OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pompilio

Can Pompilio és una obra de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, cobert a dues vessants. Presenta una distribució simètrica de les obertures, amb dos eixos verticals que abracen la primera planta i el primer pis. L'eix principal, situat a l'esquerra de la façana, és on es troba la porta principal i sobre d'ella s'hi ubica un balcó amb una barana de ferro forjat treballada amb brèndoles helicoidals. L'altre eix està format per una finestra a la planta baixa i un balcó amb un ampit de pedra treballat amb una gelosia de motius vegetals.
Les obertures de la planta baixa tenen llinda amb una sanefa uns relleus amb motius vegetals i les del primer pis un fals d'arc convex apuntat. A més, totes elles tenen un guardapols. La façana està rematada amb un coronament dividit amb tres capcers lobulats, els quals llueixen en el seu vèrtex un element floral. Coincidint amb cada capcer, hi ha una petita finestra de llinda plana, coronats per un medalló.

## Història

Aquest carrer es va obrir amb les reformes urbanístiques que es van fer a causa del creixement de la població de finals del segle xix. En la numeració antiga, havia estat el número 22. L'habitatge també era conegut com a Can Comas.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pompilio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Can Pons Boto

Can Pons Boto és una masia de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal del segle xviii, situat al centre del poble de Casavells. Actualment està format per planta baixa i dos pisos.
L'estructura portant està construïda amb pedra i morter de calc (tradicional sistema constructiu de la zona). D'altra banda, la coberta, que és a dues aigües, està feta amb teula àrab. La masia està constituïda estructuralment per tres crugies, que sumat a que les vessants de la coberta donant a les façanes laterals, li donen a la masia aquest típic aspecte de les nostres masies. Davant la casa s'hi obra un gran pati. A una de les façanes laterals s'hi observa un contrafort que deu aguantar les empentes produïdes per l'edifici.

## Història

A la façana principal espot observar el perfil que seguia la coberta anteriorment, abans que fos aixecat el pis de la part superior. També s'hi ha afegit un estudi a la part esquerra. Ara com ara la casa és utilitzada com a estudi i com a segona residència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Pons Boto». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Callionymus superbus

Callionymus superbus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Subirana

Can Subirana fou una casa al veïnat de Tregurà de Dalt (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Casa formada per un gran bloc central rectangular, de dues plantes, amb una gran façana orientada a sud, que s'obre a una gran galeria d'arcs i barana d'obra a cada planta. A través d'una gran escala, que passa pel primer arc de l'esquerra de la primera planta s'accedeix al casal. Les corts estan situades als baixos. L'edifici és envoltat per edificacions secundàries de tipologia tradicional. L'estat general de l'edifici és semi-ruïnós.
Sobre la preexistència d'una casa anterior, entre els segles xviii i xix aproximadament, es construeix el gran casal. Té una vida activa d'uns 150 anys aproximadament, fins que a principis de segle XX la pairaria passà a mans de la pubilla. Els germans d'aquesta es van desentendre de la casa, marxant, i en quedar sense descendència la propietària, esdevé la decadència fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Can Subirana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Can Sorts

Can Sorts és un edifici del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i un pis, cobert amb teulada a dues vessants. Els murs són fets de carreus i arrebossats. La façana ha perdut la seva simetria original arran d'una ampliació. La llinda clou la part superior del portal d'entrada.

## Referències

* 1 2 «Can Sorts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Cambra de boira

