OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basil G. Nafpaktitis

Basil G. Nafpaktitis (grec: Βασίλειος Γεώργιος Ναυπακτίτης) (Atenes, 23 de desembre de 1929 - Charlottesville, 24 de maig de 2015) va ser un ictiòleg americà d'origen grec.
Va perdre son pare quan encara tenia menys de deu anys i va ajudar sa mare per sobreviure en les circumstàncies difícils de l'ocupació nazi de Grècia. El 1962 va guanyar un concurs per una beca de la Universitat Americana de Beirut on va obtenir el màster el 1963. Va ser convidat per doctorar a la Universitat Harvard. Des del 1966, encara abans d'acabar el seu doctorat, va esdevenir catedràtic de la Universitat de Califòrnia. Es va especialitzar en l'estudi dels mictòfids, gènere del qual va (co)descriure almenys 24 espècies noves. No només és conegut per les seves recerques científiques, sinó també per la qualitat artística dels seus dibuixos.

## Referències

* ↑ Pietsch, Theodore W. «Basil George Nafpaktitis (1929–2015)» (en anglès). Copeia, 104, 1, 01-03-2016, pàg. 293–296. DOI: 10.1643/OT-15-371. ISSN: 0045-8511.
* 1 2 3 Pietsch, 2016, p. 293.
# Bartomeu Oliver i Gazà

Bartomeu Oliver i Gazà (Campos, S. XVII) fou un teòleg i escriptor. Professà de mercedari. Fou catedràtic de teologia lul·liana a l'Estudi General Lul·lià i es distingí com a predicador. Deixà inèdits un Manuale Theologiae Lullianae i un llarg poema, en tres codolades, sobre els actes de fe de 1691, en què foren morts a la foguera un grup de conversos i que originà el fenomen dels xuetes.

## Referències

* ↑ «Bartomeu Oliver i Gazà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española. Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 1998, p.34. ISBN 9788400077570 [Consulta: 15 gener 2014].
# Benet Moner

Benet Moner (nascut a Sant Cugat del Vallès, Vallès Occidental, i actiu entre els segles xvi i xvii) fou un prevere catòlic català.
Entre 1618 i 1619 fou rector del Seminari Conciliar de Barcelona. És autor del llibre Tractado del compvto ecclesiastico : en el qval se dan reglas para saber de memoria, por los dedos y junturas de la mano ysquierda, el Epacta, Letra Dominical, fiestas Mouibles, Fixas y otras cosas curiosas... imprès a Barcelona per Gabriel Graells el 1612.

## Obres

* Tractado del compvto ecclesiastico : en el qval se dan reglas para saber de memoria, por los dedos y junturas de la mano ysquierda, el Epacta, Letra Dominical, fiestas Mouibles, Fixas y otras cosas curiosas... (Barcelona: Gabriel Graells, 1612)

## Referències

* ↑ A la portada del seu llibre Tractado del compvto ecclesiastico s'indica que és natural de la vila de Sant Cugat del Vallès
* ↑ Subirà i Blasi, Enric; Martí, Casimir (pròleg). El Seminari de Barcelona, (1593-1917):aportació per a una anàlisi de la influència de la formació del clergat en el desenvolupament del pensament catòlic a Catalunya. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, p. 450 (Scripta et documenta ; 49). ISBN 8478264701. OCLC 803511442.
* ↑ Codina y Formosa, Juan B.; Alabart, Gumersind. Efemérides para la historia del seminario conciliar de Barcelona (en castellà). Barcelona: Imprenta de la casa provincial de la Caridad, 1908, p. 28. OCLC 892304162.

## Enllaços externs

* Tractado del compvto ecclesiastico a Google Books
# Basses d'Alcarràs

Les basses d'Alcarràs són dues basses de reg situades entre camps. Són totalment artificials i estan envoltades completament per un talús perimetral que delimita dues cubetes rectangulars, situades just una al costat de l'altra.
Actualment (abril de 2006) les basses estan seques i han perdut gairebé tota la vegetació helofítica que havien tingut. Queden només algunes zones amb canyís i algun peu aïllat de tamariu al terraplè perimetral, fet probablement degut a la seva dessecació continuada des de fa temps.
Aquest espai havia estat un punt de nidificació de l'agró roig (Ardea purpurea) i la fotja (Fulica atra), alhora que havia allotjat grans concentracions de limícoles durant l'hivern i els passos migradors. Els arrossars adjacents a l'espai havien estat molt atractius per a espècies com la fredeluga (Vanellus vanellus), el martinet blanc (Egretta garzetta) o l'esplugabous (Bubulcus ibis). No obstant, l'estat actual de les basses no presenta condicions favorables per a la presència d'aquestes espècies.
La proximitat al nucli urbà d'Alcarràs suposa una font de problemes constant (deixalles, soroll, etc). L'existència de granges i tallers al voltant introdueix elements de risc per a l'espai (abocaments, contaminació lumínica, etc.).Caldria actuar amb urgència en aquest espai, si es vol recuperar el seu interès natural.

