OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diario de la Marina

Diario de la Marina va ser un periòdic cubà de caràcter conservador fundat el 1832, autodenominat "El degà de la premsa cubana".

## Història

El Diari de la Marina es va publicar per primera vegada el 16 de setembre de 1832 sota el nom "El Noticioso i Lucero" (per la fusió dels diaris El Noticioso, fundat el 12 de desembre de 1813; i El Lucero, fundat en 1830) i va ser fundat per Nicolás Rivero, adoptant el nom Diario de la Marina l'1 d'abril de 1844. Es va mantenir en circulació diària per tota l'illa durant més de cent anys.
Els directors del Diario de la Marina, en ordre cronològic, van ser: Isidoro Araujo de Lira (fundador, Bouzas 2 de gener de 1816 - l'Havana 6 de març de 1961), Dionisio Alcalá Galeano, José Ruiz de León, Fernando Fragoso, Luciano Pérez Acevedo, Nicolás Rivero Muñiz, José Ignacio Rivero Alonso i José Ignacio Rivero.
En la dècada dels 1920, va ampliar les seves pàgines amb la inclusió d'un suplement literari que va estar dirigit per José Antonio Fernández de Castro i va incloure temàtiques com el humor, cinema, anuncis classificats i els fulletons. El suplement va acollir diferents autors de l'illa i de fora com: Martí Casanovas, Raúl Rosegui, Enrique de la Óssa, José Lezama Lima, Rafael Suárez Solís, Alejo Carpentier, Andrés Núñez Olano, Gastón Baquero, Manuel Navarrès Lluna, Luis Felipe Rodríguez, Ramiro Guerra, Pedro Henríquez Ureña, Miguel Ángel Asturias Rosales, Enrique Gómez Carrillo, Jorge Luis Borges i José Carlos Mariátegui, entre d'altres.
Segons Juventud Rebelde, el diari va donar suport a la dictadura de Fulgencio Batista, publicant informacions falses contra els revolucionaris que van atacar la caserna Montcada en 1953.
Va publicar la seva última edició el 12 de maig de 1960, juntament amb la resta de periòdics independents de Cuba. Posteriorment va continuar la seva publicació com un setmanari editat a Miami fins al 1961, després del fracàs de la invasió de Badia de Cochinos.
L'edifici de l'Havana on estava ubicat el periòdic ara és la seu del Tribunal Provincial Popular de l'Havana.

## Referències

* ↑ Crain, Earl T. «Document 626 Ambaixada EUA sobre Diario de la Marina». Latin American Studies [L'Havana], 21-10-1953, p. 2 [Consulta: 27 setembre 2015].
* 1 2 «Falleció José Ignacio Rivero, último director del Diario de la Marina». Café Fuerte, 03-08-2011. Arxivat de l'original el 2020-04-13. [Consulta: 23 juny 2012].
* ↑ Hernández Serrano, Luis. «La infamia batistiana y la juventud martiana» (en castellà). [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ «La historia de Cuba desde 1959 en gráficos, fotos y vídeos». [Consulta: 27 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Diari de la Marina Arxivat 2015-12-31 a Wayback Machine. a la Biblioteca Digital del Caribe
# Dona (Joan Miró, 1979)

Dona és una obra de Joan Miró realitzada per l'artista el 21 d'abril de 1978. Forma part de la col·lecció de la Fundació Joan Miró, i actualment es troba exposada a la sala de reunions del Parlament de Catalunya, gràcies a una cessió per part de la fundació l'1 de juny de 1995. A nivell tècnic, es tracta d'una pintura i dibuix acrílic i oli sobre tela, de 129,5 × 96,5 centímetres. A l'obra l'artista fa servir la seva iconografia habitual per dibuixar una dona, colors primaris, l'estel i la silueta marcada en color negre.
L'obra presideix la Sala de Mesa del Parlament de Catalunya, que fou ampliada durant la VI legislatura.

