OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Henyey (cràter)

Henyey és un cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna, amb el cràter Dirichlet molt proper al costat sud. A menys d'un diàmetre del cràter cap al nord-est apareix el gran cràter Mach, i al nord-oest es troba Mitra.
Es tracta d'un cràter desgastat i erosionat que en part ha estat desintegrat per impactes posteriors. El cràter satèl·lit allargat Henyey U està unit a la vora exterior occidental. El sòl interior occidental de Henyey és interromput per alguns petits cràters.
Henyey es troba al marge oriental de la Conca Dirichlet-Jackson.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Henyey.
| Henyey | Coordenades | Diàmetre |
| U | 14° 12′ N, 153° 00′ O﻿ / ﻿14.2°N,153.0°O﻿ / 14.2; -153.0﻿ (Henyey U) | 45 km |
| V | 14° 42′ N, 153° 54′ O﻿ / ﻿14.7°N,153.9°O﻿ / 14.7; -153.9﻿ (Henyey V) | 26 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Hoplophryne uluguruensis

Hoplophryne uluguruensis és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Tanzània.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Howell, K., Poynton, J.C. & Loader, S. 2004. Hoplophryne uluguruensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Ida de Boulogne

Ida de Boulogne o Ida de Lorena, nascuda vers 1040 a Ardennes, fou una descendent de Carlemany. Era filla de Godefreu II el Barbut, duc de Baixa Lotaríngia, i de Doda. Era igualment la neboda del papa Esteve IX. Va morir el 1113 i se la celebra el 13 d'abril. La seva pietat i la seva humilitat la van fer beatificar.
Es va casar vers el 1056 amb Eustaqui II (vers 1020 † 1085), comte de Boulogne, i va donar a llum a:
Va alletar ella mateixa als seus fills. D'una gran pietat, es va escriure amb Anselm, Arquebisbe de Canterbury al qual va fer el seu director espiritual.
Va protegir les esglésies, sobretot la basílica de Notre-Dame-de-l'Immaculée-Conception de Boulogne-sur-Mer i va fundar diverses abadies a Picardia; sobretot va restaurar l'abadia de Saint-Wulmer a Samer.
Fou inhumada al monestir del Wast però el seu cos reposa avui al convent de les benedictines de Bayeux.
El rei Lluís XI de França la va designar patrona de Boulogne i del comtat l'abril de 1478.

## Notes i referències

* ↑ Veure Nominis

## Fonts

* Sainte Ide de Boulogne, Jean-Pierre Dickès, éditions de Paris, 2004.
* Vie de Sainte Ide de Lorraine, comtesse de Boulogne, per l'abat F. Ducatel, vicari a Notre-Dame de Boulogne-sur-Mer, éditions Desclée de Brouwer et Cie, 1900.
* Revista Magnificat d'abril del 2011.
# Hornindal

Hornindal és un antic municipi situat al comtat de Sogn og Fjordane, Noruega. Té 1200 habitants (2016) i la seva superfície és de 191,61 km². El centre administratiu del municipi és la població de Grodås.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 5 gener 2017].

## Enllaços externs

* Hornindal - Lloc web oficial Arxivat 2016-12-02 a Wayback Machine.
# Ignacio Vidal Miralles

* Aquest article tracta sobre el futbolista valencià. Si cerqueu l'actor porno, vegeu «Nacho Vidal».
Ignacio "Nacho" Vidal Miralles (El Campello, 24 de gener de 1995) és un futbolista professional valencià que juga com a lateral dret pel CA Osasuna.

## Carrera de club

Vidal va ingressar al planter del València CF el 2009, provinennt de l'Hèrcules CF. Va debutar com a sènior amb el València CF Mestalla el 23 de març de 2014, entrant a la segona part en substitució de José Luis Gayà en una derrota per 0–2 a fora contra el Llevant UE B a la segona B.
El 14 de gener de 2017 Vidal va marcar el seu primer gol com a sènior, el segon del seu equip en una victòria per 2–1 a casa contra el RCD Espanyol B. Va participar en 42 partits i va marcar quatre gols durant la temporada 2016–17 a Segona B, en la qual el seu equip va quedar eliminat de la promoció d'ascens en els play-off; el 4 de maig, va renovar el seu contracte fins al 2020.
El 18 d'agost de 2017, Vidal va debutar a La Liga i al primer equip, jugant com a titular en la victòria aconseguida per 1–0 a casa contra la UD Las Palmas.

