OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Westlake Corner

Westlake Corner és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 899 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westlake Corner tenia 899 habitants, 389 habitatges, i 322 famílies. La densitat de població era de 34,4 habitants per km².
Dels 389 habitatges en un 21,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,3% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 17,2% no eren unitats familiars. En el 14,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,6% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 33,4% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.405 $ i la renda mediana per família de 50.709 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.686 $ mentre que les dones 22.778 $. La renda per capita de la població era de 26.915 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westlake Corner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westlake Corner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Inèrcia (grup de música)

Inèrcia són un grup de música valencià d'estil punk-rock compost per Aitor Estan (veu i guitarra), Pau Tudela (guitarra), Patri Montava (bateria) i Saül Sempere (baix), d'Alfafara i Banyeres de Mariola.
Comencen a tocar el 2010 i tres anys després publiquen el primer videoclip, El Secret, així com el primer treball No és cap simulacre. El 2015 publiquen el segon disc, Sendes Salvatges, produït per Mark Dasousa.
El 2016 versionen en valencià la cançó de Vetusta Morla Copenhague. El 2018 ix el tercer treball, Lluita.
En 2020 estrenen Magnetismes, un treball en format EP el tema del qual és la necessitat de relacions més humanes i properes, de la necessitat de connectar.
El febrer de 2022, el grup publicà a les seues xarxes socials un comunicat anunciant el seu comiat. En ell feien referència als canvis patits en els dos anys anteriors, on l'activitat del grup s'havia ja reduit molt degut a circumstàncies personals i a la pandèmia de COVID-19.

## Discografia

* No és cap simulacre (Mésdemil, 2012)
* Sendes salvatges (Mésdemil, 2015)
* Lluita (Autoedició, 2018)
* Magnetismes, EP (Halley Supernova, 2020)

## Referències

* ↑ «Inèrcia publica 'Lluita', el seu imaginari sonor d'un món en constant "ebullició"». CulturPlaza, 13-03-2018. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «El grupo valenciano Inèrcia lanza su primer videoclip, El Secret». Maneras de Vivir, 13-03-2007.
* ↑ Sanchis, Guillem. «El punk rock no ha mort». Nonada, 13-06-2013. Arxivat de l'original el 2019-04-10. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «El canvi polític i social dels últims anys reflectit en el nou disc d'Inèrcia | ARA Multimèdia». Ara Multimèdia, 05-10-2015. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Inèrcia versiona “Copenhague” de Vetusta Morla». TresDeu, 13-12-2016.
* ↑ Garrigós, Amàlia. «11/04/2018 | Maria del Mar Bonet ens presenta "Ultramar"». Territori Sonor, 11-04-2018. Arxivat de l'original el 2019-04-10. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Així sona 'Mans', el primer senzill del proper disc d'Inèrcia». Diari La Veu, 08-02-2018. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Inèrcia enllestix el llançament del seu nou disc presentant el segon videoclip d´avançament: «Màgia»». Levante-EMV, 27-02-2018. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Entrevista Inèrcia». Insonoro.com, 19-10-2018. [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «Inèrcia: «Tot gira al voltant de les connexions»». Enderrock, 02-04-2020. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Comunicat de comiat d'Inèrcia». Facebook, 23-02-2022. [Consulta: 24 febrer 2022].
# Westland

Westland és un municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 99.550 habitants repartits sobre una superfície de 90,59 km² (dels quals 10,87 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb la Haia i Rijswijk i al sud amb Rotterdam, Maassluis i Midden-Delfland.

## Centres de població

De Lier, 's-Gravenzande, Monster, Naaldwijk, Wateringen, Heenweg, Honselersdijk, Kwintsheul, Maasdijk, Poeldijk, i Ter Heijde.

## Ajuntament (2006)

El consistori està compost de 37 regidors:
* CDA 12 regidors
* GemeenteBelang Westland 11 regidors
* LPF Westland, 5 regidors
* PvdA/GroenLinks 4 regidors
* VVD 3 regidors
* SGP/ChristenUnie 2 regidors

## Enllaços externs

* www.gemeentewestland.nl
# Ió de Tessalònica

Ió de Tessalònica (en llatí Ion, en grec antic Ἴων) fou un militar al servei de Perseu de Macedònia i comandant juntament amb Timanor de les forces d'infanteria lleugera durant la batalla de Tessàlia en què els romans van ser derrotats l'any 171 aC a la Tercera Guerra Macedònica.
Després de la derrota de Perseu a Pidna el 168 aC va entregar a Gneu Octavi, comandant de la flota romana, al jove fill del rei, que havia estat posat sota la seva custòdia; aquesta entrega es va fer a l'illa de Samotràcia.

