OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leotz

Leotz (cooficialment Leoz) és un municipi de Navarra, a la Comarca de Tafalla, dins la merindad d'Olite.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 260 | 265 | 263 | 258 | 264 | 272 | 249 | 267 | 270 | 278 | 273 |
| Fonts: Leoz i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Lesotho Correctional Services FC

El Lesotho Correctional Services FC (LCS FC) és un club de Lesotho de futbol de la ciutat de Maseru. Vesteix uniforme blau fosc.

## Palmarès

* Lliga de Lesotho de futbol:
       2000, 2002 (com a Lesotho Prisons Service)
       2007, 2008, 2011, 2012
* Copa de Lesotho de futbol:
       2005

## Referències

* ↑ Fitxa del club a soccerway
* ↑ Imatge de l'equip a facebook
* ↑ «Lesotho - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Lesotho - List of Cup Winners». RSSSF.
# Leucoraja caribbaea

Leucoraja caribbaea és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu fins als 457 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental: Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Malm A. W., 1877. Göteborgs och Bohusläns fauna, Ryggradsdjuren. Göteborg. Göteborgs Bohusläns Fauna . 1-674.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Leucoraja caribbaea». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Leucoraja erinacea

Leucoraja erinacea és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 54 cm de longitud total.
* Té un òrgan elèctric a la regió de la cua.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen entre 10 i 35 càpsules d'ous a l'any, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Depredadors

Als Estats Units és depredat pel tauró gris (Carcharhinus plumbeus).

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat (49°N-33°N, 78°W-59°W) i demersal que viu entre 0–329 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental: des del sud del Golf de Sant Llorenç i Nova Escòcia (el Canadà) fins a Carolina del Nord (els Estats Units).

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Leucoraja erinacea». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bratton, B.O. i L.J. Ayres, 1987. Observations on the electric organ discharge of two skate species (Chondrichthyes: Rajidae) and its relationship to behavior. Environ. Biol. Fish. 220:241-254.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Richard, S., D. Merriman i L. Calhoun, 1963. The biology of the little skate Raja erinacea Mitchill. Bull. Bingham Ocean Coll. 18(3):5-67.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Stillwell, C.E. i N.E. Kohler, 1993. Food habits of the sandbar shark Carcharhinus plumbeus off the U.S. northeast coast, with estimates of daily ration. Fish. Bull. 91:138-150.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Scott, W.B. i M.G. Scott, 1988. Atlantic fishes of Canada. Can. Bull. Fish. Aquat. Sci. 219: 731 p.
* ↑ Scott, W.B. i M.G. Scott, 1988.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Leonard (Texas)

Leonard és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.846 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leonard tenia 1.846 habitants, 683 habitatges, i 497 famílies. La densitat de població era de 361,8 habitants/km².
Dels 683 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.318 $ i la renda mediana per família de 40.461 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.071 $ mentre que les dones 20.888 $. La renda per capita de la població era de 14.747 $. Aproximadament el 12,9% de les famílies i el 17,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leonard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leonard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Limigants

Limigants (llatí: limigantes) era el nom d'una població que vivia vora el riu Tisza, al Banat, durant el segle iv. En parla l'historiador Ammià Marcel·lí cap a l'any 390, i diu que estaven associats amb els sàrmates. Ammià Marcel·lí els descriu com a "Sarmatae servi" ('esclaus o servidors dels sàrmates'), i els oposa als agaragantes, als que anomena "Sarmatae liberi" ('sàrmates lliure'). No queda clar si els limigants formaven part dels sàrmates o eren un poble sotmès no sàrmata.
Entre els anys 334 i 337 els sàrmates aliats als vàndals de Visimar, van atacar l'imperi. Constantí va enviar contra ells al rei got Geberic que els va derrotar i humiliar. Els derrotats van recórrer a donar armes als esclaus però aquestos es van revoltar contra els seus amos i van fer fugir als sàrmates i als vàndals, dels que alguns es van posar al servei de Geberic, altres es van retirar als Carpats i altres van entrar al servei de Roma. Uns 300.000 es van establir a Pannònia, Tràcia, Macedònia i Itàlia.
Els esclaus armats es van dir limigants. El seu centre va ser la ciutat de Peterwardein (Petrovaradin), al nord del Danubi, i eren d'ètnia sàrmata i iazígia i van formar una marca fronterera que no va estar mai sota domini roma, limitant amb Pannònia i Dàcia
El nom de «limigans» apareix a la crònica de Jeroni d'Estridó (Chronicon Hieronymi) on també es diu que els amos eren anomenats arcaragants (arcaragantes). Altres teories suposen que de la seva condició i del nom de «servents» (servus) va venir el nom dels serbis.

