OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Canepa

Antonio Canepa (Palerm, 25 d'octubre de 1908 - Randazzo, 17 de juny de 1945) fou un professor universitari, partisà i comandant de l'Exèrcit Voluntari per la Independència de Sicília (EVIS), també conegut com a Mario Turri. Estudià amb els jesuïtes i el 1930 es graduà en dret a la Universitat de Palerm amb la tesi Unità e Pluralità degli Ordinamenti Giuridici. S'afilià al Partit Comunista Italià i participà en accions antifeixistes, raó per la qual fou arrestat el 1933 amb el seu germà, però fou alliberat fent-se passar per boig. També fou professor d'història de les doctrines polítiques a la Universitat de Catània.
De 1941 a 1943 fou membre de Giustizia e Libertà i treballà per al Servei Secret Britànic, participant en accions com la voladura de l'aeroport de Gerbini (Motta Sant'Anastasia). Després marxà a Florència. Quan tornà a Sicília va mantenir contactes amb el Moviment Independentista Sicilià i el 1945 va fundar el primer nucli de l'EVIS.
Era un fervent defensor de la reforma agrària, i creia que la idea de la independència tenia una base popular que invariablement han resultat, i va afirmar la necessitat d'estar present dins dels separatistes de manera positiva per fer front a aquestes forces populars. Per això va ser tractat amb una certa fredor de la resta del moviment independentista, més lligada a les grans hisendes.
Canepa va ser assassinat el 17 de juny de 1945 en un tiroteig amb la policia a les vuit del matí, al districte "Murazzu Ruttu" vora Randazzo (CT) sobre la carretera nacional 120 de Cesarò (ME). Amb ell va morir el seu braç dret i comandant en cap de l'EVIS Carmelo Rosano (22 anys) i el jove Giuseppe Lo Giudice (18 anys). Després del tiroteig, es va quedar hores sense ajuda i es va dessagnar fins a morir. Fou enterrat al cementiri de Catània, al panteó d'homes il·lustres.

## Bibliografia

* F. Gaja. L'esercito della lupara. Milano, Maquis Editore, 1990.
* A. Canepa. La Sicilia ai siciliani!. Catania, 1944. Publicat com a Mario Turri.
* Giuseppe Carlo Marino. Storia del separatismo siciliano 1943-1947. Roma, Editori Riuniti, 1979.
* Alfio Caruso, Arrivano i Nostri, Longanesi, 2005
* Gliozzo Totò Antonio Canepa e l'esercito per l'indipendenza della Sicilia. L'Evis a Cesarò e l'eccidio di Randazzo (1944-1945)Boemi 1998

## Enllaços externs

* Biografia de Canepa, història de l'EVIS Arxivat 2005-03-05 a Wayback Machine.(italià)
* Il Separatismo Siciliano (Arxiu dels Carabinieri)(italià)
* "La Sicilia libera", extret de la publicació "La Sicilia ai siciliani!" d'A. Canepa(italià)
# Antonio Camacho Vizcaíno

Antonio Camacho Vizcaíno (Madrid, 11 de febrer de 1964), és un fiscal i polític espanyol, membre del PSOE. El 2011 va ser ministre de l'Interior.

## Biografia
### Carrera com a fiscal

Va accedir per oposició al Ministeri Fiscal el 1991; des de llavors i fins a 1993 va exercir com a fiscal al Tribunal Superior de Justícia de València i al Tribunal Superior de Justícia de Madrid, on va estar adscrit als Jutjats de Valdemoro, a la Secció de vigilància penitenciària, als Jutjats de Getafe. i a la Secretaria Tècnica. Alhora, es va integrar a la Unió Progressista de Fiscals, de la qual va arribar ser-ne president el 2003.

### Secretari d'Estat i ministre

L'abril de 2004, José Antonio Alonso el va nomenar secretari d'Estat de Seguretat del Ministeri de l'Interior, càrrec en què el va mantenir Alfredo Pérez Rubalcaba quan el 2006 es va produir el relleu a la cúpula del departament. L'11 de juliol de 2011, dies després de la dimissió de Rubalcaba (dedicat a preparar la seva candidatura a la presidència) fou nomenat ministre de l'Interior.

