OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trial de Sant Llorenç 1980

L'edició de 1980 del Trial de Sant Llorenç fou la 14a d'aquesta prova, organitzada pel Motor Club Terrassa. El trial era la quarta prova del Campionat del Món d'aquell any i tingué lloc el 9 de març a Olot, Garrotxa. Hi participaren 85 pilots, els quals hagueren de superar 20 zones repartides al llarg d'un recorregut que calia completar 3 vegades.
Fou la primera vegada que el Trial de Sant Llorenç es disputava fora del seu escenari original, els voltants de Parc Natural de Sant Llorenç del Munt, ja que les pressions de diverses entitats ecologistes varen provocar que, aquell any, la Diputació de Barcelona no concedís el permís per a la celebració de la prova en aquells paratges. Tot i així, el nou indret escollit resultà molt encertat i fou altament elogiat pels participants, destacant per les seves zones d'aigua i roca, més semblants a les que s'acostumaven a trobar a la resta de trials europeus.

## Classificació

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Bernie Schreiber | Bultaco | 52 |
| 2 | Ulf Karlson | Montesa | 59 |
| 3 | Yrjö Vesterinen | Montesa | 59 |
| 4 | Toni Gorgot | OSSA | 62 |
| 5 | Manuel Soler | Bultaco | 66 |
| 6 | Jaume Subirà | Fantic | 69 |
| 7 | Malcolm Rathmell | Montesa | 69 |
| 8 | Eddy Lejeune | Honda | 70 |
| 9 | Charles Coutard | Montesa | 71 |
| 10 | Rob Shepherd | Honda | 76 |

## Bibliografia

* «Historial Trial de Sant Llorenç del Munt». A: Programa XV Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 22 febrer 1981, p. 13.

## Referències

* ↑ «Schreiber le pudo a Karlsson en Olot» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 10-03-1980. [Consulta: 14 gener 2014].

## Enllaços externs

* Vídeo de les edicions del Trial de Sant Llorenç de 1978, 1979 i 1980
# Tres ninjas contraataquen

Tres ninjas contraataquen (títol original: 3 Ninjas Kick Back) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles T. Kanganis, estrenada el 1994. És la continuació de Ninja Kids (1992). Ha estat doblada al català.

## Argument

Mentre que Rocky, Colt i Tom Tom han de disputar un partit molt important de beisbol amb el seu equip, decideixen anar a socórrer el seu avi al Japó. Aquest últim ha estat segrestat per uns bandits que s'interessen molt per una daga que havia guanyat en un torneig d'Arts Marcials 50 anys enrere.

## Repartiment

* Victor Wong: Mori Shintaro
* Max Elliott Slade: Jeffrey " Colt" Douglas
* Sean Fox: Samuel "Rocky" Douglas Jr.
* J. Evan Bonifant: Michael "Tom Tom" Douglas
* Caroline Junko King: Miyo
* Dustin Nguyen: Glam
* Jason Schombing: Vinnie
* Angelo Tiffe: Slam
* Sab Shimono: Koga
* Alan McRae: Samuel Douglas Sr.
* Margarita Franco: Jessica Shintaro-Douglas
* Don Stark: L'arbitre
* Kellye Nakahara: La infermera Hino
* Marcus Giamatti: El comentarista
* Scott Caudill: Darren
* Joey Travolta: L'entrenador dels Mustang

## Al voltant de la pel·lícula

* Encara que estrenada abans de 3 Ninjas Knuckle Up, aquest film va ser rodat després.
* És l'únic film de la saga que ha tingut una adaptació en videojoc. Es tracta de 3 Ninjas Kick Back.
* Victor Wong apareix als 4 films de la saga. El quart, estrenat l'any 1998, serà d'altra banda el seu últim film, ja que morirà el 2001.
* Alan McRae, qua fa de pare dels tres nois, apareix a tots els altres films de la saga, exceptuat 3 Ninjas Knuckle Up.

