OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caça bombarder

Un caça bombarder és un avió de caça modificat per a realitzar rols d'atac a superfície. Es diferencia dels bombarders o avions d'atac perquè aquests estan dissenyats específicament per atac objectius terrestres o marítims i tenen nul·les o escasses capacitats aire-aire. Mentre que els caces bombarders retenen la capacitat aire-aire tot afegint l'atac a superfície. Aquesta denominació s'utilitza habitualment per referir-se als avions amb propulsió a hèlix, com per exemples el Hawker Hurricane, mentre que els avions de combat a reacció moderns amb aquestes característiques es denominen caces polivalents o avions de combat.

## Evolució

Els primers avions amb aquest ús van ser els caces amb propulsió amb hèlice de la Segona Guerra Mundial als quals se'ls equipaven suports per a bombes o coets no guiats. Una vegada despresa la seua càrrega, quedaven com avions de caça capaços d'escometre les mateixes missions que aquells. La seua doble capacitat d'abatre objectius aeris i transportar pesants càrregues bèl·liques va permetre que un sol disseny pogués dur a terme diversos tipus de missions, reemplaçant a el bombarder pur en moltes missions.
Així i tot, el caça pur encara no ha estat substituït del tot, ja que en general la necessitat de resistir pesants càrregues d'atac al sòl fa als caces bombarders més pesants i menys àgils que l'avió de caça pur. De tota manera no existeixen en producció caces sense capacitat d'atac a superfície.
Un exemple clar de la devastació possible per caces bombarders va anar durant el bombardeig inicial de la Guerra dels Sis Dies a bases aèries, en el qual només van participar avions caces destruint en gran manera la capacitat de combat dels països àrabs.

## Caces bombarders destacats

* P-47 Thunderbolt
* Chance-Vought F4U Corsair

## Vegeu també

* Caça de superioritat aèria
* Interceptor

## Referències

* ↑ «Fighter-bombers are dual-purpose». Popular Science, 141, Dec 1942. ISSN: 0161-7370 [Consulta: 25 març 2011].
# Òrbita de captura

Una òrbita de captura és l'òrbita parabòlica de més alta energia que permet la captura en lloc del xoc contra la superfície del cos central (o reentrada atmosfèrica). L'òrbita de captura és idèntica l'òrbita d'escapament - just en el sentit invers. Totes dues són conegudes com a "òrbites C3 = 0". Per a velocitats de captura veure la taula de velocitat d'escapament.

## Posició com a funció del temps

Per trobar la posició en funció del temps s'ha de resoldre una equació diferencial. Si fos el cas particular d'una trajectòria de caiguda recta, la solució és tan simple com:
    $r=(4,5\mu t^{2})^{1/3}\!\,$
on
* $\mu ;$ és el paràmetre gravitacional estàndard
* $t=0\!\,$ correspon al temps extrapolat de l'arribada fictícia al centre del cos central, o bé t és negatiu, o bé és el temps fins a l'arribada, comptant l'inrevés.
Per tenir el moment de l'impacte en la superfície en $t=0\!\,$ s'ha d'aplicar un desplaçament temporal. Per la terra i altres cossos simètrics esfèrics amb la mateixa densitat mitjana, el desplaçament temporal és de 6 minuts 20 segons.

## Referències

* ↑ Curtis, Howard D. Orbital Mechanics for Engineering Students Revised Reprint. 4th edition, 2020. ISBN 0-323-85345-5.
* ↑ Vetrisano, Massimo; Celletti, Alessandra; Pucacco, Giuseppe «Asteroid debris: Temporary capture and escape orbits» (en anglès). International Journal of Non-Linear Mechanics, 86, 01-11-2016, pàg. 23–32. DOI: 10.1016/j.ijnonlinmec.2016.07.012.

## Vegeu també

* Òrbita d'escapament
# Bonaventura Vergés

Bonaventura Vergés, conegut també en el món del futbol com Ventura, fou un futbolista català de les dècades de 1910 i 1920. Es desconeix la data de naixement i defunció.