## Referències

* 1 2 3 4 «Basses d'Alcarràs». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 19 de gener 2015. [Consulta: 19 gener 2015].
# Bandúrria d'ossos

La bandúrria d'ossos és un instrument tradicional de Castella de percussió fregada.
Fet amb una sèrie d'ossos (tíbies de be o cabrit) units entre si per mitjà de cordes o fins i tot filferros. Que es toca penjat al coll, i subjectant-se amb la mà per la part inferior, mentre es frega amb una castanyola de dalt cap avall, la qual cosa genera un so amb què s'executen diversos ritmes.
És un instrument usat en qualsevol època de l'any, en alguns pobles de Madrid i de la Manxa, encara que sobretot és més característic per les festes nadalenques.

## Referències

* ↑ «Cercaterm». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ Casares Rodicio, Emilio (Coord.). Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellà). Barcelona: Sociedad General de Autores y Editores, 1999. ISBN 84-8048-304-0.

## Enllaços externs

* El arrabel o huesera Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine.
Viccionari
# Baned

Baned fou capital del principat de Suket, i avui una vila de l'estat d'Himachal Pradesh a l'Índia31° 30′ N, 76° 56′ E﻿ / ﻿31.500°N,76.933°E﻿ / 31.500; 76.933. El 1901 tenia 2.237 habitants.
Fou fundada pel raja Gahrur Sen (1721-1748), que la va convertir en capital en lloc de Kartapur.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
Viccionari
# Barraca de pedra Mas Vell

La Barraca de pedra Mas Vell és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'accés es realitza pel camí del mas Vell, que surt de l'antic camí del Catllar. L'antic camí del Catllar és actualment una pista asfaltada a la què s'accedeix per una bifurcació de la N-340, a la rotonda de la Mora. El nom de la barraca és desconegut. Està ubicada en un entorn amb els marges de pedra refets.
Es tracta d'una barraca de pedra seca, posteriorment cimentada a les juntes per evitar humitats. Aquesta presenta una planta quadrada de 4,5 m per costat, lliris a la coberta i porta amb arc de mig punt. L'interior està arrebossat i compta amb un banc de pedra, un pilaret d'obra i una antiga menjadora de ciment en un angle. A la part central del sostre hi ha un forat amb una llosa plana.

## Referències

* 1 2 «Barraca de pedra Mas Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Bettina Oberli

Bettina Oberli (Interlaken, 6 de novembre de 1972) és una directora i guionista suïssa

## Biografia

Bettina Oberli va néixer a Interlaken, el 6 de novembre de 1972. Va créixer a les illes Samoa i a Meiringen. Es va graduar en cinema i vídeo per la Universitat de les Arts de Zuric. Va treballar a Berlín i Nova York com a assistent, abans de dirigir les seves pròpies pel·lícules. Les seves pel·lícules Im Nordwind del 2004, i Die Herbstzeitlosenel 2006 van tenir èxit a Suïssa. Amb la seva pel·lícula Le vent tourne de 2018, rodada en francès al Jura, Bettina Oberli es troba amb el públic francès.
Wanda, mein Wunder produïda el 2020 és el seu sisè llargmetratge. Aquesta pel·lícula explica la història d'una infermera polonesa que ve a treballar per a una rica família suïssa. La pel·lícula va guanyar nombrosos premis, a Suïssa, a Nova York, i a Vancouver.

## Filmografia

* 2000 : Supernova
* 2002 : Ibiza
* 2004 : Im Nordwind
* 2006 : Les noies de la llenceria
* 2009 : La granja
* 2012 : Déposer les enfants
* 2013 : Lovely Louise
* 2018 : Le vent tourne
* 2020 : Wanda, mein Wunder

## Notes i referències

* ↑ «« Le vent tourne » : le bonheur n’est pas dans l’éolienne». Le Monde.fr.
* ↑ «Bettina Oberli, cinéaste des zones obscures». Le Temps, 20-09-2018. ISSN: 1423-3967.
* ↑ «My Wonderful Wanda». www.cmu.edu. Arxivat de l'original el 2021-11-12. [Consulta: 30 juliol 2024].
# Beatriu Margarit Requesens

Beatriu Margarit Requesens (Riba-roja de Túria, el Camp de Túria, segle XVI - 1552) fou una religiosa valenciana.

