OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mort d'Umar Xaikh

La mort del príncep Umar Xaikh, segon fill de Tamerlà, es va produir el gener de 1394 mentre el seu pare ana a començar la campanya de Diyar Bakr, però no pas com a conseqüència directa d'aquesta.
Umar Xaikh havia rebut el govern de Fars (1393) i després de la sortida del seu pare del país havia conquerit els focus de resistència que havien quedat, entre els quals les fortaleses d'Istakhr, Farak i Shariyari Gharmsir; després va anar a Sirjan que encara estava assetjada i on Gudarz resistia ferotgement i allí va rebre ordre de Timur d'anar al Diyar Bakr per participar en la guerra contra els mamelucs de Síria i Egipte.
Va encomanar a Ideku Barles governador de Kirman, Shah Shahan governador de Sistan i a l'amir Pirali Selduz, la culminació del setge de Sirjan i va marxar cap a Xiraz per equipar-se pel viatge. Com a governador de Fars va deixar a Sevinjik Bahadur i va marxar cap al Diyar Bakr. La primera tasca de Sevinjik fou restaurar la fortalesa de Fahandir o Quhandiz que havia estat destruïda per Shah Shuja.
Umar Xaikh va passar per Khuzestan, va seguir per Kurdistan i va arribar a una fortalesa menor de nom Kormatu. El príncep va pujar a un turó per veure la fortalesa i allí un local que no el coneixia li va disparar una fletxa que el va matar davant la desesperació del seu propi fill Pir Muhammad ibn Umar Xaikh que l'acompanyava. La data exacta de la mort no se sap però fou a meitat de gener del 1394. El príncep tenia 40 anys. La fortalesa de Kormatu fou arrasada i tota persona que es va trobar a la zona massacrada.
La noticia de la mort del príncep es va saber al campament imperial prop de Mardin abans del 19 de gener del 1394 (dia que el campament de Mardin fou aixecat). Segons Lamb, Timur no va mostrar cap emoció al saber la mort d'aquest fill a diferencia del que havia passat amb el primer, Jahangir. El seu cos fou portat a Xiraz a una mesquita en presència de nombrosos amirs; poc després les esposes Sevinje Korluk Agha (Sevinj Kotluq Agha), Bei Mulk Agha i Melket Agha i el fill infant Iskandar Mirza (que s'havia quedat a Shiraz quan va marxar el pare) el van portar cap a Kish on fou enterrat en un mausoleu que havia fet construir Timur a la part sud de la tomba del sant Shams al-Din Kalar i prop de la tomba de Taragai, el pare de Timur i tenia a la dreta i esquerra diverses tombes preparades per altres prínceps de la casa reial, entre les quals la de Jahangir ja utilitzada.

## Bibliografia

* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 37
# Francesco Acciaiuoli

Francesco Acciaiuoli fou un noble florentí que fou prior de la llibertat de Florència el 1319, 1331 i 1336, i gonfanoner de la República el 1326, el 1328, el 1342 i el 1352, membre de la Magistratura dels XII Bonshomes el 1330, 1332, 1337 i 1341, capità del poble de Pistoia el 1333 i 1335. Fou ambaixador de Florència davant el Papa Climent VI a Avinyó el 1342. Va morir vers 1355.

## Bibliografia

* Marcello Vannucci, Le grandi famiglie di Firenze, Newton Compton Editori, 2006 ISBN 88-8289-531-9
# La madriguera

La Madriguera és una pel·lícula espanyola espanyola dirigida per Carlos Saura, estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

Teresa i Pedro porten una vida bastant convencional, ell és directiu en el sector de l'automòbil, ella fa shopping amb les seves amigues i es posa bonica per al seu marit. Són feliços, fins que arriben a casa els mobles de la família de Teresa, per una herència. A poc a poc, els mobles carregaran la casa i el passat de Teresa sortirà a la superfície.

