OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jizn

Jizn (en rus: Жизнь) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 347 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Església Catòlica Antiga

Església Catòlica Antiga, en anglès: Old Catholic Church, també coneguts informalment com a Catòlics vells o veterocatòlics, es fa servir per designar un gran nombre d'esglésies cristianes que es va originar per separació de l'Església Catòlica Romana per estar en desacord amb certes doctrines d'aquesta i especialment per la infal·libilitat del papa establerta per votació en el Concili Vaticà I l'any 1870. Aquestes esglésies no estan en comunió amb l'Església Catòlica Romana però l'Església Unió d'Utrecht, que és una de les que integren l'Església Catòlica Antiga, ho està amb la Comunió anglicana i és membre del Consell Mundial d'Esglésies.
La formació de la comunió dels vells catòlics alemanys, austríacs i suïssos començà l'any 1870 sota el lideratge d'A. Döllinger i amb l'anomenada declaració d'Utrecht de 1889 on acceptaven els set primers concilis ecumènics i la doctrina formulada després de l'any 1054, però refusant la comunió amb el Papa de Roma i un gran nombre de doctrines i pràctiques de l'Església Catòlica Romana.
Anteriorment a 1870 ja existia a Holanda una església anomenada Catòlics Vells que es va integrar amb el temps a l'Església Catòlica Antiga sorgida a partir de 1870.

## Referències

* ↑ «Churches in Communion with the Church of England». Europe.anglican.org, 08-04-2009. Arxivat de l'original el 2010-03-25. [Consulta: 25 abril 2010].
* ↑ «Old-Catholic Church in the Netherlands». Oikoumene.org. Arxivat de l'original el 2011-05-21. [Consulta: 25 abril 2010].
* ↑ «Our Sunday Visitor Catholic Newspaper, Magazines, Books, Offering Envelopes». Osv.com. [Consulta: 25 abril 2010].

## Bibliografia

* Episcopi Vagantes and the Anglican Church. Henry R.T. Brandreth. London: Society for Promoting Christian Knowledge, 1947.
* Episcopi vagantes in church history. A.J. Macdonald. London: Society for Promoting Christian Knowledge, 1945.
* History of the So-Called Jansenist Church in The Netherlands. John M. Neale. New York: AMS Press, 1958.
* Old Catholic: History, Ministry, Faith & Mission. Andre J. Queen. iUniverse title, 2003.
* The Old Catholic Church: A History and Chronology (The Autocephalous Orthodox Churches, No. 3). Karl Pruter. Highlandville, Missouri: St. Willibrord's Press, 1996.
* The Old Catholic Sourcebook (Garland Reference Library of Social Science). Karl Pruter and J. Gordon Melton. New York: Garland Publishers, 1983.
* The Old Catholic Churches and Anglican Orders. C.B. Moss. The Christian East, January, 1926.
* The Old Catholic Movement. C.B. Moss. London: Society for Promoting Christian Knowledge, 1964.

## Enllaços externs

* Union of Utrecht of The Old Catholic Churches
# Orrstown

Orrstown és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 231 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orrstown tenia 231 habitants, 79 habitatges, i 59 famílies. La densitat de població era de 1.486,5 habitants/km².
Dels 79 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 17,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 851 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.542 $ i la renda mediana per família de 39.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.188 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.346 $. Cap de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orrstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orrstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Serpa

La Serpa és una llacuna litoral, localitzada al municipi de Castelló d'Empúries, que antigament formava part de la comunicació de desguàs de l'antic estany de Sant Pere amb el mar. Actualment està formada per una llacuna principal i diverses de menors.
En aquesta llacuna, a banda de la llacuna i les seves comunitats submergides (hàbitats d'interès comunitari prioritari, codi 1150), destaquen els salicornars (hàbitat d'interès comunitari, codi 1420) i les jonqueres de tendència halòfila (hàbitats codi 1410). L'aportació d'aigua dolça a través del Rec Sirvent, però, està provocant canvis en les comunitats vegetals. De fet, arran d'aigua la comunitat que prospera més és el canyissar. A la platja, finalment, es localitza la vegetació de les dunes mediterrànies fixades amb comunitats del Crucianellion maritimae (hàbitat d'interès comunitari, codi 2210) i la vegetació de les dunes mòbils secundàries (dunes blanques) amb Ammophila arenaria (hàbitat d'interès comunitari, codi 2120).
L'espai presenta diverses figures de protecció. Forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 Aiguamolls de l'Empordà. A més, pertany a la Reserva natural integral II, de «Les Llaunes».