## Referències

* ↑ Ion of Thessalonica a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 606
# Inzinzac-Lochrist

Inzinzac-Lochrist (en bretó Zinzag-Lokrist) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 5.619 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Cassini et INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 466 | 2 864 | 2 364 | 2 413 | 2 300 | 2 400 | 2 175 | 2 245 | 2 260 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 109 | 2 193 | 2 438 | 2 490 | 2 766 | 2 815 | 2 999 | 3 436 | 3 748 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 406 | 4 868 | 4 952 | 4 654 | 4 692 | 4 967 | 4 977 | 5 276 | 5 111 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5 071 | 4 714 | 5 069 | 5 094 | 5 541 | 5 395 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Pierre Bageot | PS |
| 2008- | Christophe Tison | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
* ↑ Inzinzac-Lochrist sur le site de l'Insee
# Kalawdhiya

Qalàwdhiya fou una antiga ciutat i fortalesa de Turquia, possiblement la Claudiòpolis de Plini, de situació desconeguda però al sud de Melitene i les gorges de l'Eufrates, entre les muntanyes orientals del Taure i el Khanzit. Fou una fortalesa de frontera entre àrabs i romans d'Orient. Al-Mansur (754-775) la va fer restaurar, però després va retornar a mans romanes d'Orient junt amb la regió de Melitene, al segle x amb el nom de Claudias. En aquest segle va esdevenir inútil militarment i al segle xi ja no s'esmenten ni la ciutat ni la fortalesa, però si la comarca de Claudias. Després del 1071 va passar als turcs.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ḳalāwdhiya". Edició en línia
# Rally Challenge 2000

Rally Challenge 2000 és un videojoc de curses per la Nintendo 64, va ser llançat el 2000. No es va llançar al territori PAL (ni a Europa ni a Austràlia). Es pot jugar en mode un sol jugador i multijugador alhora fins a quatre.
El videojoc té predecessor però només va ser llançat el Japó el 1999 com a Rally '99, amb menys gràfics que aquest.
Els jugadors poden jugar en aquestes pistes:
Easy (fàcil) - Austràlia, Espanya, Gran Bretanya
Medium (mitjà) - Itàlia, Brasil, França
Expert (difícil) - Alemanya, Canadà, EUA
Els jugadors poden jugar en aquests cotxes (tots són reals):
Mitsubishi Lancer Evolution IV (Japó), Subaru Impreza WRC (Japó), Toyota Corolla WRC (Japó), Nissan Almera Kit Car (Japó), SEAT Cordoba WRC (Espanya), Skoda Octavia (República Txeca), Volkswagen Golf GTI (Alemanya), Proton Wira (Malàisia), Hyundai Coupe Evo II (Corea del Sud)

## Enllaços externs

* (anglès) El videojoc a IGN.com
# Weinebeneïta

La weinebeneïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la zeolita. Va ser anomenada en honor de la localitat on va ser descoberta, situada uns 2 km a l'oest del pas de Weinebene, a Koralpe (Caríntia, Àustria).

## Característiques

La weinebeneïta és un fosfat de fórmula química CaBe₃(PO₄)₂(OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en cristalls en forma de plaques, aplanats en {001}, allargats paral·lelament a {100} i mostrant les cares {001}, {001}, {110}, {110}, {010} i mitja dotzena més, els cristalls arriben a mesurar 0.5 mm i normalment s'agrupen en rosetes. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la weinebeneïta pertany a «08.DA: Fosfats, etc, amb cations petits (i ocasionalment, grans)» juntament amb els següents minerals: bearsita, moraesita, roscherita, zanazziïta, greifensteinita, atencioïta, ruifrancoïta, guimarãesita, footemineïta, uralolita, tiptopita, veszelyita, kipushita, philipsburgita, spencerita, glucina i ianbruceïta.

## Formació i jaciments

La weinebeneïta només ha estat trobada al seu lloc de descobriment en fractures en una pegmatita rica en espodumena en roques metamòrgiques d'alt grau; associada a roscherita, fairfieldita i uralolita.