## Biografia

Filla de Joana Mateua de Requesens, baronessa de Riba-roja, i del seu marit Lluís Margarit, entra al convent de les dominiques de Santa Caterina de Siena de València després de morir la seva mare. Joana Mateua fa testament el 26 d'octubre de 1520 i deixa hereva universal la seva única filla Beatriu. Si aquesta mor sense fills legítims vol que dels seus béns es facin dues parts iguals: una part per a Hipòlita Roís de Liori, comtessa de Palamós, i l'altra per al seu nebot Bernat de Requesens, i ordena que la seva filla entri al convent fins que arribi la seva tia Hipòlita a buscar-la. Beatriu entra al convent on l'obliguen a prendre l'hàbit. Amb 13 anys, i després de cinc mesos d'estada al monestir, el dia 21 de desembre de 1521 professa amb tota una sèrie de privilegis: no assistir a matines, gaudir d'una bona habitació, vestits, una criada, claus del monestir, i una renda anual. Quan es fa monja ha de renunciar a la baronia de Riba-roja i aquí comença un plet entre les monges, Hipòlita i els altres parents de Beatriu per la baronia, que arribarà fins a la cúria romana i l'emperador. El 31 de juliol de 1534, Hipòlita pren possessió de la baronia en nom de la seva filla Estefania de Requesens i aquest mateix any, després de 13 anys de professa, Beatriu demana l'exclaustració, es treu el vel i és objecte d'un intent de segrest per part d'un parent seu, Llàtzer Margarit. Després d'això les monges castiguen Beatriu, i Hipòlita aconsegueix que la traslladin a un monestir reformat. Passen els anys i ja no sabem res més d'ella fins que es troba casada amb Gabriel de Rojas, de la família dels marquesos de Dénia. Després d'aquest fet, morta ja Hipòlita, Beatriu reclama a Estefania, no només la baronia sinó el valor de totes les rendes produïdes durant els anys que l'ha posseït. De l'any 1552 és el darrer document en el qual apareix com a baronessa arrendant la baronia per pagar els creditors. Suposem que mor aquest any perquè l'any següent ja apareix com a baró el seu marit.

## Referències

* 1 2 «Beatriu Margarit Requesens». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 agost 2015].
# Bebrics

«Bebrics» té aquests significats:
* Poble del Pont, vegeu bebrics (Pont)
* Poble dels Pirineus, vegeu bebrics (Pirineus)
# Becample de capell

El becample de capell (Smithornis capensis) és una espècie d'ocell de la família dels eurilàimids (Eurylaimidae) que habita garrigues i boscos de diversos indrets d'Àfrica Subsahariana, a Sierra Leone, Libèria, nord de Costa d'Ivori, Ghana, Nigèria, sud de Camerun, sud-oest de la República Centreafricana, Guinea Equatorial, el Gabon, Angola, República Democràtica del Congo, Uganda, sud de Kenya, Tanzània, Zàmbia, Malawi, nord-est de Namíbia, nord de Botswana, nord i est de Zimbàbue, Moçambic i est de Sud-àfrica.
Aquest ocell africà canta amb les ales, el moviment de les plomes produeix sons similars al cant vocal.

## Enllaços externs

* Descubren el misterio de un pájaro africano que canta con las alas
# Bosc Comunal de Bolquera

El Bosc Comunal de Bolquera (oficialment en francès Forêt communale de Bolquère) és un bosc del terme comunal de Bolquera, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
El bosc, de 10,21 km², està situat al llarg de la riba dreta de la Tet, tot al llarg del límit comunal nord-est, limítrof amb el terme de la Llaguna. Està dividida en dos sectors; el més gran ressegueix tot el límit del terme des del nord del poble de Bolquera fins a l'extrem nord del terme, prop del Llac de la Bollosa. Un segon sector, separat de l'anterior, és a l'extrem sud-est del terme, a prop del trifini amb la Cabanassa i la Llaguna.
El bosc està sotmès a una explotació gestionada per la comuna de Bolquera, atès que es bosc és propietat comunal. Té el codi F16288L dins de l'ONF (Office national des forêts).

## Referències

* ↑ El Bosc Comunal de Bolquera en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «17 - Bolquera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Bolquera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Bràtskaia Botxarovka

Bràtskaia Botxarovka (en rus: Братская Бочаровка) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 26 habitants. Pertany al districte de Kastórnoie.