## Exposicions rellevants

L'obra s'ha mostrat en diverses exposicions temporals
* Joan Miró: Pittura. Florència: Orsanmichele, 26 maig-30 setembre 1979
* Miró. Ferrara: Gallerie Civiche d'Arte Moderna. Palazzo dei Diamanti, 16 març-15 juny 1985
* Miró. Venècia: Circolo Artistico Palazzo delle Prigioni Vecchie, 6 juliol-15 setembre 1985
* Joan Miró. Montpeller: Musée Fabre, 26 setembre-20 octubre 1985
* Joan Miró: Obras maestras en Galicia. Santiago de Compostel·la: Auditorio de Galicia, 27 setembre-30 novembre 1991

## Referències

* ↑ «Catàleg de bens de caràcter artístic i cultural del Parlament de Catalunya». Parlament de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2018].

## Bibliografia

* Gimferrer, Pere. Miró: Colpir sense nafrar. Barcelona: Polígrafa, 1978 (Edició en castellà: Miró y su mundo. Barcelona: Polígrafa, 1978); il. n. 213, p. 221 (col.)
* Joan Miró: Pittura. Florència: Orsanmichele, 26 maig-30 setembre 1979; il. n. 68, p. 98; cat. n. 68, p. 107
* Serra, Pere A. Miró i Mallorca. Barcelona: Polígrafa, 1984; p. 218; il. n. 293, p. 219 (col.); p. 291
* Miró. Ferrara: Gallerie Civiche d'Arte Moderna. Palazzo dei Diamanti, 16 març-15 juny 1985; il. n. 34, p. 159 (col.); cat. n. 34, p. 88
* Miró. Venècia: Circolo Artistico Palazzo delle Prigioni Vecchie, 6 juliol-15 setembre 1985; cat. n. 28, p. 88; il. n. 28, p. 151 (col.)
* Joan Miró. Montpeller: Musée Fabre, 26 setembre-20 octubre 1985; il. p. [26] (col.)
* Fundació Joan Miró. Obra de Joan Miró: Dibuixos, pintura, escultura, ceràmica, tèxtils. Barcelona: Fundació Joan Miró, 1988; il. n. 1313, p. 357
* Joan Miró: Obras maestras en Galicia. Santiago de Compostel·la: Auditorio de Galicia, 27 setembre-30 novembre 1991; p. 60, il. p. 61 (col.); cat. n. 10, p. 157
* Malet, Rosa Maria (dir.) ; Roglan, Joaquim. Fundació Joan Miró. 25 anys. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2001; p. 112
* Dupin, Jacques ; Lelong-Mainaud, Ariane. Joan Miró: Catalogue raisonné. Paintings: Vol. VI 1976-1981. París: Daniel Lelong; Palma: Successió Miró, 2004; il. n. 1900, p. 137 (col.); p. 265
# E573

La ruta europea E573 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Püspökladány (Hongria) i finalitza a Užgorod (Ucraïna). Té una longitud de 204 km. Té una orientació de nord a sud.
# E57

La ruta europea E57 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Sattledt (Àustria) i finalitza a Ljubljana (Eslovènia). Té una longitud de 411 km, una orientació de nord a sud i passa per les ciutats de Sattledt, Liezen, St. Michel, Graz, Maribor i Ljubljana.
# E34

La ruta europea E34 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Knokke (Bèlgica) i finalitza a Bad Oeynhausen (Alemanya). Té una longitud de 489 km. Té una orientació d'est a oest i passa per Bèlgica, Països Baixos i Alemanya.
# Dinastia Mlechchha

La Dinastia Mlechchha (vers 650 - 900) fou una dinastia de Kamarupa (Assam) que va governar amb capital a Hadapeshvar (la moderna Tezpur a Assam), després de la caiguda de la Dinastia Barman. Els governants foren aborígens (un clan local clan, genèticament no diversificat), i com altres nissagues, la seva descendència de Narakasura (fill de la deessa de la Terra Bhudevi o Bhumi i de Varaha, el tercer avatar de Vixnu) per legitimar el seu govern. El fundador fou Salasthamba o Xaala Stambha. Segons els rècords històrics va tenir 21 reis però alguns d'aquests no són coneguts. Algunes fonts aturen la dinastia el 790 i fan retornar a la dinastia Barman fins després del 900 quan es va establir la dinastia Pala de Kamarupa.