Una cambra de boira, o cambra de Wilson, és un detector de trajectòries de partícules amb càrrega elèctrica en el si d'un vapor saturat i d'un camp magnètic. El pas d'una partícula carregada elèctricament pel si d'un vapor sobresaturat determina un deixant d'ions sobre els quals es condensen gotetes del vapor, tot formant una traça que visualitza la trajectòria de la partícula. La primera cambra de boira fou dissenyada i construïda pel físic escocès Charles Thomson Rees Wilson (1869-1959) el 1912, quan investigava al Cavendish Laboratory de la Universitat de Cambridge, i contenia aire saturat de vapor d'aigua com a gas ionitzable. Per aquest invent rebé el Premi Nobel de Física el 1927.
Les gotetes de líquid es formen perquè, en un vapor sobresaturat, els ions actuen com a nuclis de condensació, atès que llur camp electroestàtic venç la tensió superficial que evitaria la formació de gotetes. Les sobresaturació del vapor es pot aconseguir de maneres diferents:
* A la cambra d'expansió, el mètode original de Wilson, un vapor saturat és expansionat de forma ràpida i adiabàtica i, com a conseqüència, disminueix la seva temperatura i esdevé sobresaturat; un sistema de recompressions i expansions successives permeten la utilització continuada de la cambra, bé que hi ha sempre un temps mort en què les condicions no són apropiades; en aquest tipus de cambres, un dispositiu secundari dispara el sistema expansiu quan detecta l'entrada de la partícula.
* A la cambra de difusió, ideada per A. Langsdorf el 1939, en la part inferior i la superior del volum del gas (hidrogen, generalment), garanteix que, en descendir el vapor a la zona inferior, més freda, se sobresatura; en conseqüència, no és necessari un sistema expansiu i la càmera és utilitzable contínuament.
Completen la cambra de boira una càmera fotogràfica, estereoscòpica, de triple imatge o de múltiple imatge, i un sistema d'il·luminació, ambdós disparats per un detector secundari, així com un generador de camp electroestàtic, que separa les partícules i els ions no desitjats, i un imant deflector (un imant superconductor, generalment), que fa possible de determinar el moment lineal de la partícula incident a partir de la curvatura de la seva trajectòria. Posteriorment, hom usà cambres d'argó o de mescles d'aigua i alcohol propílic, però en l'actualitat la cambra de boira és poc usada.

## Referències

* ↑ «Cambra de boira». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Wilson, C.T.R «Investigations on X Rays and Rays by the Cloud Method. Part 1. – X Rays.». Roy. Soc. Rroc., A104, 1, 1923. Arxivat de l'original el 2015-12-22 [Consulta: 18 desembre 2015].
# Can Joan Ros (Riudarenes)

Can Joan Ros és una casa de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció senzilla, típica de la zona, representativa del creixement de Riudarenes al segle xviii que té un nucli antic amb moltes cases similars.
Es tracta d'un edifici de planta quadrada i un pis superior amb teulada a dues vessants amb caiguda a la façana. El portal, situat a la banda dreta, és emmarcat amb pedra i la llinda presenta un arc carpanell força rebaixat. Pel que fa a les finestres del primer pis també estan emmarcades amb pedra granítica, a diferència de la finestra de la planta inferior, a l'esquerra del portal que és sense emmarcar, amb una petita barana de ferro a l'ampit. Per la seva esquerra la casa està adossada a una altra i per la dreta fa cantonada.

## Referències

* 1 2 «Can Joan Ros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Can Joan de s'Aigo

Can Joan de s'Aigo és un dels establiments de restauració més emblemàtics de Palma, fou fundat l'any 1700 per Joan de s'Aigo i situat antigament al carrer d'en Fiol. A començament del segle xx fou comprat per Antoni Martorell i Guasp, i el 1972 passà a mans del seu fill Joan Martorell i Pou. A mitjan segle xix importava el gel de Barcelona per cobrir les necessitats del local. El 1976 es traslladà al carrer de Can Sanç i el 1990 va obrir una sucursal al carrer del Baró de Santa Maria del Sepulcre. Al local hi trobam un mosaic de rajoles de principi del segle xix, realitzat per la fàbrica de ceràmiques La Roqueta.
L'establiment ha esdevingut un referent per anar-hi després de les celebracions de Nadal, Sant Sebastià i el Corpus. Les seves especialitats són el gelat, la xocolata calenta, les ensaïmades i els quartos.

## Referències

* ↑ «Joan de s'aigo, Can». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 193 - 194. ISBN 84-8661702-2.
# Can Joanet (Riells i Viabrea)

Can Joanet és una masia de Riells i Viabrea (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia d'un sol cos de planta baixa i dos pisos amb sostre a dos vessants i un annex amb terrassa, antigament dedicat a sala de ball. L'edifici principal data del segle XVII o XVIII, i l'accés es realitza pel cos dret, la façana del qual reprodueix un esgrafiat que imita un encoixinat. L'extensió de la finca és de 3 o 4 ha, consta d'una part de bosc i un altre de cultiu.

