OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mi menor

Mi menor (també Mim en la notació europea i Em en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala menor a partir de la nota mi. Així, la seva escala està constituïda per les notes mi, fa#, sol, la, si, do i re. La seva armadura té un sostingut (fa). El seu relatiu major és la tonalitat de sol major, i la tonalitat homònima és mi major.

## Referències

* ↑ «Escala menor de Mi | guitarmonia.es» (en castellà). guitarmonia.es, 08-10-2016.
# Disc intervertebral

Els discos intervertebrals (o fibrocartílag intervertebral) és una estructura situada entre dues vèrtebres adjacents a nivell cervical com dorsal i lumbar. Cada disc forma una articulació cartilaginosa per permetre un lleuger moviment de les vèrtebres, i actua com a lligament i com a amortidor.

## Estructura

Està compost per dues parts: el nucli polpós (nucleus pulposus) que és la part central, de tipus gelatinós, que absorbeix forces de compressió entre les vèrtebres; i l'anell fibrós (annulus fibrosus), format per un anell extern de col·lagen, que envolta a una zona més àmplia de fibrocartílag, de manera que limita la rotació entre vèrtebres.

### Elements fibrosos i lligamentosos

En un tall horitzontal i en una visió lateral poden distingir-se els elements fibrosos i lligamentosos:
* Lligament vertebral comú anterior (des de la base del crani al sacre i per la cara anterior dels cossos vertebrals).
* Lligament vertebral comú posterior (des de l'occipital fins al còccix i per la cara posterior dels cossos vertebrals).
Entre aquests dos lligaments de gran extensió, en cada nivell, la unió queda garantida pel disc intervertebral. A més, hi ha nombrosos lligaments annexos a l'arc posterior que garanteixen la unió entre els arcs vertebrals adjacents:
* Lligament groc
* Lligament interespinós
* Lligament supraespinós
* Lligament intertransvers
Finalment, en les articulacions zigapofisàries, hi ha lligaments potents capsulars que reforcen la càpsula. D'aquesta manera, el conjunt d'aquests lligaments garanteix una unió extremadament sòlida entre les vèrtebres, al mateix temps que li confereix el raquis una gran resistència mecànica. Només un traumatisme greu, com una caiguda o un accident de trànsit, podria trencar aquestes unions intervertebrals.

### Nervis

Els braços meningis del nervi espinal anomenat nervi sinuvertebral recurrent, innerven l'espai al voltant del disc. Aquest nervi surt des de l'arrel dorsal al gangli i des del foramen es divideix en una porció major ascendent i una menor descendent. El nervi sinuvertebral està format per una branca comunicant que surt des de diversos ganglis cervicals L'anell aquesta innervat tant en l'home com en els animals, però no el nucli polpós. El lligament longitudinal comú anterior rep innervació aferent des de les arrels dorsals dels ganglis. El lligament longitudinal comú posterior rep innervació nociceptiva abundant i aquest nervi innerva al seu torn les fulles externes de l'anell fibrós des del nervi recurrent.

## Trastorns del disc intervertebral

Quan es desenvolupa una hèrnia discal, la gelea del nucli polpós és forçada a sortir del disc i pot exercir pressió sobre el nervi situat prop del disc. Això pot donar lloc a símptomes de ciàtica.

## Referències

* ↑ «Disc intervertebral». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jardí Botànic de Bucarest

El Jardí Botànic de Bucarest (en romanès: Grădina Botanică din București), ara porta el nom del seu fundador, Dimitrie Brândză, es troba al barri de Cotroceni de Bucarest (Romania). Té una superfície de 18,2 hectàrees que inclou 4.000 metres quadrats d'hivernacles, i té més de 10.000 espècies de plantes.
El primer jardí botànic de Bucarest va ser fundat l'any 1860 prop de la Facultat de Medicina per Carol Davila. El decret d'establiment del Jardí Botànic va ser signat pel príncep Alexandru Ioan Cuza el 5 de novembre d'aquell any. El seu primer director va ser el botànic Ulrich Hoffmann, seguit sis anys més tard per Dimitrie Grecescu. El jardí es va traslladar finalment a la seva ubicació actual el 1884 per Dimitrie Brândză, un botànic romanès, i Louis Fuchs, un arquitecte paisatgista belga. Els jardins es van obrir l'any 1891, quan es va acabar la construcció dels hivernacles. El jardí va ser danyat durant la Primera Guerra Mundial, quan va ser utilitzat pels alemanys tropes d'ocupació, i durant la Segona Guerra Mundial, quan va ser aconseguit pels bombardejos anglo-americans.
Al Jardí hi ha un Museu Botànic en un edifici d'estil brâncovenesc, situat prop de la porta d'entrada, on s'exhibeixen més de 5.000 espècies vegetals, entre elles 1.000 plantes exòtiques.
L'Antic Hivernacle del Jardí Botànic va ser construït entre 1889 i 1891, seguint la línia dels Hivernacles de Lieja, Bèlgica. L'any 1976 el van tancar al públic, continuant només albergant plantes de cultiu. El Pavelló va ser rehabilitat l'any 2011 i s'ha disposat com a racó de bosc tropical i conté espècies de diverses famílies de plantes exòtiques.

