OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nóvoie Khmelévoie

Nóvoie Khmelévoie (en rus: Новое Хмелевое) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 348 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Nóvixki

Nóvixki (en rus: Новишки) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 89 habitants. Pertany al districte municipal de Gorokhovets.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии. Вып. 5: Шуйский и Ковровский уезды/сост. В. Березин. Вязниковский и Гороховецкий уезды/сост. В. Добронравов. - 1898». Arxivat de l'original el 2018-10-26.
# O. Henry

O. Henry era el pseudònim literari de l'escriptor estatunidenc William Sydney Porter (11 de setembre de 1862 – 5 de juny de 1910). Les seves històries curtes eren molt conegudes (és considerat un mestre del relat breu), i el seu intel·ligent tractament dels finals (sorprenents i enginyosos), va popularitzar en anglès l'expressió un final a la O. Henry.

## Biografia

Amb disset anys, va entrar a treballar com a comptable a la farmàcia del seu oncle. Va decidir deixar la comptabilitat per anar treballar en un ranxo d'ovelles.
El 1887 es va escapar amb la filla d'una família benestant i van tenir una filla. Desitjós de trobar una certa estabilitat, l'any 1891 va començar a treballar fent plànols per al Registre de la Propietat i poc després va entrar al First National Bank, del qual va ser acomiadat tres anys després, acusat de malversació. El dia abans del judici es va embarcar sol cap a Hondures, on va viure fins al 1897. Va tornar en saber que la seva dona estava greument malalta, al llit de mort. Tan bon punt va trepitjar els Estats Units, fou capturat per la justícia i condemnat a cinc anys de presó.
En sortir de la garjola, es va canviar el nom per esborrar el seu passat i es va traslladar a la ciutat de Nova York, que es va convertir en la inspiració dels seus relats, publicats setmanalment entre el 1903 i el 1906 al New York World. Es va casar amb la seva primera xicota.
L'enorme èxit que va aconseguir li va permetre gaudir d'un cert benestar econòmic, sempre compromès per la seva addicció a l'alcohol. Va morir a causa d'una cirrosi hepàtica.
Als Estats Units, el premi literari dedicat al conte duu el seu nom, i l'han guanyat escriptors de gran prestigi com William Faulkner, Dorothy Parker, Truman Capote, Cynthia Ozick, Raymond Carver o Saul Bellow.

## Traduccions al català

* Històries de Nova York. Traducció Xavier Pàmies, 2020. Viena Edicions.

## Bibliografia

* Smith, C. Alphonso «The Strange Case Of Sydney Porter And "O. Henry"». The World's Work: A History of Our Time, XXXIII, novembre 1916, pàg. 54–64 [Consulta: 1r agost 2009].

## Enllaços externs

* Museu O. Henry Arxivat 2007-10-30 a Wayback Machine. (anglès).
* Biografia i històries (anglès).
# Notolabrus parilus

Notolabrus parilus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Austràlia: Victòria, Austràlia Meridional i sud d'Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# North Fort Myers

North Fort Myers és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 40.214 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Fort Myers tenia 40.214 habitants, 19.654 habitatges, i 12.539 famílies. La densitat de població era de 295,1 habitants/km².
Dels 19.654 habitatges en un 12,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,9% tenia menys de 18 anys, un 3,7% entre 18 i 24, un 16,7% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 42,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 60 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.508 $ i la renda mediana per família de 39.907 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.449 $ mentre que les dones 22.435 $. La renda per capita de la població era de 20.866 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Fort Myers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Fort Myers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Nucli amigdaloide

El nucli amigdaloide (o, simplement, amígdala) és una massa de substància grisa, de forma i grandària d'una ametlla, situada a la part anterior de la circumvolució de l'hipocamp. Tot i que, col·loquialment, s'usa el terme "amígdala" en singular, el que hi ha en realitat són dues amígdales, la dreta i l'esquerra, una a cada hemisferi cerebral. Forma part de les parets de la porció inferior del ventricle lateral. L'amígdala reconeix els estímuls o situacions rellevants i actua sobre l'hipotàlem i altres estructures del cervell i origina les respostes fisiològiques que caracteritzen la majoria de les emocions.
Comprèn dos grups principals de neurones anomenats complex amigdaloide corticointern i complex amigdaloide basoextern.