## Reis

* Xaala Stambha o Salasthamba (650-670/75)
* Bijoy Stambha o Vijaya alias Vigrahastambha
* Palak ? (fill)
* Kumar ? (fill)
* Bajradeb ? (fill)
* Sriharxadeb o Harshadeva alias Harshavarman (725-745/50)
* Bala Barman II Balavarman II (750-765) (fill)
* Desconegut (765-790)
* Xalambha o Salambha (790-810)
* Arathi (810-815) (germà)
* Harja Barman o Harjjaravarman (815-832) (fill)
* Banamaala Barman o Vanamalavarmadeva (832-855) (fill)
* Jayamala alias Virabahu (855-860) (fill)
* Bala Barman III o Balavarman III (860-880)
* Tyagasimha (890-900)
* Sis reis de nom desconegut (vers 900-970), vassalls dels Pala

## Notes

* ↑ En ser mlechchha una paraula derogatoria, Harjaravarman, un rei d'aquesta dinastia explica el terme en una inscripció en coure a Hayunthal, però és il·legible (Sharma 1978:91)
* ↑ Pralambha, nom suposat per la lamina de Tezpur, fou corregit a Salambha, a la llum de la lamina de Parbatiya (Sarma 1978, p. 105)

## Referències

* Bhattacharjee, J. B.. The Comprehensive History of Assam. 2. Assam Publication Board, 1992, p. 391–397. «The Kachari (Dimasa) state formation»
* Sharma, M M. Inscriptions of Ancient Assam. Gauhati University, 1978.
* Sircar, D. C.. The Comprehensive History of Assam. 1. Assam Publication Board, 1990. «The Mlechchha Dynasty of Salasthambha»
# Djoliba Athletic Club

El Djoliba Athletic Club és un club de futbol malià de la ciutat de Bamako. Djoliba és el nom del riu Níger en l'idioma local dels Bambara.

## Història

El club es fundà l'any 1960 mitjançant la fusió dels clubs Africa Sport de Bamako i Foyer du Soudan, dos destacats clubs durant l'època colonial francesa.
Durant els anys 70, el president del club, Tiécoro Bagayoko, era molt proper a la dictadura militar de Moussa Traoré, fet que provocà que els seus rivals l'acusessin d'ésser afavorit pel govern.

## Palmarès

* Lliga maliana de futbol:
** 1966, 1967, 1968, 1971, 1973, 1974, 1975, 1976, 1979, 1982, 1985, 1988, 1990, 1992, 1996, 1997, 1998, 1999, 2004, 2008, 2009, 2012, 2022, 2024
* Copa maliana de futbol:
** 1965, 1971, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1981, 1983, 1993, 1996, 1998, 2003, 2004, 2007, 2008, 2009, 2022
* Supercopa maliana de futbol:
** 1993, 1994, 1997, 1999, 2008, 2012, 2013, 2022

## Jugadors destacats

* Amadou Sidibé

## Referències

* ↑ Karounga Keita re-elected president of Djoliba FC of Bamako Arxivat 2 April 2009 a Wayback Machine.. PANA Press, 31/03/2009
* ↑ «Mali - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Mali - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 agost 2019].
# Donacià de Roma

Donacià de Roma o Donacià màrtir, també anomenat en italià San Donaziano és un cos sant venerat a la Catedral de l'Alguer.
És un dels cossos exhumats de les catacumbes de Roma, quan es pensaven que eren cementiris exclusius de màrtirs dels primers temps del cristianisme. En algunes estampes antigues, consta que prové de la catacomba Ciriaca. El 1845, el cardenal Costantino Patrizi donà la relíquia a Carlino Garibaldo, mercader ligur, que el portà a l'oratori privat del seu palau de la Plaça Cívica de l'Alguer. Hi restà fins que els hereus el donaren al bisbat el 1913: llavors fou traslladat a la catedral, on és ara.
Es venera a la capella de l'Esperit Sant, sota l'altar. Com és habitual en aquest tipus de relíquies, les restes estan cobertes per una figura de cera vestida amb túnica brodada, representant un jove romà adormit. Al costat té una ampolleta amb sang.

## Bibliografia

* San Donaziano: Alghero, 1913. 2020. http://regio18.blogspot.com/2020/02/san-donaziano-alghero-1913.html
* Catalogo generale dei Beni Culturali. San Donaziano https://catalogo.beniculturali.it/detail/HistoricOrArtisticProperty/2000025738
# Dothan (Alabama)

Dothan és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2007 tenia 65,.447 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dothan tenia 62.145 habitants, 23.685 habitatges, i 17.108 famílies. La densitat de població era de 257,4 habitants/km².
Dels 23.685 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 15,4% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones hi havia 83,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.000 $ i la renda mediana per família de 45.025 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.475 $ mentre que les dones 22.572 $. La renda per capita de la població era de 20.539 $. Aproximadament el 12,7% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# The Mad Empress

The Mad Empress és una pel·lícula de drama històric estatunidenca de 1939 dirigida per Miguel Contreras Torres i protagonitzada per Conrad Nagel i Medea de Novara.