### Osasuna

El 13 de juliol de 2018, Vidal va signar contracte per quatre anys amb el CA Osasuna de la Segona Divisió, mentre el València retenia el 50% dels seus drets. Va jugar 38 partits en la seva primera temporada, i va fer cinc assistències, en un any en què l'equip va retornar a primera divisió.

## Palmarès

Osasuna
* Segona Divisió: 2018–19

## Referències

* ↑ «Nacho Vidal: El lateral derecho está en casa» (en castellà). Super Deporte, 07-06-2017. [Consulta: 13 agost 2017].
* ↑ «El Levante B expulsa a un lado la esperanza del València Mestalla» (en castellà). Golsmedia, 23-03-2014. [Consulta: 13 agost 2017].
* ↑ «Crónica | València Mestalla 2–1 Espanyol B, partido frío pero efectivo» (en castellà). Gol de Plata, 14-01-2017. Arxivat de l'original el 19 d'agost 2017. [Consulta: 13 agost 2017].
* ↑ «El Valencia renueva a Nacho Gil y a Nacho Vidal hasta 2020» (en castellà). Diari AS, 04-05-2017. [Consulta: 13 agost 2017].
* ↑ «Este Valencia pinta bien» (en castellà). Marca, 18-08-2017. [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ «Osasuna firma a Nacho Vidal para las cuatro próximas temporadas» (en castellà). CA Osasuna, 13-07-2018. Arxivat de l'original el 13 de juliol 2018.
* ↑ Torres, David. «El Valencia CF ya tiene a otro lateral derecho en Primera» (en castellà). El Desmarque, 21-05-2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].

## Enllaços externs

* Nacho Vidal a BDFutbol
* Stats and Bio at Ciberche (castellà)
* Nacho Vidal, Fitxa a Soccerway
# Hugo Winckler

Hugo Winckler (4 de juliol de 1863, Gräfenhainchen, Saxònia - 19 d'abril 1913, Berlín) va ser un arqueòleg i historiador alemany que va descobrir la capital de l'imperi hitita (Hattusa) al Boğazkale, Turquia.
Winckler era un estudiant de les llengües de l'antic Orient Mitjà. Va escriure molt sobre Escriptura cuneïforme d'Assíria i l'Antic Testament, va compilar una història de Babilònia i els assiris que va ser publicat l'any 1891, i va traduir el Codi de Hammurabi i les cartes d'Amarna. El 1904, va ser nomenat professor de llengües orientals a la Universitat de Berlín.
Winckler va iniciar les excavacions a Boğazkale el 1906 amb el suport de la Societat Alemanya d'Orient. Les seves excavacions van revelar un arsenal de milers de tauletes d'argila endurida, molts d'ells escrits en la desconeguda llengua hitita heretofor, que va permetre a Winckler dibuixar un esquema preliminar de la història hitita en els segles 14 i 13 abans de Crist. Winckler va continuar les excavacions en el lloc fins al 1912, temps durant el qual les seves troballes van demostrar que la ciutat va ser la capital d'un gran imperi.

## Obres

* Die Sargons Keilschrifttexte, 1.889 Text en línia
* Untersuchungen zur Geschichte altorientalischen, 1.889 Text en línia
* Und Geschichte Babyloniens Assyriens, 1892 traducció Text en línia, 1907)
* Alttestamentlichte Untersuchungen, 1.892 Text en línia.
* Geschichte d'Israel, 1898
* Gesetze Hammurabis, 1904
* Die jüngsten Panbabylonism Der Kampf més, 1907 Text en línia
* Die Geisteskultur babylonische, 1908 Text en línia
# Manuel Jorge da Silva Cruz

Manuel Jorge da Silva Cruz, més conegut com a Tulipa (Vila Nova de Gaia, 6 d'octubre de 1972) és un exfutbolista i entrenador portuguès.
Tulipa va ser una ferma promesa del futbol portuguès de finals dels 80 i principis de la dècada dels 90. Aquest migcampista va ser Campió del Món sub-20 (1991) i campió portugués juvenil amb el FC Porto. També va estar present en el Mundial sub-17 de 1985. La seua carrera en clubs, però, s'ha centrat en equips modestos de la màxima categoria portuguesa, així com la UD Salamanca i el CD Badajoz a la lliga espanyola.