## Referències

* ↑ «Общая Информация о районе». Официальный сайт Администрации Касторенского района. Arxivat de l'original el 2020-06-18. [Consulta: 3 desembre 2019].
# Beñat Etxebarría Urkiaga

Beñat Etxebarria (Igorre, 19 de febrer de 1987) és un futbolista basc. Ocupa la posició de migcampista, actualment al Macarthur. Ha estat internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria esportiva

Format al planter de l'Athletic Club, va debutar amb el primer equip en un encontre de la campanya 06/07, davant el CA Osasuna. No va tenir continuïtat i va romandre a l'Athletic B. La temporada 08/09 seria cedit a la UB Conquense.
L'estiu del 2009 fitxà pel Reial Betis, que l'incorporà al seu equip filial.
El 27 de maig de 2013, entrà a la llista de 26 preseleccionats per Vicente del Bosque per disputar la Copa Confederacions 2013, tot i que posteriorment el 2 de juny, no va ser inclòs a la llista definitiva de convocats per aquesta competició.

## Retorn a l'Athletic

El juny de 2013 Beñat returnà a l'Athletic de Bilbao, signant un contracte per cinc anys per 8 milions d'euros.

## Palmarès

* 1 Segona Divisió: 2010-11 (Reial Betis)
* 1 Supercopa d'Espanya: 2015 (Athletic Club)

## Referències

* ↑ «Nou blaugranes a la primera llista de Del Bosque per a la Copa Confederacions». 324.cat, 27-05-2013. [Consulta: 27 maig 2013].
* ↑ «Prelista de Vicente del Bosque» (en castellà). Marca, 27-05-2013. [Consulta: 27 maig 2013].
* ↑ «Soldado estará en la Confederaciones» (en castellà). Marca, 02-06-2013. [Consulta: 4 juny 2013].
* ↑ «Signing of Beñat Etxebarria». Athletic's official website, 26-06-2013. [Consulta: 26 juny 2013].
* ↑ «Vuelve el Rey León» (en castellà). Marca, 17-08-2015. [Consulta: 17 agost 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Bosquerola de Kirtland

La bosquerola de Kirtland (Setophaga kirtlandii) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls del nord dels Estats Units, al centre de Michigan, oest de Wisconsin i sud d'Ontario.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de Kirtland». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Bucinobants

Els bucinobants (llatí: Bucinobantes) foren una tribu alamana oriünda de la riba dreta del Rin, a la regió a l'altre costat de Magúncia.

## Referències

* ↑ Haselgrove, C.; Kunow, J. «Places: 108834 (Bucinobantes)» (en anglès). Pleiades. [Consulta: 16 juny 2020].
# Buck Bumble

Buck Bumble és un videojoc d'acció per la Nintendo 64 publicat per Ubisoft el 1998.

## Referències

* ↑ http://uk.ign64.ign.com/articles/065/065865p1.html Arxivat 2012-04-24 a Wayback Machine. IGN.com, News on Buck Bumble Exclusive Rumble Pak.
* ↑ Buck Bumble: Prima's Official Strategy Guide, by Stevie Case, Prima Publishing Inc., ISBN 0-7615-1910-6

## Enllaços externs

* (anglès) El videojoc a MobyGames
# Bucine

Bucine ("Bùcine" en el dialecte local) és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Castelnuovo Berardenga, Civitella in Val di Chiana, Gaiole in Chianti, Monte San Savino, Montevarchi, Pergine Valdarno i Rapolano Terme.
Les frazione d'Ambra, Badia Agnano, Badia a Roti, Capannole, Cennina, Levane, Mercatale, Montebenichi, Pietraviva, Pogi, Rapale, San Leolino, San Pancrazio i Torre i les localitats de Case Mearino, Castiglione Alberti, Duddova, Gavignano, il Fornello, il Prato di Badia Agnano, il Vasarri, la Querce, la Villa, Lupinari, Migliarina, Molin di Dino, Molino di Bucine, Perelli, San Martino, Sogna, Solata, Tontenano i Vepri pertanyen al municipi de Bucine.

## Galeria fotogràfica

* Ajuntament
* Bucine, l'edifici del cinema teatro
* Bucine, la frazione de San Pancrazio
* la frazione d'Ambra
* la frazione de Pietraviva

## Referències

* ↑ Comune di Bucine - Statuto.
# Bisetifer

Bisetifer és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamilia Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fins a l'any 2015 es creia que l'únic membre del gènere era Bisetifer cephalotus., però aquest any es va descobrir una segona espècie Bisetifer gruzin
Fou descrit per primera vegada per A. V. Tanasevitch l'any 1987.