## Argument

Representa el regnat de 3 anys de Maximilià I de Mèxic i les seves lluites contra Benito Juárez. L'emperadriu Carlotta té una crisi quan s'adona que el seu marit està condemnat a mort.

## Repartiment

* Conrad Nagel - Emperador Maximilià I de Mèxic
* Medea de Novara - Emperadriu Carlota de Mèxic
* Duncan Renaldo – Coronel Miguel López
* Lionel Atwill - General Achille Bazaine
* Guy Bates Post - emperador francès Napoleó III
* Jason Robards Sr. – Benito Juarez
* Frank McGlynn Sr. - Abraham Lincoln
* Earl Gunn – Porfirio Díaz
* Martí Garralaga – general Miramar (sense acreditar)

## Referències

* ↑ «The Mad Empress». mubi.com. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «The Mad Empress». AFI Catalog of Feature Films. AFI. [Consulta: September 9, 2015].
# Tincomar

Tincomar (llatí: Tincomarus; cèltic: Tinkomāros) fou el rei de la tribu belga dels atrèbats, que va viure en la zona centre-sud de Britànnia poc abans de la Conquesta romana de Britànnia.
Tincomar era el fill i hereu de Commi, a qui va succeir al voltant dels anys 25 aC - 20 aC. Prenent com a base l'encunyació de les monedes descobertes, és possible que en els darrers anys de la vida del seu pare, ambdós regnessin conjuntament. Les monedes també suggereixen que Tincomar tenia un tracte més proper amb Roma del que havia tingut el seu pare: l'encunyació durant el seu regnat és molt ressemblant a l'estètica romana i és fruit d'una millor tècnica, suggerint que les monedes foren elaborades per experts romans. L'estudiós GC Boon ha proposat que aquest avanç tècnic no va estar limitat a l'àmbit de les monedes i que va representar una assistència industrial molt més àmplia per part de l'Imperi Romà.
Els successors de Tincomar usaren el títol de rex (rei) en les seves monedes, indicant que Tincomar havia començat el procés d'aconseguir per al seu poble l'estatus de regne client de Roma.
John Creighton, basant-se en les imatges usades en les monedes, argumenta que Tincomar possiblement fou enviat com un obses (convidat diplomàtic) a Roma durant els primers anys del regnat d'August. Aquest expert compara les monedes de Tincomar amb les de Juba II de Numídia, de qui se sap que fou un obses, i identifica una moneda descoberta en el regnat africà que podria haver dut el nom del germà més jove de Tincomar, Vèrica.
Cap al 16 aC, la ceràmica romana i altres productes importats apareixen en considerables quantitats en la capital del regne de Tincomar, Calleva Atrebatum, avui en dia coneguda com a Silchester, donant a pensar que probablement el rei dels atrèbats ja hagués establert bones relacions comercials i diplomàtiques amb August.
Malgrat tot, per motius desconeguts, Tincomar es veié obligat a abandonar Britànnia cap al 8, viatjant a Roma com un refugiat que cercava l'ajuda dels seus aliats. El seu tron caigué en mans del seu germà Epil·lus, a qui August va decidir reconèixer com a nou rex en lloc de donar suport a Tincomar. Potser August va planejar abandonar el seu aliat com una excusa per envair Britànnia, però altres assumptes internacionals més urgents probablement el feren posposar la campanya.

## Notes

* ↑ Nom compost típic de l'onomàstica celta, format per tinco-, probablement un tipus de peix [cf Llatí tinca, anglès tench] + marus, "gran". El seu nom havia estat prèviament reconstruït com Tincommius, prenent com a base les abreviatures de les llegendes en monedes i en una deturpada menció en les Res Gestae d'August, però en 1996 es trobaren noves monedes que mostraven el seu autèntic nom.