## Referències

* 1 2 «Grădina Botanică – Istoric» (en romanès). gradina-botanica.unibuc.ro. [Consulta: 13 agost 2020].
* 1 2 3 Moldovan, Cristina Olivia. «Sera veche a Grădinii Botanice din capitală, redeschisă după 35 de ani» (en romanès), 15-11-2011.
# La Vila (Santa Eulàlia de Riuprimer)

La Vila és una masia de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta quadrada coberta a quatre vessants. La façana és orientada a migdia i té un portal dovellat, un xic mutilat per la construcció recent d'una balconada al damunt.
A la part de ponent i formant angle recte amb el cos de la masia hi ha un cos de galeries, d'arc rebaixat a la part superior. Aquest cos s'uneix a l'antiga masoveria, avui deshabitada. A la part esquerra de la façana hi ha un portal que tanca el cos de galeries i la lliça, independentment de l'entrada actual a la casa, que forma un pati al davant resguardat per un mur de pedra a sota del qual hi ha una gran arcada de pedra que ubica la cisterna.
És construïda amb lleves de pedra i ciment. L'estat de conservació és bo.

## Història

Antiga masia, registrada als fogatges de l'any 1553 dins la parròquia i terme de Santa Eulàlia de Riuprimer. Hi consta Joan Vila.
Actualment és habitat pels Coma, procedents del mas Coma de Santa eulàlia de Puigoriol (Lluçanès), mas documentat dels de 1187. La Vila fou adquirida pels Coma al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «La Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Eleccions legislatives sueques de 1968

Les eleccions legislatives sueques del 1968 es van celebrar el 15 de setembre de 1968. Els més votats foren els socialdemòcrates i Tage Erlander fou nomenat primer ministre de Suècia.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 15 de setembre de 1968 al Parlament suec
| Partits | Partits | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata de Suècia Socialdemokraterna | Tage Erlander | 2.420.242 | 50,1 | 125 | +12 |
| | Partit de Centre (Centerpartiet) | Günnar Hedlund | 779.818 | 15,7 | 38 | +3 |
| | Partit Popular Liberal ( Folkpartiet liberalerna ) | Sven Wéden | 724.859 | 14,3 | 34 | -9 |
| | Partit Dretista (Högerpartiet) | Yngve Holmberg | 670.532 | 12,9 | 32 | -1 |
| | Partit d'Esquerra-Comunistes Vänsterpartiet | C.-H. Hermansson | 145.132 | 3,0 | 3 | -5 |
| | Unió Demòcrata Cristiana Kristdemokraterna | Birger Ekstedt | 72.411 | 1,5 | - | - |
| | Altres | | ? | 2,6 | 0 | - |
| | Total (participació 89,3%) | | 4.861.909 | 100,0 | 233 | |
| Font: Autoritat electoral sueca. |||||||
# Enriqueta d'Anglaterra