## Referències

* ↑ Ammià Marcel·lí. Res Gestae, XVII, 13, 1
* ↑ Smith, William (ed.). «Limigantes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 setembre 2022].
# Leirvík

Leirvík [ˈlɔɹvʊik] és un poble de l'est de l'illa d'Eysturoy, a les Fèroe. Forma part del municipi d'Eystur des del 2009, quan es va fusionar amb el municipi de Norðragøta. L'1 de gener de 2021 tenia 1004 habitants (471 dones i 533 homes).
Restes arqueològiques mostren que l'àrea va començar a ser habitada pels vikings cap al segle ix. Posteriorment, el 1349, la tradició diu que la Pesta Negra en matà tots els habitants excepte una nena petita.
Fàcilment accessible des de la resta de l'illa d'Eysturoy gràcies al túnel de Gota (1985), Leirvík representa actualment un important nus de comunicacions amb les Illes del Nord. Fins al 2006, hi hagué un servei de transbordador entre Leirvík i Klaksvík, a l'illa de Borðoy. Aquell any s'inaugurà el Norðoyatunnilin (túnel de les illes del nord), de 5,6 km de longitud, que connecta ràpidament les dues localitats.
Leirvík és un dels pobles que surt esmentat al Hundabrævið, document del segle xiv que legislava la tinença de gossos a l'arxipèlag.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* 1 2 «Leirvík» (en anglès). faroeislands.dk. [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «Bygdir, sum síggjast at hava verið um leið ár 1350-1400, men sum kunnu vera eldri» (en feroès). Heimabeiti. Arxivat de l'original el 2015-07-15. [Consulta: 22 novembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Leirvik.fo -Pàgina municipal Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine. (en feroès)
# Lisianski

L'illa Lisianski (en hawaià Papaʻāpoho) és una de les illes de Sotavent de Hawaii. Està situada a 220 km a l'oest de Laysan.
Lisianski és una illa baixa d'origen volcànic molt erosionada. La superfície total és d'1,56 km², però units a l'illa hi ha els baixos Neva que abasten una àrea d'uns 979 km².
L'illa porta el nom d'Urey Fedorovich Lisiansky, comandant rus del Neva que participava en l'expedició d'Adam Krusenstern, la primera expedició russa que va fer la volta al món. Lisiansky es va separar de l'expedició i va encallar, el 1805, en aquesta illa. Després d'algunes variacions en la transcripció del nom rus, es va fixar oficialment com a Lisianski Island.
Igual que Laysan, l'illa Lisianski va ser cedida pel regne de Hawaii per a l'explotació del guano i s'hi van caçar molts ocells per comerciar amb les plomes. El 1909, el president Theodore Roosevelt, la va incloure en la reserva natural per a la protecció d'ocells.
# Leo Sternbach

Leo Henryk Sternbach (Opatija, Küstenland, Imperi Austrohongarès, 7 de maig de 1908 - Chapel Hill, Carolina del Nord, Estats Units d'Amèrica, 28 de setembre de 2005) fou un farmacòleg famós per la creació de les benzodiazepines, una mena de tranquil·litzants.

