OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centralisme democràtic

El centralisme democràtic és el model d'organització i funcionament dels partits i organitzacions marxista-leninistes. La combinació de centralisme i democràcia suposa potenciar la disciplina conscient i el sacrifici voluntari de la llibertat en nom de la màxima eficàcia. El centralisme democràtic s'oposa al burocratisme i a altres formes d'organització com les dels partits socialistes o les organitzacions assembleàries.
Les seves principals característiques són:
      * Caràcter electiu i revocable de tots els òrgans de direcció de baix a dalt.
      * Rendició periòdica de comptes pels òrgans de direcció davant dels que elegiren i davant els òrgans superiors.
      * Llibertat crítica i autocrítica dins del partit.
      * Estricta disciplina de partit, subordinació de la minoria a la majoria.
      * Les decisions dels òrgans superiors son vinculants pels òrgans inferiors.
      * Treball i direcció col·lectius, responsabilitat individual de cada militant.
En formulacions recents, el centralisme democràtic equival a: democràcia interna, unitat d'acció i direcció col·lectiva.
Històricament es pot lligar el centralisme democràtic a les formes organitzatives de la Comuna de París exposades per Karl Marx a "La guerra civil a França" (1871), encara que s'atribueix la seva formulació moderna a Lenin, al seu escrit "Què fer?" (1902).
És una proposta que mai s'ha concretat, tot i haver arribat al poder de l'Estat, degut a la dificultat de concretar organitzacions que siguin al mateix temps de dalt cap a baix i de baix cap a dalt sense que es produeixi un procés de jerarquització sobre les unitats de base i la consegüent centralització; tot i això, en un rang molt limitat i dintre de la subordinació a l'aparell central aquestes organitzacions de base tenen o han tingut alguna capacitat de decisió i acció, encara que molt relativa.

## Referències

* ↑ Marxism–Leninism. The American Heritage Dictionary of the English Language, Fourth Edition. Houghton Mifflin Company.
# Eugeni Fornells Juncosa

Eugeni Fornells Juncosa (Reus, Baix Camp, 16 d'abril de 1882 - Santa Fé, Argentina, 24 de juliol de 1961) va ser un pintor català.
Va fer els seus primers estudis artístics a Reus, a l'Acadèmia Fortuny amb el mestre Ramon Casals i Vernis. Es traslladà a Barcelona, on va donar diversos cursos com a professor de dibuix en col·legis privats. Va ser amic de Rafael Llimona, del qual rebé consell artístic. El 1908 es va casar i emigrà a Buenos Aires, i, després d'una curta temporada, s'establí a Rosario, on instal·là el primer taller de vitralls, "Vitraux d'Art". El 1914 va crear l'Agrupació Artística Catalana de Rosario, que va fusionar-se amb el Centre Català de Rosario. Va ser professor d'art a l'Associació de Foment de Belles Arts (1913), organitzador dels cursos de dibuix i professor a l'Ateneu Popular (també el 1913), que el comissionà, l'any 1916, per estudiar els mètodes i funcionament de diverses associacions culturals espanyoles. Va aprofitar per visitar Reus, i va pronunciar a l'Ateneu Obrer d'aquella ciutat diverses conferències sobre art. Aquell any va publicar alguns dibuixos seus a la premsa local. En tornar, va ser professor de dibuix a l'Escola d'Art Municipal Manuel Musta, de Rosario. Va ser director artístic de les revistes Teatro, Con Permiso i Athenea, i els seus dibuixos es publicaren a revistes de prestigi com Caras y caretas. Membre del consell assessor d'arts plàstiques a la Direcció Municipal de Cultura de Rosario, va ser també, president de l'Associació Argentina d'Artistes Plàstics. L'any 1932, va guanyar el premi Saló de Tardor i, el 1936, el premi Adquisició Municipal de Buenos Aires. Les seves obres figuren als museus de Rosario, Buenos Aires, Pergamino, Montevideo i Bahía Blanca.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 279-280.
# Duponchelia

Duponchelia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Duponchelia caidalis Oberthür, 1888
* Duponchelia fovealis Zeller, 1847
* Duponchelia lanceolalis (Guenée, 1854)
* Duponchelia naitoi Sasaki, 2008
* Duponchelia ranalis (Hampson, 1907)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 21 febrer 2019].
# Oenanthe conioides

Oenanthe conioides és una espècie endèmica alemanya del gènere dels felandrins de la subfamília de les apiòidia. Aquesta planta rara i amenaçada té protagonisme en el debat sobre l'apregonament de l'Elba marítima entre els defensors del port fluvial d'Hamburg i les organitzacions de la protecció de la natura.