## Distribució

Es pot trobar a Rússia, a Azerbaidjan i a Geòrgia.

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* 1 2 «Gen. Bisetifer Tanasevitch, 1987». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Tanasevitch, A. V. «The linyphiid spiders of the Caucasus, USSR (Arachnida: Araneae: Linyphiidae).». Senckenbergiana Biologica, vol. 67, 1987, pàg. 297–383.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
# Botiga de la Balda

Botiga de la Balda, altrament coneguda com a Botiga de Balda, va ser un local teatral situat en un antic magatzem propietat del marquès de Busianos, situat al carrer dels Trinitaris de València, al costat del pont i porticó de la Trinitat. La Botiga va ser gestionada per empresaris que l'arrendaven en concurs públic a l'Hospital. Els arrendadors formaven una companyia estable cada temporada, amb cossos per a teatre en vers, òpera i dansa. En tot cas, era l'òpera la que dominava la vida teatral valenciana del moment.

## Història

Quan el 1761 l'Ajuntament de València va aconseguir d'aixecar la prohibició de representar teatre que havia dictat Ferran VI a precs de l'arquebisbe Andrés Mayoral, va plantejar-se de bell antuvi reconstruir la Casa de Comèdies de l'Olivera, per a la qual cosa calia enderrocar les cases construïdes en el seu solar. Mentre això s'esdevenia, es va habilitar el magatzem esmentat bastint-hi un teatre en fusta. El caràcter irregular de la planta i l'escassa visibilitat de moltes de les localitats parlen a la clara del caràcter provisional de la solució adoptada. Tanmateix, les obres de la que havia de ser la nova Olivera no s'iniciaren fins a 1769, i el 1779 es van haver d'interrompre perquè, arran de l'incendi patit pel teatre de Saragossa aquest any, Carles III va prohibir de nou les representacions. I aquesta prohibició no va ser aixecada fins a 1789.
De forma pragmàtica, aleshores les autoritats municipals van decidir de construir un teatre de nova planta (el que va ser després el Principal), alhora que es va habilitar la Botiga per acollir un públic més aviat benestant i per encabir-hi les representacions del gènere dramàtic llavors en expansió: l'òpera. Per això es dotà la Botiga d'una fossa per als músics davant del prosceni, il·luminació amb llànties d'oli i espais i màquines per a les tramoies. El públic, al seu torn, seia a llotges, a les butaques arrenglerades en fileres (les llunetes) o en bancs al fons de la sala, les localitats més populars. No hi mancava tampoc l'aposento de les dones (la cazuela dels corrals).
Els problemes econòmics del període van retardar l'acabament del nou teatre, i la Guerra del Francès el va paralitzar, de forma que el Principal no es pogué inaugurar fins a 1832. Fins al dia abans d'aquesta inauguració, doncs, la Botiga de la Balda va continuar en funcionament.

## Referències

* 1 2 3 4 Sirera, Josep Lluís. «Botiga de la Balda». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: juliol 2022].
# Burgess

* Per a altres significats, vegeu «Burgess (desambiguació)».
Burgess és una població del Comtat de Barton (Missouri) dels Estats Units d'Amèrica. Segons el 2000 tenia 70 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burgess tenia 70 habitants, 25 habitatges, i 18 famílies. La densitat de població era de 337,8 habitants per km².
Dels 25 habitatges en un 48% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.375 $ i la renda mediana per família de 21.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 13.750 $ mentre que les dones 8.750 $. La renda per capita de la població era de 7.409 $. Entorn del 20% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burgess». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burgess». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Burgessita

La burgessita és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser anomenada en honor de David Burgess (1951-2016), el seu descobridor.

## Característiques

La burgessita és un arsenat de cobalt de fórmula química Co₂(H₂O)₄[AsO₃(OH)]₂(H₂O). Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls prismàtics de fins a 0,1 mm, s'hi observen les formes {011} i {hol}; també pot formar rosetes de fins a 0,8 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la burgessita pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, nyholmita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita i irhtemita.

## Formació i jaciments

La burgessita és un mineral secundari que es troba al llarg de fractures en zones de meteorització de dipòsits de sulfarsenat polimetàl·lics. va ser descoberta a la mina Keeley-Frontier al Timiskaming District (Ontario, Canadà). També ha estat descrita a Jáchymov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: skutterudita, cobaltita, bismut, arsenolita, bismutoferrita i eritrita.

## Referències

* 1 2 3 «Burgessite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Burgessite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 30 abril 2019].