OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sim Sang-jung

Sim Sang-jung (Paju, 20 de febrer de 1959) és una política sud-coreana. És membre d'Assemblea Nacional i fou dirigent del Partit de la Justícia del 2015 al 2017 i del 2019 al 2020. Fou candidata a la presidència en les eleccions de 2017 i en les de 2022.

## Biografia

Va nàixer a la ciutat de Paju. Estudià història en la Universitat Nacional de Seül. Als 21 anys, treballà en una fàbrica de cassets, on van començar com a activista pels drets laborals.
Posteriorment, l'acomiadaren per mobilitzar els treballadors per a exigir salaris més alts i millor alimentació. Continuà, però, amb l'activisme laboral. El 1985, era en la llista dels més buscats del país per instigar vagues laborals. Durant 9 anys fou perseguida. Es casà amb un company activista, durant aquest temps. Va ser acusada d'instigació als avalots i d'incendi provocat, i la sentenciaren a un any i mig de presó.

## Carrera política

És una figura progressista rellevant en la política sud-coreana, com a legisladora de tres mandats de l'Assemblea Nacional, exlíder del Partit Laborista Democràtic, excofundadora del Partit Nou Progressista i excofundadora i líder del Partit Progressista Unificat.
Sim fou triada com a representant de l'Assemblea Nacional pel Partit Laborista Democràtic. Guanyà la seva primera elecció directa en l'Assemblea com a membre de la UPP amb el 49,37% dels vots en una zona de Gyeonggi Goyang, al 2012.
Després de la desintegració del Partit Progressista Unificat per la petició del govern de Park Geun-hye al Tribunal Constitucional coreà per les suposades opinions a favor de Corea del Nord de la UPP el 2013, Sim fundà el Partit de la Justícia. Guanyà un escó en l'Assemblea Nacional al 2016, en una zona de Goyang, amb el 53% dels vots. En les eleccions de 2020, derrotà a Moon Myung-soon del Partit Demòcrata i a Lee Kyung-hwan del PPP, i esdevingué la primera parlamentària de quatre mandats d'un partit progressista coreà.

## Posicions polítiques

Es considera progressista i feminista. Les seues opinions econòmiques reflecteixen la plataforma progressista del seu partit. Això inclou reformar els Chaebols per a prohibir la successió hereditària. També s'oposa al conservadorisme social i defensa els drets LGBT i el matrimoni igualitari a Corea del Sud. També és a favor de la desnuclearització de la península de Corea.

## Referències

* ↑ «Korea’s electoral map is being totally rewritten» (en anglés). koreajoongangdaily.joins.com. [Consulta: 17 desembre 2021].
* ↑ «Sim Sang-jung: A Superwoman Without Superpower» (en anglés). KOREA EXPOSÉ, 01-04-2017. [Consulta: 17 desembre 2021].
* ↑ «Pot Holder Episode 4 Engsub | Kshow123». Kshow123. [Consulta: 29 juny 2017].
* ↑ «심상정 : 네이버 통합검색» (en coreà). m.search.naver.com. [Consulta: 17 desembre 2021].
* ↑ 머니투데이. «진보정당 첫 4선 심상정, 씁쓸한 '나홀로 당선' - 머니투데이» (en coreà). news.mt.co.kr, 16-04-2020. [Consulta: 17 desembre 2021].
* ↑ «[JTBC 대선토론 문재인 "동성애 합법화 반대"…심상정 "유감스럽다"]». Naver. Hankyung. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ «유승민 "보수 대표 후보 가려달라"…심상정 "사드 배치 철회"». Naver. TV Chosun. [Consulta: 7 maig 2017].
# Mas del Mèdol

Mas del Mèdol és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Amb estructura típica de mas, amb dos cossos maclats pels diferents usos: corral, era, cups, etc... Al jardí hi ha elements procedents de blocs de la pedrera romana del Mèdol.

## Referències

* ↑ «Mas del Mèdol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Germanes Mercedàries Missioneres

Les Germanes Mercedàries Missioneres, conegudes com a Mercedàries Missioneres de Berriz (en espanyol, Mercedarias Misioneras de Bérriz), són una congregació religiosa femenina dedicada a les missions i l'ensenyament cristià. Les germanes que en formen part posposen les sigles M.M.B.