## Referències

Diccionari Enciclopèdic de Medicina.
# Proterosucs

Els proterosucs (Proterosuchia) són un subordre de l'ordre dels tecodonts, avui en desús, que incloïa les formes més primitives i ancestrals. Eren arcosaures primitius similars a cocodrils que van viure sobretot durant el període Triàsic inferior. En classificacions posteriors, s'han inclòs diverses famílies, per exemple els proterosúquids, els eritrosúquids i els proterocàmpsids.
No obstant això, sota el sistema de classificació cladística, és un grup parafilètic, de manera que no es fa servir actualment, encara que pugui ser trobat en molts llibres de textos (incloent en el Vertebrate Paleontology and Evolution de Carroll). En la filogènia actual, Proterosuchia agrupa els arcosauriformes basals; és a dir, inclouria els arcosauromorfs, però exlouria els arcosaures veritables.

## Referències

* Carroll, R. L. 1988, Vertebrate Paleontology and Evolution, W. H. Freeman and Co., Nova York
# Maurolicus walvisensis

Maurolicus walvisensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 4,7 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 33-35.

## Hàbitat

És un peix marí i batipelàgic que viu entre 0-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Namíbia i Sud-àfrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cocco A., 1838. Su di alcuni salmonidi del mare di Messina. Nuovi Ann. Sci. Nat. Bologna Anno 1 Tomo 2 (fasc. 9). 161-194.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Parin, N. V. & Kobyliansky, S. G., 1993. Review of the genus Maurolicus (Sternoptychidae, Stomiiformes), with re-establishing validity of five species considered junior synonyms of Maurolicus muelleri and descriptions of nine new species. Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova = Transactions of the P.P. Shirshov Institute of Oceanology v. 128: 69-107.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V. i S.G. Kobyliansky, 1996. Diagnoses and distribution of fifteen species recognized in genus Maurolicus Cocco (Sternoptychidae, Stomiiformes) with a key to their identification. Cybium 20(2):185-195.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* Catalogue of Life Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. (anglès)
* AQUATAB
# Malwatta

Malwatta és una població de la Província Oriental (Sri Lanka). El governador holandès Falck va morir el 5 de febrer de 1785 a la seva residència de Malwatta, després d'una curta malaltia.

## Notes

* ↑ Ceylon and the Hollanders, 1658-1796, per Paulus Edward Pieris, 1918
# Amin al-Dawla Abd Allah Khan

Amin al-Dawla Abd Allah Khan Sadr al-Isfahani (Esfahan 1779- Nadjaf 1847) fou un polític persa, primer ministre sota Fath Ali Shah (1707-1834).
Ocupava un càrrec administratiu; després fou governador d'Esfahan (1806-1824) càrrec que després del 1813 va compaginar amb un càrrec administratiu de la cort i va rebre el títol d'Amil al-Dawla poc després. El seu pare Muhammad Husayn Khan va arribar a cap comptable de la cort el 1819 a la mort de Mirza Safi Aliabadi, i a la mort del seu pare el fill el va succeir en el càrrec i va rebre el títol de Nizam al-Dawla; el seu oncle Hashim Khan Bakhtiyari va exercir en aquests anys el govern delegat d'Esfahan; les queixes contra aquest darrer van fer que el shah ordenés que fos detingut i cegat, i va fer dimitir a Abd Allah Khan com a primer cap i governador (1824/1825).
Amin al-Dawla va reaparèixer aviat en ocasió de la segona guerra russo-persa de 1826-1828, amb el suport dels ulemes més radicals i després del tractat de Turkmantxai (1828) va substituir al desacreditat Asaf al-Dawla, restant al càrrec de primer ministre fins a la mort de Fath Ali Shah el 1834. aquest període va veure l'increment del poder dels governadors provincials. A la mort del shah va intentar oposar-se a l'accés al poder de la facció rival però no ho va aconseguir. La revolta d'Esfahan el 1835 dirigida per Lufti Ramazan Shah però instigada per Amin al-Dawla va fracassar. La caiguda del primer ministre Kaim Makan el 1836 li va retornar l'esperança de recuperar el poder però aquest va passar a Hadjdji Mirza Akasi i l'administració fou purgada dels elements que li eren favorables; les seves propietats a Esfahan foren confiscades en bona part i finalment va acceptar exiliar-se a Nadjaf on va viure els darrers anys fins a la seva mort el 1847.

## Bibliografia

* J. Malcolm, The History of Persia, 2 vols., Londres, 1829, II,
* R. G. Watson, A History of Persia, Londres, 1866

## Enllaços externs

* Biografia a l'Encyclopaedia Iranica (anglès)
# Celle di San Vito

Celle di San Vito (faetar Cèlle de Sant Uite) és un municipi italià de la província de Foggia, situat a la regió de la Pulla. L'any 2022 tenia 147 habitants. Pateix èxode rural, el 2007 encara eren 200 habitants.
Junts amb el municipi veí de Faeto, és un dels municipis de la minoria francoprovençal a la Pulla, resultat d'una colònia creada per Carles I d'Anjou tot i que la llengua s'hi perd. Limita amb els municipis de Biccari, Castelluccio Valmaggiore, Faeto, Orsara di Puglia i Troia.