## Trajectòria

Destacà a les files del RCD Espanyol, club on passà la major part de la seva carrera. Hi jugà entre 1915 i 1918, any en què fou contractat pel FC Barcelona, on jugà una temporada, disputant només dos partits oficials i cinc més amistosos amb el primer equip. El 1919 retornà a l'Espanyol, però el mateix any marxà a Madrid per jugar al Racing Club. Retornà a l'Espanyol, on jugà fins a 1923 i acabà la seva carrera al CE Júpiter.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1917-18

### FC Barcelona

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1918-19

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Bolsa futbolística». Mundo Deportivo, 14-08-1919. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Indiscreciones». Mundo Deportivo, 12-06-1919. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Indiscreciones». Mundo Deportivo, 31-07-1919. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «En Pueblo Nuevo». Mundo Deportivo, 13-10-1924. [Consulta: 17 gener 2016].
# Eduardo Vázquez Carrasco

Eduardo Vázquez Carrasco (Madrid, 2 de novembre de 1911 — ibíd., 17 de març de 2002) va ser un guionista radiofònic espanyol.

## Biografia

Considerat un dels més notables guionistes de la història de la ràdio en Espanya, la seva activitat inicial era la de ferroviari arribant a aprovar les corresponents oposicions a RENFE. Però l'esclat de la Guerra Civil Espanyola va canviar el seu rumb professional. Especialment dotat per a la literatura, una vegada finalitzat el conflicte, va compaginar el seu ús en una oficina d'una empresa elèctrica amb col·laboracions radiofòniques. Finalment acabaria consagrant-se a aquest últim ofici.
En 1954 va arribar el seu èxit més rotund: el serial Matilde, Perico y Periquín, que es va mantenir en les ones de la Cadena SER durant prop de dues dècades, fins a la mort en 1971 del seu protagonista masculí Pedro Pablo Ayuso. En 1967 va rebre el premi Antena de Oro en la categoria de Ràdio. En 1976 va posar en marxa el que seria últim gran serial de la història de la ràdio a Espanya, La Saga de los Porretas, en antena durant uns altres dotze anys. Finalitzada la radionovel·la, Vázquez es va retirar, però encara va tenir temps d'escriure els guions d'un parell d'episodis de la sèrie Farmacia de guardia, d'Antonio Mercero, per Antena 3.

## Obres

* Periquín y sus amigos (1960)

## Referències

* ↑ Eduardo Vázquez, un dramaturgo en la radio, El País, 20 de març de 2002
* ↑ Tomás Serrano González Quince años y un poco más Segunda edición, p, 147
# Labdudu

Labdudu fou una de les tribus aramees de la Baixa Mesopotàmia. L'estat de Labdudu estava al centre del país entre Khindaru i Harilu segons una inscripció de Teglatfalassar III. El territori fou sotmès per Sargon II en la campanya del 710 aC contra Babilònia i fou agregat a la província de Gambulu. El 692 aC la tribu no consta com a part de la coalició que va enfrontar als assiris a la batalla de Halule o Khalule (Samarra) en la qual estaven la major part de les tribus aramees.

## Bibliografia

* A. T. Olmstead, Western Asia in the days of Sargon of Assyria Arxivat 2011-04-11 a Wayback Machine.
* G. Maspero, History of Egypt, Chaldaea, Syria, Babylonia and Assyria
# Moclín

Moclín és un municipi de la província de Granada. En el seu terme municipal es troben les localitats de: Limones, Olivares, Puerto Lope, Tiena, Tózar i Gumiel.
# Èudic

Èudic (en llatí Eudicus, en grec antic Εὔδικος) fou un militar i governant de Tessàlia, probablement membre de la família dels aleuades i com tota la família seguidor fidel de Filip II de Macedònia.
L'any 344 aC va ajudar a Filip a dividir Tessàlia en quatre tetrarquies, i ell mateix va ser nomenat tetrarca al front d'una d'elles. Demòstenes el va estigmatitzar com a traïdor a la seva pàtria. Aquesta divisió va permetre a Filip dominar completament tot el país.