## Característiques

És una planta biennal rara que pot atènyer una alçada d'un fins a dos metres. El primer any forma una roseta. Floreix amb flors blanques l'any segon de juny a agost. Té el seu biòtop exclusiu a les maresmes a les ribes de la baixa conca de l'Elba i els seus tributaris, sotmesa al moviment de la marea, entre Geesthacht i Glückstadt i principalement a la ciutat estat d'Hamburg. No suporta l'aigua salada i només creix en les maresmes amb marea d'aigua dolça. L'embat de les ones, més fort per vaixells amb motors sembre més forts en pot dificultar l'arrelament. L'apregonament del baix Elba portaria més aigua salada terra endins i es tem que podria ser letal per a aquesta planta sensible. El seu nom alemany Wasserfenchel significa «fonoll d'aigua» per una certa semblança morfològica amb el fonoll. Tot i això, botànicament el fonoll pertany a un gènere diferent (foeniculum).
La «Directiva Hàbitats» del 1992 de la Unió Europea exigeix atenció prioritària entre d'altres per a aquesta espècie i va decretar que necessita la designació d'àrees especials de conservació i protecció.

## Referències

* ↑ «Schierlings-Wasserfenchel: Dieses Kraut könnte die Elbvertiefung stoppen» (en alemany). Spiegel Online, 19-12-2016. (El Oenanthe conioides la herba que podria impedir l'apregonament de l'Elba)
* ↑ «Heute hier, morgen dort- ein unsteter Gesell» (en alemany). Elbmarschenhaus. Arxivat de l'original el 2017-07-30. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ «Der Schierlings-Wasserfenchel (Oenanthe conioides)». Botanischer Verein zu Hamburg. Arxivat de l'original el 2017-07-30. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ Bodderas, Elke «Sechs Pflänzlein stehen der Elbvertiefung im Weg» (en alemany). Die Welt, 09-02-2017.
* ↑ «Council Directive 92/43/EEC of 21 May 1992 on the conservation of natural habitats and of wild fauna and flora» (en anglès). Diari Oficial de la Unió Europea, 22-07-1992, pàg. 7-50.
* ↑ «Council Directive adapting Directives 92/43/EEC, 2001/81/EC and 2009/147/EC in the field of environment, by reason of the accession of Croatia» (pdf) (en anglès) p. 54. Comissió Europea, 08-02-2013.

## Bibliografia

* Neubecker, J. (en alemany) Berichte des Botanischen Vereins zu Hamburg, 25, 2010b: Worin unterscheidet sich der Schierlings-Wasserfenchel (Oenanthe conioides) vom Wasserfenchel (Oenanthe aquatica) in der Blattform?.
* «Vollzugshinweise zum Schutz von Pflanzenarten in Niedersachsen. – Pflanzenarten des Anhangs II der FFH-Richtlinie mit höchster Priorität für Erhaltungs- und Entwicklungsmaßnahmen – Schierling-Wasserfenchel (Oenanthe conioides)». A: Niedersächsische Strategie zum Arten- und Biotopschutz (pdf). Hannover: Niedersächsischer Landesbetrieb für Wasserwirtschaft, Küsten- und Naturschutz (NLWKN) (editor), 2011, p. 15.
# Geórgios Papadópulos