Enriqueta d'Anglaterra (Bedford House, comtat d'Exeter, 16 de juny de 1644 - Castell de Saint-Cloud, 30 de juny de 1670) fou duquessa d'Orleans i Princesa d'Anglaterra i Escòcia de la dinastia dels Estuard amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni en el si de la monarquia francesa.
Era filla del príncep de Gal·les i després rei Carles I d'Anglaterra i de la princesa Enriqueta de França. Per via paterna, Enriqueta era neta del rei Jaume I d'Anglaterra i de la princesa Anna de Dinamarca i per via materna ho era del rei Enric IV de França i de la princesa Maria de Mèdici.
Enriqueta nasqué en plena Guerra civil anglesa l'any 1644. Pocs anys després, l'any 1649, després de l'execució del seu pare, el rei Carles I d'Anglaterra, la princesa fugí del país i es refugià al costat de la seva mare al Regne de França.
El dia 31 de març de l'any 1661 contragué matrimoni a la residència del Castell de Saint-Cloud amb el duc Felip d'Orleans, fill del rei Lluís XIII de França i de la infanta Anna d'Espanya. Felip era l'únic germà del rei Lluís XIV de França. La parella tingué tres fills que arribaren a edat adulta:
* SAR la princesa Maria Lluïsa d'Orleans (Versalles, 1662 -Madrid, 1689), es casà amb el rei Carles II d'Espanya.
* SAR el príncep Felip d'Orleans, duc de Valois (Fontainebleau, 1664 -Palau Reial, 1666)
* SAR la princesa Anna Maria d'Orleans (Saint-Cloud, 1669 -Torí, 1728), es casà amb el rei Víctor Amadeu II de Sardenya.
El matrimoni dels ducs d'Orleans aviat fracassà, la predilecció de Felip per la companyia masculina i la suposada relació d'Enriqueta amb el seu cunyat, el rei Lluís XIV de França, contribuïren a acabar amb la relació.
Tot i els estesos rumors sobre una relació amorosa entre la duquessa i el rei francès, les proves no són inapel·lables. Ara bé, si és cert que les amants de Lluís XIV de França a partir de la seva mort de la princesa anglesa foren totes del cercle de la duquessa: Louise de la Valliere i la marquesa de Montespan. És més, Louise de la Valliere esdevingué, segons sembla, amant del rei per petició de la duquessa que temia que la seva relació esdevingué pública.
La duquessa és coneguda per la correspondència que mantingué amb el seu germà, el rei Carles II d'Anglaterra, amb qui estava molt unida. La duquessa jugà un rol de primer ordre en les negociacions entre el rei Lluís XIV de França i el rei Carles II d'Anglaterra i que conduïren a la firma secreta del Tractat de Dover de 1670 pel qual s'establia una aliança defensiva entre Regne d'Anglaterra i el Regne de França. La duquessa morí tan sols dues setmanes després de la signatura del Tractat de Dover. Amb la mort de la duquessa començaren a córrer rumors sobre un possible enverinament per part de l'amant del seu marit que era retornat a París després de mesos d'empresonament al Castell d'If.
# Enriqueta Soriano i Tresserra

Enriqueta Soriano i Tresserra (Barcelona, 1920 – Barcelona, 13 d'agost de 1983) fou una nedadora catalana.
Membre del Club Natació Barcelona, juntament amb la seva germana Carme fou una de les primeres figures de la natació a Catalunya i a l'Estat espanyol durant la dècada del 1930 i 1940. Especialista en braça, crol i relleus, es proclamà campiona de Catalunya en divuit ocasions, onze de les quals en la prova de 200 m braça. A nivell estatal, es proclamà campiona d'Espanya en dinou ocasions, destacant en la prova de relleu 4x100 m lliures on aconseguí nou títols. També guanyà cinc vegades la Travessia del Port de Barcelona (1940, 1941, 1942, 1946, 1948) i la Copa Nadal (1940). Internacional amb la selecció espanyola en vuit ocasions, participà al Campionat d'Europa de 1934. Entre d'altres reconeixements, fou guardonada amb la medalla al Mèrit esportiu de la Federació Catalana de Natació (1945) i la placa d'honor de la Federació Espanyola de Natació.

## Palmarès

* 18 campionats de Catalunya de natació
* 19 campionats d'Espanya de natació
* 1 en 100 m lliures (1948)
* 2 en 400 m lliures (1945, 1948)
* 4 en 200 m braça (1934, 1935, 1947, 1948)
* 3 en 3x100 m estils (1934, 1935, 1936)
* 9 en 4x100 m lliures (1935, 1940, 1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1947, 1948)

## Referències

* ↑ «Enriqueta Soriano Tresserra». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Falleció Enriqueta Soriano» (en castellà). Mundo Deportivo, 07-06-2024. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Hernández, Mari Carmen. «Las hermanas Carmen y Enriqueta Soriano fieles paladines de la natación española» (en castellà). Mundo Deportivo p. 18-19, 01-01-1968. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Gil-Sabio, Rodrigo; Escudero Cordón, Manolo. «Centenario: 1934 España, en los Campeonatos de Europa nazis en Magdeburgo» (en castellà). RFEN, 25-02-2020. [Consulta: 7 juny 2024].
# Encebador