## Referències

* ↑ Eudicus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 77
# Batalla més enllà de les estrelles

Batalla més enllà de les estrelles (títol original en anglès: Battle Beyond the Stars) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jimmy T. Murakami, estrenada el 1980 i doblada al català. És un remake del film Shichinin no Samurai d'Akira Kurosawa.

## Argument

Els agricultors del pacífic planeta Akir (anomenat en honor dels "Set Samurais" d'Akira Kurosawa) són amenaçats pel tirà de l'espai Sador i el seu exèrcit de mutants, el Malmori. La immensa nau de Sador porta una arma anomenada "Stellar Converter", que transforma literalment planetes en petits sols, destruint tota vida sobre la seva superfície. Amenaça d'utilitzar el convertidor al planeta llevat que el poble d'Akir se li sotmeti quan torni a Akir en alguns dies. Zed, l'últim guerrer Akira, ara vell i cec, suggereix que es reclutin mercenaris per protegir el planeta. A falta de recursos preciosos, Akira no pot oferir sinó aliments i un refugi de pagament. Impossibilitat d'anar ell mateix, Zed ofereix el seu vaixell, Nell, pel treball si poden trobar un pilot. Un jove anomenat Shad recluta mercenaris. Shad inicia el seu vol ignorant que Sador ha deixat un combatent per vigilar el planeta.

## Repartiment

* Richard Thomas: Shad
* Robert Vaughn: Gelt
* John Saxon: Sador
* George Peppard: Cowboy
* Darlanne Fluegel: Nanelia
* Sybil Danning: Saint-Exmin
* Sam Jaffe: Dr. Hephaestus
* Jeff Corey: Zed
* Morgan Woodward: Cayman
* Marta Kristen: Lux
* Earl Boen: Nestor 1
* John D. Gowans: Nestor 2
* Steve Davis: Quopeg
* Lawrence Steven Meyers: Kelvin 1
* Lara Cody: Kelvin 2
* Lynn Carlin: Nell (veu)

## Nominacions

* 1981: Premi Saturn a la millor pel·lícula de ciència-ficció

## Referències

* 1 2 Títol en català a Ésadir.cat
# Caça a l'assassí

Caça a l'assassí (originalment en anglès, The Gunman) és una pel·lícula de thriller d'acció del 2015 dirigida per Pierre Morel i escrita per Don Macpherson, Pete Travis i Sean Penn, basada en la novel·la La position du tireur couché de Jean-Patrick Manchette. Està protagonitzada pel mateix Penn juntament amb Javier Bardem, Idris Elba, Mark Rylance, Jasmine Trinca i Ray Winstone. La pel·lícula tracta sobre Jim Terrier (Penn), un mercenari que l'any 2006 assassina el ministre de Mines de la República Democràtica del Congo per ordres de companyies mineres multinacionals. Vuit anys després que Terrier s'hagi retirat del treball mercenari, ell i les persones del seu entorn es converteixen en l'objectiu d'esquadrons d'atac enviats per una poderosa empresa de seguretat multinacional, i ha de lluitar per seguir amb vida. La pel·lícula es va estrenar el 20 de març de 2015. Va ser un fracàs de taquilla, ja que va recaptar només 24 milions de dòlars per un pressupost de 40 milions de dòlars. També va ser mal rebuda per la crítica. El 7 de desembre de 2018 es va estrenar la versió doblada al català a TV3.

## Repartiment

* Sean Penn com a Jim Terrier
* Javier Bardem com a Felix Marti
* Idris Elba com a Jackie Barnes
* Mark Rylance com a Terrance Cox
* Jasmine Trinca com a Annie
* Ray Winstone com a Stanley
* Peter Franzén com a Reiniger
* Billy Billingham com a Reed
* Daniel Adegboyega com a Bryson
* Ade Oyefeso com a Eugene

