OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phaéton (Lully)

Phaëton és una tragèdia lírica creada per Jean-Baptiste Lully, que consta d'1 pròleg i 5 actes. El seu llibret va ser escrit per Philippe Quinault, basat en Les metamorfosis d'Ovidi. La seva estrena va ser a Versalles el 6 de gener de l'any 1683.

## Personatges

* Faetó, fill de Clymene i del Sol (haute-contre)
* Clymene (soprano)
* El Sol (haute-contre)
* Théone (soprano)
* Libya (soprano), filla del rei
* Epaphus (baríton)
* Tritó (haute-contre)
* Júpiter (baix)

## Sinopsi

Faetó és farcit d'ambició i orgull. Faetó abandona la seva estimada Théone i demana la mà de Lybia. El seu rival, Epaphus, l'empeny a prendre el carro de son pare i volar pel cel de forma temerària. El final és espectacular: Júpiter fa servir un llamp per a aturar la cavalcada salvatge de Faetó, el qual cau a la Terra.

## Comentaris

Segons Le Cerf de la Viéville, va ser anomenada ‘òpera del poble’. Parfaict atribueix aquest sobrenom a l'èxit de públic el dia de l'estrena. Destaca la magnífica escenografia, reforçada per efectes orquestrals.

## Referències

Lois Rosow. "Phaëton." The New Grove Dictionary of Opera. Ed. Stanley Sadie. Grove Music Online. Oxford Music Online. 19 Feb. 2010 <http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/grove/music/O903885>.
# Plouvara

Plouvara (en bretó Plouvara) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2009 tenia 912 habitants.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 909 | 793 | 780 | 864 | 933 | 912 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Guilloux | |
# Podgorni (Rodnikí)

* Per a altres significats, vegeu «Podgorni».
Podgorni - Подгорный (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora dreta del Bélaia (afluent del riu Kuban). És a 5 km al nord-oest de Belorétxensk i a 79 km al sud-est de Krasnodar. Pertany al possiólok de Rodnikí.
# Podgorni (Timiriàzeva)

* Per a altres significats, vegeu «Podgorni».
Podgorni - Подгорный (rus) és un possiólok de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 6 km al sud de Tulski i a 18 km al sud de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Timiriàzeva.
# Podgora

Podgora (pronunciat [pôdɡora]) és una petita ciutat del comtat de Split-Dalmàcia de Croàcia. Es troba a la costa adriàtica de Dalmàcia, a 65 km al sud de Split i a 135 km al nord de Dubrovnik. La ciutat té una població de 1.268 (2011), mentre que el municipi de Podgora (que inclou diverses ciutats més petites) té una població de 2.518 (2011). Als censos de pashaluk de 1624 i 1690 es van registrar 80 i 125 cases respectivament. Un status animarum de 1828 registrava 955 habitants que vivien en 194 llars familiars.

## Referències

* ↑ «POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS» (en anglès). [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ Bezić-Božanić, Nevenka «Doprinos poznavanju stanovništva Podgore u 19. stoljeću» (PDF) (en croat). Čakavska rič, XX, 2, 1992, pàg. 51–61.
# Podgorni (Zàssovskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Podgorni».
Podgorni - Подгорный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del Kuksa, afluent per la dreta del Labà, tributari del riu Kuban. És a 28 km al sud-est de Labinsk i a 165 km al sud-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Zàssovskaia.
# Portland (Indiana)

Portland és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 6.437 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Portland tenia 6.437 habitants, 2.739 habitatges, i 1.750 famílies. La densitat de població era de 604,7 habitants/km².
Dels 2.739 habitatges en un 27,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.045$ i la renda mediana per família de 41.329$. Els homes tenien una renda mediana de 29.728$ mentre que les dones 21.134$. La renda per capita de la població era de 18.375$. Entorn del 5,1% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Portland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Portland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Poggio Rusco

Poggio Rusco és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
El municipi es va veure greument afectat per un terratrèmol el 29 de maig del 2012 que va causar danys molt importants en tot el municipi.
Poggio Rusco limita amb els municipis de Magnacavallo, Mirandola, San Giovanni del Dosso, Sermide i Villa Poma.
Pertanyen al municipi les frazioni de Dragoncello, Quattrocase, Segonda i Stoppiaro

## Galeria

* Localització de Poggio Rusco a la província de Màntua

## Referències

* ↑ Comune di Poggio Rusco - Le frazioni.
# Poggio Moiano

Poggio Moiano és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 45 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.666 habitants.
Poggio Moiano limita amb els següents municipis: Colle di Tora, Frasso Sabino, Monteleone Sabino, Poggio Nativo, Pozzaglia Sabina, Rocca Sinibalda, Scandriglia i Torricella in Sabina.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 27 gener 2020].
# Pont del Diable (Figuerola del Camp)

El Pont del Diable és una obra de Figuerola del Camp (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El Pont del Diable és una construcció d'un sol arc que permet passar d'un costat a l'altre del torrent dels Masos.
La construcció, d'un sol arc de punt rodó, realitzada amb pedra seca sense escairar, es recolza a banda i banda sobre la roca dels marges del torrent. El pont fa uns 18 metres de llarg i té una amplada de 0,80 m aproximadament. L'ull del pont fa uns 7 metres i l'alçaria total és de 7,50 m.

