OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cases Julià

Les Cases Julià, conegudes popularment com a Can Julià són una obra d'Arenys de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Van ser dissenyades pel mestre d'obres Vicente Riera Freginals.

## Descripció

Es tracta d'un grup de tres cases de tres plantes amb una composició comuna. Cadascuna té porta i finestra a la planta baixa, un balcó que uneix les dues obertures del primer pis, i dos balconets al segon. Coronada per una cornisa i unes baranes d'obra ondulades. Posseeix certs motius d'estil modernista, principalment a les baranes de les finestres i els balcons. Aquestes cases estan situades a la part alta de la Riera, a una cantonada.

## Història

Les Cases Julià les feu construir Rosendo Julià Palahí, industrial del sector tèxtil arenyenc nascut l'any 1846. L'any 1885, en Rosendo Julià fundaria la fàbrica de gènere de punt "Rosendo Julià".
La fàbrica començà confeccionant mitjons, mitges i roba interior per a homes, dones i infants. L'impuls de la indústria es produí després de la visita que Rosendo Julià va fer a l'Exposició Internacional de París l'any 1900; d'allí en va importar les primeres tricotoses automàtiques, de molta producció. A principis de segle, i amb els guanys que en Rosendo obtingué amb la fàbrica, l'industrial decidí presentar l'any 1911 un projecte urbanístic per construir les Cases Julià.
Les cases estan compostes per tres habitatges, que foren destinats a cadascun dels fills d'en Rosendo Julià (En Rosendo, la Maria i en Josep). L'any 1925, els fills de Rosendo Julià Palahí continuaren el camí del pare dirigint la fàbrica arenyenca, i formaren la societat Hijos de Rosendo Julià SA.
A partir de la segona meitat del segle xx, l'empresa utilitzaria la marca comercial Fanta i se centraria íntegrament a la confecció de la roba interior i pijames. La indústria centenària de Can Julià acabaria per doblegar-se davant la crisi econòmica, i l'any 1985 tancaria definitivament les seves portes.

## Referències

* ↑ «Cases Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
* ↑ Julià Sala-Bellsolell, Jordi «[http://museu.arenysdemar.cat/sites/default/files/Posem%20fil%20a%20l%27agulla.pdf Punt rere punt: La història del gènere de punt d'Arenys de Mar]». Posem fil a l'agulla. El gènere de punt a Arenys de Mar, 01-06-2018, pàg. 21.
# Acroteri

Un acroteri (grec antic: ἀκρωτήριον, llatí: acroterium, "extrem" o "acabament"; plural acroteria) és un element decoratiu de l'arquitectura grega i romana clàssiques, i de les seves recreacions històriques, que està col·locat als vèrtexs extrems o al cim d'un frontó triangular. Generalment tenen forma de palmeta, però poden tenir diferents motius geomètrics o representar cares humanes o d'animals.
Per extensió, s'anomenen així els elements decoratius –que poden ser estàtues, grius, estatuetes de pedra, vasos de terracota, etc.– que es col·loquen damunt d'una cornisa, sovint amb motiu d'ocultar una part de la teulada i, fins i tot, els elements de remat col·locats als extrems de la part convexa de les teules. Els materials utilitzats són variats: pedra, terracota, pintura, plàstic i bronze.
En l'arquitectura moderna, s'anomena en alguns casos mur acroteri o simplement, acroteri el muret situat a la vora de les terrasses per permetre elevar les solucions d'estanqueïtat.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 29 octubre 2014].
* ↑ Smith, William (ed.). «Acroterium». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 27 gener 2023].
# Vireó de matollar

El vireó de matollar (Hylophilus flavipes) és una espècie d'au passeriforme de la família Vireònids pertanyent al gènere Hylophilus. És natiu del sud-est d'Amèrica Central i nord d'Amèrica del Sud.
Es distribueix des del sud-oest de Costa Rica, per Panamà, Colòmbia, nord de Veneçuela i Trinitat i Tobago.
Aquesta espècie és considerada força comuna en el seu hàbitat preferencial de matolls, boscos clars i boscos de galeria, fins als 1200 m d'altitud.