## Referències

* 1 2 «Weinebeneite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Weinebeneite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 21 maig 2018].
# Israir

Israir (en hebreu: ישראייר) és una aerolínia amb base a Tel-Aviv, Israel. Funciona amb vols programats i vols nacionals des de l'aeroport de Sde Dov a Tel-Aviv, així com a Haifa i a Eilat. Els serveis internacionals surten des de l'Aeroport Internacional Ben Gurion, i de l'Aeroport de Ovda, surten els vols a Europa, a Àfrica, i a Nova York. També duu a terme vols per a personatges VIP i vols de càrrega.

## Flota

La flota de Israir es formada per les següents aeronaus (a 1 de juliol de 2016):
* 3 Airbus A320-200
* 2 ATR 72-200

## Referències

* ↑ http://www.airfleets.net/flottecie/Israir.htm

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (anglès)
# Kalba

«Kalba» té aquests significats:
* Emirat de Kalba, emirat independent del 1903 al 1952, sota protectorat britànic del 1936 al 1952 (protectorat de facto 1903-1936)
* Enclavament de Kalba, territori depenent de l'emirat de Sharjah a la vora del golf d'Oman
* Ciutat de Kalba, capital de l'emirat i de l'enclavament de Kalba
* Sur Kalba, zona portuaria de Kalba
* Tarif Kalba, barri occidental de Kalba
* Sabkhat Kalba, antiga llacuna salada al sud de Kalba
* Khor Kalba, ciutat al sud de Kalba i al nord de la zona de manglars del khor de Kalba
* Khor de Kalba, darrera zona de manglars d'Aràbia
# Khuttalani

Els Khuttalani foren un tuman o tribu mongola de Transoxiana, creada com a exèrcit regional al segle xiii, que al incrementar el seu poder va esdevenir tuman al segle xiv. Són esmentats abans, durant i després del govern de Tamerlà. Els seus líder portaven nom perses el que suggereix una barreja de mongols i locals. No governaven tot el Khuttalan, doncs probablement una part (la part sud) estava en mans dels Apardi; també els karaunes i tenien alguna possessió, en concret Shahr-i Mung, la capital d'estiu de Qazaghan (que ordinàriament residia a Sali Sarai). El seu centre fou Baljuwan, una població propera al riu Wakhsh, a mig camí entre Munk i Hulbuk (antigament anomenada Tamliyat).
Quan el kan de Mogolistan va envair Transoxiana el 1360 els Khuttalani van fugir a les muntanyes Alay (mentre altres tribus anaven cap al Khurasan). En aquest temps el cap de la tribu era Kay Khusraw Khuttalani. Una neboda seva, Adil Malik, estava casada amb Amir Husayn. Quan el 1361 Kay Khusraw es va passar als mogols (que havien tornat a envair Transoxiana), el comandament va passar al seu parent Shir Bahram Khuttalani. Khay Khusraw en la seva estada al Mogolistan es va casar amb una cosina del kan Tughluq Timur, de nom Tumen Kuthlug, i es va fer dir Gurgen (gendre). El 1368 a la mort de Shir Bahram, Kay Khusraw va recuperar el comandament però fou executat el 1372 per participar a una conspiració i el va succeir per decisió de Tamerlà, el fill de Shir Bahram, Muhammad Mireke o Mirka (casat amb una filla de Tamerlà de nom Sultan Bakt Begum), que el va tenir fins que es va revoltar el 1388 i fou assassinat. No s'esmenten emirs dels Khuttalani en la resta del govern de Tamerlà, però si hi ha registrades actuacions del tuman. A la mort de Tamerlà va dirigir el tuman Sultan Mahmud ibn Kay Khusraw que no va participar en les lluites successòries. Uns anys després Shah Rukh va concedir el comandament a Nurmalik Barles, del qual va passar al seu fill.

## Bibliografia

* The rise and rule of Tamerlane, B.F. Manz

## Notes

* ↑ a la mort d'aquest fou donada en matrimoni a l'amir Jaku Barles
* ↑ d'aquesta unió va néixer Rukaya Khanika, que es va casar amb el fill gran de Tamerlà, Jahangir
# Mang

Mang (芒) va ser el novè rei de la dinastia Xia. Possiblement va governar durant 18 anys. Va prendre el tron l'any de Renshen (壬申), i per celebrar la seva entronització va celebrar una gran festa inaugural en la qual regalà jades preciosos a tots els seus vassalls.
En el 33è any del seu mandat, un dels seus vassalls, Shang Zihai, va moure la seva capital de Shangqiu (商丘) a Yin (殷) per primera vegada després de la reconquesta de Shǎo Kāng.
Segons els Annals de bambú, un dia mentre Mang navegava pel mar de la Xina Oriental va aconseguir atrapar un peix de dimensions extraordinàries (aquest esdeveniment es narra com un fet singular i èpic).
# Abraçades gratuïtes

Abraçades gratuïtes (Free Hugs, en anglès) és un moviment de caràcter internacional que consisteix a oferir abraçades a desconeguts amb l'afany de regalar afecte, en un món globalitzat on regna la desconfiança, els prejudicis i els problemes.