## Referències

* ↑ «Pont del Diable i Cova del Gat | Figuerola Turisme». [Consulta: 10 juliol 2020].
* 1 2 «Pont del Diable». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Planta carnívora

Les plantes carnívores, també anomenades plantes insectívores, són plantes que obtenen part dels seus nutrients a partir d'insectes i d'altres petits invertebrats que capturen a través de les seves trampes.

## Particularitats

Les plantes carnívores es poden trobar gairebé en tots els continents, ja que poden viure en climes molt variats, des de zones amb clima tropical fins a zones fredes.
Normalment viuen en torberes, aigües estancades o pantanoses poc profundes, que són ambients amb manca de nutrients (sobretot de nitrogen), pel que suposa un avantatge el poder obtenir-ne de les seves preses. Aquestes plantes s'alimenten de formigues, mosques i mosquits, entre altres insectes.
Com totes les plantes, les plantes carnívores necessiten llum i aigua per poder viure. Dels animals capturats extreuen nutrients però no energia.
Les plantes carnívores són plantes amb flors, per tant la reproducció la fan mitjançant el fruit.
A la península Ibèrica es troben algunes plantes carnívores com la Drosera rotundifolia o la Pinguicula nevadensis.

## Tipus de trampes

* Trampes de gerro: són trampes passives dissenyades perquè la víctima rellisqui i caigui al fons d'una fulla amb forma de gerro on hi ha els enzims que la digeriran. Estan presents en el gènere Nepenthes, Cephalotus, Darlingtonia, Heliamphora i Sarracenia.
* Trampes enganxoses: poden ser actives o passives. La fulla disposa de pèls amb mucílag que atrauen els insectes i els atrapen en quedar-s'hi enganxats. En alguns casos, a més, la fulla s'enrotlla al voltant de l'insecte. Es troben en els gèneres Drosera, Drosophyllum, Triphyophyllum, Byblis i Pinguicula.
* Trampes maxil·lars: les fulles tenen forma de boca. En quant detecten una presa a dins gràcies a uns pèls sensibles, es tanca i allibera els enzims necessaris per digerir-la. Per tant, són trampes actives. Són presents en el gènere Dionaea i Aldrovanda.
* Trampes de nansa: semblants a les trampes de gerro, són trampes passives que permeten l'entrada de l'insecte però n'impossibiliten la sortida gràcies a uns pèls que dirigeixen les preses cap a la zona on serà digerida. El nom ve de la tècnica de pesca amb nansa. Aquest tipus de trampa és present en el gènere Genlisea.

## Gèneres

La majoria de les plantes carnívores no estan relacionades taxonòmicament entre elles. S'agrupen en sis famílies botàniques que comprenen fins a 14 gèneres diferents i unes 600 espècies en total.
* Aldrovanda
* Brocchinia
* Byblis
* Catopsis, només una espècie, la Catopsis berteroniana
* Cephalotus
* Darlingtonia (Darlingtonia californica)
* Dionaea
* Drosera
* Drosophyllum
* Genlisea
* Heliamphora
* Nepenthes
* Pinguicula
* Roridula
* Sarracenia
* Triphyophyllum
* Utricularia
Plantes carnívores extintes:
* Archaeamphora
* Droserapollis
* Droserapites
* Droseridites
* Fischeripollis
* Palaeoaldrovanda
* Saxonipollis

## Vegeu també

* Planta protocarnívora
* Mucílag

## Enllaços externs

* International Carnivorous Plant Society
# Pleioblastus

Els bambús Pleioblastus són del gènere de la família Poaceae i de la subfamília bambusoides.
El gènere Pleioblastus agrupa espècies de bambús corredors nans i petits amb fulles persistents. Aquestes espècies són oriündes la majoria del Japó, i antigament van ser classificades en el gènere Arundinaria, opinió que encara defensen molts botànics.