## Saga Tres Ninjas

* Tres ninjas (3 Ninjas) (1992, Jon Turteltaub)
* 3 Ninjas Kick Back (1994, Charles T. Kanganis)
* 3 Ninjas Knuckle Up (1995, Shin Sang-ok)
* 3 Ninjas: High Noon at Mega Mountain (1998, Sean McNamara)
* Els Tres Ninjas i la Inventiva del segle (1999, John Bradshaw)

## Referències

* ↑ «Tres ninjas contraataquen». esadir.cat.
* ↑ «3 Ninjas Kick Back». The New York Times.
* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0109015/trivia
# Tàtar

* Aquest article tracta sobre la llengua turquesa. Vegeu-ne altres significats a «Adh-Dhàhir Tàtar».
El tàtar (татар теле, татарча), antigament anomenat tàrtar és una llengua turquesa del grup kiptxak parlada per més de sis milions de persones a la república del Tatarstan, a Baixkíria i en altres comunitats de Rússia i països de l'antiga Unió Soviètica. Després de la desaparició de la Unió Soviètica, els tàtars del Tatarstan van començar a fer el canvi cap a l'alfabet llatí. El nom de la llengua té una connotació negativa, ja que deriva d'un mot per designar l'infern.
Hi ha un idioma que és de la mateixa família de les llengües turqueses, però del grup oguz, que es diu tàtar de Crimea (tàtar de Crimea: Qırımtatar tili), parlada pels tàtars de Crimea (qırımtatarlar, en singular: qırımtatar), a Crimea, l'Uzbekistan i altres llocs. No s'ha de confondre amb el tàtar d'aquest article, de vegades anomenat tàtar del Volga per a distingir-lo.

## Dialectes

El tàtar es divideix en tres dialectes: el central (tàtar de Kazan), el de l'Oest o mishari (al mig del Volga) i l'oriental a Sibèria. El seu alfabet és el ciríl·lic amb algunes variacions pròpies.

## Característiques

Com a llengua es caracteritza per l'harmonia vocàlica; conté 16 vocals. Les seves síl·labes presenten una estructurada molt variada, amb atacs complexos. És una llengua aglutinant.
* Correspondència, el tàtar I, U, Ü amb el turc E, O, Ö.
* Bilabial en primera síl·laba o monosíl·labs.
* El nom té categories de nombre, possessió, atribució, predicació i cas.
* L'adjectiu no es declina
* Només té un tipus de declinació
* Hi ha sis categories de numerals
* Les categories verbals són la negació, veu i grau. És conjugat per persona i nombre en tots els modes.
Exemple de tàtar amb la seva traducció al català:
    Sin bulsa idem, xäzer TV qarap tormas idem.
    Si jo fos tu, ara mateix no veuria la televisió.

## Referències i bibliografia
### Bibliografia

* Akhatov G. (1982). "Phraseological Dictionary of the Tatar Language" (monograph). Kazan. Arxivat 2015-02-08 at Archive.is (rus) (Tatar language)
* Akhatov G. (1984). "Tatar Dialectology" (Textbook for university students). Kazan. (rus) (Tatar language)
* Bukharaev, R., & Matthews, D. J. (2000). Historical anthology of Kazan Tatar verse: voices of eternity. Richmond, Surrey: Curzon. ISBN 0-7007-1077-9
* PEN (Organization). (1998). Tatar literature today. Kazan: Magarif Publishers.
* Poppe, N. N. (1963). Tatar manual: descriptive grammar and texts with a Tatar-English glossary. Bloomington: Indiana University.

## Vegeu també

* Tàtars
* Literatura tàtara
* Teptyar
* Nacionalisme tàtar
# Salts als Jocs Europeus de 2015 – 3 metres trampolí sincronitzat masculí

Salts als Jocs Europeus de 2015 :
| 1 m trampolí | Homes | Dones |
| 3 m trampolí | Homes | Dones |
| 10 m plataforma | Homes | Dones |
| 3 m trampolí sincronitzat | Homes | Dones |
La prova de 3 metres trampolí sincronitzat es va disputar el dia 19 de juny al Bakú Aquatics Center.

