OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oak View

Oak View és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 4.199 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oak View tenia 4.199 habitants, 1.430 habitatges, i 1.069 famílies. La densitat de població era de 831,4 habitants/km².
Dels 1.430 habitatges en un 37,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,3% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 25,2% no eren unitats familiars. En el 16,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,94 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.786 $ i la renda mediana per família de 61.613 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.750 $ mentre que les dones 39.554 $. La renda per capita de la població era de 25.534 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oak View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oak View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Música escènica

La música escènica és una denominació força genèrica que abraça tot un conjunt de gèneres musicals que comparteixen el fet de ser música vocal, amb solistes i amb acompanyament instrumental, i de tipus narratiu; i que compta amb una escenificació o representació teatralitzada. Des d'un punt de vista diferent hom podria conceptualitzar la música escènica com una obra teatralitzada en la qual els personatges canten -ja sigui totalment o parcialment- sobre un acompanyament instrumental.
Tot i els vincles entre la música i el teatre a la Grècia clàssica, així com l'existència dels drames litúrgics medievals en què els personatges també interpretaven llurs rols cantant, hom considera que el primer gènere de la música escènica europea és l'òpera.
Són, igualment, gèneres de la música escènica l'opereta, la sarsuela, el musical i el singspiel.
# Observatori d'Ōizumi

L'Observatori d'Ōizumi és un observatori astronòmic privat en el qual Takao Kobayashi ha fet descobriments de nombrosos planetes menors. Aquest observatori està situat a Ōizumi, Prefectura de Gunma, Japó.

## Referències

* ↑ «https://minorplanetcenter.net//iau/lists/ObsCodesF.html» (en anglès). Minor Planet Center. The Intarnational Astronomical Union. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Ōizumi Observatory» (en anglès). hyperleap. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Cometan; Taylorian, Brandon. Omnidoxy (en anglès). Astronist Institution, 2019-02-11, p. 2084.
# No lliguis amb desconeguts

No lliguis amb desconeguts (títol original: Mojave Moon) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Kevin Dowling, estrenada l'any 1996. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al McCord dina al seu restaurant favorit quan creua una seductora dona jove, Ellie, que vol anar al desert de Mojave, on viu la seva mare, Julie. Decideix portar-la amb ell. Aleshores apareixen els problemes. Mentre que Ellie comença a enamorar-se d' Al, aquest, per la seva banda, cau sota l'encant de la seva mare, malgrat la presència del company d'aquesta que resulta estar veritablement boig. Paral·lelament a aquestes històries d'amor improbables, tenen lloc estranys i graciosos esdeveniments, als quals Al ha de buscar una explicació.

## Repartiment

* Danny Aiello: Al McCord
* Anne Archer: Julie
* Alfred Molina: Sal
* Michael Biehn: Boyd
* Jack Noseworthy: Kaiser
* Angelina Jolie: Eleanor "Ellie" Rigby
* Peter MacNicol: reparador rodes
* Lewis Arquette: Charlie

## Referències

* ↑ «No lliguis amb desconeguts». esadir.cat.
* ↑ «Mojave Moon». Allociné.
# Nóixino

Nóixino (en rus: Ношино) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 270 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# Càndal

Càndal (en grec antic Κάνδαλος) va ser, segons la mitologia grega, un dels helíades, fill d'Hèlios, el Sol, i de la nimfa Rode.
Càndal, amb els seus germans Tríopas, Macar i Òquim, envejosos de la intel·ligència i l'habilitat del seu germà Tènages, van conspirar contra ell i el van matar. Com a càstig d'aquest crim va ser desterrat de Rodes, on governava juntament amb la seva mare i els seus germans, i va anar a l'illa de Cos.