## Carrera com a jugador

* 1991-1992 Rio Ave FC
* 1992-1993 Paços de Ferreira
* 1993-1994 Salgueiros
* 1994 Os Belenenses
* 1994-1995 Salgueiros
* 1995-1996 Os Belenenses
* 1996-1997 Boavista
* 1997 UD Salamanca
* 1997-1998 Salgueiros
* 1998-1999 CS Marítimo
* 1999-2000 SC Farense
* 2000-2002 CD Badajoz
* 2002-2003 Felgueiras
* 2003-2005 Vilanovense

## Carrera com a entrenador

* 2005-2006 Ovarense
* 2006-2007 Ribeirão
* 2007-2008 Estoril
* 2008- ... CD Trofense
# František Plánička

František Plánička (ˈfrantiʃɛk ˈplaːnitʃkɐ) (Praga, 2 de juny, 1904 – Praga, 20 de juliol, 1996) fou un porter de futbol txecoslovac de les dècades dels 20-30.
Quasi tota la seva carrera esportiva la passà a l'Slavia Praga, club amb el qual guanyà el campionat txecoslovac 8 vegades i un cop la prestigiosa Copa Mitropa. Hi va jugar 969 partits dels que en 742 en fou capità. El seu estil acrobàtic li reportaren el nom d'"el gat de Praga".
Fou el capità de la selecció txecoslovaca que participà en la Copa del Món de 1934 (on la selecció acabà segona) i a la de 1938. En total disputà 73 partits internacionals, rècord que no fou superat fins a l'any 1966 amb Ladislav Novák.
És considerat un dels millors porters de la història per la majoria d'experts. L'any 1999, la IFFHS el va escollir com el millor porter txec del segle XX i el novè a nivell mundial. Mantingué forta rivalitat amb dos porters contemporanis seus, Ricard Zamora i Giampiero Combi, sobre quin fou el millor porter del moment.

## Palmarès

* Lliga txecoslovaca: 1925, 1928-29, 1929-30, 1930-31, 1932-33, 1933-34, 1934-35, 1936-37
* Copa de Bohèmia: 1926, 1927, 1928, 1930, 1932, 1935
* Copa Mitropa: 1932

## Referències

* ↑ (txec) Official web site of Slavia Prague - František Plánička bio Arxivat 2008-11-14 a Wayback Machine. - by Michael Janáček, Slavia Praha, 2004.
* ↑ (alemany) "Planicka, Der König der Robinsonaden" - sport.ARD.de - WDR, 2005
* ↑ Czechoslovakia - Record of international players - RSSSF
* ↑ IFFHS' Century Elections - www.rsssf.com - by Karel Stokkermans, RSSSF.
* ↑ The World's best Goalkeeper of the Century - www.iffhs.de - IFFHS. Consultat octubre 29, 2006.
* ↑ Sports Illustrated's World Cup Hall of Fame - Frantisek Planicka Arxivat 2005-09-12 a Wayback Machine. - sportsillustrated.cnn.com - CNN/Sports Illustrated, 2003.
* ↑ Source: England Football Online

## Enllaços externs

* Frantisek Planicka a Sports Illustrated Arxivat 2005-09-12 a Wayback Machine.
* (txec) Frantisek Planicka a un web del Slavia Arxivat 2006-07-21 a Wayback Machine.
* (alemany) Article a Der Tagesspiegel Online Arxivat 2006-06-19 a Wayback Machine.
* Partits internacionals a RSSSF
# Davide da Bergamo