## Distincions i condecoracions

* Gran Creu de l'Orde de Carles III (30 de desembre de 2011).

## Vegeu també

* Consell de Ministres d'Espanya (IX Legislatura)

## Referències

* ↑ Alonso elige como Secretario de Estado de Seguridad al fiscal Antonio Camacho. Diari ABC, 14 d'abril de 2004 (castellà)
* ↑ Antonio Camacho, un fiscal metido a policía (castellà)
* ↑ «Real Decreto 2086/2011, de 30 de diciembre, por el que se concede la Gran Cruz de la Real y Distinguida Orden Española de Carlos III a don Antonio Camacho Vizcaíno.». BOE, 31-12-2011 [Consulta: 2 gener 2012].
# Antonio Maquilón

Antonio Maquilón (29 de novembre de 1902 - 20 d'abril de 1984) fou un futbolista peruà.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1930. També participarà en el Campionat sud-americà de 1927.

## Referències

* ↑ «1930 FIFA World Cup Uruguay». Arxivat de l'original el 2008-03-14. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ Antonio Maquilón a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 29 abril 2018].
* ↑ Southamerican Championship 1927 a rsssf
# Apol·lodor de Cízic

Apol·lodor de Cízic (en llatí Apollodorus, en grec Άπολλόδωρος) va ser un grec que hauria viscut en una època anterior a Plató, que en el seu diàleg Ió el menciona com un dels militars que els atenencs havien situat diverses vegades al capdavant dels seus exèrcits.
Aquesta afirmació la repeteix Claudi Elià, però es desconeixen les campanyes en les que va intervenir Apol·lodor. Ateneu de Naucratis, que censurava Plató, el va acusar de malignitat quan en un text va enumerar Apol·lodor de Cízic i altres militars mencionats a Ió, com a persones calumniades pel filòsof, encara que el passatge no conté res d'ofensiu contra els militars.

## Referències

* ↑ 9.Apollodorus of Cyzicus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 233
# Antoni Vilanova

Antoni Vilanova és el nom dels següents personatges:
* Antoni Vilanova i Andreu (Barcelona, 1923 - 2008), filòleg i crític literari català
* Antoni Vilanova i March (Barcelona, 1848 - 1912), escultor català
# Antoine Warnier

Antoine Warnier (Rocourt, 24 de juny de 1993) és un ciclista belga, que fou professional entre el 2013 i el 2018. Va córrer als equips Color Code-Biowanze i WB Veranclassic Aqua Protect.

## Palmarès

* 2014
** Vencedor d'una etapa a l'Arden Challenge
* 2016
** Campió de Bèlgica en contrarellotge per equips

## Referències

* ↑ Nicolas Gachet. «Antoine Warnier arrête le vélo», 03-10-2018.
* ↑ Gachet, Nicolas «Antoine Warnier arrête le vélo» (en francès). Directvelo. Association Le Peloton, 03-10-2018 [Consulta: 13 gener 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Aristides Marcià

Aristides Marcià (grec antic: Ἀριστείδης Μαρκιανός, llatí: Aristides Marcianus), dit també Aristides d'Atenes, va ser un dels primers escriptors apologètics cristians, inicialment filòsof, condició que va mantenir després de fer-se cristià.
Jeroni d'Estridó el descriu com a molt eloqüent. La seva Apologia del cristianisme va ser presentada a l'emperador Hadrià el 123 o 126, i estava imbuïda dels principis de la filosofia grega. Es diu que la Primera Apologia de Justí el Màrtir era una imitació d'aquesta obra d'Aristides, que s'ha perdut completament.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/311?rgn=full+text;view=image;q1=AristeidesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 296. ]
# Anne Buttimer

Anne Buttimer (Cork, 31 d'octubre de 1938 - Dublín, 15 de juliol de 2017) va ser una geògrafa irlandesa, professora emèrita a la University College Dublin.
Va ser professora a les universitats de Lovaina, Seattle, Glasgow, Clark i Lund. Va estudiar en un moment de renovació en el camp de la geografia i en les universitats capdavanteres en aquest camp. Va doctorar-se a la Universitat de Washington el 1965 i es decantà cap a un enfocament social i humanístic de la geografia, a partir dels seus estudis sobre la geografia clàssica francesa. La seva obra més coneguda és Society and milieu in the french Geographic Tradition (1971).
Va ser presidenta de la Unió Geogràfica Internacional (2000–2004) i vicepresidenta de l'Academia Europaea (2012). El 2014 va rebre el Premi Vautrin Lud, col·loquialment conegut com el "Nobel de la Geografia".

