OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plesiops verecundus

Plesiops verecundus és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la costa occidental de Sumatra fins a Vanuatu, Fidji, Taiwan, el sud de les Illes Ryukyu, Austràlia i Tonga.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mooi, R.D., 1995. Revision, phylogeny, and discussion of biology and biogeography of the fish genus Plesiops (Perciformes: Plesiopsidae). Life Sci. Contrib. Núm. 159, 108 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pasta al forn

La pasta al forn (pasta al forno) és un plat típic de la gastronomia tradicional italiana fet de pasta, diferents ingredients segons les receptes locals o el que queda a la nevera, i sovint gratinat al formatge o a la beixamel.
Els més utilitzats són carn, peix, formatge i tomàquet però hi ha desenes de variants i qualsevol cuiner inspira pot utilitzar els ingredients dels quals disposa casualment. La versió siciliana, entre els seus ingredients, inclou també les albergínies, en general tallades a rodanxes fines i fregides. Els preparatius, poden ser múltiples i originals: hi ha versions força esteses amb salses blanques amb ceba i la carn picada i beixamel, que es recorre per millorar el farciment de verdures fetes amb carxofes o xicoira.
Plantilla:Anelletti al forno

## Referències

* ↑ «Pasta al forn (Pranzo di Ferragosto)». La Cuina de sempre. Catalunya Cuina, 06-11-2018. [Consulta: 28 agost 2019].
* ↑ Capasso, 2017.
* ↑ Pini, 2015.

## Bibliografia

* Capasso, Lydia. Pasta al forno (en italià). Piccoli Spuntini, 2017, p. 72. ISBN 9788867531905.
* Peli, Daniela; Ferrari, Francesca. Pasta al forno (en italià). Quado' Editrice, 2014, p. 96 (In cucina con passione). ISBN 9788888072777.
* Pini, Margherita. Pasta al forno: Spadellandia (en italià). Edimedia, 2015, p. 70. ISBN 9788867580774.
# Pere Raimon I

Pere Raimon I de Rabastens fou senyor de Rabastens i cònsol de Tolosa Fill de Raimon I de Rabastens
Com tota la seva família, va tenir un paper important en la Croada Albigesa. El seu fill Raimon (o Pere Raimon), bisbe de Tolosa, va ser acusat de simoníac pels legats del Papa a causa de la seva connivència amb els càtars. A La maison des Rabastens es suggereix que podria tractar-se del trobador Peire Raimon de Tolosa

## Referències

* de Riquer, Martí. Los Trovadores. Historia literaria y textos. Editorial Ariel,S.A.
* H.L. Rabino. La Maison de Rabastens - 1932
# Policia Nacional d'Ucraïna

La Policia Nacional d'Ucraïna és una de les forces de seguretat d'Ucraïna. La seva missió és servir la societat assegurant la protecció dels drets humans i les llibertats, combatent el crim, mantenint l'ordre i la seguretat pública. Les activitats de la Policia Nacional estan dirigides i coordinades pel Consell de Ministres d'Ucraïna a través del Ministre de l'Interior. Dins dels límits de les seves competències, el President d'Ucraïna dirigirà les activitats de la policia directament o a través del Ministre de l'Interior, els caps dels òrgans territorials del Ministeri de l'Interior i els caps de cada departament de policia.
Segons enquestes, entre 2017 i 2018 el nivell de confiança pública en la policia nacional d'Ucraïna va ser del 30-45%.

## Caps de la Policia Nacional d'Ucraïna

* Khatia Dekanoidze (2015-2016)
* Vadim Trojan (2016-2017)
* Serguei Kniazev (2017-2019)
* Ihor Klimenko (2019-2023)
* Ivan Vyhivskii (2023-avui)

## Referències

* ↑ Крапивін. «Радянські показники чи рівень довіри населення?». Дзеркало тижня. Україна, 5 лютого 2018. [Consulta: 30 березня 2018].
* ↑ «Довіра до поліції впала через некомпетентних реформаторів, – експерт». ZIK, 29 грудня 2017. Arxivat de l'original el 2018-03-31. [Consulta: 30 березня 2018].
* ↑ «Ставлення громадян України до суспільних інститутів, електоральні орієнтації - Результати соціологічного дослідження». Центр Разумкова, 2017. [Consulta: 30 березня 2018].
* ↑ «Національна поліція україни Код ЄДРПОУ 40108578 — Опендатабот» (en ucraïnès). opendatabot.ua. [Consulta: 15 abril 2023].
# Pere Raimon III de Rabastens

