OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Charles Bequaert

Joseph Charles Bequaert (24 de maig de 1886 a Torhout - 12 de gener de 1982 a Amherst, Massachusetts) va ser un malacòleg estatunidenc d'origen belga.
Es va doctorar en botànica a la Universitat de Gant (1908). Era entomòleg i de 1910 fins a 1912 va formar part de la commission Belge sur la maladie du sommeil (Comitè belga per la malaltia de la son). De 1913 fins a 1915 treballà com botànic al Congo Belga i també va recollir-hi mol·luscs.
L'any 1916 emigrà als Estats Units i inicialment treballà a l'American Museum of Natural History. Es va nacionalitzar estatunidenc el 1921, ensenyà entomologia al Harvard Medical School. Des del 1929 fins a 1956 va ser el Curator d'insectes del Museum of Comparative Zoology a Harvard, i Professor de Zoologia des de 1951 fins a 1956 institució.
Bequaert va esdevenir president de l'American Malacological Union el 1954. Des de 1956 a 1960, va ser lector en biologia a la Universitat de Houston. Junt amb Walter Bernard Miller (1918–2000), publicà The Mollusks of the Arid Southwest (1973).
Va ser membre de: Zoological Society of France, la Entomological Society of America, la Belgian Royal Society of Entomology, la Belgian Society of Tropical Medicine, la Royal Institute of Colonial Belgium, Koninklijk Natuurwetenschappelijk Genootschap Dodonaea, i la Natural History Society of North Africa.

## Referències en botànica

Bequaert va ser commemorat en el tàxon Bequaertiodendron magalismontanum (Sond.) Heine & J.H.Hemsl. actualment conegut com a Englerophytum magalismontanum (Sond.) T.D.Penn.

## Bibliografia

Publicà uns 250 papers, més de 50 sobre els mol·luscs.
(incompleta)
* Pilsbry H. A. & Bequaert J. (1927). "The Aquatic Mollusks of the Belgian Congo. With a geographical and ecological account of Congo malacology". Bulletin of the American Museum of Natural History 53(2): 69-602. PDF.
* (1938). A new North American mason-wasp from Virginia (Washington). 79-87.
* (1948). Monograph of the Strophocheilidae, neotropical family of terrestrial mollusks. The Museum, Cambridge: 210 pp.
* (1950). Studies in the Achatininae, a group of African land snails. The Museum, Cambridge: 216 pp.
* Bequaert J. & Miller W. B. (1918–2000). (1973). The mollusks of the arid Southwest, with an Arizona checklist. University of Arizona Press, Tucson: xvi + 271 p.

## Referències

* 1 2 Clench W. J. (1982). "Joseph Charles Bequaert". The Nautilus 96(2): page 35.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Altra bibliografia

* Abbott R. T. (1974). American Malacologists. A National Register of Professional and Amateur Malacologists and Private Shell Collectors and Biographies of Early American Mollusk Workers Born Between 1618 and 1900, American Malacologists (Falls Church, Virginie): iv + 494 p. ISBN 0-913792-02-0

## Enllaços externs

* (anglès) Biography by Charles H. Smith, Joshua Woleben and Carubie Rodgers Arxivat 2008-09-29 a Wayback Machine.
* Joseph Charles Bequaert Papers, circa 1922-1949 from the Smithsonian Institution Archives
# Fidel Sendagorta Gómez del Campillo

Fidel Sendagorta Gómez del Campillo (Madrid, 11 de febrer de 1956) és un diplomàtic espanyol, que exerceix d'ambaixador d'Espanya al Japó des de 2022.

## Trajectòria

Llicenciat en Dret, l'any 1984 va ingressar en l'exercici de càrrecs de diplomàcia. Va estar destinat a les representacions diplomàtiques espanyoles al Japó, Cuba i Marroc.
Ha estat vocal assessor en els gabinets del Secretariat d'Estat per a la Cooperació Internacional i per a Iberoamèrica, i del Ministeri d'Afers Exteriors; conseller a la Representació Permanent d'Espanya davant la Unió Europea (1999); subdirector general del gabinet d'anàlisi i previsió de política exterior (2002); ambaixador de la Missió especial per a assumptes del Mediterrani (2007); director general de Política exterior per al Mediterrani, el Magreb i el Pròxim Orient (2008); director general pel Magrib, Mediterrani i Orient Pròxim (juliol-octubre de 2010); director general per a Amèrica del Nord, Àsia i Pacífic (2015-2020); director general de Política Exterior i de Seguretat (2020-2021).
Entre 2010 i 2014 va ser ambaixador d'Espanya a Egipte (2010-2014) i, des de 2022, ambaixador d'Espanya al Japó.