## Referències

* ↑ «Anne Buttimer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antonino Votto

Antonino Votto (Piacenza, 30 d'octubre de 1896 - Milà, 9 de setembre de 1985) va ser un director d'òpera italià que va treballar durant molt de temps a La Scala de Milà.

## Biografia

Votto va estudiar piano amb Alessandro Longo i composició amb Camillo de Nardis a Nàpols. El 1919 va fer la seva primera actuació com a pianista a Trieste, on també va ser professor del conservatori. El 1919 va ser professor al Conservatori de Milà (fins al 1921), on també va ser repetidor a la Scala de Milà amb Arturo Toscanini. El 1923 va debutar com a director amb Manon Lescaut de Giacomo Puccini a La Scala i el 1924 va debutar a la Royal Opera House Covent Garden amb Madame Butterfly de Puccini i Pagliacci de Leoncavallo. El 1925 esdevingué segon director a La Scala (amb Toscanini com a director musical) i el 1929 primer director a Trieste.
A partir de 1948 va ser primer director de La Scala (mentre Victor de Sabata va ser el director musical). A la dècada de 1950, Votto va realitzar nombrosos enregistraments amb Maria Callas per a EMI, alguns dels quals eren clàssics, com La Bohème 1956 de Puccini, Un ballo in maschera 1956 de Verdi, La sonnambula 1957 de Bellini i La Gioconda] 1959 de Ponchielli. Va debutar als Estats Units. 1960 a Chicago amb Aïda i Don Carlo. Va dirigir a La Scala fins al 1967.
Del 1941 al 1967 Votto va ensenyar al Conservatori Giuseppe Verdi de Milà, on Guido Cantelli, Claudio Abbado i Riccardo Muti van ser els seus alumnes. Aquests dos últims van ser directors musicals de La Scala un darrere l'altre des del 1971 fins al 2005, de manera que l'"escola Votto" va donar forma a l'òpera de Milà durant dècades.

## Referències

* ↑ Sebastiano De Filippi, Daniel Varacalli Costas: The Other Toscanini. The Life and Works of Héctor Panizza. University of North Texas Press, Denton (TX) 2019, S. 245–246.

## Bibliografia

* Alain Paris Lexikon der Interpreten klassischer Musik im 20.Jahrhundert, dtv

## Enllaços externs

* https://www.answers.com/redirectSearch?query=antonino-votto-classical-musician&filter=all
# Asafjàhida

La dinastia assfjàhida o dels asafjàhides fou la nissaga que va governar el principat d'Hyderabad al Dècan. Va tenir onze sobirans (títol: nizam o Nizam al-Mulk = Regulador de l'Estat) dels quals set van ser coneguts com a Asaf Jah (I a VII) entre els quals el fundador. Per a la seva història vegeu: Estat de Hyderabad.

## Llista de nizams

* Kamar al-Din Shin Kilij Khan Nizam al-Mulk Fateh Jung Asaf Jah I 1724-1748
* Muhammad Nasir Jang Mir Ahmad 1748-1750
* Muhyi al-Din Muzaffar Jang (nebot, fill d'una germana) 1750-1751
* Mir Ghazi al-Din Firuz Jang 1751-1752 (rebel) ancestre dels nawabs de Baoni
* Asaj al-Dawla Mir Ali Salabat Jang 1751-1761
* Nizam Ali Khan Asaf Jah II 1761-1803
* Mir Akbar Ali Khan Sikandar Jah Asaf Jah III 1803-1829
* Nasir al-Dawla Farkhunda Ali Khan Asaf Jah IV 1829-1857
* Mir Tahniath Ali Khan Afzal al-Dawla Mahbub Ali Khan Asaf Jah V 1857-1969
* Muzaffar al-Mamalik Nizam al-Mulk Nizam al-Dawla Nawab Mir Sir Mahbub Ali Khan Bahadur Fath Jang Asaf Jah VI 1869-1911
* Asaf Jah Muzaffar-ul-Mamalik Nizam-ul-Mulk Nizam-ud-Daula Nawab Mir Sir Osman Ali Khan Bahadur Fath Jang Asaf Jah VII 1911-1948, rajpramukh 1949-1956