## Referències

* 1 2 3 «La Serpa». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 13 juliol 2014].
# La fuente amarilla

La fuente amarilla és una pel·lícula espanyola d'intriga de 1999 sobre la màfia xinesa a Espanya, dirigida per Miguel Santesmases.

## Argumento

La Font Groga és una vella llegenda xinesa que fa referència a la deu al qual beuran els morts i on viuen feliços per sempre. Això serveix d'excusa per fer un viatge a les interioritats de la màfia xinesa a Espanya: una jove anomenada Lola intenta esbrinar qui va matar als seus pares, xinès ell i espanyola ella. Lola va veure com els tirotejaven i en la seva cerca coneix a Sergio, un jove tímid, amb el qual intentarà infiltrar-se en la màfia xinesa per a investigar la mort de pares.

## Repartiment

* Eduardo Noriega - Sergio
* Silvia Abascal - Lola
* Miguel Hermoso Arnao - Carlos
* Carlos Wu - Wayne
* Chuen Lam - Fong
* Tony Lam - Liao Peng

## Nominacions i premis

Silvia Abascal fou nominada al Goya a la millor actriu revelació el 1999 i va obtenir el premi a la millor actriu al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc de 1999.

## Referències

* ↑ La fuente amarilla Arxivat 2019-12-22 a Wayback Machine., aceprensa, 2 de juny de 1999
* ↑ La fuente amarilla de Miguel Santesmases, con Eduardo Noriega y Silvia Abascal, El Cultural, 2 de maig de 1999
* ↑ La fuente amarilla a Fotogramas
* ↑ La fuente amarilla, al web dels premis Goya
# La Paloma (Nonell)

La Paloma és una pintura sobre tela realitzada per Isidre Nonell el 1904 i actualment conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Va entrar a formar part de la col·lecció com a llegat de Santiago Espona, el 1958, i es troba exposat al primer pis, a les sales d'art modern.

## Història

Isidre Nonell va ser un dels grans pintors catalans de la segona generació modernista catalana: va formar part de la colla del Safrà, fou tertulià habitual d'Els Quatre Gats i anà a París el 1897 amb Ricard Canals. Allunyat de la moda del moment, Nonell creà un llenguatge marcadament expressionista, amb una paleta de tons molt foscos, fruit de l'atracció que sentia pels personatges marginals i desarrelats, especialment per les figures de gitanes. Tot i el rebuig inicial de la crítica conservadora, figures femenines com la de La Paloma, menys angoixants que les dels primers anys i amb faccions més singularitzades, li van atorgar el reconeixement del públic poc abans de la seva prematura mort.

## Referències

* 1 2 «La Paloma | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 24 abril 2021].
# La macchina ammazzacattivi

La Macchina ammazzacattivi és una pel·lícula de comèdia fantàstica italiana del 1952 dirigida per Roberto Rossellini i protagonitzada per Marilyn Buferd, William Tubbs i Clara Bindi. Forma part de la tradició del neorealisme dels anys de la postguerra. Havent ajudat el neorealisme a guanyar reconeixement internacional amb la seva obra de 1945 Roma, ciutat oberta, Rossellini estava intentant ramificar-se en diferents estils.

## Producció

Rossellini va començar a rodar la pel·lícula l'any 1948, però la producció es va veure assetjada per molts problemes. El rodatge de localització va tenir lloc als voltants d'Amalfi, Salerno i Trani.

## Argument

Un desconegut que diu ser Santa Andrea dona a Celestino, el fotògraf del poble una càmera màgica amb el poder de destruir els malvats. Quan es fa evident que ningú és immune, el fotògraf torna l'aparell al donant, que es desemmascara com un diable i es veu obligat a tornar a la vida a tothom.

## Repartiment

* Gennaro Pisano com a Celestino
* Marilyn Buferd com a turista nord-americana
* William Tubbs com a turista nord-americà
* Helen Tubbs com a turista nord-americana
* Giovanni Amato com a alcalde
* Clara Bindi com a Giulietta Del Bello
* Giacomo Furia com a Romano
* Aldo Giuffrè
* Carlo Giuffrè

## Recepció i crítica

| « | Un Rossellini sui generis que prova la comèdia fantàstica, recolzat per l'humor sarcàstic i la ironia del gran Eduardo. La convenció del somni -una situació clàssica per presentar una realitat en què tot es fa possible, fins i tot una càmera que actua com a raig de la mort- està aquí al servei d'una faula bondadosa en què els humils troben, per uns instants, la seva redempció i la seva venjança. | » |
| — Fantafilm |||

## Referències

* ↑ Nowell-Smith p.104
* ↑ Wagstaff p.437
* ↑ Bondanella p.83-86
* ↑ Brunette p.101
* ↑ Bruno Lattanzi e Fabio De Angelis (a cura di), La macchina ammazzacattivi in Fantafilm. URL consultato il 5 aprile 2012.