Un encebador ("primer" en anglès) és una cadena d'àcids nucleics que serveix com a punt d'inici per a la replicació de l'ADN. És necessari a causa del fet que els enzims que catalitzen la replicació, les ADN polimerases, només poden afegir nucleòtids nous a una cadena ja existent d'ADN. La polimerasa inicia la replicació a l'extrem 3' de l'encebador, i fa una còpia de la cadena motllo.
En la majoria de casos de la replicació natural de l'ADN, l'encebador per a la síntesi i replicació d'ADN és una cadena curta d'ARN (que es pot fer de novo). Aquest ARN és produït per la primasa, i posteriorment és eliminat i reemplaçat per ADN per una polimerasa reparadora.
Moltes de les tècniques de laboratori de bioquímica i biologia molecular que utilitzen l'ADN polimerasa, com la seqüenciació d'ADN i la PCR, necessiten encebadors d'ADN. Aquests encebadors normalment són curts, oligonucleòtids sintetitzats químicament, amb una longitud d'uns vint parells de bases. S'hibriditzen amb un ADN diana, que aleshores serà copiat per la polimerasa.

## Referències

* ↑ «encebador | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Tema 10C: Replicació de DNA - 100758: Estructura i Funció de Biomolècules» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Pagina nueva 2». [Consulta: 16 juliol 2019].
# Encefalitis per herpes

L'encefalitis per herpes o herpètica és una variant de l'encefalitis causada pel virus de l'herpes simple.
Aquesta malaltia (coneguda amb les sigles HSE d'Herpes simplex encephalitis, en anglès) és una infecció vírica del sistema nerviós central humà. Es calcula que pot afectar com a mínim 1 de cada 500.000 individus per any i alguns estudis suggereixen un índex d'incidència de 5,9 casos per 100.000 naixements vius. La majoria de casos d'encefalitis per herpes són causats per virus de l'herpes simple-1 (HSV-1), el mateix virus que causa nafres fredes, i aproximadament un 10% dels casos són a causa d'HSV-2, el qual es transmet típicament a través de contacte sexual. Aproximadament el 50% d'individus que desenvolupen l'encefalitis per herpes tenen més de 50 anys.

## Fisiopatologia

L'encefalitis per herpes es creu que pot ser causat per una infecció inversa del virus des d'un lloc perifèric en la cara després d'una reactivació d'un herpes simple, al llarg d'un axó d'un nervi, fins al cervell. El virus roman dorment en el gangli del cranial trigemin, però la raó per la reactivació, i la seva via per accedir al cervell, encara no està clara, tot i que els canvis en el sistema immunitari causats per l'estrès juguen clarament un paper en els models animals del malaltia. El nervi olfactori també pot estar implicat en l'encefalitis per herpes, la qual cosa pot explicar la seva predilecció pel lòbul temporal del cervell, on el nervi olfactori té ramificacions. En cavalls, un polimorfisme de nucleòtids simples és suficient per permetre que el virus causi la malaltia neurològica; però cap mecanisme similar s'ha trobat en els éssers humans.

## Referències

* 1 2 Whitley RJ «Herpes simplex encephalitis: adolescents and adults». Antiviral Res., 71, 2–3, 2006, pàg. 141–8. DOI: 10.1016/j.antiviral.2006.04.002. PMID: 16675036.
* ↑ Kropp, Rhonda Y., et al. «Neonatal herpes simplex virus infections in Canada: results of a 3-year national prospective study.». Pediatrics Vis. Sci., 117, 6, 2006, pàg. 1955-1962. DOI: 10.1542/peds.2005-1778. PMID: 16740836.
* ↑ Whitley RJ, Gnann JW «Viral encephalitis: familiar infections and emerging pathogens». Lancet, 359, 9305, 2002, pàg. 507–13. DOI: 10.1016/S0140-6736(02)07681-X. PMID: 11853816.
* ↑ Dinn J «Transolfactory spread of virus in herpes simplex encephalitis». Br Med J, 281, 6252, 1980, pàg. 1392. DOI: 10.1136/bmj.281.6252.1392. PMC: 1715042. PMID: 7437807.
* ↑ van de Walle GR, Goupil R, Wishon C, et al. «A single‐nucleotide polymorphism in a herpesvirus DNA polymerase is sufficient to cause lethal neurological disease». J Infect Dis, 200, 1, 2009, pàg. 20–25. DOI: 10.1086/599316. PMID: 19456260.