## Repartiment

* Geraldine Chaplin: Teresa
* Per Oscarsson: Pedro
* Teresa del Río: Carmen
* Julia Peña: Águeda
* Emiliano Redondo: Antonio
* María Elena Flores: Rosa
* Gloria Berrocal: la tante

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1969: Os d'Or

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1969 | Millor director | Carlos Saura | Guanyador |

## Referències

* ↑ «La madriguera». esadir.cat.
* ↑ «La madriguera» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1969». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 15 setembre 2018].
# Lapu-Lapu (Cebu)

Lapu-Lapu és una ciutat de primera classe altament urbanitzada de la regió de les Visayas Centrals, a les Filipines. La ciutat, que antigament formava part de la província de Cebu, ocupa la major part de l'illa de Mactan i el seu terme municipal inclou també l'illa d'Olange i altres illes menors. Lapu-Lapu forma part de l'àrea metropolitana de Cebú, amb centre a la ciutat de Cebu. Segons el cens de 2007, té una població de 292.530 habitants.
Lapu-Lapu està unida a l'illa de Cebu, de la qual dista només cinc-cents metres, a través del pont de Mandaue-Mactan i del pont del Senador Marcelo Fernan. L'aeroport internacional de Mactan-Cebu, el segon amb més trànsit de les Filipines, es troba al seu terme municipal. A la ciutat també hi ha l'únic aquàrium de les Visayas, el Mactan Island Aquarium.

## Història

Al segle xvi l'illa de Mactan va ser colonitzada per la Monarquia Catòlica. Els frares agustins fundaren la vila d'Opon l'any 1730, que es va convertir en ciutat l'any 1961, moment en què la ciutat va prendre el nom de Lapu-Lapu en honor del datu Lapu-Lapu, un rei musulmà que va derrotar l'explorador portuguès Fernão de Magalhães el 1521. Aquesta batalla es commemora al santuari de Lapu-Lapu, a la Punta Engaño.

## Divisió administrativa

La ciutat de Lapu-Lapu està dividida en 30 barangays.
| Agus Babag Bankal Baring Basak Buaya Calawisan Canjulao Caw-oy Cawhagan | Caubian Gun-ob Ibo Looc Mactan Maribago Marigondon Pajac Pajo Pangan-an | Población Punta Engaño Pusok Sabang Santa Rosa Subabasbas Talima Tingo Tungasan San Vicente |

## Referències

* 1 2 Codi Geogràfic Estàndard Filipí per a Lapu-Lapu Arxivat 2010-11-14 a Wayback Machine. - Junta Nacional de Coordinació Estadística
* ↑ Llista de Codis Geogràfics Estàndards Filipins de la província de Cebu - Junta Nacional de Coordinació Estadística

## Enllaços externs

* Official Lapu-Lapu City government website Arxivat 2011-08-08 a Wayback Machine.
# La Plana (Pinós)

La Plana o La Plana de les Planes és un pla ocupat per camps de cultiu del poble de Pinós, al municipi del mateix nom (Solsonès) situada al NO de la masia de les Planes i a uns 788 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Leggadina lakedownensis

Leggadina lakedownensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del nord d'Austràlia (Territori del Nord, Queensland i Austràlia Occidental). Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els herbassars, els matollars amb acàcies i els boscos de sabana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, lakedownensis, significa 'de Lakeland Downs' en llatí.

## Referències

* ↑ Aplin, K. et al. Leggadina lakedownensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 22 febrer 2018.
* ↑ Entrada «Leggadina» d'Animalia (en anglès).
# La botiga del ferrer

La botiga del ferrer (originalment en anglès The Blacksmith's Shop) és un tema recurrent de cinc pintures de Joseph Wright. La versió en el seu poble natal va ser originalment completada el 1771.

