la planta menys l'arrel, segons Viera y Clavijo, dins la seva obra Historia Natural de las Islas Canarias, referint-se al fruit o baies de l'orobal, deia: “Tomadas tres o cuatro en cocimientos, son buen remedio en la hidropesía y retención de orina. Hállase también un vino medicinal poniendo a fermentar cuatro partes de mosto con una, de bayas de orobal. Nuestros pájaros capirotes las comen con el mayor placer”.

## Característiques morfològiques

És un arbust de fins a 2 metres d'alçada. La tija és subglabra. L'escorça és rugosa de color verd a marró o gris clar. Les fulles són senceres, de fins a 14 cm, ovades (el contorn en forma d'ou), sovint cuneïformes (en forma de tascó) a la base. Les flors es presenten en raïm axil·lars, són de color verd groguenc, el calze es va eixamplant per a incloure el fruit madur, és campanulat, penta-dentat, amb 5 dents acabats en aresta i es va dilatant al fructificar per a englobar la baia. La corol·la és de color verd-groguenc.

## Hàbitat

És present a totes les illes, menys a Lanzarote i Fuerteventura; freqüent en els llits dels barrancs secs de la zona baixa (0-600m d'altitud) i boscos termòfils (que els afavoreix les altes temperatures).

## Etimologia i taxonomia

* aristata: epítet llatí que significa "arestat", fent referència a la presència d'arestes en el calze.

## Referències

* ↑ «Withania aristata a EOL» (en anglès). [Consulta: 10 desembre 2014].
* ↑ «Withania aristata a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 10 desembre 2014].
* ↑ www.floradecanarias.com

## Bibliografia

* BRAMWELL, D. y BRAMWELL, Z. Flores Silvestres de las Islas Canarias. (2001)4ª Edición. Rueda, SL. ISBN 8472071286. pàg 305-306.
# XII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror

El XII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror va tenir lloc a Sitges entre el 6 i el 13 d'octubre de 1979 sota la direcció d'Antonio Rafales amb la intenció de promocionar el cinema fantàstic i el cinema de terror. Fou inaugurat al palau de Maricel i hi havia tres seccions, una competitiva, una informativa i una altra retrospectiva sobre el cinema expressionista alemany.

## Pel·lícules exhibides
### Secció competitiva

* Der Mörder d'Ottokar Runze
* Set de sang de Rod Hardy
* La casa dalle finestre che ridono de Pupi Avati
* Panna a netvor de Juraj Herz
* The Toolbox Murders de Dennis Donnelly
* Jennifer de Brice Mack
* The Comeback de Pete Walker
* The Incredible Melting Man de William Sachs
* Gu cuo ye yu de Yao Feng-pan
* Zítra vstanu a opařím se čajem de Jindřich Polák
* Fascination de Jean Rollin
* Vlad Țepeș de Doru Năstase
* Ese ser extraño (c) de José Esteban Lasala
* Plague d'Ed Hunt
* Something's Rotten de Harvey Frost
* El caminante de Paul Naschy

### Secció informativa

* Zombi 2 de Lucio Fulci
* Killer Behind the Mask de David Paulsen
* South Seas Massacre de Pablo Santiago

### Secció retrospectiva

* Nosferatu (1922) de F. W. Murnau
* Metropolis (1927) de Fritz Lang
* El gabinet del Dr. Caligari (1919) de Robert Wiene
* Dr. Mabuse, der Spieler (1922) de Fritz Lang
* Der Student von Prag (1926) de Henrik Galeen
* M, un assassí entre nosaltres (1931) de Fritz Lang

## Jurat

El jurat internacional era compost per Camille Keaton, Wilhelm Petersen, Eduardo Ruíz Saviñón, Ricard Muñoz Suay i Manuel Esteba i Gallego.