## Subespècies

Segons les classificacions del Congrés Ornitològic Internacional (IOC) i Clements Checklist v.2015, es reconeixen set subespècies, amb la seva corresponent distribució geogràfica:
* Hylophilus flavipes viridiflavus, 1862 - sud-oest de Costa Rica i Panamà (costa del Mar Carib al voltant de la Zona de Canal, costa del Pacífic a l'est fins al baix riu Bayano).
* Hylophilus flavipes xuthus, 1957 - illa Coiba, litoral sud-oest de Panamà.
* Hylophilus flavipes flavipes Lafresnaye, 1845 - nord i oest de Colòmbia (costa del Carib fins a Santa Marta, i al sud a la vall del Magdalena fins a Huila).
* Hylophilus flavipes melleus Wetmore, 1941 - extrem nord de Colòmbia (Regió muntanyenca de Macuira, en la punta oriental de la península Guajira).
* Hylophilus flavipes galbanus & Phelps, Jr, 1956 - nord i est de Colòmbia (est de Santa Marta i vall del riu Rancheria a l'est a través de la península Guajira, excepte la punta oriental, i Caminis orientals a través de l'oest d'Arauca i Casanare fins a Meta) i nord-oest de Veneçuela (oest de Zulia, Táchira, nord de Mèrida, Barinas, Portuguesa).
* Hylophilus flavipes acuticauda Lawrence, 1865 - nord de Veneçuela (est de Zulia a l'est fins a Sucre, al sud fins a Apurie i sud-est de Bolívar; també illa Margarita).
* Hylophilus flavipes insularis P.L. Sclater, 1861 - illa Tobago.

## Referències

* ↑ vireó de matollar, Hylophilus flavipes. TERMCAT
* ↑ vireó de matollar Hylophilus flavipes Lafresnaye, 1845. a AVIBASE.
* ↑ «Scrub Greenlet (Hylophilus flavipes)» (en anglès). Handbook of the Birds of the World – Alive.
* ↑ Ridgely, Robert & Tudor, Guy. 2009. Hylophilus flavipes, p. 558, làmina 85(9), a Field guide to the songbirds of South America: the passerines – 1a edició – (Mildred Wyatt-World series in ornithology). ISBN 978-0-292-71748-0
# Armeni (argonauta)

Armeni (Armenios, Armenius) fou un argonauta, natiu de Rodes o d'Armènion a Tessàlia, que segons la llegenda es va establir en un territori que es va dir Armènia a partir del seu nom.

## Referències

* ↑ Armenyus, Smith, William: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, pàg. 347
Viccionari
# Foster (cràter)

Foster és un petit cràter d'impacte que es troba al sud-est del cràter de major grandària Joule, a cara oculta de la Lluna.
El brocal de Foster apareix lleugerament erosionat, amb una plataforma interior estreta a causa del pendent de les parets cap al centre, relativament fosc. Presenta una petita corba cap a fora al llarg del costat sud-oest. Un petit cràter marca el sòl al costat del costat nord. Un altre impacte de reduïda grandària a la part sud-est de l'interior del cràter està envoltat per una petita faldilla de material d'alt albedo, produint una taca brillant.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquests elements són identificats als mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més prop de Foster.
| Cràters satèl·lit. Fotografia de la missió Lunar Reconnaissance Orbiter | Foster Coordenades Diàmetre H 23° 12′ N, 139° 36′ O﻿ / ﻿23.2°N,139.6°O﻿ / 23.2; -139.6﻿ (Foster H) 25 km L 21° 00′ N, 140° 30′ O﻿ / ﻿21.0°N,140.5°O﻿ / 21.0; -140.5﻿ (Foster L) 32 km P 20° 12′ N, 143° 30′ O﻿ / ﻿20.2°N,143.5°O﻿ / 20.2; -143.5﻿ (Foster P) 36 km S 22° 54′ N, 143° 42′ O﻿ / ﻿22.9°N,143.7°O﻿ / 22.9; -143.7﻿ (Foster S) 36 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# L'Oriol (desambiguació)