Geórgios Papadópulos (Eleokhori, 5 de maig de 1919 - Atenes, 27 de juny de 1999) fou un militar grec, agent de la CIA i cap del cop d'Estat militar que va tenir lloc a Grècia el 21 d'abril de 1967, i el líder de la dictadura militar que va governar el país des de 1967 fins a 1974. L'1 de juny de 1973, va abolir la monarquia i es va proclamar president de la República. Fou el màxim dirigent de la Dictadura dels Coronels fins que fou derrocat per un altre militar Dimitrios Ioannidis..
Oficial d'artilleria quan començà la Segona Guerra Mundial, fou col·laborador dels invasors alemanys durant l'ocupació nazi de Grècia, com a cap dels Batallons de Seguretat que perseguien els partisans antinazis del Front d'Alliberament Nacional (EAM). El 1944 amb la derrota dels nazis fugí de Grècia amb l'ajut dels serveis secrets britànics cap a Egipte. Tornà a Grècia on ascendí militarment durant la guerra civil que enfrontà el govern de la monarquia amb suport britànic i nord-americà contra l'Exèrcit Democràtic de Grècia, proper al Partit Comunista i els seus aliats, hereu de l'Exèrcit Popular d'Alliberament Grec (ELAS) que havia combatut l'ocupació nazi.
Als anys 50 Papadópulos fou enviat als Estats Units, com molts altres oficials de dreta que havien lluitat contra els guerrillers, rebé entrenament militar i de contrainsurgència i fou reclutat per a la CIA. El 1956 participà en un intent de cop d'estat militar. El 1967 fou ascendit a Coronel.
El 21 d'abril de 1967, un mes abans de les eleccions, dirigí amb èxit un cop d'estat amb Stilianós Patakós i Nikólaos Makarezos, que donaria lloc a la dictadura dels Coronels. La dictadura dissolgué els partits polítics i perseguí, empresonà i torturà milers d'opositors.
El juny de 1973, amb el règim militar ja en crisi, abolí la monarquia i es proclamà a si mateix president de la república, intentant legitimar-se de cara a una progressiva transició (Metapolitefsi). El 25 de novembre fou deposat per un nou cop, encapçalat per Dimitris Ioannidis.
Després de la caiguda de la junta militar, Geórgios Papadópulos fou detingut i jutjat per alta traïció i condemnat a pena de mort, commutada per cadena perpètua. Morí el 27 de juny de 1999.
# Cetopsorhamdia molinae

Cetopsorhamdia molinae és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Magdalena, Orinoco i Tocantins.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., 1916. New and rare fishes from South American rivers. Ann. Carnegie Mus. v. 10 (núms. 1-2): 77-86, Pls. 13-16.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miles, C. W., 1943. Estudio económico y ecológico de los peces de agua dulce del valle de Cauca. Publ. Secret. Agric. y Fomento del Depart. Peces de Cauca: 1-99.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Saint-Martin-d'Hères

Saint-Martin-d'Hères és un municipi francès, situat al departament de la Isèra i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2005 tenia 35.500 habitants.
# Centranthus calcitrapae

La roseta o pedrosa (Centranthus calcitrapae) és una planta amb flor del gènere Centranthus. És una planta herbàcia de color verd blavós. Creix només fins a una alçada d'entre 10 i 40 cm. La tija és glabra i recta. Les fulles estan molt dividides; les de la base només estan dentades. La roseta floreix d'abril al juliol. La inflorescència és molt característica amb les flors, petites i de color rosa molt delicat, disposades de forma que semblen una umbel·la. Aquesta planta viu als erms i prats secs, marges de camins, a la vora dels murs i entre roques calcàries, d'ací el nom de "pedrosa". La roseta és una planta resistent, que pot viure en zones allunyades del freàtic. És molt comuna a les Illes Balears.

## Referències

* ↑ UIB - Herbari virtual
* ↑ «Espècies d'habitats allunyades del freàtic». Arxivat de l'original el 2011-07-10. [Consulta: 17 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Centranthus calcitrapae - Imatge
# Duponchelia naitoi

Duponchelia naitoi és una arna de la família dels cràmbids. Va ser descrit per Sasaki l'any 2008. Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 15 juliol 2014].
# Justí (historiador)

Marc Junià Justí (en llatí Marcus Junianus Justinus Frontinus), va ser un historiador romà, que va viure probablement al final del segle i aC. Se'n sap molt poc de la seva biografia, fins i tot hi ha autors que defensen que va viure als segles iii i iv.
La seva gran obra és Justini Historiarum Philippicarum Libri XLIV que el mateix autor diu que és derivació de la "Història Universal" (totius Orbis Historias) de Troge Pompeu. Les obres de Troge s'han perdut, però Plini i altres autors en van conservar el pròleg. El tema principal de l'obra de Troge era l'ascens i la història del Regne de Macedònia, començant per Filip II. Justí en realitat va fer més aviat una antologia i no un resum (o epítom) de l'obra de Troge.
Aquesta obra de Justí va ser molt utilitzada durant l'edat mitjana, perquè l'autor va ser confós amb Justí el Màrtir.

## Referències

* ↑ Ronald Syme, "The date of Justin and the discovery of Trogus". A: Historia, n. 37 (1988), p. 358-371.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 680-681.
Viccionari
# Oegstgeest

Oegstgeest és un municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 22.672 habitants repartits sobre una superfície de 7,75 km² (dels quals 0,55 km² corresponen a aigua). De fet és un suburbi de Leiden, i limita amb Katwijk a l'oest, amb Teylingen al nord i Leiderdorp a l'est.

