OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Garhakota

Garhakota és una vila de Madhya Pradesh a l'angle entre els rius Sonar i Gadhairi, a uns 43 km a l'est de Sagar, capital del districte de Sagar. La població era d'11.414 el 1881 i de 8.508 el 1901.
Fou fundada probablement pels gonds que la van dominar fins al 1629 quan fou ocupada per un cap rajput del Bundelkhand de nom Chandra Sah, que va construir el fort. El 1703, Hirde Sah, fill de Chhatra Sal, raja bundela de Panna, va ocupar Garhakota i va concedir al seu governant el poble de Naiguwan a Rehli, que fins al 1947 fou un feu de Panna en mans dels descendents de Chandra Sah.
Hirde Sah va construir més a l'est del fort una nova ciutat a la vora del riu que va anomenar Hirdenagar. Hirde va morir el 1739 i van esclatar conflictes entre el successor Subha Singh i el seu germà petit Prithwi Singh i aquest va cridar en ajut al peshwa maratha al que va prometre a canvi el quart de les taxes dels seus dominis. Amb l'ajut maratha Prhitwi Singh es va apoderar de Garhakota. El 1810 la fortalesa fou atacada pel raja de Nagpur i Mardan Singh, descendent de Prithwi Singh, va morir en la lluita; el seu fill Arjun Singh, va demanar ajut a Sindhia de Gwalior oferint la cessió de la meitat del seu territori com a pagament per la protecció. Sindhia va enviar un exèrcit dirigit pel coronel Jean Baptiste, que va derrotar les forces de Nagpur i va annexionar Malthon i Garhakota, deixant a Arjun Singh el territori de Shahgarh i alguns altres territoris. Baptiste va romandre algun temps a Garhakota com a governador. El 1819, Arjun Singh es va apoderar del fort per sorpresa i el va conservar uns quants mesos, però el 1820 fou expulsat per una força britànica dirigida pel general Watson i durant anys fou administrada pels britànics en nom dels Sindhia de Gwalior. El 1857 els rebels es van apoderar del fort que fou atacat per Sir Hugh Rose el 1858. El 1861 Garhakota fou cedida als britànics a canvi d'altres territoris. Es va crear la municipalitat al cap de pocs anys però fou abolida vers 1880.

## Bibliografia

* Sir William Wilson Hunter, The Imperial Gazetteer of India, 1885, London, Trübner & co.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Garguilhs de Sus

Garguilhs de Sus, també conegut com a Lac de Sus, és un llac glacial situat a la conca occidental del circ de Colomèrs, al terme municipal de Naut Aran, a la vall d'Aran. Es troba a 2.313 metres d'altitud, i la seva superfície és de 1,77 hectàrees. Està inclòs a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Les seves aigües desguassen a l'estany Garguilhs de Jos.
Es troba al costat del corriol existent entre el refugi de Colomers i el Port de Colomers.

## Referències

* ↑ ICC, 2018.

## Bibliografia

* ICC. «Lac de Sus» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2018. [Consulta: 26 maig 2023].
# Garhi

«Garhi» té aquests significats:
Nom de tres principats de l'Índia:
* Garhi (Bhaisa Kheri), thakurat a l'agència de Bhopawar.
* Garhi, thikana d'Alwar.
* Garhi (Banswara), jagir de Banswara.
# Garcia I

Garcia I és el nom dels següents personatges:
* Garcia I o Garcia Ènnec (~810 - ~880), rei de Pamplona (851-~880)
* Garcia I o Garcia Arnau (~965-1031), comte de Bigorra
* Garcia I d'Aragó dit el Dolent (? - 843), comte d'Aragó (820-833)
* Garcia I de Castella (Burgos, 938 - Medinaceli, 995), comte de Castella (970-995)
* Garcia I del Congo, manikongo del regne del Congo (1624 -26)
* Garcia I de Galícia (1042-1090), rei de Galícia en dos períodes (1065-71 i 1072-73)
* Garcia I de Lleó (~871 - 914), rei de Lleó (910-914)
# Garcia Fernández de Heredia