## Premis

Els premis d'aquesta edició foren:
| Categoria | Premiat | Treball |
| Medalla Sitges d'Or al millor director | Juraj Herz | Panna a netvor |
| Medalla de Plata al millor Curtmetratge | Guido Manuli | Fantabiblical |
| Medalla de Plata a la millor actriu | Lisa Pelikan | Jennifer |
| Medalla en Plata al millor actor | Gerhard Olschewski | Der Mörder |
| Medalla de Plata a la millor fotografia | Peter Jessop | The Comeback |
| Medalla de Plata al millor guió | Ed Hunt i Barry Pearson | Plague |
| Medalla de Plata als millors efectes especials | Conrad Rothman | Set de sang |
| Premi del Jurat Internacional de la Crítica | Plague | Ed Hunt |
| Menció especial del Jurat | Zítra vstanu a opařím se čajem | Jindřich Polák |

## Referències

* ↑ Entre el Zombi y la obsesión, La Vanguardia, 9 d'octubre de 1979
* ↑ China Nacionalista y Estados Unidos, en desigual competencia, La Vanguardia, 11 d'octubre de 1979
* ↑ De como Hitler perdió la oportunidad de ganar la guerra, La Vanguardia, 13 d'octubre de 1979
* ↑ 1979: Sitges Año Doce, absencito.blogspot.com
* ↑ A la espera del palmarés, La Vanguardia, 14 d'octubre de 1979

## Enllaços externs

* 12 Festival Internacional de Cinema de Catalunya - Sitges 1979 a Filmaffinity
# Geta

«Geta» té aquests significats:
* Poble geta o poble dels getes, poble traci antic
* Geta (calçat), d'origen japonès
* Biografies:
** Geta (cognom)
** Gai Licini Geta, cònsol el 116 aC
** Gneu Hosidi Geta (mitjan s. I aC), magistrat romà
** Lusi Geta, prefecte del pretori sota l'emperador Claudi
** Hosidi Geta (escriptor), escriptor romà de tragèdies
** Hosidi Geta (cavaller) (mitjan s. I aC), cavaller romà
** Publi Septimi Geta (s. II-III), emperador romà
** Publi Septimi Geta (germà de Septimi Sever) (s. III), germà de Septimi Sever
# Madrugada (pel·lícula)

Madrugada és una pel·lícula dramàtica coproducció hispano-argentina estrenada el 1957 i dirigida per Antonio Fernández-Román. Fou rodada a Barcelona. El seu argument està basat en l'obra de teatre homònima d'Antonio Buero Vallejo i influït per Sol davant el perill de Fred Zinnemann.

## Sinopsi

En el moment de la mort, un artista plàstic ric, Mauricio, intenta desvelar-li un secret a Amelia. Com que no ha fet testament, ella reuneix els seus familiars, amb els que no tenia bona relació, per tal d'obtenir alguna informació que li pugui revelar el secret

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1957 | Millor actriu secundària | Mari Carmen Díaz de Mendoza | Guanyadora |
| 1957 | Millor actriu estrangera | Zully Moreno | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Madrugada, El País, 7 d'octubre de 1982
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1956». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 8 gener 2016].

## Enllaços externs

* Presentació a Historia de Nuestro Cine, rtve.es
# Roure del Camp del Roure

El Roure del Camp del Roure (Quercus humilis) és un roure martinenc que es troba a Terrassa (el Vallès Occidental), el qual és un excel·lent exemple de topònim lligat a la presència d'un arbre.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,20 metres (a 1,20 m de terra).
* Alçada: 16,5 metres.
* Amplada de la capçada: 20 x 22 metres (amplada mitjana capçada: 21 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 289 metres.

## Entorn

L'origen del nom El Camp del Roure no deixa espai al dubte en contemplar aquest espècimen de roure martinenc: antigament encerclat de camps de conreu, avui el vell arbre es veu amenaçat per la proximitat de la via del tren (de ben segur, el roure ja existia abans que es bastís el ferrocarril).

## Aspecte general

És un arbre encara viu, vigorós i en un molt bon estat de salut. Tot i això, la seua capçada, parcialment situada damunt la catenària, podria veure perillar la seua integritat pel pas del tren.

## Accés

Es troba vora l'estació de ferrocarril de Terrassa Est i a tocar de la via: seguint l'avinguda Vint-i-dos de Juliol cap a llevant, arribem a l'estació de tren de Terrassa Est. Uns metres més enllà, l'avinguda mor. En aquest punt deixem el cotxe i continuem a peu, pel senderó que corre paral·lel a la via del tren. De seguida veurem el roure, a sota i a la dreta. Baixant directament pel talús (sovint embardissat), o bé per pendent més suau uns metres més endavant, arribem al peu de l'arbre. Coordenades UTM: 31T X0420302 Y4602366.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 91-92.