## Referències

* 1 2 Albares Bueno, José Manuel «Real Decreto 118/2022, de 8 de febrero, por el que se designa Embajador de España en Japón a don Fidel Sendagorta Gómez del Campillo» (en castellà). Boletín Oficial del Estado, 118, 09-02-2022, pàg. 17129 [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ Pretel, Ángel Villarino;Enrique Andrés. «Albares elimina el legado de Laya, pero promete respetar su estrategia exterior» (en castellà). ElConfidencial.com, 05-10-2021. [Consulta: 8 octubre 2021].
# Regió del Nord-oest (Camerun)

Regió Nord-Oest és una de les deu regions de la República de Camerun. La seva capital és la ciutat de Bamenda.

## Departaments

Aquesta regió posseeix una subdivisió interna composta pels següents departaments:
* Boyo
* Bui
* Donga-Mantung
* Menchum
* Mezam
* Momo
* Ngo-ketunjia

## Territori i població

La regió Nord-oest té una superfície de 17.812 km². Dins de la mateixa resideix una població composta per 2.002.135 persones (xifres del cens de l'any 2005). La densitat poblacional dins d'aquesta província és de 112,4 habitants per km².
# Bola de pèl

Una bola de pèl, es forma quan un gat es llepa de forma continuada el pelatge. Els pèls del gat s'acumulen a l'estòmac i és quan apareixen les boles de pèl. Quan el gat detecta que hi ha un excés de pèls a l'estómac comença un procés d'expulsió, en el qual el gat elimina els pèls per la boca, vomitant les boles. L'aparença pot ser arrodonida però el més freqüent és la forma cilíndrica, a més de pèl també s'hi poden trobar altres substàncies com per exemple la saliva o restes de menjar.
A més dels gats, les boles de pèl també es troben a altres animals com els conills o els bous.
# Segestria

Segestria és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels segèstrids (Segestriidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1804 per Latreille.
Es distribueixen principalment per Euràsia. Alguna espècie es troba a Amèrica, una a Nova Zelanda, i dues a Àfrica del Nord. S. madagascarensis és endèmica de Madagascar.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de 7 de gener de 2019, Segestria té reconegudes les següents 19 espècies:
* Segestria bavarica Koch, 1843 (Europa, fins a Azerbaitjan)
* Segestria bella Chamberlin & Ivie, 1935 (EUA)
* Segestria cavernicola Kulczyn'ski, 1915 (Itàlia)
* Segestria croatica Doleschall, 1852 (Croàcia)
* Segestria danzantica Chamberlin, 1924 (Mèxic)
* Segestria davidi Simon, 1884 (Síria)
* Segestria florentina (Rossi, 1790) (Europa, fins a Geòrgia)
* Segestria fusca Simon, 1882 (Portugal, Espanya, França, Itàlia)
* Segestria inda Simon, 1906 (Índia)
* Segestria madagascarensis Keyserling, 1877 (Madagascar)
* Segestria mirshamsii Marusik & Omelko, 2014 (Iran)
* Segestria nipponica Kishida, 1913 (Japó)
* Segestria pacifica Banks, 1891 (EUA)
* Segestria pusiola Simon, 1882 (Còrsega, Algèria)
* Segestria saeva Walckenaer, 1837 (Nova Zelanda)
* Segestria sbordonii Brignoli, 1984 (Creta)
* Segestria senoculata (Linnaeus, 1758) (Paleàrtic)
** Segestria senoculata castrodunensis Gétaz, 1889 (Suïssa)
* Segestria turkestanica Dunin, 1986 (Àsia central)

### Fòssils

Hi ha restes fòssils del Cretaci. S'han trobat en ambre bàltic i en el jaciment del Florissant Fossil Beds National Monument. Segons el World Spider Catalog versió 19.0 (2018), existeixen els següents gèneres fòssils:
* †Segestria cristata Menge, 1854 (ambre bàltic)
* †Segestria flexio Wunderlich, 2004 (ambre bàltic)
* †Segestria mortalis Wunderlich 2004 (ambre bàltic)
* †Segestria plicata Petrunkevitch, 1950 (ambre bàltic)
* †Segestria scudderi Petrunkevitch, 1922 (Florissant)
* †Segestria secessa Scudder, 1890 (Florissant)
* †Segestria succinei Berland, 1939 (ambre bàltic)
* †Segestria tomentosa C. L. Koch & Berendt, 1854 (ambre bàltic)