## Referències

* ↑ Tartaglione, Nancy. «Cannes: Raft Of Buyers Target Studiocanal's Sean Penn-Starrer 'The Gunman'», 19-05-2013.
* ↑ «Ray Winstone To Train 'The Gunman'». The Hollywood News, 16-06-2013. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Fleming, Mike. «Javier Bardem Pacts Pair: He'll Star In J.C. Chandor's 'A Most Violent Year' And Opposite Sean Penn In 'The Gunman'». Deadline Hollywood, 05-06-2013. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Idris Elba Joins Sean Penn and Javier Bardem in Pierre Morel's 'Gunman' - /Film». Slashfilm.com, 14-06-2013. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Idris Elba Set To Join Sean Penn, Jasmine Trinca & Javier Bardem In 'The Gunman'». FlicksandBits.com, 14-06-2013.
* ↑ «The Gunman». Box Office Mojo. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «Film Review: 'The Gunman'», 06-03-2015.
* ↑ «‘The Gunman’ review: Even Sean Penn and great co-stars can’t save it». The Washington Post [Washington, D.C.], 19-03-2015.
* ↑ «Caça a l'assassí». ésAdir. [Consulta: 23 juliol 2022].
# Òrbita de la Lluna

    No confondre amb òrbita lunar en el sentit d'una òrbita selenocèntrica, aquest article tracta l'òrbita al voltant de la Lluna terrestre
| Propietat | Valor |
| Semieix major | 384748 km |
| Distància mitjana | 385000 km |
| Paral·laxi de si invers | 384400 km |
| Distància en el perigeu | ~362600 km (356400–370400 km) |
| Distància en l'apogeu | ~405400 km (404000–406700 km) |
| Excentricitat mitjana | 0,0549006 (0.026–0.077) |
| Inclinació mitjana de l'òrbita a l'eclíptica | 5,14° (4,99–5,30) |
| Obliqüitat mitjana | 6,58° |
| Inclinació de l'equador lunar per eclíptica mitjana | 1,543° |
| Període de precessió de nodes | 18,5996 anys |
| Període de recessió de la línia d'àpsides | 8,8504 anys |
La Lluna completa la seva òrbita al voltant de la Terra en aproximadament 27,322 dies (un mes sideral). La Terra i la Lluna orbiten sobre el seu baricentre (centre de massa comú), que es troba a 4600 km del centre de la Terra (al voltant de tres quartes parts de radi de la Terra). De mitjana, la Lluna està a una distància de prop de 385000 km des del centre de la Terra, el que correspon al voltant de 60 radis de la Terra. Amb una velocitat mitjana orbital d'1,023 km/s, la Lluna es mou en relació a l'estrella cada hora per una quantitat aproximadament igual al seu diàmetre angular, o al voltant de 0,5°. La Lluna es diferencia de la majoria de satèl·lits d'altres planetes en què la seva òrbita és a prop del pla de l'eclíptica, i no al pla equatorial de la Terra. El pla de l'òrbita lunar està inclinat respecte a l'eclíptica en aproximadament 5,1°, on l'eix de gir de la Lluna està inclinat només 1,5°.

## Vegeu també

* Ernest William Brown
* Planeta doble
* Fase lunar
* Teoria de Milanković
* Elements orbitals

## Referències

* ↑ La distància mitjana geomètrica en l'òrbita (de ELP)
* ↑ M. Chapront-Touzé, J. Chapront «The lunar ephemeris ELP-2000». Astronomy & Astrophysics, 124, 1983, pàg. 54. Bibcode: 1983A&A...124...50C.
* ↑ La constant a les expressions del ELP per a la distància, que és la distància mitjana en el temps
* ↑ M. Chapront-Touzé, J. Chapront «ELP2000-85: a semi-analytical lunar ephemeris adequate for historical times». Astronomy & Astrophysics, 190, 1988, pàg. 351. Bibcode: 1988A&A...190..342C.
* ↑ Aquest valor sovint citat per la distància mitjana és en realitat la inversa de la mitjana de la inversa de la distància, que no és la mateixa que la distància mitjana de si mateix.
* 1 2 Jean Meeus, Mathematical astronomy morsels (Richmond, VA: Willmann-Bell, 1997) 11–12.
* ↑ «Moon Fact Sheet». NASA. [Consulta: 8 gener 2014].
# Eduardo Zamacois y Quintana