## Història

L'any 1917 la masia es va convertir en l'hotel del poble, i al seu costat es va construir una sala de ball, la qual posteriorment va esdevenir en l'Escola de Riells.

## Referències

* 1 2 «Can Joanet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Can Joanet Ferran i Can Carbonell

Can Joanet Ferran i Can Carbonell és una obra de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Dues ampliacions neoclàssiques a la part posterior marquen el desenvolupament de les edificacions originals. El paisatge urbà del barri antic, s'han anat enriquint i configurant amb aquestes aportacions del segle xix, que s'acoblen perfectament amb la tipologia arquitectònica anterior.

## Referències

* ↑ «Can Joanet Ferran i Can Carbonell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Can Joanet Zai

Can Joanet Zai és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana. Aquesta façana, de tres crugies, està arrebossada i pintada de color ocre-crema a excepció dels marcs de les obertures antigues de la casa, que són de pedra.
La planta baixa consta d'un sòcol de pedra pissarrenca d'un metre d'alçada, d'una finestra amb reixa de ferro de forja, una finestra que sembla pertànyer a una antiga porta de la qual es conserven part de la llinda i el brancal dret i una porta d'entrada, emmarcada de pedra sorrenca, amb brancals de grans blocs i llinda monolítica.
Aquesta llinda porta gravades una inscripció i unes eines de paleta i mestre d'obres. La inscripció, en lletra minúscula i dins un marc ovalat, porta el nom d' "asteva banus" i la data de 1755. Les eines són, d'esquerra a dreta, un martell, un nivell i una esquadra.
El primer pis consta de tres finestres amb marc de pedra sorrenca en grans blocs. Una d'aquestes té l'ampit restaurat i refet de pedra de nova talla.
Al segon pis hi ha dues finestres petites fetes d'obra de ciment i rajola.
El ràfec està format per dues fileres de rajola plana i una de teula entre elles.

## Història

Casa originària del segle xviii (1755) i ampliada i reformada durant el segle xx.
En origen, com la majoria de cases d'Amer, constava d'una planta baixa pel bestiar, i paller i un pis d'habitació. És possible que, amb la informació de llinda, fos l'habitatge d'un mestre d'obres o d'algú de similar ocupació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Joanet Zai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Canaris (pel·lícula)

Canaris és una pel·lícula dramàtica d'Alemanya Occidental dirigida el 1954 per Alfred Weidenmann i protagonitzada per O. E. Hasse, Barbara Rütting i Adrian Hoven. Retrata fets reals durant la Segona Guerra Mundial quan el cap de l'Abwehr Wilhelm Canaris va ser arrestat i executat per la seva participació en el Complot del 20 de juliol per enderrocar Adolf Hitler. La pel·lícula va tenir un èxit important a la taquilla alemanya, possiblement perquè va permetre al públic identificar-se amb una heroica figura alemanya desvinculada del nazisme. Va ser estrenada al Regne Unit com a Canaris Master Spy, i als Estats Units com a Deadly Decision. Va ser rodada als Estudis Tempelhof de Berlín.

## Repartiment

* O. E. Hasse - Wilhelm Canaris
* Barbara Rütting - Irene von Harbeck
* Adrian Hoven - Capità Althoff
* Martin Held - Obergruppenfuehrer Heydrich
* Wolfgang Preiss - Coronel Holl
* Peter Mosbacher - Fernandez
* Charles Regnier - Baró Trenti
* Franz Essel - Beckmann
* Alice Treff - Fräulein Winter
* Herbert Wilk - Hauptmann Degenhard
* Klaus Miedel - André, Franz. Offizier
* Arthur Schröder - Herr von Harbeck
* Ilse Fürstenberg - Anna Lüdtke
* Arno Paulsen - Taxifahrer
* Nora Hagist - Luftwaffenhelferin

## Música

La banda sonora fou extreta de l'òpera Lohengrin, composta per Richard Wagner.

## Estrena

Canaris es va estrenar a Hannover el 30 de desembre de 1954. El distribuïdor va restar importància a qualsevol importància política a la pel·lícula i la va comercialitzar com la història d'un bon cristià alemany "la tragèdia humana reflecteix l'experiència de milions d'alemanys".