## Resultats

En aquesta prova no va haver-hi classificatoris i directament es va celebrar la final a les 20:25 hora local (UTM +4).
| Posició | Saltador | País | Puntuació |
| 01 | Ilia Molchanov Nikita Nikolaev | Rússia | 324.69 |
| 02 | James Heatly Ross Haslam | Regne Unit | 286.05 |
| 03 | Frithjof Seidel Nico Herzog | Alemanya | 284.22 |
| 4 | Hrvoje Brezovac Juraj Melsa | Sèrbia | 263.10 |
| 5 | Fabian Stepinski Jan Wermelinger | Suïssa | 262.92 |
| 6 | Dimitar Isaev Bogomil Koynashki | Bulgària | 260.91 |
| 7 | Nikita Kryvopyshyn Vitali Levchenko | Ucraïna | 255.78 |
| 8 | Francesco Porco Andrea Cocoli | Itàlia | 255.39 |
| 9 | Andreas Larsen Martin Christensen | Dinamarca | 245.10 |
| 10 | Dimitrios Molvalis Nikolaos Molvalis | Grècia | 237.75 |
| 11 | Alexander Hart Moritz Pail | Àustria | 230.61 |

## Referències

* ↑ http://www.baku2015.com/diving/event/men-synchronized-3m-springboard/index.html Arxivat 2019-01-07 a Wayback Machine.
# Henítxesk

Henítxesk (en ucraïnès Генічеськ, en rus Геническ) és una ciutat ucraïnesa portuària situada a la mar d'Azov, a la província de Kherson. És la capital del districte de Henítxesk, i el 2021 tenia 19.253 habitants.

## Història

La ciutat fou fundada com una fortalesa per l'Imperi Rus el 1784 i fins al 1812 també era coneguda com Ust-Ozivske. Era un port i un centre comercial en la ruta de la sal que anava des del nord de Crimea fins a Rússia. Durant el segle XX fou la ubicació d'una de les fàbriques de farina més gran al sud d'Ucraïna.
El 24 de febrer de 2022 fou ocupada per l'exèrcit rus durant la Invasió Russa de 2022.

## Referències

* ↑ Sobre Heníchesk
# Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia

Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, (abreujat Proc. Acad. Nat. Sci. Philadelphia), és una revista amb descripcions botàniques que és editada per l'Acadèmia de Ciències Naturals de Filadèlfia als Estats Units. Es publica des de 1841.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Sidney (Ohio)

Sidney és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 20.211 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sidney tenia 20.211 habitants, 7.981 habitatges, i 5.371 famílies. La densitat de població era de 748,2 habitants per km².
Dels 7.981 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.663 $ i la renda mediana per família de 45.672 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.127 $ mentre que les dones 22.497 $. La renda per capita de la població era de 19.075 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Fills il·lustres

* Paul Christian Lauterbur (1929 - 2007) químic, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 2003.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sidney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sidney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cordovil

Cordovil és un barri de la Zona de la Leopoldina en la Zona Nord del municipi de Rio de Janeiro.
El seu IDH, l'any 2000, era de 0,791, el 98 millor del municipi de Rio.
Cordovil limita amb els barris de Brás de Pina, Irajá, Vista Alegre, Parada de Lucas i Penha Circular.