García Fernández de Heredia (Munébrega, Aragó, ? - La Almunia de Doña Godina, Aragó, 1 de juny de 1411) fou arquebisbe de Saragossa.
Durant el conflicte cismàtic, fou sempre fidel al seu compatriota Benet XIII.
Fou amic personal de l'infant Joan, pel qual va actuar de procurador davant la cúria papal. El 1377 va ser nomenat bisbe de Vic, amb el capítol del qual va tenir conflictes. El rei Pere el Cerimoniós el va destituir el 1383 temerós de les bones relacions amb el seu fill, però Joan el va restituir nomenant-lo arquebisbe de Saragossa quan va morir el seu pare i va pujar al tron el 1387. Quan Joan va morir el 1396 sense descendència va donar suport al seu germà Martí l'Humà per succeir-lo, enfront dels intents de Mateu de Foix i Violant d'Aragó.
El 1410, a la mort de l'últim membre del casal de Barcelona i a l'esclatar la crisi successòria, va oposar-se radicalment a la candidatura al tron del governador general dels regnes Jaume II, comte d'Urgell, prenent partit per Lluís de Calàbria, fill del duc d'Anjou. Durant l'interregne següent de dos anys també va oposar-se que exercís el seu càrrec a l'Aragó i, com a arquebisbe de Saragossa, es va erigir com a capità general del regne. Enmig de les bandositats que assolaven tota la Corona d'Aragó aprofitant el buit de govern, l'1 de juny de 1411 va quedar per entrevistar-se amb l'urgellista Anton de Luna (amb qui es barallava per la tutela de l'infant Frederic de Luna) a l'Almúnia de Doña Godina. Allí va ser assassinat pels escoltes d'Anton de Luna en el transcurs d'una trifulca entre els dos prohoms o pel mateix Anton de Luna segons altres versions, fet que va tenir conseqüències cabdals en el desenvolupament de l'interregne (que finalitzaria el 1412 amb el Compromís de Casp). És enterrat a l'església de San Francisco de Terol.

## Referències

* ↑ Carta dels ambaixadors d'Aragó al Parlament de Catalunya sobre la mort de l'arquebisbe de Saragossa (02-06-1411)
* ↑ (castellà) Ferran de Soldevila Historia de Catalunya, p.584
# Gedi

* Per a altres significats, vegeu «Principat de Gedi».
Gedi (o Gede) és una vila de Kenya, al sud de Malindi i al nord de Watamu al districte de Malindi. Fou fundada vers el segle xiii en un banc de corall a 6 km de la mar i a 16 km al sud de Malindi. Els portuguesos l'assenyales com Quelman (derivat de la forma suahili de Kilimani ("sobre el turó"). El nom Gedi el va adoptar al segle xvi, sent una paraula oromo que vol dir "preciós".
La vila inclou les ruïnes de Gedi on una tomba està datada el 1399/1400; altres tombes o cases arriben fins al segle xvii, però la majoria són del segle xv. Segurament fou destruïda al començament del segle xvi però reocupada al final del segle xvi i ocupada part del XVII quan el port va quedar abandonat segurament per l'arribada dels oromo, i no fou redescobert fins després de 1920. Entre 1948 i 1958 i la zona fou declarada Parc Nacional (18 hectàrees). Les cases són de corall, terra i guix, i algunes tenen gravats; hi ha una mesquita gran i 7 de petites, un palau, un fort i nombrosos edificis, així com tombes, tot qualificat com a arquitectura suahili. A la vila moderna, uns 600 habitants, s'ha obert un museu i unas exposició de papallones.

## Referències

* ↑ African Archaeological Review, Volume 15, Number 3, September 1998, pp. 199-218(20)
* ↑ «Urban Poverty Estimates for Kenya's Provinces, Districts, Divisions and Locations». Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 6 abril 2009].
# Geoparc dels Dinosaures Țara Hațegului

El Geoparc dels Dinosaures Țara Hațegului es va obrir establert el 2004–05 a la zona Hațeg. Aquesta àrea va constituir una gran illa alta mar del mar de Tetis que va existir durant el període del Cretaci final, probablement des del Cenomanià fins a l’època de Maastrichtià.
El parc forma part de la Xarxa Europea de Geoparcs i té com a objectiu promoure els valors locals, garantir la restauració dels monuments, identificar i documentar les tradicions locals i educar i informar les comunitats locals sobre com preservar la identitat cultural local.