## Història

El 23 de maig de 1930, Margarita María López de Maturana (1884-1934), superiora del monestir de monges mercedàries de Berriz (fundat en 1540 i que havia obert una escola en 1873, començant llavors una tasca d'apostolat), va obtenir de la Santa Seu l'autorització per a convertir la comunitat contemplativa en un nou institut dedicat a l'apostolat actiu, mitjançant missions.
Culminava així un procés que la fundadora havia començat en 1920 fundant una associació de laics vinculada al monestir: la Juventud Mercedaria Misionera de Bérriz, que fomentava l'esperit missioner en les joves, que havien d'estendre la fe cristiana allí on fossin. En 1924, López de Maturana va demanar permís a la Santa Seu perquè les monges poguessin deixar la clausura, ja amb la idea ferma de refundar la comunitat com a institut missioner. El quart vot mercedari de la redempció de captius, es convertiria en el de romandre en la missió tot i que hi hagués perill de mort.
El 23 de gener de 1926, Pius XI donà el permís a títol experimental i la comunitat començà a enviar monges a Orient, al vicariat apostòlic de Wuhu (Xina). El mateix any, s'obrí una comunitat a la Xina i, en 1928, al Japó i a l'illa de Saipan. En 1928, Margarida Maria fou elegida superiora del convent de Berriz i va anar personalment a acompanyar les germanes d'una missió, visitant les comunitats existents i fundant de noves a Tòquio i a l'illa de Pohnpei.
Les constitucions foren aprovades definitivament el 3 de gener de 1939.

## Activitats i difusió

Les Mercedàries Missioneres es dediquen preferentment a l'apostolat missioner. Als tres vots habituals de pobresa, obediència i castedat, n'afegeixen un de dedicació a l'evangelització. També tenen col·legis.
Són presents a Espanya (col·legis a Berriz, Markina, Bilbao, Vitòria, Madrid, Sevilla), Itàlia (Roma) i, fora d'Europa a: Àfrica (República Democràtica del Congo, Zàmbia), Amèrica (Equador, Mèxic, Guatemala, Nicaragua, Perú, Estats Units), Àsia, on hi hagué les primeres comunitats de l'institut (Japó, Filipines, Taiwan) i Oceania (Illes Marianes, Palau i Micronèsia).
En 2006, tenia 467 religioses en 69 cases.

## Notes

* ↑ Ann. Pont. 2007, p. 1630.
* ↑ Misiones

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
* Enciclopedia Universale Rizzoli Larousse. Milano: Rizzoli editore, 1966-1971.
* Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca. Dizionario degli Istituti di Perfezione. Milano: Edizioni paoline, 1974-2003.
* Lloc de la congregació
# Ayizos

Els ayizos (o aizo) són els membres d'un grup ètnic que té el territori als departaments de Mono i d'Atlantique de Benín i que parlen la llengua gbe ayizo. Els ayizos formen part del grup d'ètnies guineanes, el seu codi ètnic és NAB59e i el seu ID de grup humà és 10520.

## Població i situació geogràfica

El 2006 hi havia 227.000 parlants de la llengua gbe, ayizo. Segons el joshuaproject n'hi ha 313.000.
Els ayizos tenen el seu territori als departaments Atlantique i Mono de Benín.
Segons el mapa lingüistic de Benín de l'ethnologue, hi ha tres territoris de parla gbe, Ayizo. Els dos situats més a l'oest estan al límit entre els departaments de Mono i Atlantique, just a l'est del llac Ahémé i el tercer, molt més extens, està situat entre aquest llac i el llac Nokoué, a l'est, zona que ocupa gran part de l'interior del departament Atlantique, entre les ciutats de Cotonou i Ouidah, al sud i el bosc de Ko i el bosc de Djigbe, al nord. Allada és la ciutat principal d'aquest territori.
Els tres territoris són continuats però el situat més al sud-oest el comparteixen amb els fon, amb els gbesis i amb els xweles, i el segon, situat a la zona contínua al nord el comparteixen amb els gbesis. Els ayizos tenen com a veïns els xwles occidentals, els fon i els xweles al sud; els wemes i els tofins, a l'est; els fon, al nord; i els cis, els saxwes i els xweles a l'oest.