## Enllaços externs

* Pla Especial d'Ordenació i Gestió de l'Anella Verda de Terrassa (català)
* Catàleg de Paratges d'Interès Natural i Paisatgístic al Municipi de Terrassa Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (català)
# El Séneca

El Séneca va ser una sèrie de televisió, emesa per TVE en la dècada de 1960, amb guions de l'escriptor José María Pemán.

## Història

La sèrie va comptar amb tres temporades: 1964-1965, 1967-1968 i 1969-1970. Va finalitzar amb motiu de la defunció del protagonista en accident d'automòbil el gener de 1970. En 1996 es va gravar una continuació de 26 episodis, emès per Canal Sur, dirigida per Manuel Ripoll i protagonitzada per Idílio Cardoso (Séneca), junt amb Imperio Argentina (Doloretes), María José Alfonso (Doña Mati) i Manuel Zarzo (Don José). Es va tractar de portar a la pantalla guions que havia deixat escrits Pemán però que no van arribar a gravar-se per la mort de Martelo.

## Argument

Cada episodi s'iniciava amb una breu presentació del mateix autor. Al voltant d'un pati andalús, el personatge del Séneca i els seus compares, l'alcalde, el capellà i el mestre conversen i filosofen sobre diverses qüestions, des del transcendental al quotidià i trivial. Completen el repartiment la vídua Doña Mati i la peculiar minyona Doloritas. Es posa en valor la saviesa popular en boca d'un personatge sense formació, però amb sentit comú.

## Recepció

Segons el critico i escriptor Manuel Vázquez Montalbán, els continguts de la sèrie es van situar en el límit del que cap de crítica a un règim dictatorial des d'un mitjà de comunicació, encara que sense arribar mai a qüestionar les bases del sistema.
Va ser tal l'èxit de la sèrie que la imatge de l'actor en el seu paper d' El Séneca va merèixer un segell de correus, emès en 1997 dins de la sèrie Literatura espanyola - Personatges de ficció.

## Repartiment

* Antonio Martelo... Séneca
* Milagros Leal (1964)
* Pedro Porcel (1964)
* Julio Gorostegui... Don José (1964-1970)
* Rosa Luisa Gorostegui... Dolorcitas (1965-1970)
* Rita Santo ... Doña Mati (1965-1970)

## Referències

* ↑ «Pemán, cronista político del tardofranquismo (1960-1981)». José Peña González, 2013. [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ «Canal Sur recupera la serie "El Séneca 28 años después». El País, 19-03-1996. [Consulta: 24 juliol 2015].
* 1 2 «Escritores y Televisión Durante el Franquismo (1956-1975)». Luis Miguel Fernández, Universidad de Salamanca, 2014. [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ «La conquista de la vida». Manuel Medina González, 2005. [Consulta: 24 juliol 2015].
# Girocupulorotonda pentagonal

En geometria, la girocupulorotonda pentagonal es pot construir enganxant una cúpula pentagonal i una rotonda pentagonal per les cares decagonals però a diferència de la Ortocupulorotonda pentagonal es giren 36º una respecte de l'altre abans d'enganxar-les de forma que les cares quadrades coincideixin amb les cares pentagonals i les cares triangulars amb les triangulars. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{33}$). Té simetria D$_{5v}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Pentagonal Gyrocupolarotunda girocupulorotonda pentagonal a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Gobio obtusirostris

Gobio obtusirostris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des d'Europa fins a Corea.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Mendel, J., Lusk, S., Vasil'eva, E.D., Vasil'ev, V.P., Lusková, V., Ekmekci, F.G., Erk'akan, F., Ruchin, A., Košco, J., Vetešník, L., Halacka, K., Šanda, R., Pashkov, A.N. & Reshetnikov, S.I. 2008. Molecular phylogeny of the genus Gobio Cuvier, 1816 (Teleostei: Cyprinidae) and its contribution to taxonomy. Molecular Phylogenetics and Evolution, 47: 1061–1075.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gorka Bidaurrazaga Rebolleda