«L'Oriol» té aquests significats:
* Geografia:
** L'Oriol, monument històric del municipi de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa)
* Bestiari popular català:
** L'Oriol, gegant del bestiari popular de la ciutat de Solsona (Solsonès)
# Centre Peres per la Pau

El Centre Peres per la Pau (en àrab: مركز بيرس للسلام) (en hebreu: מרכז פרס לשלום) (en anglès: Peres Center for Peace) és una organització no governamental independent fundada el 1996 pel Nobel de la Pau i actual president d'Israel, Ximon Peres amb seu a Jaffa, Israel. El seu objectiu és promoure la visió de Peres a l'Orient Mitjà, que els diversos col·lectius existents treballin junts per construir la pau a través de la cooperació socioeconòmica, el desenvolupament i la interacció entre persones.

## Missió

El Centre Peres per la Pau descriu la seva missió com "construir una infraestructura de pau i reconciliació pels pobles de l'Orient Mitjà, que promogui el desenvolupament socioeconòmic mentre s'avança en la cooperació i l'entesa mútua... Els programes estan dissenyats per potenciar que les poblacions d'aquesta regió participin activament en la construcció de la pau per tal d'avançar en la creació d'una pau real, efectiva i duradora"

## Premis

Per les seves activitats el Peres Center for Peace ha estat guardonat amb diversos premis entre ells:
* 2012 Premi d'or de les Nacions Unides (campanya relacions de sang)
* 2010 Premi Wingate a la millor ONG en el camp de la pau i l'esport.
* 2010 Premi Aixoka per al millor empreniment empresarial.
* 2010 Premi de la pau i l'esport (Mònaco).
* 2010 Premi del Fòrum Global de l'Esport de Barcelona per al millor projecte.

## Referències

* ↑ «The Peres Center for Peace - Who We Are». Arxivat de l'original el 2017-07-19. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «The Peres Center for Peace - Our Mission». Arxivat de l'original el 2016-09-27.
* ↑ «Blood Relations Campaign Wins United Nations Gold Award». Saatchi & Saatchi.
* ↑ «מרכז פרס לשלום זכה באות ויינגייט לשנת 2010». one.co.il, 27-05-2010.
* ↑ «The best initiatives for peace through sport rewarded at the Peace and Sport Awards». Arxivat de l'original el 2016-01-21.

## Enllaços externs

* www.peres-center.org Arxivat 2019-03-15 a Wayback Machine. (àrab) (anglès) (hebreu)
# Aequidens diadema

Aequidens diadema és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 «Aequidens diadema» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eigenmann, C. H. i W. L. Bray: A revision of the American Cichlidae. Ann. N.Y. Acad. Sci. 7: 607-624. Any 1894.
* Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 1986. Cichlid fishes of the Amazon River drainage of Peru. Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia, 431 pp.
* Kullander, S. O. i H. Nijssen: The cichlids of Surinam. E.J. Brill, Leiden and other cities, XXXIII+256 pp. Any 1989.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Staeck, W. 2003. Cichliden-Lexikon, Tiel 3: Südamerikanische Zwergbuntbarsche. Dähne Verlag. Cichliden-Lexikon Tiel 3: 1-219.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Molí del Ballestar (Vilada)

El molí del Ballestar és un molí fariner ubicat al terme municipal de Vilada, el Berguedà que està inventariat com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'element IPAC-3737. L'edifici, que havia tingut un ús industrial, en l'actualitat només és usat com a habitatge de segona residència. Està en bon estat de conservació.

## Situació geogràfica i accessos

El molí del Ballestar està situat a la carretera que uneix Vilada amb Castell de l'Areny.