## Llengua

L'ayizo és la llengua materna dels ayizos, que també parlen la llengua fon com a segona llengua.

## Religió i creences

Gairebé la meitat dels ayizos (49%) són cristians, que estan seguits en nombre dels que creuen en religions africanes tradicionals (47,9%). A més a més, hi ha una minoria d'ayizos musulmans (1%), un 2% dels ayizos creuen en altres religions i només el 0,1% es consideren no religiosos. El 40% dels ayizos cristians són catòlics, el 35% són protestants, el 22% pertanyen a esglésies independents i el 5% són considerats altres cristians. El 7% dels ayizos cristians segueixen el moviment evangèlic.

## Referències

* ↑ «General Info. Ayizo in Benin». joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 3 «Gbe, Ayizo, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 «Language: Gbe, Ayizo». joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Ethnicity. Gbe, Ayizo in Benin». joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* 1 2 «Mapa lingüístic de Benín. Els ayizos són el número 42». ethnologue. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «Religion. Gbe, Ayezi in Benin». Joshuaproject. [Consulta: 14 febrer 2015].
# .nato

El .nato va ser un domini de primer nivell genèric creat al final de la dècada dels 80 per InterNIC per a ser utilitzat per l'OTAN (NATO, de North Atlantic Treaty Organization en les seves sigles en anglès), que creia que cap dels dominis existents eren adequats per a reflectir el seu estatus d'organisme internacional. Poc després de la seva aprovació va ser creat el domini .int per a les organitzacions internacionals, i es va convèncer l'OTAN d'adoptar nato.int. Tanmateix, el .nato, tot que i sense ús real, no va ser esborrat fins al juliol del 1996.

## Referències

Viccionari
* ↑ (September 2003) "History of the .int Top Level Domain" (PowerPoint) a ITU-T Workshop to Develop a Recommendation to Clarify the Management of ".int". , International Telecommunication Union
* ↑ nato.int (anglès)
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
# Germanes Salesianes del Sagrat Cor de Jesús

Les Germanes Salesianes del Sagrat Cor de Jesús són una congregació religiosa femenina, institut religiós de dret pontifici. Les membres de l'institut posposen al seu nom les sigles S.S.C.J.

## Història

La congregació fou fundada a Alcantarilla el 8 de setembre de 1890 per Tomasa Ortiz Real (1842-1916) i fou aprovada per Tomás Bryan y Livermore, bisbe de Cartagena-Múrcia el 19 de desembre de 1895.

### Precedents

El març de 1884, la fundadora, que havia estat novícia amb les Carmelites de la Caritat a Barcelona, marxa amb tres companyes cap a Múrcia, que havia patit unes greus inundacions, amb la intenció de fundar-hi una congregació dedicada, com les germanes de Vic, a l'atenció a necessitats i malalts. El bisbe de Cartagena els donà la seva autorització i a Puebla de Soto, molt a prop d'Alcantarilla, funda la primera comunitat de Terciàries de la Mare de Déu del Carme per a l'educació de nenes i assistència a malalts. Poc després de les inundacions hi arribà el còlera, i la fundadora obrí un hospital on atendre els infectats, anomenat "La Providencia". L'exemple donat va atreure altres joves que volien seguir l'estil de vida de les terciàries; s'amplià la comunitat i se'n fundà una segona casa en 1886 a Caudete (Albacete).
En 1887 la comunitat d'Alcantarilla canvià de residència; mentrestant, però, aparegueren diferències entre les dues comunitats, promogudes des de la diòcesi d'Oriola, on hi havia Caudete, i finalment la comunitat de Caudete se'n separà i va formar una nova congregació a partir de la seva, la de les Germanes de la Mare de Déu del Mont Carmel, autoritzada pel bisbe d'Oriola i amb el suport dels carmelites descalços de Caudete; l'agost de 1890, les novícies d'Alcantarilla passen a Cabdet, deixant sola la fundadora amb la germana Alfonsa.