## Ajuntament

* Progressief Oegstgeest 6 regidors
* Leefbaar Oegstgeest 5 regidors
* VVD 5 regidors
* CDA 3 regidors

## Enllaços externs

* www.oegstgeest.nl
* Petit film sobre el municipi
# Casa Ramona Sallent

Casa Ramona Sallent és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil com a habitatge unifamiliar entre parets mitgeres fent cantonada. Consta de planta baixa, pis i una torrassa amb dos pisos. Assentada damunt un sòcol de carreu, la resta de la façana és d'obra vista. Les llindes són de pedra, dovellades de forma escalonada. La coberta de la torrassa és de faldons. Sota les mènsules del ràfec hi ha una sanefa esgrafiada amb motius geomètrics. Les llindes del finestral de la planta baixa estan suportats als extrems per unes cartel·les treballades en pedra. A la cantonada hi ha una columna d'estilització molt personal, amb capitell dòric. El ferro de les baranes i de la porta està estilitzat geomètricament.

## Referències

* ↑ «Casa Ramona Sallent Vda. Rosselló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Castell de Rocafort

Castell de Rocafort és el nom dels següents llocs:
* Castell de Rocafort (Rocafort)
* Castell de Rocafort (Sant Genís de Rocafort)
* Castell de Rocafort de Queralt
Hi ha molts castells anomenats Castell de Rocafort, donat que és un nom de pujol força repetit a Catalunya.
# Eugène Cortambert

Pierre-François Eugène Cortambert (Tolosa, 12 d'octubre de 1805 - París, 5 de març de 1881) va ser un geògraf occità que ocupà el càrrec de conservador de la secció geogràfica de la Biblioteca Nacional Francesa.

## Biografia

Eugène Cortambert va nàixer a Tolosa el 1805 en una família benestant, el seu pare era metge. Apassionat per la geografia va anar-se'n a París el 1825. Va actuar com a divulgador de la geografia vulgaritzant-la mitjançant l'edició de tota una sèrie de manuals. Va ser secretari general (1853-1854) i després president de la Comissió central (1873) de la Societat de Geografia de París. El seu germà Louis Cortambert va ser periodista.

## Obres

* Éléments de géographie ancienne (1834)
* Cours de géographie (1846)
* Éléments de cosmographie (1851)
* Parallèle de la géographie et de l'histoire (1854)
* Petite géographie illustrée du premier âge (1872)

## Referències

* ↑ Article biogràfic sobre Cortambert
# Dorymetaecus

Dorymetaecus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels frurolítids (Phrurolithidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1920 per W. J. Rainbow. L'any 2014 va ser transferida als Phrurolithidae des dels Clubionidae per Ramírez.

## Dorymetaecus spinnipes

Segons el World Spider Catalog amb data de 2 gener de 2019, Dorymetaecus spinnipes és l'única espècie del gènere Dorymetaecus. Són endèmiques de l'illa de Lord Howe (Austràlia).
La closca de l'holotip femení fa 1,5 mm per 1 mm i el seu abdomen 2,1 mm per 4 mm.

## Referències

* 1 2 3 Rainbow, W. J. (1920b). Arachnida from Lord Howe and Norfolk Islands. Records of the South Australian Museum 1: 229-272.
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Dorymetaecus Rainbow, 1920 en la família Phrurolithidae +base de dades
* ↑ Ramírez, M. J. (2014). The morphology and phylogeny of dionychan spiders (Araneae: Araneomorphae). Bulletin of the American Museum of Natural History 390: 1-374. Link doi:10.1206/821.1 (p. 343)
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Dorymetaecus spinnipes Rainbow, 1920 en la família Phrurolithidae +base de dades
# Justí Rousseil

Justí Maria Rousseil (Montner, 1854 - Catllà de Conflent, 1932) o Justin Rousseil va ser un sacerdot nord-català que publicà un llibre sobre Joana d'Arc i un altre sobre Lorda que tingueren gran ressò coetani.

## Biografia

Després de ser ordenat sacerdot el 1878 ocupà els càrrecs de rector de Trevillac, Terrats, Sant Nazari, Pesillà de la Ribera i Catllà de Conflent. A més, va ser professor i canonge de Paumèrs, al Llenguadoc. Era bon orador i amant de les lletres, i publicà dues obres que tingueren una gran acollida: La sainte nationale, una hagiografia de santa Joana d'Arc que es traduí a l'anglès; i Les splendeurs de Lourdes, que tingué dues edicions contemporànies en francès, tres més en anglès i una en italià (modernament, a més, la versió anglesa s'ha reimprès en edició facsimilar). També col·laborà en publicacions periòdiques.