Pere Raimon III de Rabastens (1310-1378) fill de Pere Raimon II de Rabastens, senyor de Rabastens, de Mézens i Massuguies, Senyor de Campagnac i Senescal de Poitou, Agenais, Beaucaire i Tolosa. Va esdevenir Vescomte de Paulin per casament i ho va transmetre als seus hereus. Casat amb Bourguine de Marestaing amb qui va tenir el fill Pere Raimon IV de Rabastens Casat amb Finamenda de Pres amb qui va tenir els fills Pelfort VI de Rabastens i Guillem de Rabastens, vescomte de Paulin
Consul de Còrdas d'Albigés. Va ser el constructor de la casa Grand Veneur. La construcció de la casa, enfront de l'església catòlica, suposa una provocació herètica. Regida per la numerologia alquímica del 6 i el 12, inclou relleus simbòlics.

## Bibliografia

* H.L. Rabino. La Maison de Rabastens - 1932
# Policia Prefectural d'Osaka

La Policia Prefectural d'Osaka (大阪府警察, Osaka-fu keisatsu) és la força de policia del govern de la prefectura d'Osaka en virtut de l'article 36 de la llei japonesa de policia. La Policia Prefectural d'Osaka està sota la direcció del govern prefectural, del departament de Kansai de la direcció nacional de policia i de la comissió de seguretat de l'Assemblea Prefectural d'Osaka.
El cos de policia prefectural té en l'actualitat 23.242 agents, distribuïts en 21.474 policies uniformats i 1.768 funcionaris o treballadors d'oficina. La Policia Prefectural d'Osaka és el segon departament de policia més gran del Japó, només superat per la Policia Metropolitana de Tòquio.

## Història

* 1868: S'estableix a la recentment creada prefectura d'Osaka un petit cos paramilitar anomenat "Naniwatai", antecedent de l'actual policia prefectural.
* 1870: Es dissol el "Naniwatai".
* 1887: La prefectura de Nara deixa d'estar a la jurisdicció de la policia d'Osaka.
* 1955: En virtut de la nova llei nacional de policia, es crea l'actual Policia Prefectural d'Osaka.
* 1998: Comença a construir-se la nova seu per a la policia prefectural.
* 2008: Es completa la construcció de la nova seu de la policia prefectural.

## Estructura

La Policia Prefectural d'Osaka té diversos departament enfocats per temàtiques. A més d'això, la policia prefectural també té una acadèmia de policia.
* Departament administratiu (総務部)
* Departament de personal i entrenament (警務部)
* Departament de seguretat ciutadana (生活安全部)
* Departament d'affers policials ciutadans (地域部)
* Departament d'investigació criminal (刑事部)
* Departament de control del crim organitzat (組織犯罪対策部)
* Departament de trànsit (交通部)
* Departament de seguretat (警備部)

## Graus

Els graus i les escales a la Policia Prefectural d'Osaka estan determinats per la llei corresponent i són els mateixos a totes les policies prefecturals del Japó.

### Oficials

| Grau | 1r | 2n | 3r | 4t | 5é |
| Osaka | | | | | |
| Osaka | Comissari general | Superintendent general | Comissari major | Comissari | Comissari assistent |

### Agents

| Grau | 6é | 7é | 8é | 9é | 10é | 11é |
| Osaka | | | | | | |
| Osaka | Superintendent | Inspector en cap | Inspector | Sergent | Agent major | Agent |

## Parc mòbil

* Cotxes de patrulla: 301 (69 kei cars)
** Toyota Crown, Nissan AD, Suzuki Solio, etc.
* Vehicles especials: 978
* Vaixells: 19
* Helicòpters: 6

## Referències

* ↑ https://www.police.pref.osaka.lg.jp/
* ↑ «Wayback Machine», 17-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-17.
* ↑ «4. Human Resources». National Police Agency. Arxivat de l'original el 2016-10-25. [Consulta: 13 agost 2018].
* ↑ No pertany al nivell prefectural, sinó que és el cap nacional de totes les policies
# Pere Ramon II de Comenge

Pere Ramon II d Comenge (mort el 1376) va ser comte de Comenge des del 1341/1342 al 1376. En alguns documents s'esmenta Pere Ramon II també amb el títol de vescomte de Serrieres.