## Recepció

En general la pel·lícula va ser ben rebuda per la crítica, la premsa i el públic. La Deutsche Film- und Medienbewertung (FBW) la va reconèixer com a "especialment valuosa", i va ser guardonada amb un premi Bambi per ser la pel·lícula amb més èxit econòmic del 1955.
El retrat a la pel·lícula d'un "heroi tràgic" del període nazi s'ha descrit com a part de l'inici d'una onada de pel·lícules "interrogant el passat nacionalsocialista" als cinemes de l'Alemanya Occidental. També va rebre el Deutscher Filmpreis.

## Referències

* ↑ Hake, Sabine. German National Cinema. illustrated. Routledge, 2008, p. 104. ISBN 0415420970 [Consulta: 17 abril 2016].
* ↑ Hake, Sabine. Screen Nazis: Cinema, History, and Democracy. Madison, WI: University of Wisconsin Press, 2012, p. 75–76. ISBN 0299287130.
* ↑ Wolfgram, Mark A. "Getting History Right": East and West German Collective Memories of the Holocaust and War. Lewisburg: Bucknell University Press, 2011, p. 136–137. ISBN 161148006X.
* ↑ Cooke, Paul. Screening War: Perspectives on German Suffering. Rochester, NY: Camden House, 2010, p. 57–60. ISBN 1571134379 [Consulta: 17 abril 2016].

## Enllaços externs

* Prisma-Online
* *Canaris - Erdachte Verschwörung", Der Spiegel 26/54
# Cantó de Mostier de Santa Maria

El cantó de Mostiers Santa Maria és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Dinha. Té 3 municipis i el cap és Mostiers Santa Maria.

## Municipis

* Mostiers Santa Maria
* La Palú de Verdon
* Sant Jurs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1994 | Roger Vial | PS |
| 1994-2001 | Fred Single | Divers gauche |
| 2001- | Michèle Bizot-Gastaldi | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 684 | 792 | 840 | 862 | 944 | 1.073 | 1.163 |
# Cantó de Mortagne-sur-Sèvre

El cantó de Mortagne-sur-Sèvre és un cantó francès del departament de la Vendée, situat al districte de La Roche-sur-Yon. Té 12 municipis i el cap es Mortagne-sur-Sèvre.

## Municipis

* Chambretaud
* La Gaubretière
* Les Landes-Genusson
* Mallièvre
* Mortagne-sur-Sèvre
* Saint-Aubin-des-Ormeaux
* Saint-Laurent-sur-Sèvre
* Saint-Malô-du-Bois
* Saint-Martin-des-Tilleuls
* Tiffauges
* Treize-Vents
* La Verrie

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-19.. | Rémy René-Bazin | Divers droite |
| 19..-1976 | M. Landreau | UDR |
| 1976-1988 | Gérard Brosset | Divers droite, després RPR |
| 1988- | Bruno Retailleau | UDF, després MPF, després divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 17.707 | 18.584 | 19.998 | 22.198 | 23.669 | 24.265 | 26.395 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Morteau

El cantó de Morteau és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Pontarlier. Es va crear el 1790. Té 7 municipis i el cap és Morteau.
Entra en vigor una nova divisió territorial del Doubs (departament) amb motiu de les eleccions departamentals de març de 2015, definides pel decret de 25 de febrer de 2014, en aplicació de les lleis de 17 de maig de 2013 (llei orgànica 2013-402). i llei 2013- 403).

## Municipis

* Grand'Combe-Châteleu
* Les Combes
* Les Fins
* Les Gras
* Montlebon
* Morteau
* Villers-le-Lac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Maxime Cupillard | PRL, després CNIP |
| 1964-1967 | Pierre Bercot | CD |
| 1967-1973 | Christian Génevard | UDR |
| 1973-1986 | Henri Cuénot | PS |
| 1986-2004 | Claude Vernot | RPR |
| 2004- | Albert Rognon | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ Prudhomme, p. 132
* ↑ Décret n°2014-240 du 25 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Doubs..
* ↑ «Loi n° 2013-403 du 17 mai 2013 relative à l'élection des conseillers départementaux, des conseillers municipaux et des conseillers communautaires, et modifiant le calendrier électoral». Journal officiel de la République française JORF n°0114 du 18 mai 2013 p.8242. [Consulta: 3 maig014].