## Referències

* ↑ «Heliadae» (en anglès). [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, V, 56, 3 - 57, 2
# Haharwa

Haharwa va ser una regió propera a Tishsina al nord de l'Imperi hitita vora els territoris del riu Marasanda, que estigué en mans dels kashka durant tot el segle xiv aC. El rei d'Hakpis, Hattusilis, el futur Hattusilis III, la va conquerir cap a l'any 1270 aC.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 210. ISBN 8446022532.
# Ceioni Còmmode

Ceioni Còmmode (en llatí Ceionius Commodus) anomenat també per alguns Ver (Verus) i per altres Luci Aureli (Lucius Aurelius), va ser un cavaller descendent d'una noble família d'Etrúria o de Faventia. Va ser el pare del cèsar Luci Aureli Ver (Lucius Aurelius Verus) i origen del moment d'esplendor de la família.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Londres: Walton and Maberly, 1861, p. Vol. I, p. 816.
# Victor de Sabata

Victor de Sabata (Trieste, Itàlia, 10 d'abril de 1892 - Santa Margherita, la Liguria (prop de Gènova), 11 de desembre de 1967) fou un director d'orquestra i compositor italià.
El seu pare era mestre de cors de la Scala de Milà. En el conservatori d'aquesta ciutat començaren els estudis musicals, als 10 anys. Va tenir per mestres en Saladino i en Orefice. Acabà els estudis el 1911, després d'assolir un primer premi en composició.
Fou primer director en l'Òpera de Montecarlo; allí estrenà L'Enfant et les Sortilèges, de Maurice Ravel. El 1927 succeí en De Guarneris a la Scala de Milà, teatre on feu, pràcticament, tota la seva carrera. Assolí un assenyalat triomf a Londres (1947), on dirigí les 9 simfonies de Beethoven, i a Alemanya, on arribà a dirigir Tristany i Isolda, a Bayreuth. També va ser invitat a Buenos Aires, per l'Associació Wagneriana (1948-49), per la que dirigí Els mestres cantaires de Nuremberg.
No menys notable varen ser llurs versions de les 4 simfonies de Johannes Brahms, si bé, per temperament, sentia marcada predilecció per l'òpera: les seves interpretacions de Verdi donades a conèixer en els millors teatres d'òpera d'Europa i dels Estats Units, tardaren molts d'anys a ser superades per altres directors. Alguns crítics censuraren llurs gests exagerats, en dirigir, però l'efecte de les seves interpretacions respongué plenament a un temperament fogós, del tot adequat a la interpretació del gènere dramàtic.
De sentiment essencialment romàntic, i per tant, antiacadèmic, això no li impedí manifestar-se, també, com un notable intèrpret del gènere simfònic. El seu poder de suggestió i comunicació, amb els músics a les seves ordres i amb el públic, residia abans de tot amb la particular empenta rítmica que imprimia a les obres. En la seu més important del bel canto assolí imposar el seu criteri interpretatiu a tota classe de cantants, inclús aquells que dominen als directors: això fou gràcies a la seva capacitat per saber mantenir l'auditori en un continu estat de tensió.
Això no obstant, feia més o menys uns 10 anys que abandonà llurs activitats: aproximadament, des de la mort d'Arturo Toscanini, el 1957. Sembla que els èxits als Estats Units i la continuïtat de De Sabata a la Scala de Milà no assentaren gaire bé al seu poderós rival, del qual es diu que assolí restar-li favor del públic. Per la seva part –malgrat coincidir amb motius de salut- la retirada de De Sabata, després de la mort de Toscanini, ofereix l'aspecte d'una noble renuncia davant l'enemic fora de combat: influí en això, llur desencís respecte a la fidelitat del públic.
Malgrat que eclipsades per la major envergadura del director són conegudes algunes de les seves peces orquestrals: la del (1911), que li valgué el premi del conservatori; les òperes Il Macigno (1917), estrenada en la Scala, i Lysistrata; i els poemes simfònics Juventus (1919), estrenada per Richard Strauss, La nit de Plató (1924), estrenada per Adriano Lualdi en el Teatre Colón de Buenos Aires, i Getsemaní (1928).