## Biografia

Sternbach va nàixer a la ciutat de Opatija, actualment part de Croàcia però en aquell temps part de l'Imperi Austrohongarès. Va marxar a Polònia, on va doctorar-se a la Universitat Jagellònica el 1931. Posteriorment va emigrar a Suïssa, on va treballar a l'Escola Federal Politècnica de Zuric, i el 1941 als Estats Units, on va desenvolupar gran part de la seva carrera investigadora a Hoffmann-La Roche.
# Llengües bantoides

Les llengües bantoides són una branca proposada de les llengües Benué-Congo, subfamília de les llengües nigerocongoleses.

## Classificació

El terme "bantoide" va ser usat per primera vegada per Krause en 1895, per referir-se a llengües que mostraven algunes semblances amb el vocabulari de les llengües bantus. Greenberg en el seu llibre The Languages of Africa (1963) va definir el "bantoide" com un grup que al qual pertany el bantu estricte juntament amb els seus parents més propers; és en aquest sentit com se segueix usant el terme actualment.
Williamson (1989) basant-se en un treball previ de Blench (1987) va presentar una proposta de classificació interna de les llengües bantoides en dos grups:
* Bantoide septentrional, que incloïa a les llengües mambiloides i dakoides, així com altres grups menors.
* Bantoide meridional, que incloïa la resta de llengües bantoides, entre elles les llengües bantus.
Ethnologue usa aquesta classificació, encara que s'ha posat en dubte la validesa del grup septentrional com a unitat filogenètica vàlida, de fet alguns autors exclouen del grup bantoide a les llengües dakoides. D'altra banda el grup meridional sembla ben fonamentat i inclou com una branca més al grup nombrós de llengües bantus.

## Comparació lèxica

Els numerals para diferents llengües bantoides són:
| GLOSA | Bantoide N. | Bantoide N. | Bantoide S. | Bantoide S. | Bantoide S. | Bantoide S. | PROTO- BANTOIDE | PROTO- CROSS |
| GLOSA | PROTO- MAMBIL. | DAKA | PROTO- BENDI | PROTO- BEBOIDE- TIVOIDE | PROTO- EKOIDE | PROTO- BANTU | PROTO- BANTOIDE | PROTO- CROSS |
| '1' | *mwe-/ *cen- | nòòní | *-kin | *mɔ(m) | *-ʤi | *-mòì | *moi / *ɗi | *-ɗĩ |
| '2' | *βaɾi | bààrá | *-ɸa | *ɸai | *-βaɾ | *-bàdɪ́ | *βadi | *-βari |
| '3' | *taːɾ | tárā | *-cia | *tati | *-sa | *-tátʊ̀ | *tati | *-tarĩ |
| '4' | *naː- | nààsá | *-ne | *nai | *-ne | *nàì | *nai | *-nai |
| '5' | *can- | túùná | *-tiaŋ | *tiaŋ | *-ɾɔːn | *-tâːnò ~ *-câːnò | *cʲan | *-tiã(ŋ) |
| '6' | *5+1 | túnìn | *5+1 | *3+3 | | | *5+1 | *5+1 |
| '7' | *5+2 | dùtím | *5+2 | *sima/ *3+4 | | | *5+2 | *5+2 |
| '8' | *5+3 | 7+1 | *5+3 | *ɲani | *4+4 | | *4+4/ *5+3 | *5+3 |
| '9' | *5+4 | kúūm | *5+4 | | | | *5+4 | *5+4 |
| '10' | | 9+1 | *lifo | *pu- | *wobo | *kʊ́mɪ̀ | | *-ɗi-ob |

## Referències

* ↑ Roger Blench. «Niger-Congo: an alternative view». Rogerblench.info. [Consulta: 16 octubre 2013].

## Bibliografia

* Blench, Roger [1987] 'A new classification of Bantoid languages.' Unpublished paper presented at 17th Colloquium on African Languages and Linguistics, Leiden.
* Williamson, Kay (1989) 'Niger–Congo Overview'. In: The Niger–Congo languages, ed. by John Bendor-Samuel, 3–45. University Press of America.
* Williamson, Kay & Blench, Roger (2000) 'Niger–Congo', in Heine, Bernd and Nurse, Derek (eds) African Languages – An Introduction. Cambridge: Cambridge University press, pp. 11–42.