## Història

Situat en terres que van pertànyer el segle XVII, al Proveïdor de la Hisenda Reial Bartolomeu de Siqueira Cordovil, natural d'Alvito, Évora, Portugal, que posteriorment va ser transformat en l'Engenho del Proveïdor de la Hisenda Reial, Francisco Cordovil de Siqueira i Mello, fill de Bartolomeu.
El 1902, va ser venut per la família al Vescomte de Moraes, que el va urbanitzar el 1912. La hisenda original pertanyia a Irajá. L'aniversari de fundació de Cordovil és el 5 d'octubre, ja que va ser aquest dia, el 1910, que es va inaugurar l'estació ferroviària del barri.
Cordovil va ser el primer barri de la capital a ser banyat per les aigües de la Badia de Guanabara. Al final del carrer Porto Baião, a prop de la Línia Vermella i al Parc de les missions, hi havia un bosc tancat que acabava en la boca del Riu Meriti, que delimita el començament de la capital. Desgraciadament, aquesta àrea no és apropiada per banyar-se, però antigament, més neta, les persones de la regió administrativa de Vigário General: Vigário General, Jardí Amèrica i Parada de Lucas) en feien ús.
Té un sots-barri: Cidade Alta, on hi ha el Complexo da Cidade Alta, un aglomerat d'onze faveles que són tan extenses, que es barregen amb el barri de Parada de Lucas: Porto Velho I, Porto Velho II, Vista Mar, Divinéia, Avilã, Serra Pelada, Vila Cambuci, Beira Pica Pau, Cidadae Alta, Ministro i Cinco Bocas, amb una població de 23.923 habitants.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].
* 1 2 «Rio de Histórias». [Consulta: 18 desembre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Villimpenta

Villimpenta és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Villimpenta limita amb els municipis de Castel d'Ario, Gazzo Veronese, Roncoferraro, Sorgà i Sustinente.
Pertany al municipi la frazione de Pradello

## Galeria

* Localització de Villimpenta a la província de Màntua

## Referències

* ↑ Comune di Villimpenta- Statuto.
# Pretextat de Barcelona

* Per a altres significats, vegeu «Pretextat».
Pretextat (Bàrcino?, segona meitat del segle iii - ca. 347) fou el primer bisbe de Barcelona de qui se'n té certesa històrica i documentació acreditativa; de tots els citats com a anteriors no n'hi ha fonts que en demostrin l'existència i probablement són sants llegendaris que no van existir.
Va assistir al concili de Sàrdica el 343, acompanyant el bisbe Osi de Còrdova al que assistiren 280 bisbes d'Occident i 76 d'Orient. El concili va tractar del dogma trinitari. No se'n sap res més, llevat que fou succeït, en morir, per Sant Pacià.

## Referències

* 1 2 Vallejo, Mercè; Escamilla, David. La Barcelona del Vent. Barcelona: L'Arca, 2008, p. 150.
# Pretextos

Pretextos és una pel·lícula espanyola de drama del 2008 dirigida i protagonitzada per l'actriu Sílvia Munt, coautora també del guió, en el que va suposar el seu debut en la direcció. Es tracta d'un drama emocional sobre la "insatisfacció que provoca una societat excessivament acomodada". Ha estat doblada al catala.

## Sinopsi

Viena, directora de teatre, i Daniel, metge d'un geriàtic, estan passant una crisi matrimonial després de 15 anys de matrimoni en la que s'estimen, però no se suporten, les seves necessitats són gairebé antagòniques. El buit angoixant que senten a les seves vides intenten omplir-lo aferrant-se a llurs respectives feines. Daniel manté una relació amb la seva companya Eva i Viena amb Ricardo, un dels actors de la seva companyia. Passen una solitud en companyia, amb desitjos insatisfets i promeses impossibles de complir però que són un pretext per continuar vivint.

## Repartiment

* Sílvia Munt... Viena
* Laia Marull ... Eva
* Ramon Madaula ... Daniel
* Rosa Albiol... Regidora
* Manuel Alexandre... Claudio
* María José Alfonso... Mare Viena
* Àlex Brendemühl... Rodolfo
* Francesc Garrido... Ricardo

## Premis i nominacions

Al Festival de Màlaga de 2008 va guanyar la Bisnaga de Plata a la millor direcció i a la millor fotografia, i fou nominada a la Bisnaga d'Or. Fou nominada al Cristall d'Or al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary de 2008, i a la Violette d'or al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc També fou candidata al Gaudí a la millor direcció i al Gaudí a la millor actriu als Premis Gaudí de 2009.