## Referències

* ↑ «Istoric». Hateggeoparc.ro. [Consulta: 12 març 2016].
* ↑ Benton, M.J., Csiki, Z., Grigorescu, D., Redelstorff, R., Sander, P.M., Stein, K., and Weishampel, D.B. (2010). "Dinosaurs and the island rule: The dwarfed dinosaurs from Hațeg Island. Arxivat 2011-07-10 a Wayback Machine." Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, 293(3-4): 438–454.
# Gerónima Montealegre Fernández

Gerónima Montealegre Fernández (San José, 30 d'octubre de 1823 - 16 de setembre de 1892) María Gerónima Montealegre Fernández de Carranza Ramírez va ser una filantropa costa-riquenya, primera dama del seu país en ser la deona del cap d'Estat provisional Bruno Carranza (1822-1891).
Els seus pares eren Mariano Montealegre Bustamante (primer vicecap d'Estat i el primer diplomàtic costa-riqueny, i un dels més rics cafeters de la seva època) i de Jerónima Fernández Chacón (que tenia una gran fortuna personal).Va ser germana de José María Montealegre Fernández ―que seria president de Costa Rica entre 1859 i 1863―. Es va casar amb Carranza a San José el 3 de gener de 1847. Es va convertir en primera dama quan ell va arribar al poder ―mitjançant un cop d'estat- entre el 27 d'abril i el 9 d'agost de 1870.
Utilitzant l'herència de la seva mare, ella i les seves germanes Aurelia i María Montealegre Fernández van fundar l'Hospici de la Trinitat, el primer orfenat de la ciutat de San José.
El 25 de gener de 1891 va morir el seu marit als 68 anys d'edat. Ella va morir a la mateixa ciutat el 16 de setembre de 1892. Al moment de la seva mort, el diari josefí L'Herald la va sobrenomenar «la mare dels orfes i dels desvalguts».
L'actriu Madeleine Stowe ―a través de la seva mare, Mireya Mora-Steinvorth, de nacionalitat costa-riquenya― és quadrineta de Gerónima Montealegre.

## Referències

* ↑ «Gerónima Montealegre Fernández, n. 30 octubre 1823», ficha genealógica en el sitio web Rodovid. Consultado el 7 de mayo de 2013.
* ↑ «Mariano Montealegre Bustamante», ficha genealógica en el sitio web Diclib. Consultado el 7 de mayo de 2013.
* 1 2 3 4 5 «Doña Gerónima Montealegre Fernández de Carranza Ramírez» Arxivat 2011-07-28 a Wayback Machine., ficha biográfica sin fecha (posiblemente de 1999) en el sitio web Tiquicia. Presenta una pequeña fotografía carné de Gerónima Montealegre. Consultado el 7 de mayo de 2013.
* ↑ «Stowe tiene pocas palabras para Costa Rica» Arxivat 2013-03-26 a Wayback Machine., artículo de Sofía Guerrero A. en el diario La Nación (San José de Costa Rica) del 12 de marzo de 2012. Consultado el 7 de mayo de 2013.
# Giuseppe Donizetti

Giuseppe Donizetti, més conegut com a Donizetti Paşa (Bèrgam, Llombardia, 6 de novembre de 1788 – Istanbul, 12 de febrer de 1856) va ser el director de l'Orquestra Imperial (Mûsikâ-i Hümâyûn) de l'Imperi Otomà, per la qual cosa va viure a Istanbul fins al final de la seva vida.
El 1828 va ocupar la posició d'instructor general de música de l'Imperi Otomà, a la cort del soldà Mahmut II (1808–39). Donizetti va tenir un paper important en la introducció de la música europea a l'exèrcit otomà. Va rebre el títol de paixà.
Està enterrat a la Catedral de l'Esperit Sant a Şişli. Fou germà de Gaetano Donizetti.

## Referències

* ↑ Emre Aracı. Donizetti Paşa. Yapı Kredi Yayınları, 2006. ISBN 978-975-08-1153-1.
* ↑ http://m.bianet.org/bianet/siyaset/51085-saint-esprit-katedralinin-altindaki-tarih
# Giovanni Battista Fontana

Giovanni Battista Fontana (Brescia, 1589 - Pàdua, 6 de setembre de 1630) va ser un compositor i violinista italià del primer barroc. Fontana va néixer a Brescia i hi va treballar i a Roma, Venècia i Pàdua. Va morir a Pàdua durant la pesta de 1629–31. Gairebé tota la informació sobre Fontana prové del prefaci del P. Giovanni Battista Reghino va publicar 18 a títol pòstum (de vegades, de manera incorrecta, 12), sonates (Sonate a 1.2.3. per il violino, o cornetto, fagotto, chitarone, violoncino o simile altro istromento, Venècia: Bartolomeo Magni, 1641). Es troben entre les primeres sonates d'aquesta forma, que consten de sis sonates per a violí sol / cornetto amb continu i 12 sonates per a un a tres violins i continu, aquest últim grup sovint inclou una exigent part concertant per a fagot o violoncel. "Un atto di morte datat el 7 de setembre de 1630 per a una" Zan Batta Fontana"de 50 anys és l'únic dels registres de defuncions paduanes de 1625 a 30 d'una persona que porta aquest nom" (Dunn 2014).