## Referències

* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Segestria Latreille, 1804 en la família Segestriidae +base de dades. Accés el 5 de gener de 2019.
* ↑ Latreille, P. A. (1804b). Tableau methodique des Insectes. Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle, Paris 24: 129-295.
* ↑ «Segestria». [Consulta: 22 agost 2017].
* ↑ Dunlop, J. A., Penney, D. & Jekel, D. 2018. "A summary list of fossil spiders and their relatives". A World Spider Catalog. Natural History Museum Bern, online a http://wsc.nmbe.ch, versió 19.0. Accés el 13 de desembre de 2018.
# St. Charles (Iowa)

St. Charles és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Charles tenia 619 habitants, 246 habitatges, i 171 famílies. La densitat de població era de 426,8 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 37% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.333 $ i la renda mediana per família de 45.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.667 $ mentre que les dones 24.792 $. La renda per capita de la població era de 18.708 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zuiderzeemuseum

El Zuiderzeemuseum (en català Museu Zuiderzee) està situat a Enkhuizen, Països Baixos, i mostra com vivia la gent a la vora del Zuiderzee. Allà es pot veure, escoltar, degustar i olorar la vida quotidiana al voltant del Zuiderzee tal com era abans que l'Afsluitdijk transformés el mar Zuiderzee en el llac IJsselmeer el 1932. El Museu Zuiderzee està orientat cap al passat, l'actualitat i el futur d'aquesta zona. Se centra en els temes de l'aigua, l'artesania i l'activitat social. Aquesta història es visualitza a dos llocs, al Museu a l'aire lliure amb edificis històrics i al Museu interior amb exposicions temàtiques.

## Museu a l'aire lliure

Té una superfície de 15 hectàrees i alberga edificis autèntics de l'antiga regió de Zuiderzee, com ara una església, un cobert per curar el peix, un molí, un magatzem de formatges, botigues i habitatges dels pobles pesquers dels voltants. Diverses presentacions ofereixen una interpretació moderna de l'artesania, els materials i els temes tradicionals.

## Museu interior

El Museu interior és la cambra del tresor del Zuiderzee. Les exposicions temporals mostren la rica col·lecció del Museu. Per exemple, l'exposició "Viatge al voltant del Zuiderzee" presenta els aspectes més destacats de la vida als pobles de l'antic Zuiderzee mitjançant la història, la fotografia, la vestimenta tradicional i l'exhibició atractiva i educativa de la familiar. També té la major col·lecció de vaixells de fusta als Països Baixos, els quals són els objectes més importants de la col·lecció del Museu.

## Fons

«Museum» (en anglès). Zuiderzee Museum Enkhuizen. [Consulta: 21 agost 2017].
# Joseph Charles Arthur

Joseph Charles Arthur (Lowville, 11 de gener de 1850 - Brook, 30 d'abril de 1942) va ser un botànic dels Estats Units, conegut principalment per les seves investigacions en els fongs urediniomicets. Va sere escollit membre de l'American Academy of Arts and Sciences el 1923.

## Biografia

Estudià a la Universitat Estatal de Iowa de 1872 a 1877, decidí dedicar-se a la botànica després de seguir un curs impartit Charles Edwin Bessey (1845-1915). A la Universitat de Johns Hopkins assistí a un curs de William Gilson Farlow (1844-1919). A Harvard conegué Asa Gray (1810-1888), John Merle Coulter (1851-1928) i Charles Reid Barnes (1858-1910). El 1886 es doctorà en Filosofia (Ph. D.) a la Universitat Cornell i l'any següen va ser professor de botànica a la Universitat Purdue. Estudià la mamlaltia del rovell.

## Llista parcial de publicacions

* 1886: amb John Merle Coulter i Charles Reid Barnes, Handbook of plant dissection (Holt, New York).

## Referències

* ↑ «Book of Members, 1780-2010: Chapter A». American Academy of Arts and Sciences. [Consulta: 25 abril 2011].
* ↑ Exemplar digital a Internet Archive.