## Descripció

Joseph Wright va pintar cinc quadres amb el tema de la botiga del ferrer entre 1771 i 1773. La versió del Museu de Derby és d'una botiga on hi ha tres homes que treballen un component de ferro o acer. La presència de visitants i el treball nocturn s'explica pel ferrador que hi ha a fora. Wright imagina que un viatjant ha tingut problemes durant el seu viatge i que el ferrador està, doncs, treballant a la llum d'una espelma. Aquest sistema permet a Wright mostrar la seva habilitat i interès en les llums i ombres. A la dreta de la pintura hi ha un home reposant en una branca. Nicholson fa notar que aquesta persona és tractada amb respecte: l'home sembla massa vell per treballar però davant els altres es comporta com un líder amb experiència.

## Altres versions

Algunes versions més tardanes, que mostren una forja i no un ferrer, estan exposades actualment a l'Hermitage Museum de Sant Petersburg i a la Tate de Londres. En aquestes, la figura principal està treballant amb una forja mentre és observat per la seva família. La natura nocturna de les "peces nocturnes" de Wright era diferent a la dels seus contemporanis; la novetat real, però, requeia en el tema. Les forges alimentades per aigua no eren noves, però Wright va ser innovador en proposar que aquestes escenes fossin el tema d'un artista; per aquesta raó, les pintures de Wright són usades sovint com un símbol de la Revolució Industrial i de la Il·lustració. Wright va ser una figura important en relació a la Lunar Society i a la Derby Philosophical Society, els membres dels quals serien importants en el desenvolupament de la ciència i l'enginyeria a Anglaterra.
El 1772 Wright va crear una variació de 112 per 132 centímetres anomenada La forja de ferro, que va ser venuda al Senyor Palmerston per 200 lliures. Aquesta versió encara està en possessió de la família Palmerston. Una altra versió de 104 per 140 centímetres titulada Una forja de ferro vista des d'enlloc va ser venuda a l'Emperadriu Caterina de Rússia. Una altra versió del 1771 anomenada La botiga del ferrer va ser venuda al primer Senyor Melbourne; va romandre en la família Melbourne fins que va ser comprada i donada la Down House on es va afegir a la col·lecció en record de Charles Darwin. Aquesta versió està actualment a la col·lecció Mellon.

## Procedència

El quadre del 1771 va ser comprat a la família Greg —a qui havia pertangut des del 1875— per l'ArtFund i el Derby Museum and Art Gallery l'any 1979 per unes 69.000 lliures

## Referències

* 1 2 Benedict Nicolson; Paul Mellon Foundation for British Art. Joseph Wright of Derby: painter of light (en anglès). Paul Mellon Foundation for British Art; Routledge and K. Paul, 1968, p. 51. ISBN 9780710062840.
* ↑ The Blacksmith's Shop, Derby.gov.uk (anglès)
* ↑ Joseph Wright of Derby, Diane Perkins, la Tate (anglès)
* ↑ The Blacksmith's Shop, artfund.org (anglès)
# Lambert Lombard

Lambert Lombard (nascut a Lieja el 1505 o 1506 i mort a la mateixa ciutat a l'agost de 1566) era un arquitecte, pintor, gravador, arqueòleg, historiador l'art, típic homo universalis del Renaixement.

## Biografia

La seva formació artística va començar a Anvers i Middelburg on va conèixer Jan Gossaert i Jan van Scorel. Des del 1532 està citat com a pintor de la cort d'Erard de la Mark. Va viatjar a França i Alemanya. Al seu retorn a Lieja va fundar una acadèmia. La majoria de la seva obra va desaparèixer al llarg de la història.
El 1537 Erard de la Mark va enviar-lo a Roma en una delegació conduïda pel cardenal Reginald Pole per a adquirir obres d'art i per a continuar la seva formació. Va descobrir el renaixement italià, l'obra de Michelangelo i Raffael. Al seu retorn, va introduir les idees italianes a l'arquitectura de Lieja i va crear una primera acadèmia d'art, precursor de l'Acadèmia de Belles Arts fundada el 1775 pel príncep-bisbe Francesc Carles de Velbrück.
Quan el departament d'arquitectura de l'acadèmia velbrückiana va esdevenir un institut independent el 1972, va prendre en honor de l'artista el nom d'Institut Lambert Lombard fins que el 2010 va ser integrat en la nova facultat d'arquitectura de la Universitat de Lieja.