## Bibliografia

* Louis Marie Prudhomme. Dictionnaire géographique et méthodique de la République française en 120 départements, volume 1, 1798, p. 673. Prudhomme.
# Capella del Roser (Llagostera)

La Capella del Roser de Llagostera és una capella de planta rectangular amb absis semicircular inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.. Parets portants i estucada amb elements geomètrics. Carreus de pedra a les cantonades. Coberta de teula a dues aigües. Destaquen la porta forana amb carreus de pedra i la llinda amb una fornícula en baix relleu amb capitells jònics i la mare de déu del Roser. A sobre hi ha un gran escut heràldic. El rosetó és gòtic tardà. Es conserva l'espadanya i la campana.

## Història

Aquesta capella antigament pertanyia a la família Albertí. Fou construïda el 1588, segons consta a la llinda de la porta forana. Actualment encara s'utilitza esporàdicament pel culte.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* 1 2 «Capella del Roser». patmapa.gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Carbacefem

Un carbacefem, en anglès:carbacephem és un tipus d'antibiòtic fet sintèticament basat en l'estructura de la cefalosporina, un cefem. Els carbacefems o antibiòtic carbacefèmics són similars als cefems, però amb un carboni substituït per un sofre.
És un preventiu de la divisió cel·lular dels bacteris inhibint la síntesi de la paret cel·lular.

## Referències

* ↑ Consulta a TermCat
* ↑ «Medscape.com». [Consulta: 29 desembre 2008].
# Can Quintanes (veïnat)

Can Quintanes és un petit veïnat de masies disperses al voltant de la masia de Can Quintanes, del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, dins del territori de Riells del Fai.
Està situat a llevant de Riells del Fai, en el vessant meridional dels Cingles de Bertí, al Turó de les Onze Hores i sud-oriental de la Serra de Can Tabola, a la capçalera del torrent de Can Pagès.
Formen aquest veïnat les masies de Can Mimeri, Can Barretó, Can Verdereny, Can Berga i la que dona nom al veïnat, Can Quintanes.

## Etimologia

El nom d'aquest veïnat és degut a la masia de Can Quintanes, que és la més important del rodal.
# Carena de Coll d'Ases

La Carena de Coll d'Ases és un serrat a cavall dels termes municipals de Granera, a la comarca del Moianès, i de Gallifa, pertanyent al Vallès Occidental.
Està situat a la zona meridional del terme de Granera, al termenal municipal amb Gallifa. El seu extrem occidental, però, és el triterme municipal entre Granera, Gallifa i Sant Llorenç Savall. Al centre de la carena hi ha el Coll d'Ases. La part meridional d'aquesta carena és acinglerada damunt de les valls del torrent de la Rovira i del torrent dels Plans. El seu extrem oriental és la intersecció amb la Serra dels Tudons i la Serra de la Caseta.

## Enllaços externs

* La Carena de Coll d'Ases en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carena de Passacabres

La Carena de Passacabres és una serra situada al municipi de Navès (Solsonès), amb una elevació màxima de 956,7 metres.

## Referències

* ↑ «Carena de Passacabres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cantó de Ròcabilhiera

El cantó de Ròcabilhiera és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Niça. Té 3 municipis i el cap és Ròcabilhiera.

## Municipis

* Balvèr
* La Bolena
* Ròcabilhiera

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1963 | Édouard Corniglion-Molinier | UNR |
| 1963-1973 | Romain Maurel | PCF |
| 1973-1998 | Pierre Guigonis | RPR |
| 1998-2004 | René Reghezza | Divers gauche |
| 2004- | Gérard Manfredi | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 2.375 | 2.873 |
# Cantó de Rémire-Montjoly

El cantó de Rémire-Montjoly és una antiga divisió administrativa francesa situat a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. Va desaparèixer el 2015.

## Composició

El cantó aplega la comuna de Rémire-Montjoly:
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004-2015 | Joseph Ho-Ten-You | Divers gauche | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||