## Referències

* Tom nº 18 de l'Enciclopèdia Espasa
# Bunyols de bacallà

Els bunyols de bacallà són bunyols salats fets amb una massa de pasta (generalment feta d'aigua, rent i farina de forment, ous i llet) i bacallà dessalat, sovint condimentada amb altres ingredients (com all i julivert), fregida en oli. La forma del bunyol és arrodonida, sense forat al centre.
A més de a Catalunya, els bunyols de bacallà són molt populars en altres països veïns com Itàlia i Portugal on s'anomenen pataniscas encara que tenen forma aplanada. A Espanya són una tapa molt habitual.

## Vegeu també

* Mandonguilles d'abadejo

## Referències

* ↑ Fàbrega, Jaume. El gust d'un poble: els plats més famosos de la cuina catalana : de Verdaguer a Gaudí : el naixement d'una cuina. Cossetània Edicions, 2002. ISBN 9788495684912.
* ↑ «Recepta de patanisques de bacalhau».
# Corb marí de Tasmània

El corb marí de Tasmània (Phalacrocorax fuscescens) és un ocell marí de la família dels falacrocoràcids (Phalacrocoracidae) que habita illes, badies i promontoris rocosos del sud d'Austràlia, Tasmània i la major part de les illes de l'Estret de Bass.
# Haha

Haha és un confederació tribal (ihahan) amaziga del Marroc del grup dels masmuda sedentaris, que viu a les planes a l'oest de l'alt Atles, fins a l'oceà Atlàntic. A la meitat del segle xx eren uns cent mil. Tenen molt poca sang àrab. La seva llengua és el tashelit (chleuh) però entenen l'àrab popular. Formen part de la Confederació chleuh. Viuen sobretot en el territori situat entre Essaouira i la vall de Souss, principalment a la Costa Atlàntica.

## Història

Al segle xi apareixen per primer cop quan van entrar al moviment almoràvit i després a l'almohade. A la caiguda dels almohades van restar quasi independents però nominalment subjectes als marínides i pagant tribut a grups de nòmades àrabs deportats a la zona pels almohades, especialment els Harith i els Kalabiya. Lleó l'Africà els assigna un territori més extens que aquell en què viuen modernament, arribant fins al riu Asif al-Mal, i el seu temps encara alguns grups pagaven tribut als nòmades àrabs, però ja no sense oposició; llavors vivien al país força jueus que modernament van desaparèixer. Als segles XV a XVIII van fer la guerra santa contra els portuguesos, en períodes concrets. El fundador de la dinastia sadita fou enterrat al seu territori, a Afughal fins que fou traslladat a Marràqueix el 1523. El 1594 un cos de 600 homes del país fou enviat a Tombuctú pel sultà Ahmad al-Mansur a canvi de la promesa de la condonació de tota taxa o impost.
La fundació de Mogador (al-Sawira) el 1765 va facilitar la bona relació entre la dinastia sadita i el haha del nord. Els del sud tenien com a centre a Tamanar, i van restar semi-independents fins al temps del protectorat francès, tot i que un makhzan o governador marroquí estava establert a la zona.

## Referències

* 1 2 C. Agabi, « Haha », Encyclopédie berbère, 22 | Hadrumetum – Hidjaba, Aix-en-Provence, Edisud, 2000, p. 3326-3328

