OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Bruguera i Álvarez

Ramon Bruguera i Álvarez (Barcelona, 21 de maig de 1899 - Barcelona, 24 de maig de 1988) fou un futbolista català de les dècades de 1910 i 1920.

## Trajectòria

Formà part del gran equip del FC Espanya que destacà al Campionat de Catalunya durant la dècada de 1910. Defensà els colors del club entre 1916 i 1919 i fou campió de Catalunya el 1916-17. El 1919 fitxà pel RCD Espanyol i a les darreries de 1920 passà al FC Barcelona. Jugà al Barcelona fins al 1926, anys en els quals el club guanyà 3 campionats d'Espanya i 5 de Catalunya, no obstant Bruguera no fou mai titular indiscutible en coincidir amb homes com Ricard Zamora, Joaquín Pascual i Franz Platko. El dia 19 de juny de 1927 fou objecte d'un homenatge per part del Barcelona, juntament amb el seu company Francesc Vinyals, amb la celebració d'un partit de futbol en el qual el Barça vencé la UE Sants per 5 gols a 2. La temporada 1927-28 jugà a la UE Sant Andreu, cloent la seva trajectòria futbolística.
Fou internacional amb la selecció catalana de futbol entre 1918 i 1921.
Es va retirar del futbol a causa d'una greu lesió mentre va ser jugador del FC Barcelona. Va ser el primer porter en aturar la pilota als peus dels jugadors. Descansa en el Cementiri de Les Corts al costat del Camp Nou.

## Palmarès
### FC Espanya

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1916-17

### FC Barcelona

* Copa d'Espanya:
** 1921-22, 1924-25, 1925-26
* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1920-21, 1921-22, 1923-24, 1924-25, 1925-26

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «Falleció un legendario Ramon Bruguera Alvarez». Mundo Deportivo, 26-05-1988.
* ↑ «España - Sabadell». Mundo Deportivo, 19-06-1916.
* ↑ «Indiscreciones». Mundo Deportivo, 07-08-1919.
* ↑ «Noticias varias». Mundo Deportivo, 15-07-1920.
* ↑ «El homenaje a Bruguera y Vinyals». Mundo Deportivo, 20-06-1927.
* ↑ «U.S. S.Andreu 1 - Iluro 4». Mundo Deportivo, 16-01-1928.
* ↑ Ángel, Iturriaga. Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona. Editorial Base, 2010. ISBN 978-84-92437-74-0.
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «Ramón Bruguera Alvarez». Cathonys Blaugrana, 15-05-2012.
# Construccions de pedra seca I (les Borges Blanques)

Les Construccions de pedra seca I és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de volta feta aprofitant un coster i coberta de vegetació. Les pedres que formen la portalada o els muntants són irregulars i es disposen de forma decreixent. La porta s'ha desplaçat una mica a la dreta. Al seu interior hi ha una llar de foc, un armari i una menjadora pels animals. Al damunt de l'estable hi ha un altell amb una escala de fusta per l'accés, ja que hi tenen la palla que alhora es feia servir com a habitació per a dormir petites estades.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Palana

Palana (rus: Пала́на; en koriak: Ӄычг'эт, Пыльг''ын) és un assentament de tipus urbà a Koriàkia, al krai de Kamtxatka. Està situat a la costa oest de la península de Kamtxatka, a la riba dreta del riu Palana i a 8 quilòmetres de la mar d'Okhotsk. Era la capital del Districte Autònom dels Koriaks, quan aquest era un subjecte federal de Rússia, i ho segueix essent ara que Koriàkia només és un districte administratiu del krai de Kamtxatka.
Disposa d'un aeroport regional, l'Aeroport de Palana, i una carretera d'hivern al llarg de la costa cap a Petropàvlovsk Kamtxatski.