## Referències

* Dunn, Thomas D. 2014. "Fontana, Giovanni Battista". Grove Music Online, editat per Deane Root (1 de juliol; consultat el 17 de juliol de 2017).
# Giovanni Battista Donati

Giovanni Battista Donati Associate RAS (segons la pronunciació italiana: [dʒoˈvanni batˈtista doˈnaːti]; Pisa, Itàlia, 16 de desembre de 1826 – Florència, Itàlia, 20 de setembre de 1873) va ser un astrònom italià.
Donati es va graduar a la universitat de la seva ciutat natal, Pisa, i després es va incorporar al personal de l'Observatori de Florència el 1852. En va ser nomenat director el 1864.
Donati també va ser un pioner en l'estudi espectroscòpic de les estrelles, el Sol i els cometes. Va observar l'eclipsi total de Sol del 18 de juliol de 1860 a Torreblanca, a Espanya, i el mateix any va començar els experiments d'espectroscòpia estel·lar. El 1862 va publicar una memòria, Intorno alle strie degli spettri stellari, que indicava la viabilitat d'una classificació física dels estels.
Donati també va utilitzar l'espectroscòpia dels cometes per determinar la seva composició física, en particular amb el cometa 1864b; l'espectre que va trobar contenia tres línies emissores que quatre anys més tard serien identificades per William Huggins com a carboni. Va descobrir que l'espectre canviava quan un cometa s'acostava al Sol, i que l'escalfament feia que emetés la seva pròpia llum en lloc de reflectir la llum solar: va concloure que la composició dels cometes és, almenys en part, gasosa.
Entre 1854 i 1864 va descobrir sis cometes nous, inclòs l'espectacular cometa Donati (C/1858 L1), trobat el 1858.
Una investigació de la gran aurora del 4 de febrer de 1872 va portar a Donati a referir aquests fenòmens en una branca diferent de la ciència, designada per ell com a "meteorologia còsmica". No obstant això, no va poder seguir el tema, ja que l'any següent va morir de còlera, que havia contret mentre assistia a una convenció científica a Viena.

## Honors

* El cràter Donati a la Lluna
* Asteroide 16682 Donati

## Referències

* ↑ Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 34, 1874, pàg. 153. Bibcode: 1874MNRAS..34..153.. DOI: 10.1093/mnras/34.4.153 [Consulta: free].
* ↑ Asimov, Isaac. «Donati, Giovanni Battista». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 339. ISBN 8429270043.
* 1 2 Giovanni Battista DONATI Arxivat 27 September 2011 a Wayback Machine.. in G. F. Tricomi, Matematici italiani del primo secolo dello stato unitario, Memorie dell'Accademia delle Scienze di Torino. Classe di Scienze fisiche matematiche e naturali, serie IV tomo I, 1962.
* 1 2 3 Донати, Джанбатиста, Great Soviet Encyclopedia (en rus)
# Gibara

Gibara és una petita ciutat, situada a la costa nord-est de la República de Cuba. Forma part de la província d'Holguín.

## Fills il·lustres

* Guillermo Cabrera Infante (1929-2005), novel·lista, guionista, traductor i crític.
* José Morales Lemus (1808-1870), jurista i polític.