Davide Maria da Bergamo (Zanica, 21 de gener de 1791 - Piacenza, 24 de juliol de 1863) un religiós, organista, provador i dissenyador d'orgues i compositor italià.
Fil de Giacomo Antonio i Teresa Bordoni, nasqué a Bèrgam. Es formà sota el mestratge d'Antonio Ganzales, organista de Santa Maria Maggiore. Organista a Torre Boldone, Zanica i Gandino i mantingué amistat amb Rubini, Donzelli i Donizetti. El 1818 ingressà a l'Ordre Franciscana dels Menors Reformats, emetent els vots solemnes el juliol de 1819, el mateix any que fou ordenat prevere. Exercí de capellà a la Basilica di Santa Maria di Campagna a Piacenza, on feu construir un gran orgue. Es dedicà a la composició musical i fou molt sol·licitat com a examinador d'orgues.
És autor d'un gran nombre d'obres que inclouen quasi tots els gèneres: concerts, simfonies, hores de l'ofici diví, himnes, etc. La seva obra es veu molt influenciada per les tendències operístiques de la seva època. El seu fons personal compta amb 2.600 obres musicals.
Es guarden poques activitats del compositor donat que abans de morir va cremar gran part de cartes, projectes, assajos, programes i partitures.

## Obres musicals

La majoria son titulades Simfona o Sonata i altres com marxes, polones o rondó.
* Quinze Piezas Musicales para el Nuevo y Magnífico Órgano de la Isglesia Ducal de S. Maria di Campgna
* Tres sonatas para órgano
* Brillante Simfonía para órgano o piano
* Sonido marcial para órgano o piano
* Dos sonatas para órgano o piano
* Las Doce obras para piano u órgano
* Sinfonia col tanto applaudito
* Sinfonia breve
* Sinfonie 2

## Enllaços externs

* Obres de Davide da Bergamo a l'IFMuC
* Fons personal de Davide da Bergamo

## Bibliografia

* Catalogo del Fondo musicale del Convento dei frati minori di Piacenza. Costituito nel XIX secolo da padre Davide da Bergamo
* http://zanica.com/padre.html
# David di Donatello al millor guió adaptat

El premi David di Donatello al millor guió adaptat (en italià: David di Donatello per la migliore sceneggiatura adattata) és un premi de cinema que anualment atorga l'Acadèmia del Cinema Italià (ACI, Accademia del Cinema Italiano) per reconèixer el destacat guió adaptat en una pel·lícula italiana estrenada l'any anterior a la cerimònia. El premi es va donar per primera vegada el 2017, quan aquest premi i el David di Donatello al millor guió original van substituir a l'antic David di Donatello al millor argument.

## Guanyadors i candidats

Els guanyadors del premi han estat:

### Anys 2010-2019

* 2017
** Gianfranco Cabiddu, Ugo Chiti, Salvatore De Mola - La stoffa dei sogni
** Fiorella Infascelli, Antonio Leotti - Era d'estate
** Edoardo Albinati, Marco Bellocchio, Valia Santella - Fai bei sogni
** Francesco Patierno - Naples '44
** Francesca Marciano, Valia Santella, Stefano Mordini - Pericle il nero
** Massimo Gaudioso - Un paese quasi perfetto
* 2018
** Fabio Grassadonia e Antonio Piazza - Sicilian Ghost Story
** Barbara Alberti, Davide Barletti, Lorenzo Conte, Carlo D'Amicis - La guerra dei cafoni
** Gianni Amelio, Alberto Taraglio - La tenerezza
** Paolo Genovese, Isabella Aguilar - The Place
** Paolo e Vittorio Taviani - Una questione privata
* 2019
** Luca Guadagnino, Walter Fasano, James Ivory - Call Me by Your Name ´
** Stephen Amidon, Francesca Archibugi, Paolo Virzì, Francesco Piccolo - The Leisure Seeker
** Stefano Mordini, Massimiliano Catoni - Il testimone invisibile
** Zerocalcare, Oscar Glioti, Valerio Mastandrea, Johnny Palomba - La profezia dell'armadillo
** Luca Miniero, Nicola Guaglianone - Sono tornato

### Anys 2020

* 2020
** Maurizio Braucci, Pietro Marcello - Martin Eden
** Mario Martone, Ippolita di Majo - Il sindaco del rione Sanità
** Jean-Luc Fromental, Thomas Bidegain, Lorenzo Mattotti - La famosa invasione degli orsi in Sicilia
** Claudio Giovannesi, Roberto Saviano, Maurizio Braucci - La paranza dei bambini
** Matteo Garrone, Massimo Ceccherini - Pinocchio

## Referències

* 1 2 «Chronology» (en italià). daviddidonatello.it. Accademia del Cinema Italiano. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Lancia, Enrico. I premi del cinema (en italian). Rome, Italy: Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.