## Enllaços externs

* The Bantoid branch on Ethnologue
* Kirill Babaev, Reconstructing Bantoid Pronouns
* Journal of West African Languages: Bantoid languages
# Sant Salvador d'Estopanyà

Sant Salvador d'Estopanyà és una església gòtica del municipi d'Estopanyà, a la Franja de Ponent.
L'interior presenta un absis poligonal i una volta estrellada. La torre té tres cossos: el primer és quadrat el segon i el tercer són octogonals. Totalitzen 38 metres d'alçada.
Durant la Guerra Civil Espanyola s'emprà com a magatzem agrícola; per permetre el pas de vehicles es tirà a terra el contrafort de la banda est.
El tríptic del Retaule de sant Vicenç es troba la col·lecció permanent del Gòtic del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
# Ribera del Castell

La Ribera del Castell és una riera de la Catalunya del Nord, dels termes comunals de la Menera i de Serrallonga, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es forma a l'extrem oriental del terme de la Menera, al Pla de la Muga, des d'on comença a discórrer cap a ponent, però de seguida forma un arc cap al nord, pels costats sud-oest i oest del Montnegre. Aviat entra en el terme de Serrallonga, i s'adreça sempre cap al nord, en un traçat sinuós, com tots els rius vallespirencs. Sempre cap al nord, passa ran de Can Pelat, de Casa Madó i del Castell, a l'esquerra, i de Can Peitaví i Can Mateu, a la dreta. Deixa el poble de Serrallonga aturonat a ponent, el veïnat del Grau a la dreta, i en un traçat extraordinàriament sinuós arriba a la Farga de Galdares, on s'aboca en la Ribera de la Menera.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «85 - La Menera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord.al I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan. «162 - Sant Llorenç de Cerdans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord.al II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Menera i Serrallonga». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Ribera del Castell en els ortofotomapes de l'IGN
# Ankō Asato

Ankō Asato Anko Asato (安里 安恒, Asato Ankō, Azato Yasutsune in Japanese, 1827 – 1906) va ser un mestre ryūkyūan de karate. Ell i Ankō Itosu van ser els dos principals mestres de karate que van ensenyar aquest art a Gichin Funakoshi, el fundador del karate shotokan. No se'n sap gaire sobre la seva vida, i la majoria d'informació sobre ell prové de Funakoshi. Hi ha molts articles amb informació sobre Asato, però les parts rellevants es basen clarament en les descripcions que en va fer Funakoshi.
Funakoshi va conèixer Asato per primera vegada quan era un company d'escola del fill d'Asato; va anomenar Asato "un dels més grans experts d'Okinawa en l'art del karate". Segons Funakoshi, la família d'Asato pertanyia a la classe Tunchi (殿内) (caps hereditaris de ciutats i pobles), i tenia autoritat al poble d'Asato, a mig camí entre Shuri i Naha, i no només era un mestre de karate, però també habilitat per muntar a cavall, Jigen-ryū kendō (esgrima), tir amb arc i un erudit excepcional.
En un article de 1934, Funakoshi va assenyalar que Asato i Itosu havien estudiat karate junts amb Sōkon Matsumura. També va explicar com Asato i Itosu van vèncer una vegada un grup de 20 a 30 atacants, i com Asato va posar una trampa per als delinquents del seu poble natal. En la seva autobiografia de 1956, Funakoshi va explicar diverses històries sobre Asato, inclosa l'astúcia política d'Asato en seguir l'ordre governamental de tallar el nus tradicional dels homes; la derrota d'Asato d'Yōrin Kanna, en la qual l'Asato desarmat es va imposar tot i que Kanna estava armat amb una fulla sense embossar; la seva demostració d'un cop de puny d'un sol punt (ippon-ken ); i els partits amistosos de lluita de braços entre Asato i Itosu.