Gorka Bidaurrazaga Rebolleda (Barakaldo, 20 de setembre de 1972) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Va sorgir del planter de l'Athletic Club. Passa pel juvenil i la temporada 91/92 debuta amb el filial de l'Athletic, que militava a la Segona Divisió. Amb el B, Bidaurrazaga va ser un jugador força utilitzat, sumant més d'un centenar de partits fins a la temporada 95/96. Eixa temporada, a més a més, va debutar amb el primer equip, tot disputant quatre partits a la màxima categoria.
L'estiu de 1996 deixa Bilbao i marxa a la UE Lleida. A terres catalanes hi va romandre dos anys, sense fer-se un lloc en l'onze titular, igual que succeeria la temporada 98/99 amb l'Elx CF. Si va disposar de més oportunitats a l'any següent, a les files de la Gimnástica de Torrelavega, on va jugar 31 partits i va marcar 3 gols.
Posteriorment, va jugar a Tercera amb el CP Cacereño (00/01), de nou a Segona B amb l'Amurrio (01/02) i acabaria la seua carrera al modest equip del Portugalete (02/05).

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Gorja de Zakros

La Gorja de Zakros (grec Φαράγγι Ζάκρου [fa'ɾaɟi 'zakru]) és una gorja de 8 km que comença a poca distància del poble de Zakros i acaba a la platja de Kato Zakros, prop de la zona del jaciment minoic, a l'extrem est de l'illa de Creta, a uns 45 km a l'est de Sitia. La ruta de senderisme europea E4 passa per la gorja. No hi ha fonts d'aigua.
Hi ha coves amb tombes del període minoic, considerades de gran importància arqueològica. Per això la gorja també és anomenada la "vall dels morts" (Φαράγγι Νεκρών).
# Gorka Brit Gallego

Gorka Brit Gallego (nascut el 19 d'abril de 1977 a Sant Sebastià) és un exfutbolista professional basc que jugava com a davanter.

## Referències

* ↑ «Osasuna dice adiós a la temporada con triunfo -». [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Brit se desvincula del Numancia y ficha por el Real Unión» (en castellà). Marca. [Consulta: 17 març 2024].
# Giuseppe De Notaris

Giuseppe De Notaris (Milà, 18 d'abril de 1805- Roma, 22 de gener de 1877) va ser un metge i botànic italià. Es va doctorar en medicina a la Universitat de Pavia i immediatament després es dedicà a la botànica, especialment a l'estudi de les criptògames. El seu estudi sobre les falgueres i altres obres seves van fer que obtingués un càrrec a la Universitat de Torí i al Jardí Botànic del Valentino. L'any 1838 treballà al Syllabus muscorum
El 1843 passà a la Universitat de Gènova com a professor de botànica i director del Jardí botànic de Gènova.
El 1858 fundà a Gènova la primera societat de caràcter estrictament botànic d'Itàlia, Società Crittogamologica Italiana.
Finalment va tenir a Roma la càtedra de botànica.
Va ser senador del Regne d'Itàlia (1876). El seu Epilogo della briologia va obtenir un premi especial de l'Académie des Sciences francesa.

## Enllaços externs

* Biografia di Giuseppe De Notaris

## Referències

* ↑ Giuseppe De Notaris, Muscologiae italicae spicilegium, auctore J. De Notaris. Mediolani : ex typis Felicis Rusconi, 1837
* ↑ Recensione su Nuovi Annali delle Scienze Naturali. Bologna : Pei tipi di Jacopo Marsigli, 1838, Anno I, tomo I, p. 295 (on-line)
* ↑ Giuseppe De Notaris, Syllabus muscorum in Italia et in insulis circumstantibus hucusque cognitorum, auctore J. De Notaris. Taurini : ex typ. Canfari, 1838 (on-line)
* ↑ Giuseppe De Notaris, Epilogo della briologia italiana, del dottore G. De Notaris. Genova : co' tipi del R. I. de' sordo-muti, 1869
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Gran Premi Sunny Beach

El Gran Premi Sunny Beach era una cursa ciclista per etapes que es disputava a prop de Nessèbar (Bulgària). La cursa es creà el 2004 amb el nom de Premi Slantchev Brjagi. L'any següent va canviar de nom i va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2004 | Ivailo Gabrovski | Andriy Yatsenko | Vytautas Kaupas |
| 2005 | Evgeni Gerganov | Martin Prazdnovski | Svetoslav Tchanliev |

## Enllaços externs

* Palmarès 1 a sitiodeciclismo.net
* Palmarès 2 a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com