## Vegeu també

* Nastro d'Argento al millor guió

## Enllaços externs

* Daviddidonatello.it (web oficial)
# David Simón Rodríguez Santana

David Simón Rodríguez Santana (Las Palmas, 16 de desembre de 1988), conegut com a David Simón, és un futbolista professional canari que juga com a lateral dret pel Lamia.

## Carrera de club

David Simón va començar a jugar com a sènior amb el local CF Unión Viera. El 2010 va fitxar per la UD Las Palmas, per jugar amb l'equip B a Tercera Divisió.
L'estiu de 2011, David Simón fou cedit a la UD Vecindario de Segona Divisió B. Va jugar-hi regularment, tot i que el club va descendir de categoria.
El juny de 2012, David Simón va renovar contracte amb els Amarillos fins al 2015, però va romandre amb l'equip B. L'agost de 2014, fou ascendit definitivament al primer equip.
El 23 d'agost de 2014, David Simón va jugar el seu primer partit com a professional com a titular en una victòria per 2–0 a casa contra la UE Llagostera en un partit de Segona Divisió. Va marcar el seu primer gol en la competició el 21 març de l'any següent, en una derrota per 2–4 a fora contra el CD Numancia.
David Simón fou titular indiscutible durant la temporada, tot jugant 41 partits i marcant dos gols, i l'equip va ascendir a La Liga després d'una absència de 13 anys. Va debutar a la competició el 22 d'agost de 2015, jugant els 90 minuts en una derrota per 0–1 a fora contra l'Atlètic de Madrid.

## Referències

* ↑ Derek, Simón e Israel buscan reivindicarse con el Vecindario; La Provincia, 30 juliol 2011 (en castellà)
* ↑ David Simón y Borja, hasta 2015 Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine.; Canarias 7, 12 juny 2012 (en castellà)
* ↑ Roque, Jesús y David Simón se quedan en el primer equipo; Vavel, 12 agost 2014 (en castellà)
* ↑ Aráujo brilla con un golazo en el estreno de Las Palmas; Marca, 23 agost 2014 (en castellà)
* ↑ Julio Álvarez alarga el mal momento de Las Palmas; Marca, 21 març 2015 (en castellà)
* ↑ Al Atlético le falta; Marca, 22 agost 2015 (en castellà)

## Enllaços externs

* David Simón a BDFutbol
* David Simón, Fitxa a Soccerway
# Cuaespinós de capell roig

El cuaespinós de capell roig (Leptasthenura pileata) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues i bosos dels Andes, al sud, nord-oest i centre de Perú.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós de capell roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Dervix

Dervix (derivat de l'àrab i del persa درویش) són membres de confraries sufís. La paraula derivaria del persa darveix (o darweix, àrab darwix) i inicialment volia dir 'que demana almoina a cada porta', però no és clar si fou aquesta paraula la que va originar l'accepció 'dervix' com a membre de confraria religiosa. A Turquia i Pèrsia, conserva un significat més proper a l'original i vol dir 'monjo mendicant' (àrab faqih). Al Marroc i Algèria, els dervixos són anomenats ikhwan ('germans', pronunciat khwan). Els seguidors de Rumi s'anomenen així.

## Història

Les primeres confraries n'aparegueren en temps dels seljúcides: els qadirites, fundats per Abd-al-Qàdir al-Jilaní (mort 1166), són la més antiga que ha subsistit fins avui dia i la més definida històricament. Després, en van seguir moltes altres, generalment fundades per santons (o en part derivades d'escissions).
El seu ritu comú principal és el dhikr (commemoració d'Al·là). En algunes confraries, són habituals les manifestacions extremes, com clavar-se agulles, caminar sobre brases roents i d'altres, que en general són possibles per una estat quasi hipnòtic. El nombre de membres que viu als monestirs o viuen com a mendicants és reduït avui dia, però en algunes èpoques fou més important.
Els estats han intentat controlar aquestes confraries. Així, a Egipte, el Shaykh al-Bakrí, fidel al govern, en té autoritat sobre totes; en altres països, hi ha també caps estatals, regionals o locals.
Les dones també poden ser dervixos, ja que en el sufisme tenen els mateixos drets que l'home. A l'edat mitjana, vivien generalment recloses en convents especials, però modernament això ha disminuït sensiblement.
Els principals moviments moderns foren:
* Els dervixos del Sudan, dirigits pel Mahdí.
* Els dervixos de Somàlia, dirigits pel Diiriye Guure (vegeu Daraawiish).