## Bibliografia

* Peter, Bondanella. The Films of Roberto Rossellini. Cambridge University Press, 1993.
* Brunette, Peter. Roberto Rossellini. University of California Press, 1996.
* Nowell-Smith, Geoffrey . The Companion to Italian Cinema. Cassell, 1996.
* Wagstaff, Christopher. Italian Neorealist Cinema: An Aesthetic Approach. University of Toronto Press, 2007.

## Enllaços externs

* The Machine that Kills Bad People per Constantin Parvulescu
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Lapurdi

Lapurdi (Lapurdi en euskera, Labourd en francès, i Labord en occità gascó) és un dels set territoris del País Basc. Administrativament forma part del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió d'Aquitània. Alhora està situat vora el golf de Biscaia i limita al sud amb Guipúscoa i la Comunitat Foral de Navarra, a l'est amb la Baixa Navarra i al nord amb el departament de les Landes. Baiona se sol considerar la capital cultural del territori. El nom de Lapurdi ve del nom romà Lapurdum, ciutat que podria coincidir amb l'actual Baiona.

## Demografia

Segons les dades de l'INSEE la població de Lapurdi era de 238.339 habitants el 2007. El paisatge poblacional del territori presenta una gran nucli urbà compost per les ciutats de Biarritz, Anglet i Baiona (que formen la BAB) amb una població de 110.000 habitants, i la resta del territori, de caràcter més rural, que té quasi 128.000 habitants. Com a ciutats més importants hi ha Baiona, Anglet i Biarritz (amb més de 25.000 cadascuna) així com Hendaia i Donibane Lohizune (amb més de 10.000).

## Llengua

Al territori s'hi han parlat històricament l'euskara i en menor mesura l'occità (dialecte gascó), fet que es reflecteix clarament en la toponímia, per exemple. El dialecte labortà és el majoritari, tot i que també es parla baix navarrès a l'est de Lapurdi (a Lekuine). L'àrea de predomini lingüístic històric de l'euskara comprèn tot el territori menys una franja septentrional de transició amb el dialecte occità gascó que engloba els municipis d'Anglet, Bocau, Baiona, Ahurti, Bardoze i Gixune. Segons un estudi estadístic de 2006 el 25,4% de la població de Lapurdi coneixia l'euskera (de forma diversa, des de parlant nadiu a bilingüe passiu). Tanmateix el seu coneixement varia molt de l'aglomeració urbana Biàrritz-Anglet-Baiona (on el 14% és bascoparlant) a la resta del territori interior (on els bascoparlants representen el 37% de la població).

## Vegeu també

* Vescomtat de Lapurdi.

## Referències

* ↑ «L'enquête sociolinguistique 2006 — Institut culturel basque». Arxivat de l'original el 2011-09-29. [Consulta: 24 setembre 2010]. EKA (institut cultural basc)
* ↑ «Tabla: Competencia lingüística (> = 16 años), según edad (País Vasco)». EAS (Govern Basc)
# La Plana (Odèn)

La Plana és una masia situada al municipi d'Odèn, a la comarca catalana del Solsonès, a més de 1.000 msnm.

## Referències

* ↑ Isern, J. J. «La Plana d'Odèn: visita als orígens familiars. (1)». VilaWeb, 27 novembre 2017. [Consulta: 26 desembre 2021].
# La noia que sanava

La noia que sanava (títol original, Holly) és una pel·lícula dramàtica en neerlandès del 2023 escrita i dirigida per Fien Troch. És una coproducció internacional entre Bèlgica, els Països Baixos, Luxemburg i França. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va ser seleccionada per competir pel Lleó d'Or al 80è Festival Internacional de Cinema de Venècia, on es va estrenar el 7 de setembre de 2023.