## Clima

Palana té un clima subàrtic (Classificació de Köppen: Dfc), intermedi entre el de Sakhà i la costa oriental de Kamtxatka. La mar d'Okhotsk es glaça durant l'hivern i per això hi ha menys moderació de temperatures durant aquesta estació que a la costa pacífica de la península. La depressió de les illes Aleutianes tendeix per produir menys precipitació atmosfèrica.
Dades climàtiques a Palana (1955-1991) :
| Mes | gen | febr | març | abr | maig | juny | jul | ag | set | oct | nov | des | anual |
| Màxima rècord °C (°F) | 7.8 (46) | 10.0 (50) | 12.0 (53.6) | 15.0 (59) | 19.7 (67.5) | 29.1 (84.4) | 29.7 (85.5) | 28.0 (82.4) | 21.1 (70) | 19.0 (66.2) | 12.0 (53.6) | 11.0 (51.8) | 29.7 (85.5) |
| Màxima mitjana °C (°F) | −12.5 (9.5) | −11.5 (11.3) | −6.5 (20.3) | −0.1 (31.8) | 6.9 (44.4) | 13.2 (55.8) | 16.5 (61.7) | 15.6 (60.1) | 11.6 (52.9) | 4.6 (40.3) | −3.8 (25.2) | −10.1 (13.8) | 1.9 (35.4) |
| Mitjana diària °C (°F) | −17.1 (1.2) | −16.7 (1.9) | −12.3 (9.9) | −4.7 (23.5) | 2.5 (36.5) | 8.1 (46.6) | 11.5 (52.7) | 11.1 (52) | 6.8 (44.2) | 0.4 (32.7) | −7.8 (18) | −14.6 (5.7) | −2.9 (26.8) |
| Mínima mitjana °C (°F) | −22.8 (−9) | −22.8 (−9) | −19.3 (−2.7) | −11 (12) | −2.4 (27.7) | 2.2 (36) | 5.8 (42.4) | 5.6 (42.1) | 1.0 (33.8) | −4.6 (23.7) | −13.1 (8.4) | −20.1 (−4.2) | −8.7 (16.3) |
| Mínima rècord °C (°F) | −47 (−53) | −42.8 (−45) | −38.9 (−38) | −29.5 (−21.1) | −19.4 (−2.9) | −5 (23) | −2.2 (28) | −7.8 (18) | −11.1 (12) | −21 (−6) | −34 (−29) | −40 (−40) | −47 (−53) |
| Precipitació mitjana mm (polzades) | 27.4 (1.079) | 17.5 (0.689) | 21.5 (0.846) | 36.8 (1.449) | 41.1 (1.618) | 66.5 (2.618) | 82.8 (3.26) | 89.5 (3.524) | 72.8 (2.866) | 107.7 (4.24) | 79.9 (3.146) | 41.9 (1.65) | 685.4 (26.985) |
| Font: climatebase.ru (1955-1991) ||||||||||||||

## Referències

* ↑ «Palana, Russia». Climatebase.ru. [Consulta: 23 gener 2013].
# Orchidales

Orchidales és un antic ordre botànic de plantes amb flors, seria l'ordre al qual pertany la família orquídia. Actualment es prefereix incloure les orquídies dins de l'ordre Asparagales

## Circumscripció en el sistema de classificació Takhtajan

* ordre Orchidales
    família Orchidaceae

## Circumscripció en el Sistema Cronquist

* ordre Orchidales
    família Geosiridaceae
    família Burmanniaceae
    família Corsiaceae
    família Orchidaceae

## Circumscripció en el sistema Dahlgren

* ordre Orchidales
    família Neuwiediaceae
    família Apostasiaceae
    família Cypripediaceae
    família Orchidaceae

## Circumscripció en el sistema Thorne

* ordre Orchidales
    família Orchidaceae

## Sistema APG

L'ordre orchidales no és reconegut en aquest sistema filogenètic de classificació APG II, el qual l'assigna a l'ordre Asparagales.
# Paleolític magribí

El paleolític magribí o magrebí és el desenvolupament concret del període paleolític al Magrib.
El palelític al Magrib va tenir una etapa de l'acheulià, seguida d'un període mosterià, del qual hi ha molt poques troballes, però perfectament definides.
Després d'això va sorgir, cap al final del paleolític, l'aterià (cap al 38000 aC a 10000 aC), desenvolupat pel Magrib i el Sàhara, i exclusiu d'aquestes zones. D'aquesta cultura regional, sorgeixen les seves successores: l'iberomaurità (o oranià), el capsià i el keremià (aquest últim propi de l'Algèria occidental).

## Referències

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Orella de llebre

L'orella de llebre o llebrenca (Bupleurum rigidum) és una espècie de planta dins la família de les apiàcies que té una distribució dins la conca del Mediterrani occidental. Es troba atots els Països catalans però a les Balears només a Eivissa.