## Taxonomia

* Pleioblastus akebono
* Pleioblastus amarus
* Pleioblastus argenteostriatus
* Pleioblastus chino (Franch. & Sav.) Makino 1961
* Pleioblastus distichus (Mitford) Nakai 1932
* Pleioblastus fortunei
* Pleioblastus gauntlettii
* Pleioblastus gramineus (Bean) Nakai 1925
* Pleioblastus hindsii (Munro) Nakai 1925
* Pleioblastus humilis, també classificat com a Arundinaria pumila
* Pleioblastus juxianensis
* Pleioblastus kongosanensis
* Pleioblastus linearis
* Pleioblastus nagashima (Lat.-Marl. ex Mitford) Nakai 1933
* Pleioblastus oleosus T. H. Wen 1928
* Pleioblastus pumilus (Mitford) Nakai 1933, també classificat com a Arundinaria pumila
* Pleioblastus pygmaeus (Miq.) Nakai 1934
* Pleioblastus shibuyanus
* Pleioblastus simonii (Carriere) Nakai 1925
* Pleioblastus viridistriatus, també classificat com a Arundinaria viridistriata
* Pleioblastus xestrophyllus
# Pont del Tasar

El Pont del Tasar, o Pont de la Llandriga, és un pont del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès, de la Catalunya Central.
Està situat al nord-oest del poble de Monistrol de Calders, damunt de la Riera de Sant Joan 65 metres abans que s'uneixi amb la Golarda per tal de formar el Calders en el lloc conegut com a Mesclant. És molt a prop, al sud-oest, del Pont del Collet.
Deu el seu nom al seu promotor, popularment conegut com a Tasar, quan era batlle del poble.

## Referències

* ↑ El Pont del Tasar en els ortofotomapes de l'ICGC

## Bibliografia

* Erill i Pinyot, Gustau; Gual i Purtí (Fotografies), Jordi; Manent i Oristrell (Cartografia), Llibert. Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Monistrol de Calders - Moià: Ajuntament de Monistrol de Calders - Gràfiques Ister, 2006 (Pedra i aigua, 1). ISBN DL. B-54.339/2006.
* Perarnau i Llorens, Jaume; Piñero i Subirana, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993.
# Pont del Solà

«Pont del Solà» té aquests significats:
* Pont del Solà (Monistrol de Calders), infraestructura al terme de Monistrol de Calders (el Moianès)
* Pont del Solà (Sant Joan de les Abadesses), infraestructura al terme de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) per on passava el ferrocarril de la línia de Ripoll a Sant Joan
* Pont del Solà (Sant Quirze Safaja), infraestructura al terme municipal de Sant Quirze Safaja (el Moianès)
# Pont del Solà (Monistrol de Calders)

El Pont del Solà és un pont del terme de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès, de la Catalunya Central.
Està situat a l'extrem sud-oest del poble, a migdia de Poble Avall; permet l'accés des de la carretera B-124, superant el torrent o riera de l'Om. És al costat sud-est de la masia del Solà, i representa l'entrada meridional al poble.
Fou construït l'any 1905, un any després que quedessin finalitzades les obres del tram monistrolenc de la carretera de tercer ordre de Sabadell a Prats de Lluçanès (actualment B-124). Des d'aleshores ha sofert diverses obres d'eixamplament que n'han millorat les condicions de circulació però que n'han malmès la seva estètica. L'any 2012 hi hagué un greu accident de trànsit que en malmeté una part, fins al punt que el pont fou del tot refet. Per causes diverses, les obres del pont van quedar suspeses en el seu tram final, de manera que el pont va estar més d'un any sense poder ser inaugurat.
Deu el seu nom a la masia al costat de la qual es troba.

## Referències

* ↑ El Pont del Solà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Diari El Pla de Bages, número 491, del divendres 10 de novembre del 1905.

## Bibliografia

* Erill i Pinyot, Gustau; Gual i Purtí (Fotografies), Jordi; Manent i Oristrell (Cartografia), Llibert. Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Monistrol de Calders - Moià: Ajuntament de Monistrol de Calders - Gràfiques Ister, 2006 (Pedra i aigua, 1). ISBN DL. B-54.339/2006.
* Perarnau i Llorens, Jaume; Piñero i Subirana, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993.
# Landmannalaugar

Landmannalaugar (pronunciació islandesa: [ˈlan̥tmanːaˌløiɣar̥] les piscines de la gent) és una regió propera al volcà Hekla al sud de les terres altes d'Islàndia, a la Reserva Natural Fjallabak L'àrea de Landmannalaugar és un popular destí turístic i centre de senderisme a les terres altes d'Islàndia. L'àrea presenta una sèrie d'elements geològics inusuals, com les muntanyes multicolors de riolita i extensos camps de lava. Les moltes muntanyes al voltant mostren un ampli espectre de colors incloent el marró rosat, verd, groc, blau, morat, negre i blanc.
Dues de les muntanyes més populars entre els excursionistes són el pic Bláhnjúkur (que significa 'pic blau') i el pic Brennisteinsalda (que significa 'onada de sofre').
Els turistes visiten la zona des de juny fins a finals de setembre, durant la resta de l'any qualselvol camí d'accés roman tancat. Hi trobem un refugi de muntanya, en funcionament des de 1951, amb una capacitat per a 78 persones.