## Referències

* ↑ «Celle di San Vito». A: Enciclopedia Treccani (en italià). Roma: Treccani [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Popolazione residente al 1° gennaio: Tutti i comuni» (en italià). Istat, 01-01-2022. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Faeto» (en italià). Enciclopedia Treccani. Treccani. [Consulta: 4 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Celle di San Vito - Lloc web oficial
# Charlesita

La charlesita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de l'ettringita. Va ser anomenada l'any 1983 per Pete J. Dunn, Donald R. Peacor, Peter B. Leavens, i Jack Leach Baum en honor de Charles Palache, mineralogista especialitzat en minerals del districte de Franklin i professor de mineraolgia a la Universitat Harvard. El mineral tipus es conserva a la Universitat Harvard.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la charlesita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans; amb NO₃, CO₃, B(OH)₄, SiO₄ o IO₃» juntament amb els següents minerals: darapskita, humberstonita, ungemachita, clinoungemachita, bentorita, ettringita, jouravskita, sturmanita, thaumasita, carraraïta, buriatita, rapidcreekita, korkinoïta, tatarskita, nakauriïta, chessexita, carlosruizita, fuenzalidaïta i txeliabinskita.

## Característiques

La charlesita és un sulfat de fórmula química Ca₆(Al,Si)₂(SO₄)₂[B(OH)₄](OH,O)₁₂·26H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Presenta una gran varietat de colors i sovint forma cristalls (tot i que rarament de qualitat gemma). La ratlla, tot i que rarament visible, és blanca.

## Formació i jaciments

La charlesita ha estat descrita a Alemanya, Japó, Noruega, Romania, Eslovàquia, Sud-àfrica i EUA, on es troba la localitat tipus. Es troba en dipòsits estratiformes metamorfitzats de carbonats amb mineralitzacions de silicats de zinc i òxids. Apareix en fractures o en porositat de tipus vug Sol trobar-se associada a wil·lemita, roeblingita, prehnita, pennantita, pectolita, ganofil·lita, datolita i clinohedrita.

## Referències

* ↑ «Charlesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Charlesite: Charlesite mineral information and data.». [Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Charlesite Mineral Data». [Consulta: 5 juliol 2017].
# Charles Émile Picard

Charles Émile Picard (francès: Émile Picard) (París, 24 de juliol de 1856 - París, 11 de desembre de 1941) va ser un matemàtic francès i membre de l'Acadèmia Francesa.

## Obra

* 1877 Application de la Théorie des complexes linéaires à l'Étude des surfaces et des Courbes gauches
* 1891-1896 Traité d'analyse
* 1897 Oeuvres mathématiques d'Évariste Galois
* 1897-1906 Théorie des fonctions algébriques de deux variables Indépendant
* 1900 Science
* 1902 Quelques Réflexions sur la mécanique, suivies d'une première leçon de Dynamique
* 1905 Sur le développement de l'analyse et ses rapports aux diverses sciences
* 1905 La science mathématique et son état Actuel
* 1909 De la méthode dans les sciences
* 1913 L'oeuvre d'Henri Poincaré
* 1916 L'histoire des sciences et les prétentions de la science allemande
* 1917 La vie et l'oeuvre de G. Darboux
* 1917 les sciences mathématiques en França depuis un demi-siècle
* 1921 La Théorie de la relativité et ses applications à l'Astronomie
* 1922 Discours et Mélanges
* 1922 La vie et l'oeuvre de Pierre Duhem
* 1924 Les theories de l'Optique et l'oeuvre d'Hippolyte Fizeau
* 1924 Pascal mathématicien
* 1924 Mélanges de mathématiques et de physique
* 1928 Leçons sud Quelques types simples d'equation aux Dérives partielles, avec des applications à la physique mathématique
* 1928 Selecta: cinquantenaire scientifique d'Émile Picard
* 1929 Leçons sur Quelques problèmes aux límits de la Théorie des equations différentielles
* 1929 Leçons sur Quelques equations fonctionnelles, avec des applications à diversos problemes d'analyse et de physique mathématique
* 1930 Un coup d'Œil sur l'histoire des sciences et des theories Physique