### Nova fundació

Pietat de la Creu, molt afectada, fa un temps de retir al convent de les Salesas Reales d'Oriola, per consell del bisbe de Cartagena, Tomás Bryan y Livermore, i decideix de continuar la seva tasca amb una nova fundació. Canvia el carisma de l'institut i segueix el model de Sant Francesc de Sales, que serà el patró de la nova Congregació de Salesianes del Sagrat Cor de Jesús, fundada el 8 de setembre de 1890, dedicada a l'ensenyament i atenció a nenes orfes, joves obreres, malalts i desemparats.
La nova congregació salesiana arribarà a tenir, sota la direcció de la fundadora, 25 cases a les províncies de: Albacete, Alacant, Burgos, Madrid, València i Múrcia.
L'institut va rebre el decretum laudis el 25 de gener de 1935 i l'aprovació definitiva, juntament amb la de les constitucions, el 12 de juny de 1953.

## Activitat i difusió

Les Salesianes del Sagrat Cor es dediquen a l'ensenyament i l'assistència en hospitals, guarderies, col·legis i residències d'ancians, preferentment a necessitats.
Són presents a Espanya, Argentina, Bolívia, Xile i Paraguai, amb la seu general a Alcantarilla (Múrcia). En 2006 tenia 28 cases i 174 religioses.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007, Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació.
# Bugey

Bugey és una regió geogràfica de França, situada al departament d'Ain a la regió d'Alvèrnia Roine-Alps. La capital històrica era Belley.

## Història

La senyoria de Bugey fou una jurisdicció feudal de Borgonya, que va sorgir vers el segle xi. Des del seu origen apareix unida a la senyoria de Bresse.
El primer senyor conegut fou Rodolf (o Raül) de Baugé i Bresse que vivia vers el 1015 i està testimoniat vuit anys després. El seu fill Ramon Reinald I que va morir el 1072; el seu fill Galceran va viure fins al 1108 i fou el pare de Udulric que va morir el 1120 i va tenir dos fills: Ulric va portar el títol de senyor de Baugé però potser va morir abans que el pare vers el 1120; i Reinald II que fou senyor de Baugé i Bresse i va morir el 1153. El seu fill Ulric I va morir el mateix any i l'herència va passar al segon fill Reinald III que va morir el 1180. El seu fill Ulric II de Baugé i Bresse va governar fins al 1220; pel seu matrimoni (1185) amb Beatriu de Chalons, senyora de Miribel va adquirir aquesta senyoria que el seu pare Guillem de Chalons li havia donat en dot i que va passar a un fill comú anomenat Guiu I, que va morir jove a Terra Santa, deixant però una nena, Margarida que va aportar la senyoria (el territori de Dombes) al seu espòs Humbert V senyor de Beaujeu el 15 de juliol de 1219, quedant unit al Beaujeu; Ulric II va deixar varius fills entre ells Guiu I de Baugé que com hem dit va morir a la croada vers 1220 (probablement abans de 1219) i Reinald IV, mort vers el 1253; el successor fou el seu fill Guiu II mort el 1268; l'herència corresponia a la seva única filla legitima Simona Sibil·la, senyora de Baugé, Bresse i amb drets feudals a Miribel, casada el 1272 amb Amadeu V de Savoia (mort 1323). A la mort de Sibil·la el 28 de febrer de 1294 el Bugey, Bresse i els drets de Miribel van passar a Savoia.

### Llista de senyors de Bugey i Bresse

* Raül (Rodolf) vers 1015-1033
* Ramon Reinald I 1033-1072
* Galceran 1072-1108
* Udulric 1108-1120
* Reinald II 1120-1153
* Ulric I 1153
* Reinald III 1152-1180
* Ulric II 1180-vers 1220
* Guiu I, vers 1220
* Reinald IV, vers 1220-1253
* Guiu II 1253-1268
* Simona Sibil·la 1268-1294
* Amadeu V de Savoia 1272-1294 (espòs)
* A Savoia 1294-1601
* Incorporat a França per la Pau de Lió de 1601
# Sedum sieboldii

Sedum sieboldii és una espècie de planta amb flor que pertany a la família de les Crassulàcies. És una espècie de planta nativa del Japó.