## Referències

* ↑ Pedersen, Lise (12 September 2021). «Dardenne Brothers Back 'Holly' From Venice Horizons Best Director Winner Fien Troch». Variety.
* ↑ «Holly». www.miragefilms.be. [Consulta: 9 agost 2023].
* ↑ La noia que sanava a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Tartaglione, Nancy. «Venice Film Festival Lineup: Mann, Lanthimos, Fincher, DuVernay, Cooper, Besson, Coppola, Hamaguchi In Competition; Polanski, Allen, Anderson, Linklater Out Of Competition – Full List». Deadline, 25-07-2023. [Consulta: 9 agost 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# La Pueblanueva

La Pueblanueva és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Leggadina forresti

Leggadina forresti és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del centre d'Austràlia. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són les zones àrides, incloent-hi herbassars, planes argiloses i matollars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'explorador i polític australià John Forrest.

## Referències

* ↑ Robinson, T.; Read, J. Leggadina forresti. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 22 febrer 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 139-140. ISBN 978-0801893049.
# Legin

Legin o Lekin (o Te k'in) fou un títol que van portar els alts càrrecs dels turcs a l'alta edat mitjana, equivalent a príncep hereditari. S'esmenta per primer cop com a príncep supditat entre els heftalites i després en relació als turcs occidentals i els turcs orientals.
# Les Caselles (l'Esquirol)

Les Caselles és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb coberta a dues vessants i consta de planta baixa i dos pisos amb el ràfec paral·lel a la façana, la qual es troba orientada a migdia. Presenta un portal rectangular amb un balcó al damunt i tres obertures també rectangulars. A la part dreta i a nivell del primer pis s'obren unes gelaries d'arc de mig punt sostingudes per pilars i amb baranes de fusta. Al segon pis s'obren les golfes, també amb baranes de fusta. A la part nord hi ha una petita finestra i un contrafort al peu de l'escaire NE. Construïda amb pedra sense picar, unida amb calç i amb els escaires i elements de ressalt mol ben treballades, L'estat de conservació és força bo.
Cabana davant l'era del mas Caselles. És de planta rectangular, coberta a dues vessants amb carener perpendicular al portal i amb una alçada aproximada de 8 metres. El portal és d'arc de mig punt al damunt hi ha una finestra rectangular amb llinda de fusta. És construïda amb lleves de pedra unides amb calç i els escaires i elements de ressalt són de pedra picada. A l'interior hi ha un pilar central construït amb maó. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Antic mas que el trobem registrat en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Jolia de Cabrera, aleshores habitava el mas un tal Joan Casselles. Segons les dades constructives de l'edificació, el mas fou reformat i ampliat al segle xviii, concretament de 1776; data que trobem inscrita en els porxos i que deu correspondre a l'ampliació d'aquell sector.

## Referències

* 1 2 3 «Les Caselles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# La botella d'anís

L'ampolla d'anís (en francès La bouteille d'anis) és un quadre realitzat per Juan Gris l'any 1914. Les seves dimensions són de 24 X 41,8 cm.
Mostra una ampolla de licor d'anís de la coneguda marca badalonina Anís del Mico, amb el nom de les ciutats de Badalona, Madrid i París, ciutats lligades als líders del moviment cubista, Pablo Picasso, Georges Braque i el mateix Juan Gris, als quals la pintura ret homenatge.
Actualment s'exposa en el Museu Reina Sofia, Madrid.

## Referències

* ↑ «La botella de anís» (en espanyol). España es cultura. Portal de promoción de la cultura de España. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. [Consulta: 5 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa de la pintura en el Museu Reina Sofia
# La curiosa

La curiosa és una pel·lícula de comèdia espanyola del 1973 sobre educació i repressió sexual, falsa moral, gatamoixeria i xafardeig, escrita i dirigida per Vicente Escrivá Soriano i protagonitzada per Patty Shepard, Josele Román i Paca Gabaldón.

## Sinopsi

Azucena, que ha viscut vint anys en un convent, i Paulina viuen en un petit poble a càrrec de la seva tia Julia. Però cap de les dues no sap res de sexualitat ni com com es queden embarassades les dones, de manera que decideixen explorar-ho pel seu compte.

## Repartiment

* Patty Shepard ... Azucena
* Josele Román ... Paulina
* Paca Gabaldón ... Isabelita
* Máximo Valverde ... Ángel
* Mari Carmen Prendes... Doña Anselma
* Guadalupe Muñoz Sampedro... Doña Julia
* María Isbert ... Doña Virtudes
* Mirta Miller ... Emperatriz
* Rafaela Aparicio... Mujer chismosa
* Alfonso del Real... Don Cándido
* Luis Barbero ... Don Valentín

## Premis

La pel·lícula va guanyar el tercer premi als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1972.