## Descripció

Planta perenne glabra i erecta de 30 a 80 cm d'alt amb les fulles molt coriàcies, grisenques o glaucescents. Flors grogues en umbel·les, fruits de 3 a 5 mm. Floreix de juliol a setembre i viu dels 100 als 1500 m en clarianes de bosc mesoxeròfils, pasturatges, a la terra baixa mostra preferència pels obacs.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vio Flora dels Països Catalans
# Pablo Ruiz

Pablo Ruiz és el nom dels següents personatges:
* Pablo Ruiz (cantant) (Buenos Aires, Argentina, 1975), cantant argentí.
* Pablo Ruiz Barrero (Sevilla, 1981) futbolista andalús que ocupà la posició de defensa.
* Pablo Ruiz Picasso (Màlaga, Espanya, 1881 - Mougins, França, 1973), pintor espanyol.
# Pablo Redondo Martínez

Pablo Redondo Martínez, nascut el 17 d'abril de 1982 a Casinos, és un exfutbolista valencià que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del València CF. Debuta amb el primer equip a la Lliga en un partit de la temporada 02/03. No té continuïtat a l'equip de Mestalla i recala a l'Albacete Balompié, amb qui juga 48 partits i marca 8 gols entre 2003 i 2005.
L'estiu del 2005, després del descens a Segona dels manxecs, fitxa pel Getafe CF, on qualla dues temporades discretes, mentre la 07/08 la passa en blanc donada una lesió. Quan es recupera, marxa al Nàstic de Tarragona, amb qui disputa 30 partits de la temporada 08/09 a la categoria d'argent.

## Referències

* ↑ «El Valencia gana a domicilio en el Sánchez Pizjuan» (en castellà). El Mundo, 21-06-2003 [Consulta: 3 maig 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a Bdfutbol
* Pablo Redondo Martínez, Fitxa a Soccerway
* Pablo Redondo Martínez a La Preferente (castellà)
# PBS Kids

PBS Kids és la marca de la major part de la programació infantil emesa pel Public Broadcasting Service (PBS) als Estats Units. El públic objectiu són nens d'entre 2 i 8 anys. La programació de la marca PBS Kids s'emet diàriament a la majoria de les estacions locals de PBS durant un bloc diürn, normalment programat a les hores del matí, a més d'un canal independent 24/7 (de vegades anomenat PBS Kids Channel o PBS Kids 24/7). Tant el bloc com el servei les 24 hores del dia, els 7 dies de la setmana, s'emeten a través de l'aire, mitjançant proveïdors de cable i satèl·lit i en plataformes de streaming. La programació seleccionada també està disponible a nivell internacional.
Alguns programes infantils de la televisió pública no són produïts per emissores membres de PBS ni transmesos per PBS. En canvi, són produïts per distribuïdors de televisió pública independent com ara American Public Television, i no estan etiquetats com a programació "PBS Kids", ja que és principalment una marca de blocs de programació. La xarxa també està disponible a l'Àfrica subsahariana i Austràlia.

## Referències

* ↑ «PBS KIDS» (en anglès). PBS KIDS for Parents. [Consulta: January 18, 2022].
* ↑ «Linear Channels». PBS Distribution. Arxivat de l'original el September 17, 2021. [Consulta: January 18, 2022].
# Pajarejos

Pajarejos és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 37 | 47 | 48 | 39 | 43 | 41 | 37 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Parc nacional de Fiordland

El Parc nacional de Fiordland ocupa l'extrem sud-oest de l'illa del Sud de Nova Zelanda. És el més gran dels 14 parcs nacionals del país, amb una àrea de 12.500 km², i una part essencial del Patrimoni de la Humanitat de Te Wahipounamu. El parc és administrat pel Departament de Conservació.

## Característiques geogràfiques

Durant l'època glacial les glaceres van obrir molts fiords profunds, el més famós (i més visitat) dels quals és Milford Sound; altres fiords notables són Doubtful Sound i Dusky Sound. Des d'un dels cims del Parc nacional de Fiordland es pot observar el Mont Aspiring, a l'extrem nord.
La costa de Fiordland és costeruda i accidentada, amb fiords que baixen des de les valls de les carenes del sud dels Alps del Sud, com les Muntanyes de Kepler i Murchison. A l'extrem nord del parc hi ha uns quants pics de més de 2.000 m d'altitud.
El gel va crear illes en la terra ferma, deixant-ne dues de grans i inhabitades al litoral: les illes Secretary i Resolution. Hi ha diversos llacs grans que són completament o en part dins dels límits del parc, entre els quals destaquen els llacs Te Anau, Manapouri, Monowai, Hauroko, i Poteriteri. Les Cascades Sutherland, al sud-oest de Milford Sound al Milford Track, estan entre les més altes del món.
Predominen els vents de ponent, que duen aire humit del Mar de Tasmània a les muntanyes; en pujar, aquest aire es refreda i produeix una gran quantitat de precipitacions, sobrepassant els set metres anuals en moltes parts del parc. Això manté els exuberants boscos temerats humits de l'ecoregió de Fiordland.