## Rutes

Dos camins condueixen a Landmannalaugar. A través d'un d'ells es pot accedir en turisme, encara que el camí és dur (pedres de la mida de punys són freqüents). La ruta més fàcil cap a Landmannalaugar és prendre la carretera 30 (Road 30) des de la carretera principal, creuar la presa hidroelèctrica Sultartangi, a continuació, F208 i just abans d'arribar a Landmannalaugar, fent un gir a la dreta agafar la F224. A la carretera 26 també es pot accedir directament des de la carreter principal (Rd.1). Una mica abans d'arribar a la petita localitat de Hella, travessant terrenys de conreu típics d'Islàndia.

## Referències

* ↑ "Auglýsing um friðland að Fjallabaki". Stjórnartíðindi B, nr. 354/1979. August 13. 1979. Retrieved on August 21. 2014. (In Icelandic)
* ↑ "LANDMANNALAUGAR HUT" Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine. Retrieved on 21 August 2014.
* ↑ «Landmannalaugar Cross Country Skiing Tour | Icelandic Mountain Guides». Arxivat de l'original el 2016-08-04. [Consulta: 21 agost 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'oficina de turisme de Landmannalaugar
* Ferðafélag Íslands; centre excursionista islandès
* Muntanyes properes a Landmannalaugar
# Eviota fasciola

Eviota fasciola és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Magnesioferrihornblenda

La magnesioferrihornblenda és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup del nom arrel hornblenda.

## Característiques

La magnesioferrihornblenda és un silicat de fórmula química Ca₂(Mg₄Fe$^{3+}$)[(Si₇Al)O$_{22}$](OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022 i publicada en el mes de juny de 2024, tot i que l'any 2016 es va publicar un estudi previ. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16131.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de les mostres recollides al comtat de Jinghe, dins la prefectura Autònoma de Börtala (Xinjiang, República Popular de la Xina). També ha estat descrita en altres indrets de Rússia, Oman, Finlàndia, l'Argentina i el Canadà.

## Referències

* ↑ «Magnesio-ferri-hornblende» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ Zhang, Yongmei; Gu, Xuexiang; Li, Ting; Fan, Guang; Zhang, Yingshuai; Wang, Tao; Wang, Jialin «Magnesio-ferri-hornblende, ☐Ca2(Mg4Fe3+)[(Si7Al)O22](OH)2, a new member of the amphibole supergroup». American Mineralogist, 109, 6, 01-06-2024, pàg. 1074–1084. DOI: 10.2138/am-2023-8922 [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Zarubina, E. S.; Aksenov, S. M.; Chukanov, N. V.; Rastsvetaeva, R. K. «Crystal structure of magnesio-ferri-hornblendite □Ca2(Mg4Fe3+)[(Si7Al)O22](OH)2 as a potentially new mineral of the amphibole supergroup». Doklady Chemistry, 470, 1, 01-09-2016, pàg. 245–251. DOI: https://doi.org/10.1134/S0012500816090032 [Consulta: 15 juny 2022].
# Halicirna

Halicirna (en llatí Halicyrna, en grec antic Ἁλίκυρνα) era una ciutat d'Etòlia descrita per Estrabó, que la situa a 30 estadis per sota de Calidó en direcció al mar. Plini el Vell la situa a la vora de Pleuró.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Halicyrna». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 juliol 2021].
# Halichoeres stigmaticus

Halichoeres stigmaticus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf Pèrsic i al Golf d'Oman.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Halichoeres timorensis

Halichoeres timorensis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sri Lanka fins a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Gussignies

Gussignies és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 339 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 210 | 306 | 246 | 261 | 290 | 279 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Jacques Bakalarz | |
# Gussinooziorsk

Gussinooziorsk o Galuuta (en buriat: Галуута Galuuta; en rus: Гусиноозёрск Gussinooziorsk) és una ciutat de la República de Buriàtia, a Rússia.

## Història

Gussinooziorsk fou fundada el 1939 durant les explotacions dels jaciments de carbó que hi havia a la regió. La vila s'anomenà Xakhti fins al 1953.
# Helicó de Salamina

Helicó (Helicon, Ἑλικών) fou un artista xipriota del teixit, nascut a Salamina (Xipre) fill d'Aceses de Salamina.
Plutarc l'esmenta amb el renom de τοῦ παλαιοῦ, i va realitzar diverses obres juntament amb el seu pare, consistents en robes especials, destacant la capa que els rodis van donar a Alexandre el Gran el 333 aC.