## Bibliografia

* Edwin Butterworth Mains (1942). Joseph Charles Arthur (1850-1942), Mycologia, 34 (6) : 601-605.
Signatura com a botànic: Arthur.
# Font de la Plaça de la Font de Ventalló

La font de la Plaça de la Font és una font protegida com a bé cultural d'interès local dins del nucli urbà de la població de Ventalló, a la part nord-oest del terme, a l'extrem de ponent de la plaça.
Es tracta d'una font de planta circular, bastida amb grans blocs de pedra rectangulars. Al mig hi ha el brollador, també circular i gravat amb dues dates, 1807 i 1830, probablement corresponents a les dates d'inici i finalització de la construcció.

## Notes

* ↑ «Font de la plaça de la Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Tiofenol

Tiofenol és un compost d'organosofre amb la fórmula C₆H₅SH, de vegades abreujat com PhSH. És el tiol aromàtic més simple.L'estructura del tiofenol i els seus derivats és anàlega als fenols excepte per l'àtom d'oxigen en el grup hidroxil.

## Aplicacions

Els tiofenols es fan servir per produir productes farmacèutics incloent la sulfonamida
# Regió del Nord de Nigèria

La regió del Nord de Nigèria o Regió Septentrional de Nigèria fou una divisió administrativa de la Nigèria britànica que fou dotada d'autogovern limitat el 1951 i ampliat el 1954, i autogovern complet el 15 de març de 1959. La regió va mantenir el seu autogovern quan Nigèria va esdevenir independent.
A mesura que les constitucions de la Nigèria britànica anaven donant poders a les regions, es van establir governs regionals liderats en cadascuna de les regions pels partits hegemònics: a Occident pel partit de majoria ioruba Grup d'Acció i a Orient pel partit de majoria igbo Consell Nacional de Nigèria i els Cameruns. Degut al seu retard les competències del govern de Nigèria del Nord foren més limitades, i no van ser iguals a les de les altres regions fins al març de 1959. Des de les eleccions de 1951 que foren guanyades pel Congrés dels Pobles del Nord, el dirigent d'aquest parit i sardauna de Sokoto, Ahmadu Bello, va exercir successivament els càrrecs de Cap d'Afers de Govern (1951-1954) i Primer Ministre (1954-1966) governant sempre amb ampla majoria. L'oposició va estar en mans de la Unió Progressista dels Nordistes aliat amb el Moviment de la Joventut de Borno (de majoria kanuri). Bello va ser assassinat en el cop d'estat del 15 de gener de 1966. La constitució fou suspesa i les regions foren posades en mans de governadors militars amb poder executiu.

## Governadors
### Tinents governadors

* 1914 - 1917 Charles Lindsay Temple
* 1917 - 1921 Herbert Symonds Goldsmith
* 1921 - 1925 William Frederick Gowers
* 1925 - 1930 Sir Herbert Richard Palmer
* 1930 - 1932 Cyril Wilson Alexander

### Caps comissionats

* 1932 - 1936 George Sinclair Browne
* 1936 - 1943 Sir Theodore Samuel Adams
* 1943 - 1947 Sir John Robert Patterson
* 1947 - 1951 Eric Westbury Thompstone

### Tinents governadors

* 1951 - 1952 Sir Eric Westbury Thompstone
* 1952 - 1954 Bryan Sharwood-Smith (des de 1953 Sir)

### Governadors

* 1 d'octubre 1954 - 2 de desembre del 1957 Sir Bryan Sharwood-Smith
* 2 de desembre 1957 - 1962 Sir Gawain Westray Bell
* 1962 - 16 de gener del 1966 Alhaji Sir Kashim Ibrahim
* 19 de gener 1966 - 27 de maig del 1967 Hassan Usman Katsina (governador militar amb poders executius)

## Caps de govern executius
### Cap d'afers del govern

* 1951 - 1 d'octubre del 1954 Alhaji Ahmadu Bello (del Congrés dels Pobles del Nord)

### Primers ministres

* 1 d'octubre 1954 - 15 de gener del 1966 Alhaji Ahmadu Bello (des de 1959 Sir) (del Congrés dels Pobles del Nord)

## Referències

* Ahmadu Bello, My Life, Cambridge University Press, 1962.
* Worldstatesmen
# Bola de gluons

En la física de partícules, una bola de gluons (glueball en anglès) és una partícula hipotètica composta. Està formada per gluons sense quarks de valència. Aquest estat és possible perquè els gluons porten una càrrega de color i la força nuclear forta. Les boles de gluons són extremadament difícils d'identificar en acceleradors de partícules perquè se superposen quànticament amb mesons normals.
Càlculs teòrics mostren que les boles de gluons haurien d'existir en ventalls d'energia accessibles amb la tecnologia actual de col·lisionadors. D'acord amb la teoria del model estàndard, en març de 2021 la col·laboració TOTEM a l'LHC junt amb Fermilab va anunciar el descobriment d'una partícula (Odderó) similar a una bola de gluons.