## Referències

* ↑ https://dailytimes.com.pk/581850/sufi-of-whirling-darveshes/

## Bibliografia

* Depont i Coppolani, Les confréries religeuses musulmanes, Alger 1897.
* I. Massignon, Annuaire du monde musulman, 1954.
# Departament de San Vicente

El departament de San Vicente és un dels catorze departaments que conformen la República del Salvador, a la regió Paracentral. La ciutat capçalera és San Vicente.

## Història

San Vicente va ser fundada l'any 1635 i va arribar a ser capital de la república al segle xix. Durant la colonització espanyola, va ser una de les localitats més importants de la Intendència de San Salvador.
El departament va ser creat, el 12 de juny de 1824 i va funcionar com a capital d'El Salvador de 1834 a 1840. En ser establert comprenia també, el territori dels actuals departaments de Cabañas i La Paz.

## Municipis

| Municipi | Territori | Població |
| Apastepeque | 120,56 km² | 20 285 hab. |
| Guadalupe | 21,51 km² | 6 369 hab. |
| San Cayetano Istepeque | 17,01 km² | 6 473 hab. |
| San Esteban Catarina | 78,14 km² | 4 147 hab. |
| San Ildefonso | 136,37 km² | 10 015 hab. |
| San Lorenzo | 18,71 km² | 7 027 hab. |
| San Sebastián | 61,83 km² | 15 193 hab. |
| San Vicente | 267,25 km² | 52 404 hab. |
| Santa Clara | 124,46 km² | 5 145 hab. |
| Santo Domingo | 16,41 km² | 7 962 hab. |
| Tecoluca | 284,65 km² | 31 711 hab. |
| Tepetitán | 12,81 km² | 4 773 hab. |
| Verapaz | 24,31 km² | 7 099 hab. |

## Bibliografia

* Atlas Geográfico Universal y de El Salvador. Editorial Océano. Edición 1995 ISBN 84-494-0135-6

## Enllaços externs

* Web de la ciutat de San Vicente Arxivat 2013-05-18 a Wayback Machine.
* Alcaldia Municipal de San Vicente Arxivat 2020-03-19 a Wayback Machine.
* Mapa de San Vicente Arxivat 2007-02-12 a Wayback Machine.
* Turisme a San Vicente Arxivat 2007-04-16 a Wayback Machine.
# Dankyires

Els dankyires són els membres d'un grup àkan que parlen el dialecte de l'àkan, el dankyira. El seu territori està a l'oest i al nord-oest de la regió Central i a les zones limítrofes de les regions veïnes. Hi ha 135.000 dankyires.

## Territori

El territori dankyira està situat a l'oest i al nord-oest de la Regió Central de Ghana, entre la ciutat de Yukwa, al sud i el límit nord-occidental de la regió. Ayanfuri és la ciutat principal del territori dankyira i en aquest hi ha la part més occidental del Parc Nacional de Kakum. A l'extrem meridional de la Regió Aixanti hi ha una petita zona dankyira.

## Llengua

Els dankyires tenen com a llengua materna un dialecte de la llengua àkan, el dankyira.

## Religió

Segons el joshuaproject, el 70% dels dankyires són cristians, el 25% creuen en religions tradicionals africanes i el 5% són musulmans. El 45% dels dankyires cristians pertanyen a esglésies independents, el 30% són protestants i el 25% són catòlics. El 18% dels dankyires cristians segueixen moviments evangelistes. Segons el peoplegroups, la majoria dels dankyires són cristians protestants.

## Referències

* 1 2 3 «Akan-Dankyira in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 27 octubre 2015].
* 1 2 «Akan». ethnologue. [Consulta: 27 octubre 2015].
* 1 2 3 «People name: Dankyira of Ghana». peoplegroups. [Consulta: 27 octubre 2015].