## Obra
### Arquitectura

* La Casa Torrentius de Lieja
* El Portal de l'església de l'abadia de Sant Jaume a Lieja

### Pintura i dibuixos

* Clàudia Quinta o les Dones Virtuoses
* Autoretrat (va figurar de 1962 a 1977 als bitllets de 100 francs belgues)
* Casa Torrentius a Lieja, atribuïda a Lombard, restaurada per Charles Vandenhove
* Clàudia Quinta o Les Dones Virtuoses
* El casal de la família d'Elderen atribuït a Lambert Lombard.
* Miracle dels peixos i del pa

## Bibliografia

* Lambert Lombard et son temps, catàleg de l'exposició, Lieja, Musée de l'Art wallon, 30 setembre - 31 octubre 1966.
* Godelieve Denhaene (redacció), Lambert Lombard. Peintre de la Renaissance. Liège 1505/06-1566. Essais interdisciplinaires et catalogue de l'exposition, Brussel·les, Institut Royal du Patrimoine Artistique, col·lecció "Scientia Artis", 2006, 534 pàgines.

## Referències

* ↑ Godelieve Denhaene, «Lombart, Lambert», Dictionnaire des Peintres belges, Brussel·les, Belgian Art Links and Tools, 1999-2011
* ↑ Vasari, Immerzeel & Kramm, «Lombardus, Lambert», Allgemeine Deutsche Bibliographie
* ↑ Bibliothèque de l'Académie des Beaux-arts de Liège Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. als Archives d'architecture XIXe et Xxe en communauté française Wallonie-Bruxelles web consultat el 14 de març de 2012
* ↑ Présentation: la nouvelle faculté Arxivat 2012-01-27 a Wayback Machine. al web de la facultat d'Arquitectura, consultat el 14 de març de 2012
* ↑ Web amb una imatge del bitllet
* ↑ Segons l'Institut del Patrimoni Való, l'atribució és possible però no documentada:Liège: Hotel de Soër de Solières, Namur, Institut du Patrimoine Wallon, consultat l'11 de març 2012
# Laia Raventós Roig

Laia Raventós Roig (Santa Eulàlia de Riuprimer, 4 d'abril de 1997) és una jugadora de bàsquet catalana.
Base, començà a practicar el bàsquet al Club Bàsquet Vic i a l'Escola de Bàsquet Femení d’Osona. Completà la seva formació al Segle XXI, amb el qual debutà a la Lliga femenina 2 estatal. El 2015 marxà a jugar a la Lliga NCAA amb el Charlotte 49ers durant quatre temporades, on aconseguí el rècord d'assistències de l'equip. La temporada 2020-21 fitxà pel Cadí la Seu amb el qual guanyà dues Lligues catalanes (2021, 2022) i disputà la fase final de la Copa de la Reina i l'Eurocup Femenina. Internacional amb la selecció espanyola en categories de formació, es proclamà campiona d'Europa sub-16 (2013), sub-18 (2015) i sub-20 (2017) i aconseguí el subcampionat del Món sub-17 (2014)

## Referències

* ↑ Garrote, Toni. «Laia Raventós, campiona d’Espanya amb la selecció catalana de bàsquet». El 9 Nou, 09-01-2011. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Allen, Jared. «Laia Raventós: Swishing and dishing» (en anglès). Niner Times, 16-02-2016. Arxivat de l'original el 2018-09-15. [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ Ballesteros, Xavi. «"Vull gaudir al màxim d'aquesta nova aventura"». L'Esportiu, 18-09-2020. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Laia Raventós i el Cadí La Seu separen els seus camins». Lleida Ràdio, 19-05-2023. [Consulta: 14 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Laia Raventós Roig - Competiciones FEB
# Les Pales (Barcedana)