## Descripció

Aquesta planta suculenta té unes boniques fulles en forma d'espirals en conjunt de tres que envolten les primes tiges, que poden assolir més de 30 cm de longitud quan arriba a la maduresa. Al principi les fulles són de tonalitat verd grisenc o blavós, però pot passar que amb el temps ens sorprengui amb un canvi de matisos depenent de si la ubicació és molt assolellada o tot el contrari. L'extraordinari fullatge posseeix en les vores uns petits cims i estan vorejats d'una fina línia de color vermellós.
En climes benignes, aquesta espècie prosperarà perfectament a l'exterior, encara que perdrà les fulles i fins i tot les tiges a la tardor. Tanmateix no cal preocupar-se, ja que tornarà a formar nous brots a la primavera.
Desenvolupa densos pomells de flors rosades en forma d'estrella a les puntes de les tiges que floreixen entre finals de l'estiu i principis de la tardor.
Sedum sieboldii agraeix les situacions de ple sol, però no és problema si s'ubica en una zona semiassolellada.

## Varietats

Hi ha una varietat jaspiada molt atractiva, el Sedum sieboldii 'variegata', de fulles grisenques amb una llampant taca color crema al centre i tiges rosats. L'únic que la diferencia de l'espècie tipus és la tonalitat del fullatge. Pel que fa a totes les altres coses, com el cultiu, és anàleg.

## Referències

* ↑ Sedum sieboldii a Planta y Flor

## Enllaços externs

* http://plantayflor.blogspot.com.es/2013/03/sedum-sieboldii.html
* http://www.perennialresource.com/plants/general-perennial/1701_sedum-sieboldii.aspx Arxivat 2013-05-20 a Wayback Machine.
# Mas del Negrillo

El Mas del Negrillo és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida del Burgar, al nord de la carretera de Sant Ramon, sota el Mas de l'Oliva i vora el camí dels Pobres. Aquest "Negrillo" diuen que procedia del Maset del Negrillo, a la Grassa. Aquell maset, construït el primer terç del segle xix, era espitllerat, arran de les guerres carlines.

## Descripció

El mas és un conjunt de construccions adossades, que creixen linealment. El mas principal, és la suma de dues construccions de tipologia semblant. La més propera a la bassa circular, segurament la menys antiga, té dues plantes, acabades amb coberta de teulada a dues aigües, i sembla més aviat un magatzem de diferents usos. La següent, és de planta rectangular, amb una fondària que iguala a la primera, i també, amb dues plantes d'alçada, acabades amb coberta de teula. La façana d'aquesta construcció és de composició tipològica, amb un eix central que passa per la porta d'accés i la finestra superior, deixant una finestra en planta baixa a cada costat de la porta i dos balcons de barana al primer pis.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 387. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 87-88.
# Gerrie Fens

Gerrie Fens (Zevenbergen, Moerdijk, Brabant del Nord, 25 d'abril de 1951) va ser un ciclista neerlandès. Es va especialitzar en el ciclisme en pista. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat del món de Persecució per equips.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ayisatu (cràter)

Ayisatu és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim fulbe, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Ayisatu». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# 16è Festival Internacional de Cinema de Moscou

El 16è Festival Internacional de Cinema de Moscou es va celebrar entre el 7 i el 18 de juliol de 1989. El Sant Jordi d'Or fou atorgat a la pel·lícula italiana Ladri di saponette dirigida per Maurizio Nichetti.

## Jurat

* Andrzej Wajda (Polònia – President)
* George Gund (EUA)
* Emir Kusturica (Iugoslàvia)
* Jiří Menzel (Txecoslovàquia)
* Ibrahim Moussa (Itàlia)
* Aparna Sen (Índia)
* Jos Stelling (Països Baixos)
* Kora Tsereteli (URSS)
* Zhang Yimou (Xina)