## En simulacions reticulars

La teoria de camp reticulat ens proveeix d'una manera d'estudiar l'espectre de la bola de gluons teòricament i des dels primers principis. Morningstar i Peardon han calculat les masses de les boles de gluons més lleugeres en QCD sense quarks dinàmics. Els tres estats més lleus estan tabulats a sota. La presència dels quarks dinàmics alteraria lleugerament aquesta informació i també fa els càlculs més difícils:
| J | massa |
| 0$^{++}$ | 1730(50)(80) MeV |
| 2$^{++}$ | 2400(25)(120) MeV |
| 0$^{−+}$ | 2590(40)(130) MeV |

## Vegeu també

* Mesó exòtic.
* Gluó.

## Referències i més informació

* ↑ «Odderon Exchange from Elastic Scattering Differences between pp and p\overline{p} Data at 1.96 TeV and from pp Forward Scattering Measurements».
* ↑ «Odderon discovered».
* ↑ «Non-ordinary light meson couplings and the 1/Nc expansion». Physical Review D, vol. 90, 3, 2014, pàg. 036003. arXiv: 1405.4831. Bibcode: 2014PhRvD..90c6003C. DOI: 10.1103/PhysRevD.90.036003.
* ↑ Colin J. Morningstar; Mike Peardon «Glueball spectrum from an anisotropic lattice study». Physical Review D, 60, 3, 1999, pàg. 034509. arXiv: hep-lat/9901004. Bibcode: 1999PhRvD..60c4509M. DOI: 10.1103/PhysRevD.60.034509.
* Frank Close and Phillip R. Page, "Glueballs", Scientific American, vol. 279 no. 5 (November 1998) pp. 80–85.
* Vincent Mathieu; Nikolai Kochelev; Vicente Vento «The Physics of Glueballs». International Journal of Modern Physics E, 18, 2009, pàg. 1–49. Bibcode: 2009IJMPE..18....1M. DOI: 10.1142/S0218301309012124.
* Boles de gluons a arxiv.org.
# St. Clair (Missouri)

Saint Clair és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 4.390 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saint Clair tenia 4.390 habitants, 1.765 habitatges, i 1.143 famílies. La densitat de població era de 541,5 habitants per km².
Dels 1.765 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 14,2% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.716 $ i la renda mediana per família de 41.939 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.509 $ mentre que les dones 23.986 $. La renda per capita de la població era de 18.101 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 10,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saint Clair». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saint Clair». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Jin Xianglan

Jin Xianglan –en xinès, 金香蘭– (26 de desembre de 1972) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1990 en la categoria de –61 kg.

## Palmarès internacional

Jocs Asiàtics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1990 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 1 | –61 kg |

## Referències

* ↑ Jin Xianglan Arxivat 2011-09-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Jin Xianglan en Judoinside.com (anglès)
# Font de la Puig

Font de la Puig és una font de la vila i municipi de Massoteres (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta font es troba en un espai proper a la carretera que uneix Massoteres i Biosca. Actualment es troba ben arranjada i visitable.
La font està formada per un frontal d'on néixen tres brocs, el central de pedra i més gran, mentre que els dels laterals són un de pedra i l'altre de plom. En aquest frontal de pedra hi ha una inscripció: "FETA DIA 26 MAIG 1851"
Aquesta font es troba adherida al mur que sustenta la terrassa superior, ja que estem en una zona d'horts amb un fort desnivell del terreny.

## Ús de la font

Al peu de la carretera un plafó indica el lloc on baixa el caminet a la font. Textualment el plafó diu: "La Font de la Puig, d'origen medieval, fou recuperada el 21 de maig de 1851. Consta de tres sortidors, dos dels quals han rajat sempre i el tercer tan sols de forma esporàdica. La bassa de la Puig, situada al costat de la font, servia per emmagatzemar l'aigua que en brollava i distribuir-la a través d'un complex sistema de regs a cadasqún dels 67 horts que havia arribat a alimentar".

## Referències

* 1 2 «Font de la Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* Font de la Puig
* Bassa de la Puig
* Plafó indicatiu
* Font