## Bibliografia

E. Doutté, L'organisation domestique et sociale chez les Haha, 1905
# Acaia (província romana)

Acaia va ser una província romana formada suposadament després del 146 aC amb els territoris de la Lliga Aquea (inclosa Esparta) i la Lliga Etòlia, és a dir quasi tot el Peloponès, als que es van afegir Àtica, Beòcia i les illes properes a Grècia, i segons Estrabó també Tessàlia, però Claudi Ptolemeu diu que Tessàlia formava part del Macedònia. És probable que Acarnània fos part de la província, però Ptolemeu l'assigna a Epir.
Els historiadors no es posen d'acord amb la data de fundació de la província. Polibi no en parla, de la província. Encara que després del 146 aC es va eliminar el poder de la Lliga Aquea, probablement el sistema de govern de cada ciutat va seguir durant un temps (potser gairebé un segle) com abans, i se sap que en alguns moments les ciutats gregues van estar subjectes a les decisions del governador romà de Macedònia. Luci Mummi Acaic va conquerir l'any 146 aC tots aquells territoris i va destruir Corint, però encara que els va posar sota el poder de Roma sembla que era una província senatorial, i algunes ciutats, sobretot Atenes i Esparta van conservar el seu propi govern als seus territoris. Plutarc diu expressament que en temps de Luci Licini Lucul·le, (cònsol l'any 74 aC) els romans encara no havien enviat pretors a Acaia. És possible que la província no s'establís com a tal fins al temps de Juli Cèsar després de l'any 50 aC que és quan es coneix el primer governador, Publi Sulpici Rufus, segons diu Ciceró.
En temps de Cèsar August la Grècia europea estava dividida en les províncies d'Acaia, Macedònia i Epir, que també incloïa Il·líria, i en el repartiment de províncies Acaia va correspondre al Senat romà i era governada per un procònsol. Tiberi la va convertir en província imperial l'any 16, però Claudi la va retornar al Senat i en aquell temps la capital provincial era Corint i aquí va ser portat Pau de Tars davant el procònsol Luci Juni Gal·lió. Neró va suprimir la província i va restablir la llibertat de les ciutats gregues però Vespasià la va restablir i va fer pagar a les ciutats un tribut anyal.
La província d'Acaia com a tal i governada per procònsols va existir fins al temps de Justinià I.

## Referències

* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Lucul·le, II
* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares, VI, 6
* ↑ Estrabó. Geografia, 840
* ↑ Tàcit. Annals, I, 76
* ↑ Suetoni. De vita Caesarum: Claudius, 25
* ↑ Drane, John. An introduction to the Bible. Oxford: Albatross, 1990, p. 634. ISBN 9780745919102.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, VII, 17
* ↑ Suetoni. Vespasianus, 8
* ↑ Smith, William (ed.). «3. Achaia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 gener 2022].
# Banu l-Afia

Banu l-Afia o Miknasa fou una dinastia amaziga del Marroc, fundada per Mussa ibn Abi-l-Àfiya, xeic de la tribu Miknasa i governador/emir del Magreb occidental per compte dels fatimites d'Ifríqiya i dels omeies (de Còrdova).
La data de la seva mort no està ben establerta. Les fonts parlen de la seva mort entre 937 i 937 a la regió que dominava entre Guercif i Nakur, en lluita contra els fatimites. Segons la majoria de fonts el va succeir el seu fill Ibrahim ibn Musa, mort el 961 al que va succeir el seu fill Abd-Al·lah ibn Ibrahim mort el 971, i va tenir com darrer emir al seu fill Muhàmmad que va governar fins vers 974. Un cronista afegeix que va conservar un poder local i el fill d'aquest Muhàmmad, al-Qàssim ibn Muhàmmad, va governar fins al 1055.
El Muqtabis d'Ibn Hayyan, la font més solvent, no fou conegut abans del 1979 i a més després no fou accessible. Segons aquest llibre Mussa va morir l'agost del 938 i el va succeir el seu fill Madyan, un dels tres que eren vius, sent els altres Abu-Múnqidh i Muhàmmad.

## Referències

Enciclopèdia de l'Islam, VII, 641
# Cephalaria squamiflora

Cephalaria squamiflora és una espècie europea de planta amb flors del gènere Cephalaria, dins la família de les caprifoliàcies que es distribueix per l'est de la Mediterrània (Grècia i les illes de la mar Egea), Sardenya i les Balears.
És una planta herbàcia que es troba sobre sòls calcaris a les fissures de les roques, entre els 150 i els 1.400 m d'altitud.