## Enllaços externs

* Encephalitis Global—Una organització nord-americana sense ànim de lucre que comparteix un fòrum de discussió actiu Arxivat 2019-10-17 a Wayback Machine.
* El Encephalitis Societat—Un recurs Global en Encefalitis
# Estadi Municipal d'Oberkorn

L'Estadi Municipal d'Oberkorn és un estadi de futbol a la ciutat d'Oberkorn, a Luxemburg. Actualment és l'estadi del Cercle Sportif Oberkorn. Té capacitat per a 10.000 persones.

## Referències

* L'estadi a World Stadiums - Luxembourg Arxivat 2012-09-18 at Archive.is
# Estadi Municipal d'Ipurua

L'Estadi Municipal d'Ipurua és un camp de futbol de la ciutat basca d'Eibar, a Guipúscoa, on hi disputa els seus partits com a local la Sociedad Deportiva Eibar. Va ser inaugurat el 14 de setembre de 1947 amb un partit contra el CD Elgoibar que va acabar amb un resultat de 0-2.

## Enllaços externs

* Informació a la web de la SD Eibar Arxivat 2015-10-31 a Wayback Machine. (castellà)
# Estirs

Els estirs o escirs (en llatí sciri o scirri) eren un poble potser escita que vivia a l'est de Germània.
El primer cop que apareixen a la història és quan els menciona Plini el Vell, i diu que vivien a la frontera nord-est de Germània, és a dir a Prússia Oriental i els territoris bàltics fins a Finlàndia. També parla dels hirris, que no menciona cap altre autor, i ningú més situa els estirs fins tant al nord. Una inscripció diu que vivien vora els territoris de la ciutat d'Òlbia, a Escítia, a la regió de Kherson. Sembla que la ciutat d'Òlbia era el lloc d'on provenien.
Jordanes els esmenta i diu que eren alans, un testimoni a tenir en compte, ja que diu que Peria, el seu avi patern, havia estat secretari del rei dels alans anomenat Candax. Sidoni Apol·linar diu que van entrar a la confederació dels huns, i després van ser part de la confederació dels hèruls d'Odoacre (segons Jordanes) i de la dels gots, segons Procopi. Van acabar formant amb altres pobles la nació dels bavaresos. Hèrmies Sozomen diu que en va veure encara restes d'aquesta tribu treballant com a esclaus a les mines del mont Olim, a Bitínia. La moderna Estíria els deu probablement el nom.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sciri». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 agost 2021].
# Església parroquial de Sant Blai (Bot)

L'Església parroquial de Sant Blai és un edifici del municipi de Bot (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església de nau única i planta rectangular datada el segle xvii. No té transsepte i la capçalera és de tipus poligonal tallada. La creueria està distribuïda en quatre parts a la nau i, a les capelles laterals, els contraforts que separen aquestes, surten a l'exterior per la part més alta i entre ells se situen les finestres d'il·luminació -o sigui a la part de dalt de les capelles-.
Al lloc on hi havia el cementiri, posteriorment al 1939, es van fer una capella i la seva corresponent sagristia. El 1936 el presbiteri havia estat retallat per eixamplar la via que venia de Gandesa, destruint-se així, el retaule major i la sagristia que hi havia al darrere.
Només la façana que té la porta i l'absis és visible, ja que les altres fan de mitgeres. Al costat de la porta hi ha una fornícula amb una figura de Sant Blai.
Dins, té un cor on hi havia una barana i una plataforma per a l'orgue que probablement eren originals, encara que avui estan perduts.
El campanar, espigada atalaia, és quadrat, construït amb carreus tallats i de filades regulars. La seva portalada d'accés és clàssica, molt simple, amb un arc de mig punt que té impostes, guardapols i cassetons florals a l'intradós. Als laterals hi ha dues columnes toscanes que suporten l'entaulament i el frontó triangular partit per col·locar-hi una fornícula. Les cobertes són de terra, tota de carreus.
El patró titular de l'església parroquial és Sant Blai, amb festa el 3 de febrer.

## Història

Es creu que Bot és el "Buzot" -"de termino de Orta"- que figura, el 1153, en la donació del castell de Miravet. El 1279 s'hi documenta una església a la zona.
A una altra descripció en termes generals, de Tortosa, compareix esmentada, el 1355, com "la vila antiga de Bot".
L'església titular fou profanada pels francesos -flamencs i valons, mercenaris de l'exèrcit de Felip II-, el 1640 i deu anys després, els habitants de Bot, exasperats, mataren tres soldats del país veí, trametent-ne el cap als espanyols.
Com altres poblacions properes, el lloc fou escenari, també, dels conflictes carlins i de la guerra civil de 1936-1939.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Església parroquial de Sant Blai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Església parroquial de Sant Blai». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.