## Vegeu també

* Teorema de Picard-Lindelöf
* Teoremes de Picard (anàlisi complexa)

## Bibliografia

* Hadamard, J. «Émile Picard» (en anglès). Journal of the London Mathematical Society, Vol. 18, Num. 2, 1943, pàg. 114-128. DOI: 10.1112/jlms/s1-18.2.114. ISSN: 1469-7750.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Charles Émile Picard» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Felix, Lucienne. «Picard, Charles Émile». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 19 juny 2018]. (anglès)
* «Charles-Émile Picard». Encyclopædia Britannica, 2004. [Consulta: 19 juny 2018]. (anglès)
# Clinton

«Clinton» té aquests significats:
* Toponímia:
** Clinton (Arkansas)
** Clinton (Carolina del Sud)
** Clinton (Connecticut)
** Clinton (Illinois)
** Clinton (Iowa)
** Clinton (Kentucky)
** Clinton (Massachusetts)
** Clinton (Maryland), població de l'estat de Maryland, als Estats Units
** Clinton (Minnesota)
** Clinton (Mississipi)
** Clinton (Missouri)
** Clinton (Montana)
** Clinton (Nebraska)
** Clinton (Nova Jersey)
** Clinton (Nova York), vila al Comtat d'Oneida a l'estat de Nova York, als Estats Units
** Clinton (Ohio)
** Clinton (Oklahoma)
** Clinton (Tennessee)
** Clinton (Utah)
** Clinton o Hell's Kitchen (Manhattan), barri de Nova York
** Port Clinton, diversos indrets
* Biografies:
** Bill Clinton, president dels EUA entre 1993 i 2001
** Hillary Rodham Clinton, secretaria d'estat dels EUA
** Chelsea Clinton, filla dels polítics nord-americans Bill Clinton i Hillary Clinton
** Clinton Joseph Davisson, físic nord-americà
** George Clinton (Little Britain, Nova York, 1739 - Washington DC, 1812), militar i polític estatunidenc, considerat un dels Pares Fundadors dels Estats Units
** Stanley Clinton Davis, advocat i polític laborista anglès
# Charles Marquis Warren

Charles Marquis Warren (Baltimore, Maryland, Estats Units, 16 desembre de 1912 − West Hills, Califòrnia, 11 agost de 1990), va ser un productor, guionista i director de cinema estatunidenc.

## Filmografia
### Productor

* 1956: Cavalry Patrol (TV)
* 1957: Copper Sky
* 1957: Ride a Violent Mile
* 1958: Blood Arrow
* 1958: Desert Hell
* 1962: The Virginian
* 1967: The Meanest Men in the West (TV)
* 1969: Charro!

### Guionista

* 1948: Beyond Glory
* 1951: Oh! Susanna
* 1951: Little Big Horn
* 1952: Hellgate
* 1952: Springfield Rifle
* 1953: Pony Express
* 1953: Arrowhead
* 1953: Flight to Tangier
* 1955: Gunsmoke
* 1957: Trooper Hook
* 1958: Desert Hell
* 1962: The Brazen Bell
* 1968: Day of the Evil Gun
* 1969: Charro !

### Director

* 1951: Little Big Horn
* 1952: Hellgate
* 1953: Arrowhead
* 1953: Flight to Tangier
* 1955: Seven Angry Men
* 1956: Cavalry Patrol (TV)
* 1956: Tension at Table Rock
* 1956: The Black Whip
* 1957: Trooper Hook
* 1957: Back from the dead
* 1957: The Unknown Terror
* 1957: Copper Sky
* 1957: Ride a Violent Mile
* 1958: Blood Arrow
* 1958: Cattle Empire
* 1958: Desert Hell
* 1959: Rawhide (sèrie TV)
* 1969: Charro !
# Cocció al vapor

La cocció al vapor o cuinar al vapor és un mètode de coure els aliments utilitzant el vapor. Amb aquest mètode no es posa l'aliment en contacte directe amb la calor suprimint el fenomen de l'osmosi. L'aigua passa a l'estat de vapor a 100 °C, la cocció és ràpida. La cocció al vapor perment igualment una cocció homogènia i conserva les qualitats dels aliments cuits. A més d'aigua es pot utilitzar el vapor d'un brou escalfat.
Es considera un mètode saludable i pot fer-se amb gairebé tots els tipus d'aliments tot i que a Occident es fa servir més en aliments vegetals.
És una tècnica molt estesa a l'Àsia per coure arròs o al Magrib per fer cuscus.