## Biografia

Era fill de Pere Ramon I de Comenge i de Francesca de Fresensac. Després de la mort del seu pare va esdevenir comte de Comenge. Tanmateix el comtat va ser reclamat per Joana, la seva cosina (filla del comte Bernat VIII i la seva tercera esposa Marta de l'Isla Jordan), la qual va rebre el suport dels senyors de l'Isla Jordan. Davant les hostilitats, es va resoldre la disputa amb el matrimoni de Joana amb Pere Ramon II, que va tenir lloc el 1350.
Pere Ramon II va participar en les batalles de la Guerra dels Cent Anys al costat del rei de França.
El testament de Pere Ramon II va ser redactat el 15 o 19 d'octubre de 1375. Probablement va morir poc després. El va succeir primer la seva dona com a regent, i després la seva segona filla va esdevenir comtessa de Comenge, ja que la primera havia mort abans que la seva mare. El comte Foix, Gastó Febús, va reclamar llavors el comtat de Comenge com a parent, però el comte d'Armagnac es va pronunciar en contra d'ell i finalment Gastó Febús va renunciar a les seves reclamacions d'acord amb la pau conclosa el 1379.

## Núpcies i descendència

Pere Ramon es va casar amb Joana de Comenge el 1350, amb qui va tenir tres filles:
* Elionor, casada amb Bertran II, comte de l'Isla Jordan, i amb Joan II, comte d'Alvèrnia i Boulogne.
* Margarita, futura comtessa de Comenge
* Agnès, morta abans d'estar casada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Schlesinger, Frères, 1874, p. 29-30.
* ↑ «Comtes de Comminges» (en francès). Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 4 gener 2023].
* 1 2 VVAA, 1808, p. 283.

## Bibliografia

* Higounet, Charles. Le Comté de Comminges : De ses origines à son annexion à la Couronne (en francès). 2a (1a edició del 1949). Sent Gaudenç: L'Adret, 1984. ISBN 2-904458-05-0.
* Schlesinger, Frères. Histoire & généalogie de la maison de Gramont (en francès). París: Schlesinger Frères, Libraires-Éditeurs, 1874, p. 486.
* VVAA. L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur (en francès). 9. parís: Chez Arthus-Bertrand, 1818.
# Darnacolheta

Dernaculheta (en francès Dernacueillette) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.

## Referències

* ↑ Web sobre els municipis d'Aude es decanta per aquesta forma, tot i que la viquipèdia occitana prefereix Darnacolheta
# Perge

Perge (en grec antic Πέργη) era una important ciutat de Pamfília, a uns 10 km de la costa i a 5 km a l'oest del riu Kestros (avui Aksu). Sota els hitites, es deia Parha i el riu es deia Kastaraya. En l'actualitat, se situa a 15 km a l'est de la ciutat d'Antalya, a Turquia.
Les primeres notícies històriques la situen dins les regions conquerides pel Regne de Tarhuntasa, creat per Hattusilis III per al seu nebot Kurunta. Tant Cal·límac de Cirene com Estrabó diuen que era molt coneguda per l'especial adoració a la deessa Àrtemis, que tenia un temple dalt d'un turó vora la ciutat, on se celebraven unes festes anuals.
Escílax de Carianda la menciona, i diu que antigament era a tocar de la costa. Estrabó explica que els aqueus la van fundar després de la Guerra de Troia, per colonitzadors que acompanyaven Mopsos i Amfíloc. La presència d'aqueus hi ha estat confirmada per l'arqueologia. Es desconeix la seva sort posterior, ja que no en queda constància escrita, i no se sap si era part de Frígia o de Lídia, però sí que va formar part de Pèrsia. L'any 333 aC, la ciutat, que encara no tenia muralles, es va rendir a Alexandre el Gran quan aquest havia conquerit Faselis, i Flavi Arrià descriu una carretera llarga i difícil entre les dues ciutats. Després pa passar a mans d'Antígon i la va ocupar l'Imperi Selèucida. El 188 aC, el tractat d'Apamea la va cedir a Roma, però la ciutat no ho va acceptar i una guarnició selèucida va romandre allí fins a l'any 186 aC, en què va passar a Pèrgam per decisió dels romans. El 133 aC, es va declarar independent. El 79 aC, ja estava sota domini de Roma.
L'any 46, va anar a predicar a la ciutat Pau de Tars, i durant l'Imperi era una ciutat important i un centre cristià, especialment a partir de Constantí el Gran. Els segles V i VI hi va haver freqüents aldarulls i els ciutadans van romandre darrere de les muralles. Al segle vii, els musulmans la van atacar diverses vegades i part de la població se'n va anar a Adalia, i finalment es va despoblar.
Ciutadans famosos de Perge són el metge Asclepíades, el sofista Varus, i el matemàtic Apol·loni.
Va ser excavada a partir del 1946.