## Enllaços externs

* Web Oficial de Free Hugs Campaign
* Video original Free Hugs a YouTube
# Punta de plata

La punta de plata és una eina de dibuix i escriptura que consisteix en una vareta de plata fina amb punta, de diferents mides, que s'adjunta a un mànec o un portamines. S'utilitza com un llapis per dibuixar sobre un suport de paper o pergamí preparat amb una substància blanca o de color originalment fetes de farina d'os, anomenada al Renaixement carta tinta i que pot ser substituïda per una preparació de guix o guaix. El terme es refereix a l'eina, la tècnica i el treball obtingut.
El traç obtingut és molt fi i d'un to gris que evoluciona al llarg del temps, per l'oxidació del metall, cap a marrons càlids. Contràriament a la creença popular, degut a la raresa de la seva pràctica, la punta de plata és una eina barata: la seva fabricació és senzilla i té un mínim desgast.

## Història

D'ús infreqüent en l'actualitat, es va utilitzar per traçar el dibuix previ a les il·luminacions de manuscrits en pergamí. Es feia servir molt durant el Renaixement. Els primers centres de producció eren a Florència i Flandes. Entre els grans noms que varen fer servir la punta de plata hi ha Jan van Eyck, Albrecht Dürer, Leonardo da Vinci i Rafael. Cennino Cennini dedica la major part del seu llibre Il Llibre dell'Arte ("El Llibre d'Art") a la tècnica de la punta de plata i de plom, i com preparar els fons.
A finals del segle xvi, la forma de dissenyar canvia, el tractament minuciòs deixa pas a una tècnica més lliure, es desenvolupa l'ús de llapis i guix directament, sense la tediosa preparació del suport, i esdevé la decadència de la punta de plata. Només els holandesos, amb Hendrick Goltzius i Rembrandt (Retrat de Saskia, 1633, Berlín) mantenir aquesta tècnica.
El retorn de la mina de plata es produeix a l'inici del segle xx, amb els pintors prerafaelites, Alphonse Legros a Anglaterra, Meder Josep a Àustria i Alemanya, i l'americà Joseph Stella. Aquesta tècnica és cada vegada més comú avui en dia. Alguns artistes utilitzen les punta de plata en combinació amb altres tècniques i realitzen obres de grans dimensions. Entre d'altres, destaca Víctor Koulbak.

## Miniatura

El retrat es dibuixa en un full de pergamí que és recobert per les dues cares d'una sorra blanca. L'artista dibuixa amb diferents llapis negres i marca els blancs amb un instrument anomenat rascador. Sovint se li dona un lleuger tint d'aquarel·la de color vermell a la cara per fer-la més viva.

## Enllaços externs

* Lloc dedicat a la punta de plata (anglès)
# Jaume Esteve i Homs

Jaume Esteve i Homs (Calonge, 9 de febrer del 1913 - 17 de setembre del 2006) va ser compositor i un instrumentista de tible a cobla i clarinet i saxo en formacions d'orquestra.

## Biografia

Jaume Esteve, germà del també músic Juli Esteve, era fill d'Antoni Esteve, natural de Subirats (Alt Penedès), i de Maria Homs, de Sant Jordi Desvalls (Gironès).
Va aprendre a tocar el tible amb el mestre Josep Estrany. Als quinze anys, i amb el seu convilatà Ricard Viladesau, ja formava part de la cobla la Principal de Calonge. També va formar part de les agrupacions locals la Calongina i la Principal Calongina.
El 1936 tocava a l'"Orquestra Palamós", i a finals d'aquell any hom el va anar a cercar per formar una banda militar a Alcanyís, que acabaria fusionant-se amb la banda militar "Macià-Companys".
Després de la guerra civil espanyola va tornar a incorporar-se a formacions locals: la tropical de Calonge. Però després se'n va anar al poble veí de Palamós, on col·laborà amb la Tropical de Palamós i la cobla Palamosina del Foment. Aquell mateix any va anar, encara que per poc temps, amb la Selvatana, de Cassà de la Selva, i els Montgrins, de Torroella de Montgrí. Entremig va formar part de l'orquestra Mendoza de Figueres. Després dels Montgrins, el 1946, va formar part de la Montgrinenca, la Principal de Cassà, la Carbó de Santa Coloma de Farners, la Maravella de Caldes i el conjunt d'Eduard Castelló de Palamós.
L'any 1956 va ser un dels fundadors a Palafrugell de l'Orquestra Costa Brava, i s'hi va estar vuit anys. Després va fundar el conjunt Melody, de Palamós. L'any 1975, juntament amb el seu germà Juli, va ser un dels iniciadors de la "Cobla Ciutat de Girona", on va tocar fins a la jubilació, el 1979.
El compositor Emili Juanals li dedicà l'obligada de tible En Met Refilaire.
Es guanyava la vida fent de cisteller. Morí en el seu Calonge natal.
Compongué mitja dotzena de sardanes.