## Obres

* Les splendeurs de Lourdes, souvenirs des noces d'or Perpinyà: Imp. Barriere et cie, 1908
** Joseph Murray, trad. The Glories of Lourdes London: Washbourne, 1909 (2 ed. 1911)
** Joseph Murray, trad. The Glories of Lourdes New-York: Benziger Brothers, 1909
** Joseph Murray, trad. The Glories of Lourdes General Books, 2009 ISBN 9781151415493
** Splendori di Lourdes Milano: Tip. Santa Lega Eucaristica, 1913
* La sainte nationale ou le surnaturel dans la personne et l'ouvre de Jehanne d'Arc Perpinyà: Imprimerie Catalane, 1921 (2a. ed. 1922)
** Joseph Murray, trad. Saint Joan of Arc, a study of the supernatural in her life and mission London: Burns, Oates & Washbourne, 1925
* Jacinto Verdaguer, article a Revue de Lille 1910, p. 4 i 6

## Bibliografia

* Semaine religieuse du diòcese de Perpignan 1932, p. 192-193
* Ramon Corts, Joan Galtès, Albert Manent, dirs. Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya vol. III Barcelona: Generalitat de Catalunya-Editorial Claret, 2001
# Nundinari

Nundinari fou bisbe de Barcelona a mitjan segle v. El seu nom apareix en una carta escrita pel metropolità Ascani i bisbes de la Tarraconense dirigida al Papa Hilari l'any 465 per la que es notificaven l'elecció d'un nou bisbe anomenat Irineu que era prevere del Bisbat i separant de la diòcesi de Barcelona el Bisbat d'Ègara. Al moment de morir Nundinari, presumiblement a la primavera del 465, volgué que el bisbe Ireneu fos el seu successor a la seu de Barcelona. Ireneu també tenia l'aprovació del clero, el poble i la noblesa, i aquests demanaren al metropolità i als altres bisbes de la província eclesiàstica que els concedissin aquesta petició. Tanmateix el papa denegà aquesta sol·licitud zelós dels cànons antics que prohibien la translació d'un bisbe d'una a altra seu. Es desconeix qui fou el successor immediat del bisbe Nundinari.

## Bibliografia

* Flórez, Henrique. Espana Sagrada: theatro geographico-historico de la Iglesia de Espana. Origen, divisiones, y terminos de todas sus Provincias (en castellà). Tomo XXIX. Madrid: Imprenta de Don Antonio de Sancha, 1775, pàgs. 114-118 [Consulta: 23 maig 2015].
* Garcia i Llinares, M. Gemma. La seu episcopal d'Ègara : arqueologia d'un conjunt cristià del segle IV al IX. Tarragona: Institut Català d'Arqueologia Clàssica, 2009. ISBN 9788493680916 [Consulta: 7 desembre 2015]. Arxivat 2015-08-14 a Wayback Machine.
# Governació de Sa'dah

La governació de Sa'dah és un dels estats del Iemen. Està ubicada al nord del país i fa frontera amb l'Aràbia Saudita. Té una població de 887.482 habitants (2012), és a dir, prop d'un 2,4% de la població total del Iemen. La seva capital és la ciutat de Sa'dah, amb 70.203 habitants (2013). Aquesta demarcació és una de les àrees més inaccessibles de la nació i es troba entre les més pobres del país.
Des del juny del 2004, en aquesta regió hi està tenint lloc una rebel·lió zaidita en contra del govern del Iemen.
# Casa Ravell de Fontenac

La Casa Ravell de Fontenac és una obra amb elements gòtics de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia composta de planta baixa, pis i golfes i coberta a dues aigües, amb portal d'arc de mig punt adovellat i finestra superior d'arc conopial i trencaaigües amb llinda. Edifici annex amb galeria d'arcades de mig punt a les golfes, que segurament era l'assecador del paper del molí. Masoveria i altres edificis agrícoles annexes.

## Referències

* ↑ «Casa Ravell de Fontenac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Graphiurus surdus

Graphiurus surdus és una espècie de mamífer rosegador esciüromorf de la família Gliridae. Es troba al Camerun, la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial i Gabon. El seu hàbitat natural són els boscos humit de terres baixes forestals, ja siguin subtropicals o tropicals.

## Referències

* Holden, M. E.. 2005. Family Gliridae. Pp. 819-841 in Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
Espècies vivents de lirons :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Glirinae :
Graphiurinae :
Leithiinae :
Categoria :