## Referències

* ↑ Beckman, Gary. Hittite diplomatic texts. Atlanta: Scholars Press, 1995, p. 18C. ISBN 9780788501548.
* ↑ Cal·límac. Himne a Diana, 187
* ↑ Estrabó. Geografia, XIV, 167
* ↑ Periple de Pseudo-Escílax, 39
* ↑ Estrabó. Geografia, XIX, 4,3
* ↑ Heròdot. Històries, VII, 91
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el gran, I, 26
* ↑ «Perge».
* ↑ Smith, William (ed.). «Perge». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 abril 2021].
# Platja Llarga (Cubelles)

La platja Llarga és una platja urbana del municipi de Cubelles (Garraf). Limita a llevant amb la desembocadura del torrent de Santa Maria, en el límit del terme municipal de Vilanova i la Geltrú, que la separa de la platja del Prat de Vilanova, i a ponent limita amb un espigó que la separa de la desembocadura del riu de Foix, a l'alçada de l'Avinguda del Mediterrani. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 580 metres i una amplada mitjana de 50 metres, formada per sorra fina. Està protegida per espigons exempts, paral·lels a la platja. Tot i així, els temporals d'hivern s'enduen la sorra, pel que cal fer aportacions anuals de sorra.
Disposa de serveis de socorrisme i salvament, dutxes, lavabos adaptats per a persones amb mobilitat reduïda i rentapeus, i lloguer de piragües i patins aquàtics.
Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Està adherida a la destinació Costa de Barcelona, certificada per Biosphere des del 2017.

## Referències

* 1 2 «Platja Llarga». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja Llarga». Ajuntament de Cubelles.
* 1 2 3 «Llarga». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Ports de la Generalitat aportarà més de 8.000m3 de sorra a la platja Llarga de Cubelles». Eix Diari, 28-04-2022.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
# Patty Griffin

Patty Griffin (Old Town, Maine, EUA, 16 de març de 2020) és una compositora, cantant, guitarrista i pianista de country i gòspel, però és coneguda sobretot per la seva música folk estatunidenca sense embuts.

## Guardons

| Any | Premi | Àlbum | Categoria | Ref |
| 2020 | Grammy | Patty Griffin | Millor àlbum de folk | |

## Referències

* ↑ «Review: Patty Griffin's elegant songs are deeply meditative» (en anglès), 03-07-2019. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «Patty Griffin Wins Best Folk Album at 2020 Grammy Awards» (en anglès), 26-01-2020.
# Platja Llarga (Tarragona)

La Platja Llarga és la platja més extensa de Tarragona, situada en un entorn força natural, amb una fina franja quasi contínua de dunes a la part posterior, limitada de manera natural per roques als dos extrems, que les separen de la platja de l'Arboçar a l'est, i de la platja dels Capellans a l'oest. Al límit nord-est hi ha l'espai natural Tamarit-Punta de la Móra. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 2.600 metres i una amplada mitjana de 33 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Es pot accedir a la platja a peu, en cotxe i en transport públic. Hi ha aparcament, restaurants, guinguetes, activitats esportives a la sorra i activitats nàutiques. Disposa de vigilància i socorrisme, dutxes, accessos per a persones amb mobilitat reduïda i lloguer d'embarcacions sense motor.
Situada a la N-340 km 1167, conserva un aiguamoll i una zona de dunes que són Hàbitat d'Interès Comunitari protegit per la Unió Europea. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
Els temporals, com el Glòria el 2020 i el Nelson el 2024, s'enduen la sorra de la platja, afectant inclús el sistema dunar. El 2024 Costes de l'Estat va regenerar la sorra.
El 2024 es delimità un espai específic per a gossos, entre la zona dels Morrots i el túnel d'accés a Cala Romana.