## Sardanes

* A en Gendrau de Calonge (1985), en col·laboració amb en Miquel Tudela
* L'amic Sendra
* Anna Maria
* L'Anna Maria i la Montserrat
* Carme (1949)
* La font dels capellans
* Laura (2001), coescrita amb l'Emili Juanals

## Referències

* ↑ Albert Vilar Massó. "Calonge, terra de músics". Girona. 2009. p 55
* ↑ «Recordant vell temps ... Amb Llorenç Maspera i Colls».
* ↑ «Los Sitios de Gerona, 22 febrer 1976». Los Sitios de Gerona, 22-02-1976 [Consulta: 3 maig 2021]. Arxivat 29 April 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «Diari de Girona, 18 setembre 2006». Diari de Girona, 18-09-2006.
* ↑ «El Punt, 19 setembre 2006». El Punt, 19-09-2006.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
* Articles commemoratius en l'aniversari del seu traspàs
# Jackie Milburn

John Edward Thompson "Jackie" Milburn (11 de maig de 1924 - 9 d'octubre de 1988) fou un futbolista anglès de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1950. Passà la major part de la seva carrera al Newcastle United FC, jugant més tard al Linfield.

## Palmarès

Newcastle United FC
* FA Cup: 1951, 1952, 1955
Linfield
* Lliga nord-irlandesa de futbol: 1958-59, 1959-60
* Copa nord-irlandesa de futbol: 1959-60

## Referències

* ↑ Video of Milburn scoring in the 1946-47 FA Cup Quarter Final Pathe News
* ↑ Jackie Milburn's appearance on This Is Your Life
* ↑ Milburn, Jack. Jackie Milburn A Man of Two Halves. Mainstream Publishing, 2003. ISBN 1840188049.
* ↑ Beacom, Steven «25 Greatest Linfield players of all time». Belfast Telegraph, 23-04-2011 [Consulta: 1r desembre 2014].
# Kamimuria sikkimensis

Kamimuria sikkimensis és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Enderlein, 1909. Stett.Entomol.Z. 70:347.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)
* ↑ Kailash Chandra i R. M. Sharma: Checklist of Indian Stoneflies (Insecta: Plecoptera). «PDF». (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:508.
* Sivec, Stark & Uchida, 1988. Scopolia 16:33.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 9 octubre 2011].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# La casa (còmic)

La casa és un còmic de Paco Roca publicat per l'editorial Astiberri l'any 2015.
L'obra és la història de tres germans que tornen un any després de la mort del seu pare a la casa familiar on van créixer. La seva intenció és netejar-la per vendre-la, però amb cada objecte que tiren s'enfronten als seus records.
En Paco Roca ofereix un còmic amb un to molt personal i ressons autobiogràfics per a parlar de la mort, dels records i de les relacions familiars. L'autor va crear el còmic després de la mort del seu pare i del naixement del seu primer fill.

## Premis

L'obra La casa va guanyar el Premi al Millor Còmic Nacional 2015, guardó atorgat per les llibreríes especialitzades integrades a Zona Comic i a la Confederació Espanyola de Gremis i l'Associacions de LLibereters (CEGAL).

## Referències

* ↑ «'La casa', de Paco Roca, Mejor Cómic Nacional de 2015» (en en castellà). El Mundo, 09-03-2016. [Consulta: 3 maig 2016].
* ↑ Terrasa, Rodrigo. «Paco Roca vuelve a casa» (en castellà). El Mundo, 18-12-2015. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ Sevillano, Luis. «‘La casa’, de Paco Roca, Mejor Cómic Nacional de 2015» (en en castellà). El País, 09-03-2016. [Consulta: 3 maig 2016].