## Referències

* ↑ «Te Wahipounamu – South West New Zealand» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ Harper, Paul. «Two mountains named after NZ scientists» (en New Zealand English). New Zealand Herald Online, 03-12-2023. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ McSaveney,, Eileen. «Glaciers and glaciation - Glaciers in New Zealand». A: Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand. teara.govt.nz, 2021.
* ↑ Hogan, C Michael. «Fiordland temperate forests». The Encyclopedia of Earth, 2014. [Consulta: 2 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Department of Conservation information on Fiordland National Park (anglès)
* Fiordland Coastal Newsletter Arxivat 2008-10-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Paisatge (Antoni Samarra, 1912)

Paisatge és una de les obres més celebrades d'Antoni Samarra i Tugues, un artista força maltractat per la crítica més conservadora del seu temps tot i trobar-se alineat amb les propostes estètiques més progressistes del moment gràcies a la seva original manera de pintar, a vegades propera als plantejaments fauves.
L'obra presenta una vista de Juncosa de les Garrigues pels volts de 1912, poc abans de l'Exposició d'Artistes Lleidatans que va tenir lloc a Lleida durant el mes de maig amb motiu de la festa major. Amb aquesta pintura Samarra presenta una clara evolució cap a un postmodernisme impregnat d'un expressionisme molt particular, tot i no connectar amb els plantejaments artístics més vigents d'aquell moment, encarrilats vers el Noucentisme.
Samarra era especialment procliu a elaborar paisatges despullats de detalls, i se'n servia com un pretext per desenvolupar una pinzellada impactant, de gran consistència, que aporta relleu a la tela. En aquest paisatge predominen els colors càlids, i destaca especialment el contrast entre les zones de llum i obra, pintades, aquestes darreres, emprant tonalitats lila en lloc dels típics tons grisos i foscos. L'obra ha format part de la col·lecció del Museu d'Art Jaume Morera des de 1929, gràcies a una donació per part de les germanes de l'artista.

## Referències

* 1 2 Gabarrell, Francesc. Paisatge. Els tresors dels museus de Lleida. Lleida: Segre, p. 158-159 [Consulta: 18 maig 2013].
* 1 2 Gabarrell, Francesc. «Paisatge». Catàleg general d'obra del Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2013. [Consulta: 18 maig 2013].

## Bibliografia

* Ainaud, J.M.; Fontbona, F.; Vidal Sordé, J.. Antoni Samarra i Tugues (1886-1914). Lleida: Museu d'Art Jaume Morera, 2004. ISBN 84-931411-7-8.
* De la Fuente, V.; Vidal Sordé, Jordi. Antoni Samarra 100 anys després. Canet de Mar: Ajuntament de Canet de Mar, 2012.
* Garcia, Josep Miquel; Vidal Sordé, Jordi. Samarra. Ponts: Diputació de Lleida, Ajuntament de Ponts, 1986.
* Vidal Sordé, Jordi. Antoni Samarra i Tugues, l'home i l'artista 1886-1914. Barcelona: Portaveu, 1982.
Viccionari
# Partit Demòcrata (Andorra)

El Partit Demòcrata (PD) fou un partit polític andorrà de centre fundat l'any 2000 arran d'una escissió de l'Agrupament Nacional Democràtic. Es definia com a «centrista i plural, obert a corrents polítiques de centre, centre esquerra i centre dreta, que respectin l'ideari del partit». Es presentà a les eleccions generals del 2001, en les quals va obtenir el 23,78% dels vots a la circumscripció nacional i 5 consellers. Estava liderat per Jordi Mas.
El 2002, els consellers generals dimitiren del partit i a l'octubre el PD es refundà en el Centre Demòcrata Andorrà.