## Pel·lícules en competició

Les següents pel·lícules foren seleccionades per la competició:
| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Ariel | Aki Kaurismäki | Finlàndia |
| Aje Aje Bara Aje | Im Kwon-taek | Corea del Sud |
| Stan posiadania | Krzysztof Zanussi | Polònia |
| Jézus Krisztus horoszkópja | Miklós Jancsó | Hongria |
| Grand Cinema | Hassan Hedayat | Iran |
| Lawa. Opowiesc o 'Dziadach' Adama Mickiewicza | Tadeusz Konwicki | Polònia |
| Ijintachi to no Natsu | Nobuhiko Obayashi | Japó |
| Posetitel muzeya | Konstantin Lopushansky | Unió Soviètica, Suïssa, RFA |
| Ladri di saponette | Maurizio Nichetti | Itàlia |
| La fille de 15 ans | Jacques Doillon | França |
| The Rainbow | Ken Russell | Regne Unit |
| Hú Guāng | Zhang Junzhao | R.P. de la Xina |
| Follow Me | Maria Knilli | RFA |
| The Accidental Tourist | Lawrence Kasdan | Estats Units |
| Tako se kalio čelik | Želimir Žilnik | Iugoslàvia |
| Kopytem sem, kopytem tam | Věra Chytilová | Txecoslovàquia |
| Mentiras piadosas | Arturo Ripstein | Mèxic |
| Ironweed | Héctor Babenco | Estats Units |
| Nunca estuve en Viena | Antonio Larreta | Argentina |
| Jadup und Boel | Rainer Simon | RDA |

## Premis

* Sant Jordi d'Or: Ladri di saponette de Maurizio Nichetti
* Sant Jordi de Plata: Posetitel muzeya de Konstantin Lopushansky
* Sant Jordi de Bronze:
** Actor: Turo Pajala per Ariel
** Actriu: Kang Soo-yeon per Aje Aje Bara Aje
* Premi FIPRESCI: Ariel de Aki Kaurismäki
* Premi del Jurat Ecumènic: Posetitel muzeya de Konstantin Lopushansky

## Referències

* ↑ «16th Moscow International Film Festival (1989)». MIFF. Arxivat de l'original el 16 març 2013. [Consulta: 24 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Festival Internacional de Cinema de Moscou: 1989 a Internet Movie Database
# Estornegals

Estornegals és una partida en part formada per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Toralla.
Està situada al sud-oest de Toralla i de les partides d'Arguilers i de Figuerols, a llevant de la capçalera de la llaueta de Vilanova, al sud-est de la Roca Colomer i de l'Espluga.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Matsuura

Matsuura (松浦市, Matsuura-shi) és una ciutat de la prefectura de Nagasaki, al Japó.
El febrer de 2016 tenia una població estimada de 24.026 habitants. Té una àrea total de 130,37 km².

## Geografia

Matsuura està situada al nord-est de la prefectura de Nagasaki, i fa frontera amb la prefectura de Saga pel sud-est de la ciutat i amb l'estret de Corea pel nord-oest.
La ciutat de Matsuura està formada per un conjunt de pobles, illes i illots. El centre de l'actual ciutat de Matsuura correspon a la ubicació de l'antic poble de Shisa. En ordre descendent de mida, s'hi troben les illes de Takashima, Fukushima, Kuroshima i Ao.

## Història

Mencions del "comtat de Matsura" apareixen en manuscrits del període Heian, i l'àrea fou seu del clan Matsura, un clan guerrer local. Takashima, actualment dins del terme municipal, fou l'indret on les invasions mongoles del Japó enfebliren degut als tifons de 1274 i 1281, fets que donaren lloc a la llegenda del kamikaze.
Matsuura fou fundada el 31 de març de 1955 com a resultat de la fusió de diversos pobles i viles. L'1 de gener de 2006 Matsuura absorbí els pobles de Fukushima i Takashima (ambdós del districte de Kitamatsuura).

## Agermanament

* Mackay, Queensland, Austràlia

## Referències

* ↑ «松浦市の人口» (en japonès). Ajuntament de Matsuura. [Consulta: març 2016].
* ↑ Shogakukan. Matsuura (en japonès), 2012 [Consulta: 9 juliol 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine.
* ↑ Shogakukan. 松浦 (Matsuura) (en japonès), 2012 [Consulta: 9 juliol 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Matsuura (japonès)