## Ciutats agermanades

* El Prat de Llobregat
# Giaveno

Giaveno (arpità Djavën, piemontès Giaven) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 15.957 habitants. Està situat a la Vall Sangone, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis d'Avigliana, Coazze, Cumiana, Perosa Argentina, Pinasca, Trana i Valgioie.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Daniela Ruffino | Llista cívica |
# Gegantons Darsius i Gebàs

Gegantons Darsius i Gebàs són dos gegantons del Guinardó que representen dos bessons, alumnes del taller d'expressió i arts plàstiques Xerrac: ell figura que és pintor i ella, ceramista. Tant la indumentària com els complements que porten els relacionen plenament amb l'activitat que fan: en Darsius porta bata de pintor i té a les mans una paleta i un pinzell; la Gebàs duu una camisa per a no embrutar-se el vestit i a les mans hi té un gerro que sembla acabat de fer i una eina de polir.
La idea de construir els gegantons sorgeix a principi de la dècada dels noranta entre els nens i nenes del taller Xerrac, que volien unes figures que poguessin portar per acompanyar els gegants del Guinardó a les trobades i cercaviles.
Els alumnes mateix s'encarregaren de construir els gegantons, amb cartró pedra i fusta, i hi van voler reflectir dues tècniques que aprenien al taller: la ceràmica i la pintura. Els enllestiren el 1992 i aquell any mateix van crear la colla de Gegantons del Xerrac. Al maig, ja els van treure a ballar a la festa major del barri, en què no han deixat de participar d'ençà d'aleshores.
Els gegantons del Xerrac tenen ball propi des de l'any 2000: una peça musical de Teresa Cuxart, amb coreografia de Montserrat Cuxart.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gegantons Darsius i Gebàs». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Gegantons de la Barceloneta

Els Gegantons de la Barceloneta són en Ramonet, en Ganxut i la Torre del Rellotge, vinculats a la colla de la Barceloneta. Els dos primers simbolitzen dos oficis típics del barri: en Ramonet és cuiner i en Ganxut, estibador del port. La Torre del Rellotge, en canvi, és una figura peculiar perquè no representa una persona, sinó un edifici: el monument del Moll de Pescadors, considerat símbol del barri mariner.
Aquestes figures, com els gegants Pep Barceló i Maria la Neta, van néixer el 1991, fruit de la tasca l'Associació de Geganters, Grallers i Bestiari de la Barceloneta, que va cercar els elements que identificaven el barri per crear unes figures pròpies. S'encarregà la tasca de construir-les a l'imatger Xavier Jansana, i aquell mateix any va enllestir els gegants, els capgrossos Ganxut i Ramonet i el gegantó de la Torre del Rellotge. Pocs anys després, el 1993, els dos capgrossos es reconvertiren en gegantons de motxilla.
Els gegantons de la Barceloneta, juntament amb els gegants grans, es van estrenar el 1991, per les festes de Sant Miquel, patró del barri, on no han faltat mai des d'aleshores. També es deixen veure sovint en cercaviles i trobades arreu de la ciutat. Quan no surten, es poden veure exposats a la Casa dels Entremesos, amb més figures de la imatgeria festiva de la Ciutat Vella.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gegantons de la Barceloneta». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Gimnàs (escola)

«Gimnàs (escola)» té aquests significats:
* A la Grècia antiga, el "gymnasion" era el conjunt d'instal·lacions esportives. El nom prové de la paraula que en idioma grec designa la nuesa.
* Als països germànics gymnasium és l'equivalent a l'institut d'ensenyament mitjà.
Viccionari
# The Cameraman's Revenge

The cameraman's Revenge, (rus: Месть кинематографического оператора) és una pel·lícula russa d'animació en stop-motion de 1912, pel·lícula curta dirigida i escrita per Wladyslaw Starewicz. Es genera una història a partir d'insectes dissecats que es mouen fotograma a fotograma.

## Argument

La pel·lícula es basa en la col·lisió d'amor de la família Zhukov (escarabats de cérvol), l'artista Usachini (escarabat-escarabat), la llagosta càmera i el ballarí de dansa.

## Stop-motion

Aquesta pel·lícula supera l'efecte de pixilació generat anteriorment en obres de George Méliès o Segundo de Chomón ("The haunted hotel" i L'hotel elèctric), considerant-se la primera peça cinematogràfica creada en stop-motion. La diferència radica en el fet que Starevicz tractava i manipulava els seus personatges per a poder ser animats posteriorment. Pot considerar-se aquesta pel·lícula com una de les influències de Willis O’Brien per crear "The lost world" el 1925.