## Descripció i característiques

El molí del Balletar és una construcció de planta gairebé quadrada, de tres plantes, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Els murs estan fets amb maçoneria sense arrebossar i les finestres i portes amb llindes de fusta. Al primer i segon nivell hi havia el casal moliner destinat a habitatge i els mecanismes del molí se situaren a la part inferior. Abandonat després de la guerra civil, ha estat restaurat com a segona residència els últims anys del segle xx.

## Història

El molí del Ballestar fou construït al peu de la riera de Merdançol o de Vilada a finals del segle xvii o començaments del xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí del Ballestar». Fitxes de patrimoni cultural. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Armeni (religiós)

Armeni (en grec antic Άρμενιος) va ser un religiós cristià que va escriure en grec un relat sobre el martiri de Crisant i Dària, dels que sembla que en va ser contemporani. L'original grec mai es va publicar però una traducció llatina va ser publicada per Laurentius Surius.

## Referències

* ↑ Armenius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 347
Viccionari
# Vireó del Chocó

El vireó del Chocó (Vireo masteri) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos a les terres altes de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Vireó del Chocó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Flore Française

Flore Française (abreujat Fl. Franç. (ed. 3)) és un llibre amb il·lustracions i descripcions botàniques que va ser escrit pel briòleg, botànic, micòleg, pteridòleg suís Augustin Pyrame de Candolle. Va ser publicat en quatre volums amb 5 volums a l'any 1805 (el volum 5, vol. 6, el 1815), amb el nom de Flore Française, ou Descriptions Succinctes de Toutes les Plantes qui Croissent Naturellement en France....

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# La Casadevall (Sant Julià de Vilatorta)

La Casadevall és una obra del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos, i presenta diverses etapes constructives que han consistit a anar afegint edificacions al cos central. La façana presenta un portal adovellat i dues finestres a la planta i dues finestres al primer, amb l'ampit motllurat i una finestra al segon. A la part esquerre s'hi adossen un cos de porxos sostingut per un pilar. A davant hi ha un cos de planta cobert a una vessant i un mur que tanca la lliça per la part de ponent. A llevant hi ha el marge i diversos coberts que tanquen també la lliça. La primera llinda del portal és a terra. Al nord hi ha diverses finestres, algunes de pedra i altres de factura més moderna. A llevant la façana només presenta obertures al primer i segon pis. La lliça és enllosada, així com l'era a la part sud on hi ha una petita cabana. L'estat de conservació és bo.

## Història

A la part de tramuntana de la casa hi passa l'antic camí de Vic a Puiglagulla. Aquest mas el trobem registrat en els fogatges de la parròquia i terme de Santa Maria de Vilalleons de l'any 1553, aleshores habitava el mas segons consta en el document: "JAUME ISQUIS STA EN LO MAS DE LA CASA DE VALL". Conserva diverses etapes constructives: pilar dels porxos 1751, angle sud-est al base del portal de la lliça 1751, finestres de la façana de llevant 1688 i 1782 i portal de la lliça 1786.

## Referències

* 1 2 «La Casadevall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Ceba d'Egipte

La ceba d'Egipte (Allium ×proliferum), és similar a la ceba comuna, però amb un grup de bulbets on les cebes normals tindrien les flors. L'evidència genòmica mostra que són híbrids entre la ceba comuna (Allium cepa) i la ceba d'hivern (Allium fistulosum). Tanmateix, alguns encara tracten la ceba d'Egipte A. cepa var. proliferum o A. cepa Proliferum Group. Els bulbets de les cebes d'Egipte broten i creixen quan encara estan a la tija que pot arribar a doblegar-se pel pes i arrelar a certa distància de la planta mare. Es creu que van ser els gitanos qui les van portar a Europa i per això es diuen cebes d'Egipte (el terme gitano deriva del llatí aegyptanus, perquè es creia que provenien d'aquest país).
Els bulbets d'aquest tipus de ceba fan normalment de 0,5 cm a 3 cm de diàmetre.
Moltes cebes d'Egipte tenen un gust molt fort encara que alguns cultivars són relativament suaus i dolços. Els bulbs subterranis són de pell rugosa i picants, i poden ser força allargats, com escalunyes o porros gegants, o en alguns tipus forma bulbs de fins a 5 cm. Les plantes joves es poden fer servir com les escalunyes a la primavera i els bulbets es poden coure com les cebes normals o conservats en vinagre.