## Referències

* 1 2 3 «Platja Llarga». Agència Catalana de l'Aigua.
* 1 2 «Llarga». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja Llarga». Ajuntament de Tarragona.
* ↑ «S'inicien les obres d'estabilització i restauració del Càmping Las Palmeras de Tarragona». Diari de Tarragona, 23-01-2024.
* ↑ «Torredembarra cede arena a las playas Llarga y del Miracle de Tarragona». Diari de Tarragona, 10-06-2024.
* ↑ «La platja Llarga també tindrà un espai específic per a gossos aquest estiu». Tarragona Ràdio, 16-06-2024.
# Pla de la Bassada

Pla de la Bassada és un conjunt arquitectònic medieval d'estil gòtic del municipi de Cabassers (Priorat). És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El pla de la Bassada té les millors restes d'arquitectura medieval com Can Navás o els arcs dels porxos. Aquestes són dues arcades apuntades, constituïdes per dovelles i que suporten sengles edificis. Les dovelles, de pedra blanca, mesuren 50 centímetres de gruix. L'interior aixopluga un passadís que continua sota les cases 1 i 4 de la mateixa plaça i que és empedrat amb còdols posats de cantó i fent dibuixos.

## Història

El pla de la Bassada se situa sobre l'espai on hi havia la bassa i els rentadors públics que aprofitaven les aigües que baixaven de la Serra del Montsant. Les arcades ben segur que es van construir al mateix temps que les del carrer Major, a les darreries de l'Edat Mitjana, quan la vila era puixant i pròspera. Cal suposar que han arribat fins avui sense vicissituds, ja que són molt semblants a les que hi ha en altres pobles del Priorat.

## Referències

* 1 2 3 «Pla de la Bassada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Pla de la Bassada». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Prudente José de Morais e Barros

Prudente José de Morais e Barros (Itu, 4 d'octubre de 1841 — Piracicaba, 13 de desembre de 1902) va ser un polític brasiler, primer governador de l'estat de São Paulo (1889-1990), senador i tercer president de Brasil i primer polític civil a assumir aquest càrrec. Prudente de Morais representava l'ascens de l'oligarquia cafetera i dels civils al poder nacional, després d'un període en què aquesta oligarquia es mantenia dominant només al poder Legislatiu.

## Referències

* ↑ Koifman, Fabio. Presidentes do Brasil: De Deodoro a FHC (en portuguès). RIO. ISBN 978-0-00-054147-5.
* ↑ A República e a História dos Presidentes do Brasil (en portuguès). Discovery Publicações, 2019. ISBN 978-85-8417-141-5.
* ↑ Vizeu, Rodrigo. Os presidentes: a história dos que mandaram e desmandaram no Brasil, de Deodoro a Bolsonaro (en portuguès). HarperCollins Brasil, 2019. ISBN 978-85-9508-639-5.
# Petra, criada para todo

Petra, criada para todo, és un personatge de ficció d'una sèrie de còmics del dibuixant català Josep Escobar i Saliente, que es va publicar per primera vegada al número 1.204 de la revista Pulgarcito el 1954.
La protagonista de la sèrie és Petra, una xica de fer feines, baixeta i un poc grosseta (encara que, amb el temps, Escobar la va anar dibuixant més esvelta), d'enorme nas i característic pentinat à la garçonne. Duu sempre uniforme de dona de fer feines: vestit negre amb còfia i davantal blanc. Procedeix del camp (en alguna historieta és visitada pels seus parents), i no acaba d'adaptar-se a la vida de la ciutat. Petra és la criada o minyona de Doña Patro, alta, grassa i d'abundant cabellera rossa. L'humorisme de la sèrie sorgeix de la relació entre mestressa i criada: se satiritza tant la ingenuïtat rural de Petra com les pretensions de la irascible i exigent Doña Patro.