## Referències

* ↑ «Funden el nou Partit Demòcrata d'Andorra». El Punt, 30-10-2000, p. 26.
* ↑ «Forné surt com a favorit en les eleccions de demà a Andorra». Avui, 03-03-2001, p. 16.
* ↑ «El PD esdevé CDA sota la presidència de Jordi Mas». VilaWeb, 07-10-2002 [Consulta: 2 maig 2020].
# Panerola geganta de Madagascar

La panerola geganta de Madagascar (Gromphadorhina portentosa) és una espècie d'insecte blatodeu de la família Blaberidae. És una de les majors de paneroles, aconseguint una longitud de 5 a 7,6 cm en la maduresa. Procedeixen de l'illa de Madagascar, enfront de la costa africana, on poden trobar-se en troncs putrefacts.
# Partit Comunista dels Estats Units d'Amèrica

El Partit Comunista dels Estats Units d'Amèrica (en anglès: Communist Party of the United States of America) és un partit polític nord-americà d'ideologia marxista-leninista creat el 1919 després de la Revolució russa d'octubre del 1917 i que es va adherir a la Internacional Comunista (Komintern). Un dels seus membres fundadors més coneguts fou l'activista John Reed.
Les joventuts del partit s'anomenen; Lliga Juvenil Comunista, (en anglès: Young Communist League). Ha sigut tradicionalment un partit testimonial, amb poca presència electoral. Tanmateix, ha tingut militants molt actius i compromesos. En grans parts de la seua història ha viscut en la clandestinitat, essent il·legalitzat per les autoritats.

## Enllaços externs

* Pàgina web del CPUSA (anglès)
# Panodor

Panodor (en llatí: Panodorus) va ser un monjo i historiador egipci que va viure en temps de l'emperador Arcadi.
Va escriure l'obra anomenada χρονογράφιον (kronographion') una versió de la Crònica d'Eusebi de Cesarea, on li copia nombroses informacions i referències i hi afegeix històries d'atletes famosos. L'esmenta especialment Jordi Sincel·le.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Panodorus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 9 desembre 2023].
# Pasquale Pozzessere

Pasquale Pozzessere (Lizzano, 1957) és un guionista, director i productor de cinema italià.

## Biografia

Es va traslladar amb la seva família a Roma a finals dels anys 60 i es va dedicar al cinema després d'abandonar els estudis universitaris de medicina. Ajudant de direcció de Pupi Avati i ajudant de direcció de Francesco Maselli, col·labora a l'emissió de Rai 3 Chi l'ha visto? i dirigeix alguns curtmetratges. i documentals, inclosos Altre voci i Le sirene di carta. El 1991 va obrir una productora, Demian film, amb la qual va produir i fer el seu primer llargmetratge, Verso sud, presentat a la 49a Mostra Internacional de Cinema de Venècia del 1992. i per la que fou nominada al David di Donatello al millor direcor novell i va guanyar la Grolla d'oro en la mateixa categoria. La pel·lícula també va guanyar el Grand Prix al Festival de Cinema d'Annecy.
Les seves pel·lícules posteriors inclouen Padre e figlio, 1994, centrat en la lacerant relació entre dues generacions en conflicte,, Testimone a rischio, 1997, inspirat en la veritable història de Pietro Nava, testimoni ocular d’un delicte mafiós, La porta delle 7 stelle, 2005, un viatge intern ambientat entre Roma, Sèrbia i l'Índia, i Cocapop, 2010, tres paral·lels històries de drogodependència de cocaïna. Per a televisió, va filmar el 1999 La vita che verrà, el 2005 Lucia, nel 2006 La provinciale.

## Filmografia
### Cinema

* Altre voci (1990) - director, guionista - Curtmetratge
* Le sirene di carta (1991) - director, guionista (documental)
* Verso sud (1992) - director, guionista
* Padre e figlio (1994) - director, guionista
* Testimone a rischio (1997) - director, guionista
* La porta delle 7 stelle (2005) - director, guionista
* Cocapop (2010) - director, guionista

### Televisió

* La vita che verrà (1999) - Direcció (4 episodis)
* Lucia (2005) – Direcció - telefilm
* La provinciale (2006) - Direcció (2 episodis) - minisèrie

## Notes

* ↑ «Pasquale Pozzessere».
* ↑ Maria Pia Fusco. «' IL GRANDE COCOMERO' E' IL FILM DELL' ANNO». La Repubblica, 06-06-1993. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ Maria Pia Fusco. «GROLLE D' ORO PER DIVI E NON». La Repubblica, 01-11-1992. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ Sipario , Edizioni 530-534, 1993.
* ↑ Roberto Poppi. I registi: dal 1930 ai giorni nostri. Gremese Editore, 2002, 2002. ISBN 8884401712.
# París-Roubaix 1910