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Antípat

L'antípat (grec medieval: ἀνθύπατος, anthípatos) era l'equivalent grec del procònsol llatí. A l'Orient grec i l'Occident llatí era utilitzat per referir-se a aquest càrrec en temps de l'Imperi Romà i la fase inicial de l'Imperi Romà d'Orient. El títol sobrevisqué fins al segle ix. Posteriorment, fins al segle xi, esdevingué un títol per als buròcrates vells de la cort de l'Imperi Romà d'Orient.

## Història i funcions

En l'Imperi Romà tardà i la fase inicial de l'Imperi Romà d'Orient, el títol d'antípat fou instituït pels governadors d'algunes províncies (Àsia, Àfrica, Acaia i també Constantinoble entre el 330 i el 359) fins al segle vii, quan el sistema administratiu romà tardà fou substituït pels temes.
Seguidament, el títol fou utilitzat en el context de l'estructura dels temes: encara hi havia eparques i antípats a Anatòlia fins a principis del segle ix, que feien de governadors civils, probablement sota l'autoritat (molt reduïda) del prefecte del pretori de Constantinoble. En aquest punt, el terme també començà a ser fet servir com a dignitat més que com a ofici: Teòfanes el Confessor escrigué que l'emperador Teòfil (r. 829-842) honrà Aleix Mosele, marit de la seva filla Maria, nomenant-lo patrici i antípat i elevant-lo per sobre dels patricis normals i corrents. Aquest canvi coincidí amb l'abolició dels últims vestigis de l'antic sistema romà, de manera que els antípats foren substituïts pels estrategs dels temes en el seu rol de governadors civils i pel càrrec molt menys prestigiós de protonotari en el seu rol de supervisors de l'aprovisionament de l'exèrcit i els afers financers.
Així, a partir de la segona meitat del regnat de Miquel III l'Embriac (r. 842-867), el terme esdevingué una dignitat normal i corrent, que constituïa una classe per sobre dels patricis. A partir d'aleshores, el títol complet d'antípat i patrici fou atorgat a diversos funcionaris administratius i militars d'alt rang al llarg dels segles x i xi. Al segle xi apareixen documentats el protantípat ('primer antípat') i un sol cas de disantípat ('dues vegades antípat'). Tanmateix, totes aquestes dignitats desaparegueren a principis del segle xii.
Segons el Cletorològion de Filoteu, escrit el 899, la insígnia de l'antípat era vermella i anava inserida en una tauleta d'argila. El nomenament, efectuat per l'emperador romà d'Orient, representava l'elevació del destinatari al càrrec.

## Referències

* ↑ Haldon, 1997, p. 202 i 203.
* 1 2 Bury, 1911, p. 28 i 29.
* ↑ Haldon, 1997, p. 204.
* ↑ Kajdan, 1991, p. 11.
* ↑ Bury, 1911, p. 22.