## Referències

* ↑ Martin, Ashley. The Shotokan Karate Bible: Beginner to Black Belt. Bloomsbury, 3 maig 2016. ISBN 9781632863430.
* ↑ Green, B. D. (1992): Gichin Funakoshi, more than a great master Arxivat July 8, 2007, a Wayback Machine. Retrieved on 2 September 2007.
* ↑ Noble, G. (1988): Masters of the Shorin-Ryu: Part One, by Graham Noble Arxivat 2014-11-16 a Wayback Machine. Retrieved on 2 September 2007. Originally published as "Masters of the Shorin-ryu (Part 1)," Fighting Arts International, 9(2):24–28.
* ↑ Master Yasutsune (Ankoh) Asato (1928–1906) Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine. Retrieved on 2 September 2007.
* ↑ Yasutsune Azato Arxivat August 7, 2007, a Wayback Machine. Retrieved on 2 September 2007.
* ↑ Azato Arxivat August 24, 2007, a Wayback Machine. Retrieved on 2 September 2007.
* 1 2 3 4 Funakoshi, G. (1956/1975): Karate-dō: My way of life. Tokyo: Kodansha. ISBN 978-0-87011-463-2
# Eslovènia és Nostra

Eslovènia és Nostra (Slovenija je Naša) és un partit polític d'Eslovènia. A les últimes eleccions legislatives de 3 d'octubre de 2004, el partit va obtenir 2,6% del vot popular i cap escó.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Miquel Andreu

Miquel Andreu fou un mestre de capella i compositor català del segle xvii.
L'any 1638 va ser nomenat mestre de capella de la Catedral de La Seu d'Urgell, càrrec que va ostentar fins a l'any 1646. Abans de regir el magisteri el seu nom consta en la llista de contralts de la mateixa Catedral de La Seu d'Urgell entre els anys 1612 i 1637, per la qual cosa hom creu que es va formar allà.
En referència a la seva obra, només es té constància de la composició Iuravit Dominus, de localització desconeguda.

## Referències

* 1 2 3 GARBAYO, Javier «Andreu, Miguel [Miquel]». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 455.
# Joanna de Lothen

Joanna de Lothen, va ser una monja del segle xii, era la prior del monestir de Lothen a Alemanya.
És recordada pel seu treball sobre tapís. Al voltant de l'any 1200, Joanna, juntament amb dues de les seves monges anomenades Alheidis i Reglindis, feien una sèrie de tapissos. Els tapissos van ser ben vistos, i s'han descrit com brillants. Les escenes que apareixen en ells expliquen la història de la tumultuosa vida del monestir.

## Referències

* ↑ McGuire, Thérèse B «Monastic Artists and Educators of the Middle Ages». Woman's Art Journal, 9, 2, 1988, pàg. 3–9. DOI: 10.2307/1358313.
* ↑ Double vision : perspectives on gender and the visual arts. Madison [u.a.]: Fairleigh Dickinson University Press [u.a.], 1995, p. 71. ISBN 0838635407.
* ↑ Williams, Marty Newman; Echols, Anne. Between pit and pedestal : women in the Middle Ages. Princeton, NJ: Markus Wiener Pub., 1993, p. 232. ISBN 0910129339.
# Joanne Brigden-Jones

Joanne Brigden-Jones (Mona Vale, 19 d'abril de 1988) és una esportista australiana que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Mundial de Piragüisme de 2011, en la prova de K2 200 m.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2011 | Szeged ( Hongria) | 3 | K2 200 m |

## Referències

* ↑ «Joanne Brigden-Jones» Arxivat 2012-12-14 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Joanne Brigden-Jones» en Canoeresults.eu (en anglès).
# Jo també em quedo a casa

Jo també em quedo a casa és una sèrie de televisió de TV3 estrenada l'1 d'abril del 2020, dirigida per Sergi Cervera i amb guió de Sergi Cervera i Blanca Bardagil. És una tragicomèdia de 20 episodis en què tots els personatges es comuniquen utilitzant només les xarxes socials, en el marc de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020.