## Referències

* August, Res Gestae Divi Augusti.
* John Creighton (2000), Coins and power in Late Iron Age Britain, Cambridge University Press.
* C. E. A. Cheesman, 'Tincomarus Commi filius', Britannia 29 (1998) pp 309-315.
# Tomas Alberio

Tomas Alberio (Bussolengo, Verona, 31 de març de 1989) és un ciclista italià. Combinà el ciclisme en pista, amb la carretera.

## Palmarès en pista

* 2008
** Campió d'Europa sub-23 en Madison (amb Elia Viviani)

## Palmarès en ruta

* 2007
** 1r al Gran Premi dell'Arno
* 2009
** 1r al Trofeu Edil C
** 1r al Gran Premi Ezio del Rosso
* 2010
** 1r al Gran Premi de la Indústria del marbre
** 1r al Tour de Rio i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Piccola Sanremo

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Malyala

Malyala fou una dinastia subordinada dels Kakatiyes que va ser fundada per Gunda Dannaya que va rebre el poder dels kakatiyes. La seva capital fou Vardhamanapura.
Al fundador Gunda Dannaya el van succeir els seus fills; el gran Gunda Dandanayaka el va succeir a la capital Vardhamanapura, i el segon, Bacha Varudhana, va rebre part del regne amb centre a Badhupara. Els dos fills també van servir com a caps militars dels kakatiyes. Gunda Dandanayaka fou el guerrer més gran de la família i va servir al rei Ganapati i a la reina Rudrama Devi, dels kakatiyes. Se li coneixen dues inscripcions als anys 1181 i 1194, trobades a Budapur; la seva bandera tenia un Garuda (àguila mitològica); portava els títols de Pedamuthuganda, Divilunthaka i Raya Garundaka que havia rebut del rei kakatiya per les seves victòries; estava casat amn Kuppambika que era la germana petita de Gona Gannareddy, el famós cap militar dels kakatiyes; Kuppambika va emetre uns inscripció a Budapudi l'any 1190; segons aquesta inscripció Gunda Dandanayaka va morir el 1276, regnant Rudrama Devi; també la mateixa inscripció indica que Gunda va tenir tres fills, Bachaya Boppandu, Ganapatidevundu i Parvata Mallaya, dels que no es coneixen detalls. El poder de la dinastia es va acabar amb el final del regne Kakatiya el 1323.

## Referències

* Bacha Varudhin dynasty
# Theloderma phrynoderma

Theloderma phrynoderma és una espècie de granota endèmica de Myanmar.

## Referències

* Fordham et al (2006). Theloderma phrynoderma. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Tiranet cuallarg petit

El tiranet cuallarg petit (Stigmatura napensis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls de ribera, localment a les terres baixes del sud-est de Colòmbia, nord-est del Perú i centre i est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tiranet cuallarg petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Valide sultan

Valide sultan (en turc 'la mare del sultà') és el nom que designava la reina mare, emprat bàsicament a l'Imperi Otomà. La valide sultan dirigia una casa considerable que va passar de 200 persones a mitjan segle xvi a 1.000 al final del segle xvii. Hi ha llistes de les valide sultan oficials, però les fonts difereixen l'una de l'altra. La més famosa –tot i que va morir abans que el seu fill Selim II pugés al tron, per tant no sol aparèixer com a valide sultan sinó com a haseki sultan, 'la dona principal del sultà'– fou Hürrem, coneguda també com a Roxelana, que a partir del 1541 va obrir l'etapa de l'anomenada «dominació de les dones» o «sultanat de les dones». Al segle xviii, tot i conservar els lligams amb els fills, la influència del seu càrrec va disminuir.