* No s'ha de confondre amb Eduardo Zamacois y Zabala.
Eduardo Zamacois y Quintana (Pinar del Río, Cuba, 1873 – Buenos Aires, Argentina, 1971), fou un novel·lista espanyol. Cal no confondre'l amb el seu oncle, el pintor del segle xix Eduardo Zamacois y Zabala, nascut a Bilbao i que va ser amic de Marià Fortuny.
Zamacois va créixer i es va educar a Madrid. Va abandonar els seus estudis universitaris per dedicar-se al periodisme. Va dirigir les revistes El Cuento Semanal i Los Contemporáneos i el 1897 va col·laborar amb el setmanari Germinal abans de desplaçar-se a Barcelona per col·laborar amb El Gato Negro y ¡Ahí Va! i fundar i dirigir Vida Galante.
El 1894, l'impressor José Rodríguez de Madrid, li publicà Amar a oscuras, un llibre de 82 pàgines. És considerada una novel·la curta, gènere que Zamacois va conrear amb assiduïtat al llarg de la seva carrera, de tema galant i amb un argument tan frívol com ingenu. El gener de 1901 s'edita el conte o novel·la curta Horas crueles, com a tom 51 de la col·lecció Regente a l'editorial Sopena, formant un volum conjunt amb Amar a oscuras. Les seves primeres obres literàries van ser de caràcter eròtic, encara que en estil realista i naturalista, seguint la tendència espanyola de l'època. A partir de 1905 es va abocar a una temàtica més compromesa i social, coincidint amb la seva creixent proximitat a les idees republicanes. Durant la Primera Guerra Mundial va ser corresponsal a París del diari La Tribuna; després de la seva tornada a Espanya va seguir escrivint profusament fins a l'inici de la Guerra Civil Espanyola.
Va ser cronista al front de Madrid fins a 1937, traslladant-se després a València i Barcelona. En aquesta última ciutat edita, en 1938, la seva novel·la El asedio de Madrid. Poc abans de la caiguda de Barcelona a mans nacionals es va exiliar a França. Va viure a Mèxic i als Estats Units abans de recalar a l'Argentina, on moriria.

## Obres

* "Amar a oscuras" (1894)
* La enferma (1895)
* Consuelo (1896)
* Punto negro (1897)
* Incesto, (1900)
* "Horas crueles" (1901)
* El seductor (1902)
* Memorias d'una cortesana (1904)
* Sobre el abismo (1905)
* El misterio d'un hombre pequeñito (1914)
* Las confesiones d'un niño decente (1916)
* Memorias d'un vagón de ferrocarril (1925)
* Las raíces (1934)
* Los muertos vivos (1935)
* El asedio de Madrid (1938)
* Un hombre que se va.... (1964) (memòries)
* Desde mi butaca
* El teatro por dentro

## Referències

* ↑ Bonilla, Juan «Eduardo Zamacois: En el limbo del olvido». El Mundo, 17-06-2014 [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «Zamacois, Eduardo (1873-1971)». PARES. Portal de Archivos Españoles. Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ Gordo, Alberto «Eduardo Zamacois, el escritor derrotado». El Cultural, 16-06-2014 [Consulta: 22 novembre 2017].
# Labaroche

Labaroche (en welche Lè Barauwtch, en alsacià Barosch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2014 tenia 2.221 habitants. Pertany a la zona welche d'Alsàcia.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2014 |
| 1.103 | 1.157 | 1.204 | 1.483 | 1.676 | 1.985 | 2.221 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2008 | Yvan Schiele |
| 2008-2014 | Bernard Andrès |
| 2014- | Bernard Ruffio |
# Molí del Nadal

El Molí del Nadal és una obra de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic molí, més tard convertit en masia. És de planta rectangular, cobert a una única vessant que vessa les aigües cap a la façana orientada a ponent. Consta de planta baixa i el primer pis, el portal és rectangular amb llinda de pedra així com les finestres. Fent espona al portal principal, sobresurt un cos afegit, de construcció recent, amb un balcó a nivell del primer pis. A la part de llevant hi ha la bassa de la qual només queda el mur que protegia l'habitatge i l'obrador. Es pot observar encara un pou de tres metres de diàmetre i el carcabà del molí a la part de davant de la façana. És construït amb maçoneria, totxo i arrebossat al damunt. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Malgrat haver perdut la seva funció primitiva, dona la impressió d'haver estat un gran molí i per la gran cabuda de la bassa sembla que fes de torrent, fent saltar l'aigua en una petita indústria de ceràmica de tipus artesanal.