## Referències

* ↑ Silvia Munt retrata la insatisfacción actual en "Pretextos", Levante-EMV, 10 de juny de 2008
* ↑ Pretextos a esadir.cat
* ↑ Silvia Munt busca 'Pretextos' para seguir viviendo en su primer largometraje de ficción, Europa, 4 de desembre de 2006
* ↑ Sílvia Munt rep la 'Bisnaga' de plata a la millor direcció del Festival de Màlaga per la seva obra 'Pretextos', ccma.cat, 13 d'abril de 2008
* ↑ Silvia Munt reivindica en Karlovy Vary el amor imperfecto con "Pretextos", Levante-EMV, 9 de juliol de 2008
* ↑ Toulouse. Cinespaña. Capitale : Barcelone, ladepeche.fr, 8 d'octubre de 2008
* ↑ La Academia del Cine Catalán anuncia los nominados a los premios Gaudí 2009, cineytele, 2 de gener de 2009
# Pont sobre el Llobregat

El Pont sobre el Llobregat, o pont de Monistrol, és una obra gòtica de Monistrol de Montserrat (Bages) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

El pont de Monistrol fou bastit sobre el riu Llobregat per unir les dues bandes del poble. El pont, aplanat i format per quatre arcs de mig punt (un d'ells tapiat) que descansen sobre pilars amb tallamars, ha estat eixamplat en superfície per permetre el tràfic rodat. Els arcs centrals foren reedificats després de la Guerra Civil amb arcs de mig punt amb la rosca formada amb pedres ben escairades. La llum de l'arc central fa 37 metres (rècord de Catalunya) i 25 metres de fletxa.

## Història

El pont fou bastit el 1317 per disposició de Bernat Escarrer, prior del monestir de Montserrat, a fi de facilitar els pelegrinatges al santuari. Zamora al segle xviii diu que fou transformat per no aguantar el tràfec de carruatges. El pont va ser restaurat després dels desperfectes soferts durant la guerra civil.

## Referències

* ↑ «Vissir 3». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 3 4 5 «Pont sobre el Llobregat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Mapes de Patrimoni Cultural». Diputació de Barcelona.
# Proasellus basnosanui

Proasellus basnosanui és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Pulfrich

Pulfrich és un cràter sobre la superfície del planeta nan Plutó, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 78.73 ° de latitud nord i 140.44 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 37.7 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el cinc d'agost del 2020 i fa referència a Carl Pulfrich (1858-1927), físic alemany inventor del comparador intermitent utilitzat per Tombaugh per descobrir Plutó.

## Referències

* ↑ "Pulfrich". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Cruikshank, Dale; Sheehan, William University of Arizona Press. Discovering Pluto: Exploration at the Edge of the Solar System (en anglés), 2018.
# Raineri de Pisa

Raineri de Pisa (Pisa, República de Pisa, c. 1115-1117 - ibídem 17 de juny de 1160) va ésser un mercader pisà, que es feu eremita i monjo. És venerat com a sant per l'Església catòlica i és el sant patró de Pisa.

## Biografia

Rainerio Scacceri va néixer en una família benestant de Pisa, fill d'un mercader i navilier, Gandulfo Scacceri, i de Mingarda Buzzaccherini. De jove va viatjar com a trobador. En un dels viatges, trobà Albert, un noble cors que havia renunciat al món i havia entrat al monestir de San Vito de Pisa, dedicant-se a la caritat. Raineri quedà impressionat i canvià la seva vida, convertint-se en un model de vida cristiana. Va treballar en el comerç, com el seu pare, per tal de poder obtenir diners per pagar el passatge a Terra Santa, on volia fer un pelgrinatge. Això no obstant, aviat decidí de donar la seva fortuna als pobres i viure en la pobresa. Anà a Terra Santa i hi visqué com a eremita, demanant almoina i visitant els sants llocs.
En 1153 Raineri tornà a Pisa, portat per l'almirall Ranieri Bottacci que havia anat a Terra Santa, també, i ingressà al monestir de Sant'Andrea, i després al de San Vito. Hi prengué fama com a predicador, essent tingut ja com a persona santa. Se li atribuïren miracles i exorcismes. Va morir el 1160 amb fama de santedat i fou enterrat a la Catedral de Pisa.