Les Pales és un conjunt de pales del terme municipal de Gavet de la Conca, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme d'Aransís. Es troben a l'esquerra del barranc de Barcedana, al peu del vessant septentrional del Montsec de Rúbies al nord del Tossal de la Torreta i al nord-est de Sant Salvador del Bosc, entre el barranc esmentat i el límit de l'àrea de protecció natural del Montsec de Rubies.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lesnítxestvo

Lesnítxestvo - Лесничество (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 12 km al sud-oest de Novopokróvskaia i a 154 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Novopokróvskaia.
# Leteu (Creta)

* Per a altres significats, vegeu «Riu Leteu».
Leteu (en grec antic Ληθαῖος) és l'antic nom d'un riu important de Creta, que corria per la plana de Gortina. Estrabó el menciona dues vegades, i una altra Gai Juli Solí. En parla també Claudi Ptolemeu.
Podria correspondre al riu actualment conegut com a Malogniti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lethaeus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 novembre 2022].
# Liberita

La liberita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser descoberta l'any 1964 a la mina Xianghualing (Hsianghualing), Linwu, Chenzhou, Hunan, Xina i rep el seu nom en referència als seus cations: Liti i Beril·li.

## Característiques

La liberita és un silicat de fórmula química Li₂BeSiO₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic en agregats de cristalls petits; en rares ocasions es poden observar cares pinacoïdals. És de color groc clar o marró. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz l'eucriptita pertany a «09.AA - Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), nesosilicats sense anions addicionals; cations en coordinació tetraèdrica [4]» juntament amb els següents minerals: eucriptita, fenaquita i wil·lemita.

## Formació i jaciments

La liberita només ha estat trobada a la mina Xianghualing, Linwu, Chenzhou, Hunan, Xina. Es va trobar associada amb els següents minerals: lepidolita, natrolita, eucriptita, hsianghualita, cassiterita i scheelita.

## Referències

* 1 2 3 «Liberite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Liberita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 3 octubre 2016].}
# Liberio (diari)

Libero (també conegut com a Libero Quotidiano) és un diari italià, publicat a Milà, fundat pel periodista Vittorio Feltri el mes de juliol de 2000 i editat per Maurizio Belpietro des d'agost del 2009. Està relacionat amb el centre-dreta italià i amb el liberalisme. El febrer de 2007 alguns membres de la Brigada Vermella van ser arrestats acusats de voler posar una bomba en aquest diari.

## Referències

* ↑ Data for average Newspaper circulation (Diffusione media (Italia + Estero)) from the Accertamenti Diffusione Stampa (Ads) survey on 2008 in Italy Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Capi br arrestati all'alba dopo summit segreto» (en italian). Corriere della Sera, 29-02-2008 [Consulta: 27 maig 2009].

## Enllaços externs

* Liberio - Lloc web oficial
# Lavabos públics as Racó

Els Lavabos públics as Racó és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici de planta rectangular dividit en 2 cossos (lavabos de diferents sexes) de planta rectangulars i amb una paret cilíndrica, al darrere, per a cada lavabo i que és l'accés a ells.
Els 2 cossos estan il·luminats per una claraboia piramidal.
Els 2 cossos s'unifiquen per un altre que sobresurt i que és un frontó clàssic surant dels anteriors per 4 punts a les cantonades. La coberta d'ell és a 2 aigües i de teula. Al mig dels frontons hi ha un òcul.
L'espai cobert pel frontó té una font de ceràmica hexagonal (de pica) i la zona d'aixetes és quadrada.
Tot ell està pintat de blanc.
Cal dir que els cossos cilíndrics de les entrades als lavabos neixen de l'espai central. Aquest espai està aixecat damunt una petita plataforma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Lavabos públics as Racó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Les Terrasses de la Chaudière