## Bibliografia

* Bury, John Bagnell. The Imperial Administrative System of the Ninth Century - With a Revised Text of the Kletorologion of Philotheos. Londres: Oxford University Press, 1911.
* Haldon, John F. Byzantium in the Seventh Century: The Transformation of a Culture (en anglès). Cambridge (Regne Unit): Cambridge University Press, 1997. ISBN 978-0-521-31917-1.
* Kajdan, Aleksandr. Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991. ISBN 978-0-19-504652-6.
# Antíoc l'astrònom

Antíoc l'astrònom (en grec antic Ἀντίοχος, Antiochus) fou un astrònom i astròleg grec de data incerta, però es creu que va viure entre els anys 150 i 200 dC, ja que cita en els seus escrits a Claudi Ptolemeu i a Doroteu de Sidó. Porfiri, i més tard Hefestió, diuen que era atenenc. Va escriure una obra anomenada Ἀποτελεσματικά. També se li atribueix una antologia titulada Tresors, composta en hexàmetres, i un tractat astrològic: Sobre els augments i la configuració de les estrelles en els dotze mesos de l'any. Al segle iv Juli Fírmic Matern el considerava un astròleg important.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la Antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 63. ISBN 8481641618.
# Antíoc de Laodicea

Antíoc de Laodicea (en llatí Antiochus, en grec antic Ἀντίοχος) fou un filòsof escèptic grec, deixeble de Zeuxis, esmentat per Diògenes Laerci, que no en diu res més que el nom i el del seu mestre.

## Referències

* ↑ Antiochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 195
# Association Sportive Vita Club

L'Association Sportive Vita Club és un club de futbol congolès de la ciutat de Kinshasa. Amb anterioritat s'anomenà Victoria Club.

## Palmarès

* Lliga de Campions de la CAF:
** 1973 (finalista el 1981)
* Lliga de la República Democràtica del Congo de futbol:
** 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1980, 1988, 1997, 2003, 2010, 2015, 2018.
* Copa de la República Democràtica del Congo de futbol:
** 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1981, 1982, 1983, 2001
* Lliga provincial de Kinshasa (EPFKIN):
** 1957, 2001, 2002, 2004, 2005
* Supercopa de Kinshasa:
** 2002, 2005, 2006

## Referències

* ↑ «AS Vita Club history». AS Vita Club official website, 04-04-2012. Arxivat de l'original el 13 febrer 2014.
* ↑ «Congo (Kinshasa) – List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Congo (Kinshasa) - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Aprenentatge automàtic basat en regles

L'aprenentatge automàtic basat en regles (RBML) és un terme informàtic destinat a englobar qualsevol mètode d'aprenentatge automàtic que identifiqui, aprengui o evolucioni "regles" per emmagatzemar, manipular o aplicar. La característica definitòria d'un aprenent automàtic basat en regles és la identificació i utilització d'un conjunt de regles relacionals que representen col·lectivament el coneixement capturat pel sistema. Això contrasta amb altres aprenents automàtics que habitualment identifiquen un model singular que es pot aplicar universalment a qualsevol instància per fer una predicció.
Els enfocaments d'aprenentatge automàtic basat en regles inclouen sistemes de classificació d'aprenentatge, aprenentatge de regles d'associació, sistemes immunitaris artificials i qualsevol altre mètode que es basi en un conjunt de regles, cadascuna de les quals cobreix el coneixement contextual.
Tot i que l'aprenentatge automàtic basat en regles és conceptualment un tipus de sistema basat en regles, és diferent dels sistemes tradicionals basats en regles, que sovint són fets a mà, i altres responsables de la presa de decisions basats en regles. Això es deu al fet que l'aprenentatge automàtic basat en regles aplica algun tipus d'algorisme d'aprenentatge per identificar automàticament regles útils, en lloc d'un humà que necessiti aplicar els coneixements previs del domini per construir manualment regles i curar un conjunt de regles.

## Regles

Les regles solen prendre la forma d'una expressió "{IF:THEN}" (p. ex., {IF "condició" LLAVORS "resultat"}, o com a exemple més específic, {SI "vermell" I "octàgon" LLAVORS "signal d'aturada" }). Una regla individual no és en si mateixa un model, ja que la regla només és aplicable quan es compleix la seva condició. Per tant, els mètodes d'aprenentatge automàtic basats en regles solen incloure un conjunt de regles, o base de coneixement, que constitueixen col·lectivament el model de predicció.