## Llista de les valide sultan

| Valide sultan | Dates del seu regnat | Sultà |
| Ayşe Hafsa Sultan | 30 setembre 1520 – 19 març 1534 | Solimà I |
| Mihrimah Sultan | 29 setembre 1566 – 21 desembre 1574 | Selim II |
| Nurbanu Sultan | 15 desembre 1574 – 7 desembre 1583 | Murat III |
| Safiye Sultan | 5 gener 1595 – 22 desembre 1603 | Mehmet III |
| Handan Sultan | 22 desembre 1603 – 26 novembre 1605 | Ahmet I |
| Halime Sultan | 22 novembre 1617 – 26 febrer 1618 | Mustafà I |
| Mahfiruz Hatice Sultan | 26 febrer 1618 – 26 octubre 1620 | Osman II |
| Halime Sultan | 19 maig 1622 – 10 setembre 1623 | Mustafà I |
| Kösem Sultan | 10 setembre 1623 – 3 setembre 1651 | Murat IV Ibrahim Mehmet IV |
| Turhan Hatice Sultan | 3 setembre 1651 – 5 juliol 1683 | Mehmet IV |
| Saliha Dilaşub Sultan | 8 novembre 1687 – 4 desembre 1689 | Solimà II |
| Emetullah Rabia Gülnuş Sultan | 6 febrer 1695 – 6 novembre 1715 | Mustafà II |
| Saliha Sultan | 20 setembre 1730 – 21 setembre 1739 | Mahmut I |
| Şehsuvar Sultan | 13 desembre 1754 – abril 1756 | Osman III |
| Mihrişah Sultan | 7 abril 1789 – 16 octubre 1805 | Selim III |
| Ayşe Seniyeperver Sultan | 29 maig 1807 – 28 juliol 1808 | Mustafà IV |
| Nakşidil Sultan | 28 juliol 1808 – 22 agost 1817 | Mahmut II |
| Bezmiâlem Sultan | 2 juliol 1839 – 2 maig 1853 | Abdülmecit |
| Pertevniyal Sultan | 25 juny 1861 – 30 maig 1876 | Abdülaziz |
| Şevkefza Sultan | 30 maig 1876 – 31 agost 1876 | Murat V |
| Rahime Perestu Sultan | 31 agost 1876 – 11 desembre 1905 | Abdul Hamid II |

## Referències

* ↑ Toseef Azid, Jennifer L Ward-batts. Economic Empowerment Of Women In The Islamic World: Theory And Practice (en anglès). World Scientific, 2020, p. 153. ISBN 9811212163.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'islam, XI, 142 a 144
# Tiranet cuallarg gros

El tiranet cuallarg gros (Stigmatura budytoides) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els matolls, localment del centre i sud-est de Bolívia, Paraguai i nord i centre de l'Argentina de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tiranet cuallarg gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Villagonzalo

Villagonzalo és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Eleccions municipals del 2011

Resultats electorals - Villagonzalo, 2011 :
| Candidatura | Candidatura | Cap de llista | Vots | Regidors | % vots |
| | Partit Socialista Obrer Espanyol | José Luis Marín Barrero | 616 | 6 | 67,99 |
| | Partit Popular | Celeio Vivas Puerto | 286 | 3 | 31,57 |
| | nul | | 10 | | 1,09 |
| | vot blanc | | 4 | | 0,44 |
| Total | Total | 916 | 916 | 9 | 100 |

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Tonanitla

Tonanitla és un dels 125 municipis de l'estat de Mèxic, que limita al nord i a l'oest amb Jaltenco i a l'est amb Zumpango. El seu nom religiós és Santa Maria Tonanitla. Tonanitla prové de la llengua nàhuatl; és un topònim aglutinat que es compon de tres paraules: To- (nostra), nantli (mare), tlan (lloc) —Tonanitlan (lloc de nostra mare)—.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic
# Villanova Truschedu

Villanova Truschedu (en sard, Biddanoa Truschedu) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 321 habitants. Es troba a la regió de Barigadu. Limita amb els municipis de Fordongianus, Ollastra, Paulilatino i Zerfaliu.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Claudio Palmas | Llista cívica |
# Yankee Doodle

Yankee Doodle és una cançó anglo-estatunidenca que té el seu origen en la Guerra dels Set Anys. Amb el pas del temps s'ha convertit en un emblemàtic tema dels Estats Units.

## Lletra

| « | Yankee Doodle went to town, A-Riding on a pony; He stuck a feather in his hat, And called it macaroni Yankee Doodle, keep it up, Yankee Doodle dandy; Mind the music and the step, And with the girls be handy! Father and I went down to camp Along with Captain Gooding And there we saw the men and boys As thick as hasty pudding. Yankee Doodle, keep it up Yankee Doodle dandy Mind the music and the step And with the girls be handy There was Captain Washington Upon a slapping stallion A-giving orders to his men I guess there was a million. Yankee Doodle, keep it up Yankee Doodle dandy Mind the music and the step And with the girls be handy | » |