## Taxonomia
### Subespècies

Dins d'aquesta espècie es reconeixen les següents subespècies:
* Cephalaria squamiflora subsp. balearica (Coss. ex Willk.) Greuter - Nativa de les illes Balears, rep el nom comú de cefalària baleàrica o, alternativament, escabiosa mallorquina.
* Cephalaria squamiflora subsp. bigazzii (Bacch., Brullo & Giusso) Domina - Nativa de Sardenya
* Cephalaria squamiflora subsp. mediterranea (Viv.) Pignatti - nativa de Sardenya i possiblement també de Còrcega
* Cephalaria squamiflora subsp. squamiflora - nativa de Grècia i de les illes de la mar Egea

### Sinònims

El següent nom científic és un sinònim homotípic de Cephalaria squamiflora:
* Scabiosa squamiflora Sieber

## Referències

* 1 2 3 «Cephalaria squamiflora» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Cephalaria squamiflora» a Flora Vascular. Data consulta: 06 de maig de 2014.
* ↑ «Cephalaria squamiflora subsp. balearica» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «cefalària baleàrica». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Cephalaria squamiflora subsp. bigazzii» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Cephalaria squamiflora subsp. mediterranea» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Cephalaria squamiflora subsp. squamiflora» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 29 maig 2023].
# Corb marí de l'illa de Campbell

El corb marí de l'illa de Campbell (Leucocarbo campbelli) és una espècie d'ocell de la família dels falacrocoràcids (Phalacrocoracidae) que habita penya-segats i zones rocoses de l'Illa Campbell, a Nova Zelanda.
# Dadafon

Dadafon és un grup de música noruec.
Abans eren coneguts com a Coloured Moods. La banda la va formar el 1995 el bateria Martin Smidt i incloïa la vocalista Kristin Asbjønsen, Carl Haakon Waadeland, Jostein Ansnes i Bjørn Ole Solberg. El grup incorpora elements de la música africana.
La banda sonora de la pel·lícula Factotum (1995), inclou alguns temes seus, com slow day i altres de la vocalista Kristin Asbjønsen.

## Discografia

* Coloured Moods (1998)
* And I Can't Stand Still (2001)
* Visitor (2002)
* Harbour (2004)
* Lost Love Chords (2005)

## Referències

* ↑ Hammerø, T. «Dadafon: Harbour» (en noruec). Puls, 10-03-2004. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ Lysvåg, C. «MIC's Listen to Norway series continues with Dadafon's 'Harbour'.» (en anglès). MIC, 25-05-2005. Arxivat de l'original el 25 de març 2016. [Consulta: 5 març 2022].

## Enllaços externs

* Last.fm - Dadafon
* Lloc web de Kristin Asbjørnsens
# Dade City

Dade City és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 6.188 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dade City tenia 6.188 habitants, 2.399 habitatges, i 1.460 famílies. La densitat de població era de 728,4 habitants per km².
Dels 2.399 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,3% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.115 $ i la renda mediana per família de 31.148 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.404 $ mentre que les dones 21.984 $. La renda per capita de la població era de 15.675 $. Entorn del 12% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dade City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dade City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vechigen

Vechigen és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat a l'antic districte de Berna i a l'actual districte administratiu de Berna-Mittelland.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Bonna de Borbó

Bona de Borbó (1341 - Mâcon, 1402) fou una infanta de Borbó, comtessa consort de Savoia (1355-1383) i regent el 1383 i entre 1391 i 1393.

## Antecedents familiars

Va néixer vers el 1341 sent filla del duc Pere I de Borbó i la seva esposa Isabel de Valois. Era neta per línia paterna del també duc Lluís I de Borbó i Maria d'Avesnes, i per línia materna de Carles I de Valois i Mafalda de Chatillon. Fou germana, entre d'altres, de Lluís II de Borbó; Blanca de Borbó, casada amb Pere I de Castella; i Joana de Borbó, casada amb Carles V de França.
A la mort del seu marit es retirà al castell de Mâcon, d'es don exercí una influència molt gran a la cort mitjançant la regència del seu fill Amadeu VII el 1383 així com la regència exercida durant la minoria d'edat del seu net Amadeu VIII entre 1391 i 1393. Morí al castell de Mâcon el 19 de gener de 1402.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 1355 a la ciutat de Chambéry amb el comte Amadeu VI de Savoia. D'aquesta unió nasqueren:
* Una filla morta al néixer (1358)
* Amadeu VII de Savoia (1360-1391), comte de Savoia
* Lluís de Savoia (1362-1365)
# Acheilognathus kyphus

Acheilognathus kyphus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.