## Referències

* 1 2 «Molí del Nadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Zdeňka Vávrová

Zdeňca Vávrová (1945) és una astrònoma de la República Txeca.
Va codescubrir el cometa periòdic 134P/Kowal-Vávrová. Vávrová ho va observar com un asteroide, que va rebre la designació provisional 1983 JG, sense arribar a veure la cabellera del cometa. Posteriorment, imatges preses per Charles Thomas Kowal van mostrar una cabellera i l'asteroide es va convertir en un cometa.
També va descobrir 115 asteroides i l'asteroide (3364) Zdenka, que rep aquest nom en el seu homenatge. (en anglès)

## Referències

* ↑ «Zdenka Vávrová - české a slovenské objavy komét | www.skaw.sk». [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ Unicre. «Zdeňka Vávrová». [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ "Nombrado por Zdeňka Vávrová por su dedicación durante 20 años en el programa astrométrico de Klet"
# Berezóvskoie

Berezóvskoie (en rus: Березовское) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.324 habitants. Pertany al districte de Kuràguino.

## Referències

* ↑ Топокарты ГГЦ
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Clichy-sur-Seine

Clichy-sur-Seine, Clichy-la-Garenne o simplement Clichy és un comú francès al departament d'Alts del Sena (regió d'Illa de França). L'any 2005 tenia 57.000 habitants. Forma part del cantó de Clichy i del districte de Nanterre. I des del 2016, de la divisió Boucle Nord de Seine de la Metròpolis del Gran París.

## Toponímia

El lloc s'ha esmentat com Clipiacum el 652, Clippicum superius el 635, Clichy en l’Aunois, Clippiaco el 717, Clichiaci in Garenna (Clichy la Garenne).
La localitat és esmentada amb el nom de Clippiaco al cartulari general de París (717), Clipiacum en una donació de Lluís el Gras de 1134. A l'edat mitjana, la ciutat s'anomenava llavors Clichiaci a Garenna (Clichy la Garenne) en un escriptura de 1625 pel fet que el lloc era apreciat per les caceres reials (un laberint que designava originàriament un espai reservat a determinades espècies de caça). Tanmateix, cal desconfiar d'aquest tipus de topònims, perquè a vegades s'ha utilitzat el mot «garenne» com a sinònim de «varenne» que designa tant les terres no conreades com les terres de conreu i argiloses.
El comú es va anomenar oficialment Clichy-la-Garenne almenys fins a 1818. De vegades encara s'anomena Clichy-la-Garenne extraoficialment per tal d'evitar confusions amb el comú de Clichy-sous-Bois al departament de Seine-Saint-Denis.

## Referències

* 1 2 3 Hippolyte Cocheris, Anciens noms des communes de Seine-et-Oise, 1874, ouvrage mis en ligne par le Corpus Etampois
* ↑ Al cartulaire général de Paris
* ↑ En un escrit de 1625
* ↑ Cf. la mention dans Jean Lebeuf, Histoire de la ville et de tout le diocèse de Paris., édition d'Hippolyte Cocheris, Paris, Auguste Durand, 1870, p. 116
* ↑ «Histoire de la ville». [Consulta: 23 avril 2015].
* 1 2 Office de tourisme de Clichy-la-Garenne.
* ↑ Jean-Marie Cassagne, Mariola Korsak, J.-M. Bordessoules, Origine des noms de lieux de Paris et grande couronne..., 2009, p. 131
* ↑ Dictionnaire général des communes de France, et des principaux hameaux en dépendant, indiquant les départements, les arrondissements, les bureaux de Poste, les distances des communes aux chefs-lieux d'arrondissement, et de ceux-ci à Paris, rédigé sur des documents authentiques, Paris, 1818.
* ↑ «Clichy-la-Garenne». [Consulta: 23 avril 2015]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.