## Referències

* ↑ La Curiosa (1972) de Vicente Escrivá alohacriticom.com
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248
# Laia Salicrú i Moscoso

Laia Salicrú i Moscoso (Arenys de Mar, Maresme, 4 de gener de 1989) és una portera d'hoquei sobre patins catalana.
Formada al Club Hoquei Arenys de Mar, va jugar al Centre d'Esports Arenys de Munt amb el qual va aconseguir un subcampionat de la Copa d'Europa de 2007. La temporada 2008-09 va fitxar pel Cerdanyola Club Hoquei amb el qual va guanyar una Lliga espanyola i una Copa de la Reina la temporada 2009-10. Posteriorment, va jugar al Girona Club Hoquei entre 2011 i 2013, el Cs Noisy Le Grand de la lliga francesa entre 2013 i 2017 amb el qual va guanyar un Campionat de França el 2014, i des de la temporada 2017-18 amb el Reus Deportiu femení. Internacional tant amb la selecció espanyola en categories inferiors, va aconseguir un Campionat d'Europa sub-19 (2005) i sub-18 (2007). Amb la selecció absoluta va aconseguir tres Campionats d'Europa (2009, 2011 i 2013) i un subcampionat (2007), i un Campionat del Món (2008). Amb la selecció catalana d'hoquei sobre patins va ser internacional en disset ocasions, aconseguint dues Blanes Golden Cup (2007 i 2009) i un subcampionat de la Copa Amèrica de 2007. També hi va disputar el Torneig Nadal Sobre Rodes.
Entre d'altres reconeixements, va rebre el Diploma de mèrit de la Reial Federació Espanyola de Patinatge el 2008.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga espanyola d'hoquei sobre patins femenina: 2009-10
* 1 Copa espanyola d'hoquei sobre patins femenina: 2009-10
* 1 Campionat de França d'hoquei sobre patins femení: 2013-14

### Selecció catalana

* 1 medalla d'argent a la Copa Amèrica d'hoquei patins femenina 2007
* 2 Golden Cup: 2007 i 2009

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 2008
* 1 medalla d'argent al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 2012
* 1 medalla de bronze al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 2010
* 3 medalles d'or al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 2009, 2011, 2013
* 1 medalles d'argent al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 2007

## Referències

* ↑ «Laia Salicrú i Moscoso». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gomis, Joan. «L'hoquei patins femení, en lluita per esdevenir professional». Reus Digital, 30-01-2019. [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ Ribera, Lluís. «Classe magistral d'una campiona d'hoquei a Figueres». Empordà, 28-02-2013. [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ «El Nadal Sobre Rodes portarà dos partits de les seleccions catalanes contra dues mundials a Vic». FCP, 19-12-2017. [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ «La Real Federación Española de Patinaje hará entrega de 18 Diplomas de Mérito». RFEP, 20-11-2008. [Consulta: 11 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Laia Salicrú i Moscoso - RinkHockey.net (anglès)
# Las Manchas (La Palma)

Las Manchas és un barri que pertany als municipis d'El Paso i Los Llanos de Aridane, a l'illa de La Palma (Illes Canàries, Espanya). És una zona d'interès històric i geogràfic, especialment pel territori volcànic en què es troba, sent un focus turístic i cultural dels dos municipis. A la fi de l'Segle XV, aquesta zona formava part dels cantons aborígens de Tihuya i Tamanca.
Des de 1837 el territori de Las Manchas pertany als municipis d'El Paso i Los Llanos de Aridane, prenent com a línia de separació l'antic camí ral, substituït en part i des de començaments del segle XX pel traçat de la carretera general del sud al seu pas per la localitat.
Hi ha hagut moviments locals sol·licitant l'escissió d'aquest barri com a municipi independent, però no han prosperat. El més important d'aquests moviments va ser el que va tenir lloc el Segle XIX amb la proposta ferma a la Diputació Provincial de diversos veïns de Las Manchas per constituir-se en municipi. Es va denominar San Nicolás de Las Manchas i abastava el que avui és el territori comprès pels barris de la Laguna, Todoque, Los Campitos, Puerto Naos, El Remo i Las Manchas. Cap d'aquestes iniciatives han acabat en èxit.

## Referències

* ↑ Guía Básica de Las Manchas Isla de La Palma Guide. (en anglès)
* ↑ Ciudad de El Paso Historia. La Palma Reserva de la Bioesfera