## Galeria

* Cebes d'Egipte
* Vista sencera d'una ceba d'Egipte
* En estat silvestre
* Detall dels bulbets

## Referències

* ↑ «Allium ×proliferum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ Friesen, N. & M. Klaas «Origin of some vegetatively propagated Allium crops studied with RAPD and GISH.». Genetic Resources and Crop Evolution, 45, 6, 1998, pàg. 511–523. DOI: 10.1023/A:1008647700251.
* ↑ «Ceba d'Egipte». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 març 2022 2022].
* 1 2 3 Ruttle, Jack. «Confessions of an Onion Addict». National Gardening Association. [Consulta: 17 febrer 2011].
* 1 2 3 Chandoha, Walter. «Egyptian Onions are the Easiest». Cornell University Cooperative Extension. [Consulta: 26 abril 2011].
# Agàrevka

Agàrevka (en rus: Агаревка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia un habitant. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Arbaa Ait Abdellah

Arbaa Ait Abdellah (en àrab أربعاء آيت عبدالله, Arbaʿāʾ Āyt ʿAbd Allāh; en amazic ⵍⵄⵕⴱⴰ ⵏ ⴰⵢⵜ ⵄⴰⴱⴷⵓⵍⵍⴰⵀ) és una comuna rural de la província de Sidi Ifni, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.208 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Molí del Badia

El Molí del Badia és una obra de Riudecanyes (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la zona dels molins de Riudecanyes, se sap que va estar en funcionament fins a principis del segle xx.
L'edifici es conserva en bon estat, tot i que ha sofert modificacions i afegits al llarg del temps. Es tracta d'una estructura arqutiectònica alçada amb pedra escairada i morter. Resten també altres elements de la infraestructura hidràulica, com la bassa o l'obertura que donava pas a l'aigua d'aquesta, en forma d'arc de blocs de pedra treballada disposats a sardinell.
L'edifici adjacent és posterior.

## Referències

* 1 2 3 «Molí del Badia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Molí del Badia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ateneu de Guissona

Ateneu de Guissona és una entitat cultural de Guissona que disposa d'un edifici protegit com a Bé Cultural d'Interès Local a la localitat.

## Edifici
### Descripció

Aquest edifici està ubicat en el bell mig de la vila de Guissona. Presenta tres façanes diferents: una al carrer Raval del Convent, una principal a la Plaça de Sant Roc i l'altra al carrer Bisbal.
És un edifici de tres plantes construït amb pedra arrebossada i maons.
La façana principal dona a la Plaça de Sant Roc i presenta els elements més interessants de l'edifici. A la planta baixa trobem una porta d'entrada rectangular, damunt de la qual hi ha una balconada, amb un balustre d'obra, amb dos balcons envoltats d'una motllura de maons i un petit guardapols. Al centre de la façana s'obra una fornícula tancada amb vidre amb la imatge policromada de Sant Roc. La façana es corona amb una estructura inclinada amb dues boles a cada extrem.
La façana del carrer Bisbal presenta tres portes rectangulars a la planta baixa, tres obertures amb arcs de mig punt emmarcades per arcades que descansen sobre pilastres que recorren la façana a Ia segona planta, i dues torres amb obertures estretes que coronen els extrems de la façana.

### Història

En aquest emplaçament on avui s'aixeca l'Ateneu hi havia un dels portals d'entrada de l'antiga muralla medieval. Aquest portal estava dedicat a Sant Roc, que a mitjans del segle xix havia protegit els habitants de Guissona del còlera. La imatge que trobem actualment a la façana de l'Ateneu correspon a la imatge que hi havia originàriament al Portal de la Muralla.
L'Ateneu es construeix per iniciativa de l'empresa tèxtil Ramon Esteve i Llobet, que impulsà diversos projectes a la vila.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ateneu de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].