## Referències

* ↑ "Вечер немого кино" в "Аптекарском огороде"
* ↑ Как любитель насекомых Владислав Старевич стал пионером кукольной анимации
* ↑ В Москве пройдет показ мультфильмов начала XX века
* ↑ Показы немого кино будут проходить в Москве
* 1 2 3 «“EFECTOS VISUALES: Desarrollo y evolución a lo largo de la historia del cine”». [Consulta: 9 desembre 2018].
# Regió Autònoma de Tigre

La regió autònoma de Tigre fou una unitat administrativa d'Etiòpia que va gaudir teòricament d'àmplia autonomia de 1988 a 1989 (nominalment va existir fins a 1991). Fou creada pel Derg el 1987 i va entrar en funcionament el 1988. Comprenia la regió històrica del Tigre amb una extensió inferior a l'actual. Les regions autònomes de l'Etiòpia socialista tenien considerable poder (fins i tot almenys quatre de les cinc van ser dotades de banderes). El poder fou exercit pel Partit dels Treballadors d'Etiòpia però va tenir molt poca efectivitat, ja que el Front Popular d'Alliberament de Tigre dominava la major part del territori després de la derrota etíop a la batalla d'Afabet (Eritrea, març de 1988) contra el Front Popular d'Alliberament d'Eritrea. Al maig de 1988 es va declarar la llei marcial a Tigre i l'implacable sergent Legesse Asfaw, fou nomenat administrador en cap de la llei marcial amb seu a Mekele, la capital regional (el 1989 a Enda Selassie) i la guerra fou constant amb certes alternatives però quasi sempre favorables finalment al Front Popular d'Alliberament de Tigre. La darrera batalla anomenada d'Enda Selassie va acabar el 19 de febrer de 1989. El 25 de febrer de 1989 les forces del Derg van evacuar Mekele i la presència de representants del govern central a la regió va acabar i aquesta, mai reconeguda pels rebels, va desaparèixer de facto.

## Notes

* ↑ Mapa a: Arxivat 2011-12-09 a Wayback Machine.

## Referències

* A Political History of the Tigray People's Liberation Front (1975-1991): Revolt, Ideology and Mobilisation in Ethiopia, per Aregawi Berhe, Amsterdam 2008
# Barthélémy Kotchy

Barthélémy Kotchy (Grand-Bassam, 1934 - Abidjan, 19 de gener de 2019) va ser un escriptor i polític de Costa d'Ivori.
Fou membre fundador del FPI i és des del 2008 president de l'ASCAD.

## Obres

* 1982 : Olifant noir ; suivi de, Chansons africaines
* 1984 : La critique sociale dans l'œuvre théâtrale de Bernard Dadié
* 1984 : Propos sur la littérature négro-africaine, con Christophe I-Dailly
* 1989 : Une lecture africaine de Léon Gontran Damas
* 1993 : Aimé Césaire, l'homme et l'œuvre, con Lilyan Kesteloot
* 2001 : La correspondance des arts dans la poésie de Senghor : essai
# Equilibri dinàmic

Un equilibri dinàmic ocorre quan dos processos reversibles ocorren al mateix pas. Molts processos (com ara algunes reaccions químiques) són reversibles i quan estan en equilibri dinàmic, reaccions oposades ocorren al mateix temps.
Un exemple del procés pot ser imaginat amb una galleda plena d'aigua que es col·loca en una cambra petita. L'aigua de la galleda evapora, i l'aire en la cambra es comença a saturar del vapor d'aigua. Eventualment, l'aire en la cambra serà completament saturat i el nivell d'aigua en la galleda pararà completament la seva davallada. No obstant això, l'aigua en la galleda segueix evaporant. El que passa és que les molècules d'aigua en l'aire de tant en tant xoquen contra la superfície de l'aigua i es tornen a condensar. Això ocorre al mateix pas al qual l'aigua evapora de la galleda. Aquest és en un exemple de l'equilibri dinàmic perquè el pas d'evaporació és igual al pas de la condensació.
El concepte d'equilibri dinàmic no és limitat als simples canvis d'estat. Amb freqüència està aplicat a l'anàlisi cinètica de reaccions químiques per obtenir informació útil sobre la proporció de reactius i productes que formaran l'equilibri. En un equilibri les concentracions dels reactius i les concentracions dels productes són constants.
El terme també té altres aplicacions. Sempre es refereix a una situació mantingut estable per processos en equilibri. Per exemple, en biologia, la biocenosi es crea una estable comunitat d'organismes resultat de l'equilibri dels indexos de natalitat i de mortalitat.

## Referències

* ↑ «Equilibri dinàmic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Equilibri dinàmic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.