Terrasses de la Chaudière és un complex d'edificis governamentals situat a Gatineau, Quebec, Canadà. Aquest complex va ser construït l'any 1978 com a part de la iniciativa del Primer Ministre Pierre Trudeau de veure més treballadors federals treballant al costat del Quebec del Riu Ottawa. Va ser construït per Robert Campeau i va rebre el seu nom pels salts d'aigua Chaudière Falls del riu Ottawa, propers al complex d'edificis.
Actualment, les seves tres torres hostatgen 6.500 treballadors federals. Els edificis del Department de l'Ambient, la seu de l'Aboriginal Affairs and Northern Development Canada, la seu del Department of Canadian Heritage (Jules Léger Building (South)/Édifice Jules Léger (Sud)), la seu de la Canadian Transportation Agency (Jules Léger Building (South)), la seu de la Canadian Radio-television and Telecommunications Commission (CRTC), i altres entitats governamentals, un hotel i un centre de convencions
La Central tower del complex és la torre més alta en la National Capital Region, amb 30 pisos i una alçada de 124 metres (407 ft).

## Referències

* ↑ "Contact Us." Aboriginal Affairs and Northern Development Canada. Consultat el febrer 4, 2011. "Indian and Northern Affairs Canada Terrasses de la Chaudière 10 Wellington, North Tower Gatineau, Quebec." and "Indian and Northern Affairs Canada Room 2107 10 Wellington Street Gatineau, QC." Address in French: "Affaires indiennes et du Nord Canada Terrasses de la Chaudière 10, rue Wellington, Tour Nord Gatineau (Québec)." and "Affaires indiennes et du Nord Canada Pièce 2107 10, rue Wellington Gatineau, (QC)."
* ↑ "Contact Us." Canadian Heritage. Consultat el febrer 4, 2011. "Address: Canadian Heritage 15 Eddy Street Gatineau, Quebec K1A 0M5." Communiquer avec nous Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine.: "Adresse : Patrimoine canadien 15, rue Eddy Gatineau, Québec K1A 0M5"
* ↑ "Contact Us Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.." Canadian Transportation Agency. Consultat el febrer 4, 2011. "Office: Canadian Transportation Agency 15 Eddy Street Gatineau, Quebec J8X 4B3" Address in French Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.: "Adresse municipale : Office des transports du Canada 15, rue Eddy Gatineau (Québec) J8X 4B3"
* ↑ Contact Us." Canadian Radio-television and Telecommunications Commission. Consultat el febrer 4, 2011. "At the Central Office Les Terrasses de la Chaudière Central Building 1 Promenade du Portage Gatineau, Quebec J8X 4B1." Address in French: "À l'administration centrale Les Terrasses de la Chaudière Édifice central 1, promenade du Portage Gatineau (Québec) J8X 4B1."

## Enllaços externs

* Emporis.com
# Lehota pod Vtáčnikom

Lehota pod Vtáčnikom és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1362.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História názvu obce Lehota pod Vtáčnikom». [Consulta: 24 desembre 2021].
# Llaços

Llaços (títol original en italià, Lacci) és una pel·lícula de drama romàntic italiana del 2020 dirigida per Daniele Luchetti, basada en la novel·la homònima del 2014 de Domenico Starnone. És protagonitzada per Alba Rohrwacher, Luigi Lo Cascio, Laura Morante, Silvio Orlando, Giovanna Mezzogiorno, Adriano Giannini, Linda Caridi i Francesca De Sapio. S'ha doblat i subtitulat al català.
Va ser seleccionada com a pel·lícula d'obertura del 77è Festival Internacional de Cinema de Venècia, la primera pel·lícula italiana que va obrir el festival des de Baaria (2009).

## Referències

* ↑ «Llaços». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ Roxborough, Scott. «Daniele Luchetti's 'The Ties,' Starring Alba Rohrwacher, to Open Venice Film Festival». The Hollywood Reporter, 24-07-2020. [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Ravidran, Manori. «Venice Film Festival to Open With Italy's 'Lacci' From Daniele Luchetti». Variety, 24-07-2020. [Consulta: 24 juliol 2020].