## Veneració

Entre 1161 i 1162, el canonge Benincasa de Pisa escrigué una vida del sant. Va ésser canonitzat pel papa Alexandre III. La influència de la marina pisana estengué el seu culte per la Mediterrània.
El 6 d'agost de 1284, diada de Sant Sixt II, patró de Pisa, la flota pisana va patir la pitjor derrota de la seva història a mans dels genovesos en la batalla de la Meloria. Els pisans van sentir-se traïts pel seu patró i prengueren Ranieri, que havia estat pisà, com a patró. En 1632, el canvi es confirmà i el clergat local i el bisbe, amb el consell municipal, van nomenar Rainier sant patró de la ciutat i la diòcesi. En 1689, el seu cos fou instal·lat a l'altar major de la catedral.

## Enllaços externs

* "Rainerius Scacceri of Pisa" Arxivat 2007-02-27 a Wayback Machine.
* "San Ranieri di Pisa"
* "San Ranieri Scacceri" Arxivat 2004-03-25 at Archive.is
# Puig Gros de Bendinat

El Puig Gros de Bendinat, dit també Puig Gros de Portals i el Capità, és una muntanya del terme de Calvià, a Mallorca, situada a 485 m d'altitud. És el tercer cim més alt de la Serra de na Burguesa, després dels Puntals de Valldurgent (511 m) i el Puig d'en Bou (503 m). Sovint ha estat tengut pel puig més alt de na Burguesa, o si més no del sector sud, fins al Coll del Vent; l'error es deu al fet que el Puig d'en Bou està situat més a l'interior i és visible de pocs indrets, mentre que el Puig de Bendinat es veu de tota la costa, de Portals fins a Cala Major.

## Referències

* ↑ Palos, Joan Carles «El Capità, el tercer cim més alt de la serra de na Burguesa». Ara Balears, 17-02-2023 [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ Llofriu, Pere «El puig més alt de Palma (I)». Diari de Balears, 26-07-2022 [Consulta: 28 febrer 2023].
# Punta de l'Àliga (l'Ametlla de Mar)

La Punta de l'Àliga, o Punta de l'Àlia, és una petita península situada a l'extrem meridional de la costa del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre). Hi arriba el sender de gran recorregut GR-92, que coincideix aquí amb el camí de ronda. Hi ha les restes de la torre de l'Àliga, antiga torre de guaita declarada Bé Cultural d'Interès Nacional, ara convertida en mirador.

## Referències

* ↑ «Punta de l'Àliga (l'Ametlla de Mar)». Ilercavònia.
* 1 2 «Cala de l'Àliga». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Torre de l'Àliga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Problema de l'infern

El problema de l'infern sorgeix quan en la teologia cristiana s'afirma al mateix temps que Déu és tot Bé i Amor i alhora que existeix un Infern. Si l'Infern és la condemnació de l'ànima per les males accions a la Terra i suposa un càstig etern i cruel, com és que un Déu bo el pot permetre?. Per tant, relaciona l'omnibenevolència divina proclamada per la religió amb alguns dogmes sobre l'altre món, essent el paral·lel transcendent del problema del mal, que s'aplica al món finit dels éssers humans. Un Déu bo ha de tenir misericòrdia i, per tant, hauria d'atorgar el perdó final a tothom, però un Déu bo ha de ser també just i en conseqüència cadascú anar al Cel o l'Infern segons els actes comesos, fet que complica la paradoxa.