## Utilització

Al vapor es conserven millor els elements nutritius com per exemple les vitamines comparat amb bullir, ja que l'aigua de cocció s'emporta gran part de les vitamines i àcid fòlic. Molts altres nutrients disminueixen.
Quan s'embolica els aliments per a la cocció al vapor, a la brasa o al foc, dins un full d'alumini s'anomena a la «papillote». Però la tècnica generalment es fa posant els aliments dalt d'una cistella (sovint de bambú) o olla perforada sense que entri en contacte amb l'aigua de sota. També hi ha forns de vapor. També es fa servir la cocció al vapor per esterilitzar o pasteuitzar els aliments.

## Aliments que poden coure al vapor

Totes les verdures, les carns i peixos i crustacis aquests conserven la textura i les qualitats organolèptiques.

## Referències

* ↑ Vallejo, F; Tomás-Barberón, FA; García-Viguera, C «Phenolic compound contents in edible parts of broccoli inflorescences after domestic cooking». Journal of the Science of Food and Agriculture, 83, 14, 2003, pàg. 1511–1516. DOI: 10.1002/jsfa.1585.
* ↑ «USDA Table of Nutrient Retention Factors Release 6». Arxivat de l'original el 2008-10-07. [Consulta: 2 febrer 2011].
# Clorit de sodi

El clorit de sodi és un compost químic amb la fórmula NaClO₂ que es fa servir principalment en la fabricació de paper.

## Ús

La principal aplicació del clorit de sodi és la generació de diòxid de clor per emblanquinar tèxtils, polpa de paper, i paper. En unes poques plantes de tractament d'aigua també es fa servir com desinfectant després de transformar-lo en diòxid de clor.$^{:2}$ Un dels seus avantatges, respecte a l'ús del clor, és que no produeix trihalometà (com és el cloroform).$^{:25,33}$
El clorit de sodi, de vegades combinat amb el clorur de zinc es fa servir pels dentistes per rentar la boca, pastes de dents, i esprais bucals, com gotes per als ulls, i a les solucions netejadores de lents de contacte.

## Seguretat

Com uns altres agents oxidants, el clorit de sodi s'ha de protegir de la contaminació per materials orgànics per tal d'evitar barreges explosives. i també pot entrar en ignició si es barreja amb una agent reductor fort.
Els símptomes d'intoxicació per clorit de sodi són semblants als del clorat de sodi: metahemoglobinèmia, hemòlisi, insuficiència renal.

## Referències

* 1 2 «EPA Guidance Manual, chapter 4: Chlorine dioxide». [Consulta: 27 febrer 2012].
* ↑ "New mouthwashes may help take bad breath away" article by Joyce Cohen in USA Today
* ↑ SmartMouth 2 Step Mouth Rinse
* ↑ Products entry Skin Deep cosmetic safety database
* ↑ Blink Tears
* ↑ http://pubs.acs.org/doi/abs/10.1021/ie50367a007
* ↑ Goldfrank's Toxicologic Emergencies, McGraw-Hill Professional; 8th edition (March 28, 2006), ISBN 978-0-07-143763-9
* "Chemistry of the Elements", N.N. Greenwood and A. Earnshaw, Pergamon Press, 1984.
* "Kirk-Othmer Concise Encyclopedia of Chemistry", Martin Grayson, Editor, John Wiley & Sons, Inc., 1985

## Enllaços externs

* International Chemical Safety Card 1045
# Club Atlético San Martín

«Club Atlético San Martín» té aquests significats:
* Club Atlético San Martín (Tucumán), club de futbol argentí de la ciutat de San Miguel de Tucumán.
* Club Atlético San Martín (San Juan), club de futbol argentí de la ciutat de San Juan.
* Atlético Club San Martín de Mendoza, club de futbol argentí de la ciutat de San Martín, a la província de Mendoza.
# Coll del Faig (Sant Llorenç de Cerdans)

El Coll del Faig és un coll situat a 966,5 m alt dels Pirineus entre els termes municipal de Maçanet de Cabrenys, a la comarca de l'Alt Empordà, i comunal de Sant Llorenç de Cerdans, de la del Vallespir (Catalunya del Nord).
És a la zona sud-est del terme comunal de Sant Llorenç de Cerdans i a la nord-oest del municipal de Maçanet de Cabrenys, al sud del Puig del Torn.
En aquesr coll hi ha la fita transfronterera número 552, una fita d'obra al sud del corriol.

## Referències

* ↑ El Coll del Faig en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Mojones de los Pirineos.com». info@mojonesdelospirineos.com. [Consulta: 5 agost 2016].