## Argument

Amb una pandèmia galopant, ningú no pot sortir al carrer. Això ha deixat en Muç i la Marina confinats a la mateixa casa tot i ser exparella. Per no haver de conviure junts han decidit aïllar-se en zones separades. D'altra banda, els seus amics Riqui i Sara, una parella que fa molt poc temps que surten junts, han d'estar separats sense poder-se veure. Gràcies a les xarxes socials es podran comunicar entre ells i també amb altres persones.

## Repartiment
### Repartiment principal

* Sergi Cervera com a Muç
* Mar Ulldemolins com a Marina
* Mariona Ribas com a Sara
* Dafnis Balduz com a Riqui
* Jordi Cadellans com a Robert
* Peter Vives com a Larry
* Diana Roig com a Gal·la
* Bernat Mestre com a Martí

#### Amb la col·laboració especial de

* José Corbacho com a Sebas

### Repartiment secundari

* Anna Bertran com a Gladis

## Referències

* ↑ Castellví Roca, Albert «TV3 emetrà cada tarda una sèrie "tragicòmica" amb tots els personatges confinats». Diari Ara, 31-03-2020.
# John Baines

John Robert Baines (nascut el 17 de març de 1946) és Catedràtic d'Egiptologia a la Universitat d'Oxford i membre del Queen's College

## Primers anys

Baines va néixer el 17 de març de 1946. És el fill gran d'Edward Baines Russell i la seva dona Dora Margaret Jean (nascuda O'Brien). Va ser educat en el Winchester College, un internat privat de Winchester, Hampshire, Anglaterra. Va anar a estudiar egiptologia a la Universitat d'Oxford. Es va graduar amb un grau de Bachelor of Arts (BA) en 1967; més tard aconseguí un Mestratge d'Arts (MA). Va obtenir el seu doctorat el 1976.

## Carrera acadèmica

Baines és actualment Catedràtic d'Egiptologia a la Universitat d'Oxford. És professor d'aquesta institució des del 1976, quan es convertí en un dels professors titulars més joves de la universitat a l'edat de 30 anys. També és autor de diversos articles acadèmics i publicacions relatives a l'antiga civilització egípcia.
Els seus interessos de recerca se centren en l'art de l'Antic Egipte, la religió, la literatura i biografies; modelatge de la societat egípcia antiga i enfocaments comparatius i antropològics per a les civilitzacions antigues.

## Publicacions

* (Amb Jaromir Malek) Atlas of Ancient Egypt (1980) ISBN 0-87196-334-5
* Fecundity Figures: Egyptian Personification and the Iconology of a Genre (1987) ISBN 0-86516-122-4
* Pyramid Studies and Other Essays Presented to I.E.S. Edwards (1988) ISBN 0-85698-106-0
* (Col·laborador) Religion in ancient Egypt: Gods, Myths, and Personal Practice" (1991) ISBN 0-8014-9786-8
* (Traductor d'Erik Hornung), Conceptions of God in Ancient Egypt: the One and the Many (1982) ISBN 0-8014-1223-4
* Stone Vessels, Pottery and Sealings from the Tomb of Tutankhamun (1994) ISBN 0-900416-63-7
* High Culture and Experience in Ancient Egypt (2000) ISBN 0-485-93010-2
* Fecundity Figures (2001) ISBN 0-900416-78-5
* Visual and Written Culture in Ancient Egypt (2007) ISBN 0-19-815250-7

## Referències

* 1 2 BAINES, Prof. John Robert. A & C Black, desembre del 2012 [Consulta: 11 setembre 2012].
* ↑ «Prof John Baines». The Queen's College, 2012. Arxivat de l'original el 2012-09-23. [Consulta: novembre 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina web a la Universitat d'Oxford Arxivat 2012-01-04 a Wayback Machine.
* Llista completa de publicacions 1970-2008 Arxivat 2012-02-15 a Wayback Machine.