La París-Roubaix 1910 fou la 15a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 27 de març de 1910 i fou guanyada pel francès Octave Lapize, que d'aquesta manera aconseguia la segona de les seves tres victòries consecutives.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Octave Lapize | Alcyon-Dunlop | 9h 15' 12" |
| 2 | Cyrille van Hauwaert | Alcyon - Dunlop | |
| 3 | Eugène Christophe | Alcyon - Dunlop | |
| 4 | Édouard Léonard | Alcyon - Dunlop | |
| 5 | Charles Crupelandt | Le Globe | |
| 6 | René Vandenberghe | - | |
| 7 | Léon Georget | La Française | |
| 8 | Jules Masselis | Alcyon - Dunlop | |
| 9 | Gustave Garrigou | Alcyon - Dunlop | |
| 10 | Joseph van Daele | - | |

## Referències

* ↑ «15th Paris – Roubaix, 1910». bikeraceinfo. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «1910 » 15th Paris – Roubaix». ProCyclingStats. [Consulta: 4 març 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1910 a les-sports.info
* Resultats de l'edició de 1910 a cyclebase.nl
# Parc Nacional de Doñana

Doñana és un espai natural protegit espanyol situat a Andalusia, que té una extensió de 53.709 ha., entre el Parc Natural de Doñana i el Parc Nacional de Doñana, comprèn una gran extensió de maresmes que acull durant l'hivern nombroses espècies d'aus aquàtiques, que cada any arriben als 200.000 individus. Hi treballen diferents institucions científiques que vetllen per un desenvolupament adequat de les comarques limítrofes i per la conservació d'algunes espècies molt amenaçades que hi habiten. Doñana es considera la més gran reserva econògica d'Europa. El nom del parc deriva del de Doña Ana de Silva y Mendoza, muller del VII Duc de Medina-Sidonia. Fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 1994. L'any 2006 el parc rebé 376.287 visites.

## Desastre natural

L'any 1998 una mina propera a aquest parc sofrí el vessament de la seva bassa de residus tòxics. Durant la matinada del 25 d'abril del 1998, la bassa que contenia els residus tòxics provinents de la mina d'Aznalcóllar es trencà i entre 4,5 i 8 hm³ de residus van anar a parar al riu Guadiamar, que quedava a escassos 100 m. Aquesta mina era explotada per la gran quantitat de pirita que conté, principalment, i era propietat de l'empresa sueca Boliden. Els residus abocats consistien en llots i aigües contaminades amb elevades concentracions de metalls pesants (zinc, coure, plom, etc.) i altres contaminants. Tant l'aigua com els llots presentaven un valor molt baix de pH que provocà que fauna i flora d'aquest riu morissin i zones properes també quedessin afectades. Donat que el riu Guadiamar flueix pel Parc Nacional, es van construir uns dics de contenció per tal d'evitar que tots aquests residus hi accedissin i també el contaminessin provocant danys majors. Aleshores, els residus van quedar desviats anant a parar al Guadalquivir.
Tot i que estava previst que l'activitat d'extracció de la mina d'Aznalcóllar es reprengués al llarg de l'any 2015, el Govern aturà la reobertura d'aquesta mina a mitjan març de 2014

## Referències

* ↑ Junta de Andalucía. Consejería de Medio Ambiente.. «Parque Nacional de Doñana», 2008. [Consulta: 2 maig 2010].
* ↑ Ministerio de Medio Ambiente. «Red de parques nacionales. Datos de visitantes a los Parques Nacionales (2001 - 2006).», 2008. [Consulta: 2 maig 2010].
* ↑ «La Junta da luz verde a la reapertura de la mina de Aznalcóllar» (en castellà). El Mundo, 19-12-2013.
* ↑ «El Gobierno paraliza la reapertura de la mina de Aznalcóllar» (en castellà). El País, 14-03-2013.

## Bibliografia

* Fernández Jurado, Jesús i Fernández Jurado, Eduardo. Article "El Rocío: del mito a la realidad", a Huelva y su provincia. Editorial Tartessos. Huelva (1987). ISBN 84-7663-004-2

## Enllaços externs

* Discovering Doñana LTD (en línia)
* Ministerio de Medio Ambiente. Parque Nacional de Doñana (en línia) Arxivat 2013-06-24 a Wayback Machine. (castellà)