## Vida quotidiana

Petra, és una dona forta com una pedra com indica el seu nom això li permet d'enfrontar-se a la vida amb noblesa i dignitat, és una dona vinguda d'un poble petit i la ciutat és molt més complexa, però malgrat les mancances que pugui tenir no té res de ximple i és capaç d'enfrontar-se a les situacions adverses que se li presenten. Sempre va vestida amb l'uniforme típic de criada, vestit negra, davantal i còfia de color blanc. Aquest vestit tan sols se'l treu quan va d'excursió al camp.

## Autors

L'autor de la sèrie era Josep Escobar. Segons l'autor, el personatge està inspirat en una tal María que va conèixer quan treballava a l'oficina de telègrafs de Granollers. Com Petra, la maria treballava de criada i també enyorava constantment el seu poble, a la província d'Osca.

## Dades de Publicació

La sèrie es va continuar publicant a la revista Pulgarcito fins que va desaparèixer a mitjans dels anys 1980.
Publicacions on s'ha publicat el Personatge
L'any és el corresponent a l'edició del primer número de la publicació.
| Publicació | Any de Publicació | Editorial | Format | Enquadernació | Mides | Números publicats | Es publica als números |
| Pulgarcito | 1946-1981 | Editorial Bruguera, S. A. | Quadern | Grapa | 21 x 16 cm. | 1755 | 41,69,77,78,79,80,1204,1763,1767,1886,1926,1995,2004,2034,2038,2040, 2116,2127,2128,2131,2136,2139,2143,2152,2153,2155,2156,2159, 2236,2261,2280,2302,2368, 2439,2457,2464,2465,2499,2566,2567 |
| DDT | 1967-1978 | Editorial Bruguera, S. A. | Quadern | Grapa | 26 x 18 cm | 593 | 38 |
| Super Pulgarcito | 1970-1983 | Editorial Bruguera, S. A. | Quadern | Grapa | 27 x 19 cm | 152 | 90,106,114,120,128,132,135,137 |
| OLÉ! | 1971-1986 | Editorial Bruguera, S. A. | Llibre | Rústica | 26 x 18 cm | 325 | 172,297,305 |

## Referències

* ↑ «PETRA, CRIADA PARA TODO (1954, ESCOBAR) -Subcoleccion- (fixa a Tebeosfera)» (en castellà). Alejandro Capelo., 2016. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Petra-Maria Schnitzer

Petra Maria Schnitzer (Viena, 6 de març, 1963) és una cantant d'òpera austríaca (soprano).

## Biografia

Petra Maria Schnitzer va estudiar primer interpretació i després cant al Mozarteum Salzburg i a la Universitat de Música de Viena amb Walter Berry. Schnitzer va ser membre de l'Opera Studio de l'Òpera Estatal de Viena, va tenir un compromís al Volksoper Viena i va debutar al Teatre de l'Òpera Estatal de Viena el 1993. Des del 1995 canta amb freqüència a les dues cases i a l'Òpera Estatal de Baviera a Múnic.
Schnitzer actua al Festival de Salzburg, el Festival de Viena i el Festival de Bayreuth, així com als teatres alemanys més importants i a París, Venècia i Nova York. Schnitzer també és coneguda com a cantant de concerts i mentits.
Schnitzer està casada amb el tenor Peter Seiffert.

## Rols (selecció)

* Elsa/Lohengrin
* Elisabeth/Tannhäuser
* Sieglinde/Die Walküre
* Eva/Die Meistersinger von Nürnberg
* Gutrune/Götterdämmerung
* Isolde/Tristan und Isolde
* Agathe/Der Freischütz
* Contessa/Le nozze di Figaro
* Ilia/Idomeneo
* Rosalinde/Die Fledermaus
* Micaëla/Carmen
* Marenka/Die verkaufte Braut

## Bibliografia

* Alexander Rausch: Schnitzer, Petra-Maria. A: Oesterreichisches Musiklexikon. Edició en línia, Viena 2002 i següents, ISBN 3-7001-3077-5;
* Edició impresa: Volum 4, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Viena 2005, ISBN 3-7001-3046-5.

## Enllaços externs

* https://www.musiklexikon.ac.at/ml/musik_S/Schnitzer_Petra-Maria.xml
* http://www.deutscheoperberlin.de/de_DE/ensemble/petra-maria-schnitzer.23658# Arxivat 2016-01-09 a Wayback Machine.
* http://www.staatsoper.de/biographien/detail-seite/schnitzer-petra-maria.html Arxivat 2021-01-16 a Wayback Machine.