## Referències

* ↑ Bassel, George W.; Glaab, Enrico; Marquez, Julietta; Holdsworth, Michael J.; Bacardit, Jaume (en anglès) The Plant Cell, 23, 9, 01-09-2011, pàg. 3101–3116. DOI: 10.1105/tpc.111.088153. ISSN: 1532-298X. PMC: 3203449. PMID: 21896882.
* ↑ M., Weiss, S.; N., Indurkhya «Còpia arxivada». Journal of Artificial Intelligence Research, 3, 1995, 01-01-1995, pàg. 383–403. Arxivat de l'original el 2023-09-03. arXiv: cs/9512107. Bibcode: 1995cs.......12107W. DOI: 10.1613/jair.199 [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ «GECCO 2016 | Tutorials» (en anglès). GECCO 2016. [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ Urbanowicz, Ryan J.; Moore, Jason H. (en anglès) Journal of Artificial Evolution and Applications, 2009, 22-09-2009, pàg. 1–25. DOI: 10.1155/2009/736398. ISSN: 1687-6229 [Consulta: lliure].
# Arlington (Washington)

Arlington és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del July 1, 2009 tenia 17.236 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arlington tenia 14.491 habitants, 4.281 habitatges, i 3.095 famílies. La densitat de població era de 598,2 habitants per km².
Dels 4.281 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,7% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 32,6% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.302 $ i la renda mediana per família de 51.941 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.517 $ mentre que les dones 26.912 $. La renda per capita de la població era de 19.146 $. Aproximadament el 5,8% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Asfalto

Asfalto és una pel·lícula de cinema espanyola del 2000 dirigida per Daniel Calparsoro, la seva quarta pel·lícula. Va inaugurar la secció Panorama del Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Argument

Lucía viu una vida particular al costat de dos lladregots (Chinos i Charly), amics seus des de la infantesa, tots ells de família de classe mitjana baixa. Desenganyats de la vida que els ha tocat viure, busquen en el risc i les emocions fortes una sortida.

## Fitxa artística

* Najwa Nimri (Lucía)
* Juan Diego Botto (Charly)
* Gustavo Salmerón (Chino)
* Alfredo Villa (Antonio)
* Antonia San Juan (mare de Lucía).
* Roger Ibáñez (Luis)
* Javier Nogueiras (Paco)
* Rubén Ochandiano (Miguel)
* Jeff Bigot (Francés)

## Música

La música va ser composta per Najwa Nimri (que havia estat esposa de Daniel Calparsoro, el director), Nacho Mastretta i Carlos Jean. Fou nominada al Goya a la millor música original.

## Referències

* ↑ Daniel Calparsoro estrena 'Asfalto', su película "más luminosa y normal", El País, 26 de gener de 2000
* ↑ Asfalto a Fotogramas
* ↑ Asfalto al web dels Goya
# Astúries d'Oviedo

Les Astúries d'Oviedo fan referència a una comarca històrica del principat d'Astúries, que s'estenia des del riu Eo a la part occidental i fins a la conca del riu Deva a l'oriental, comprenent totes les valls entre aquests dos rius des de la costa fins a la serralada Cantàbrica al sud. La seva capital era a Oviedo. Al costat de les d'Oviedo existien també les Astúries de Santillana.
Comarca creada el 1230, arran de la reorganització territorial de Ferran III, quan els regnes de Lleó i Castella s'uneixen definitivament. En aquesta reorganització el territori dels moderns concejos de Ribadedeva, El Valle Altu de Peñamellera i El Valle Baḥu de Peñamellera, que anteriorment depenia d'Oviedo, passa a formar part de la Merindad castellana de les Astúries de Santillana amb capital a Santillana del Mar.
Aquesta comarca desapareix amb la divisió territorial d'Espanya de 1833, quan Astúries d'Oviedo perd els seus territoris perifèrics de Burón o Miranda, Suarna, Sayambre, Valdeón i Tresvisu, creant-se la província d'Oviedo (actual província d'Astúries). Els concejos de Ribadedeva i les dues Peñamelleres tornen a formar part d'Astúries d'Oviedo, de la qual van ser esqueixades en 1230.

## Referències

* ↑ «Asturias» (en castellà). Enciclopedia de Oviedo. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Historia contemporánea de Oviedo - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 7 maig 2019].