OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan de Zurbarán

Juan de Zurbarán (Llerena, Badajoz, 1620 -Sevilla, 1649) va ser un pintor barroc espanyol. Fill de Francisco de Zurbarán, es va formar al taller que el seu pare posseïa a Sevilla, amb qui és molt probable que col·laborés en diferents pintures, entre elles la cèlebre Natura morta amb gerra i tasses, com sostenen alguns autors.
El 1641 es casà amb Mariana de Cuadros, filla d'un ric comerciant, que moriria poc després.
La seva carrera es va veure truncada per la seva primerenca mort, quan tenia 29 anys. Va contraure la pesta durant l'epidèmia que va assolar Sevilla el 1649 i va perdre la vida juntament amb diversos dels seus germans.

## Obra

La seva activitat pictòrica es va centrar en el bodegó, gènere del que és considerat com un dels màxims representants del Segle d'Or espanyol. A aquest eix temàtic pertany Plat de raïms, entre altres quadres.
La influència paterna està patent en la seva obra, encara que també conflueixen influències holandeses, llombardes i napolitanes.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es poden veure les seves obres Bodegó amb cistella de pomes, codonys i granades i Plat amb codonys, raïms, figues i prunes.

## Bibliografia

* Gumà, Montserrat (coord). Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: Publicacions del MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9.
# Homaloptera vulgaris

Homaloptera vulgaris és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i X.-L. Chu 1988. The genus Homaloptera (Osteichthyes, Cypriniformes, Homalopteridae) in Yunnan, China. Cybium 12(2): 103-106.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fonio

Fonio és la paraula que designa les llavors de les espècies cultivades del gènere Digitaria i en concret l'espècie Digitaria exilis. El seu conreu és important en algunes parts de l'Àfrica occidental i de l'Índia. Es considera que és un pseudocereal. Les seves llavors són molt menudes.

## Fonio blanc (Digitaria exilis)

El fonio blanc (D. exilis) és la més important d'entre les espècies que es cultiven dins el gènere Digitaria. Es cull a les sabanes de l'Àfrica occidental. Es considera una mena de mill. És un dels principals 'cereals ' del sud del Sudan i Etiòpia.
El fonio és a la vegada molt nutritiu i creix molt de pressa, ja que només necessita de sis a vuit setmanes per arribar a la maduresa, pot créixer bé en sòls pobres i amb pluges breus i poc segures. Se'n fa pa, cuscús i cervesa.
Algunes regions on és un cultiu important són la regió Fouta Djallon de Guinea i la zona d'Akposso de Togo.
Com que té les llavors petites és difícil treure'n la pellofa.

## Mitologia

Segon la mitologia del poble Dogon de Mali, el creador suprem de l'univers, Amma, va fer tot l'univers amb un sol gra de fonio.

## Fonio negre (Digitaria iburua)

El fonio negre (D. iburua) és similar a l'anterior i es cultiva a Nigèria, Togo, i Benin.

## Raishan

Raishan (D. cruciata var. esculenta) és un cereal menor, només es cultiva a les muntanyes Khasi del nord-est de l'Índia, se'n fa pa i porridge.

## Referències

* ↑ Singh, H. B.; R. K. Arora «Raishan (Digitaria sp.): A Minor Millet of the Khasi Hills, India». Economic Botany, 26, 4, 01-12-1972, pàg. 376–380. DOI: 10.1007/BF02860709. ISSN: 0013-0001. JSTOR: 4253381.
* National Research Council. «Fonio (Acha)». A: Lost Crops of Africa: Volume I: Grains. 1. National Academies Press, 1996-02-14 (Lost Crops of Africa). ISBN 978-0-309-04990-0 [Consulta: 18 juliol 2008].
* «Fonio: an African cereal». CIRAD. Arxivat de l'original el 8 de febrer 2009. [Consulta: 10 gener 2006].
* Danladi Dada Kuta, Emmanuel Kwon-Ndung, Stephen Dachi, Mark Ukwungwu and Emmanuel Dada Imolehin «Potential role of biotechnology tools for genetic improvement of "lost crops of Africa": the case of fonio (Digitaria exilis and Digitaria iburua)». African Journal of Biotechnology, 2, 12, desembre 2003, pàg. 580-585.
# Natukhàievskaia

Natukhàievskaia - Натухаевская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la conca del riu Maskaga, entre la mar Negra i els contraforts de ponent del Caucas Occidental, a 24 km al nord-oest de Novorossiïsk i a 112 km al sud-oest de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi els khútors de Léninski Put i Semigorski.
# Schandel

Schandel (en luxemburguès i en alemany: Schandel) és una vila de la comuna de Useldange situada al districte de Diekirch del cantó de Redange. Està a uns 23 km de distància de la ciutat de Luxemburg.
# Tractat de Londres (1518)

El Tractat de Londres de 1518 fou un pacte de no-agressió signat a la ciutat de Londres el 1518 entre les principals nacions europees: Regne de França, Regne d'Anglaterra, Sacre Imperi Romanogermànic, Regne d'Espanya, el Ducat de Borgonya i el Papat per tal de donar-se ajuda mútua davant el creixent poder de l'Imperi Otomà als Balcans.
El tractat va ser patrocinat i dissenyat pel cardenal Thomas Wolsey i així va arribar a ser signat pels ambaixadors de les nacions interessades a Londres.

## Antecedents

L'ideal d'una pau duradora era especialment defensada pel cristianisme a través dels segles. Durant l'edat mitjana, l'Església catòlica va tractar de defensar la idea de combatre els no-cristians només de paraula, i posar fi a la lluita entre els mateixos cristians, sent les croades el punt focal de la lluita contra els no-cristians. No obstant això, la identitat cristiana s'anà reduït durant el Renaixement.
Després de la caiguda de Constantinoble l'any 1453 a Europa la gent va començar a identificar Europa amb el cristianisme. Durant el segle xv, la pau es va establir a Itàlia durant 50 anys, que es va dividir en molts petits països. Només una petita guerra entre Venècia i el Papat pel control de Ferrara va causar un lapse temporal en la pau. Aquest període pacífica va arribar a la seva fi amb la invasió francesa de 1494. Una successió de petites guerres seguides l'any 1518 i les possibilitats polítiques d'un tractat de pau semblaven possibles i eren necessàries.

## Termes

Tots els països europeus llevat de l'Imperi Otomà van ser convidats a Londres (en aquells moments Rússia no va ser considerada com a part d'Europa). El tractat va intentar establir la pau entre els 20 principals estats d'Europa, i per tant, finalitzar totes les guerres entre ells, entre estats cristians. A l'octubre de 1518 es va iniciar entre els representants d'Anglaterra i França, sent posteriorment ratificat pels altres estats i el mateix papa Lleó X.
L'acord va establir una lliga defensiva basada en una política exterior no només compromesa a un pacte de no-agressió sinó que també a la promesa de fer la guerra a qualsevol Estat que no complís els termes del tractat. En el moment, es va considerar un triomf de Thomas Wolsey, i reflecteix la glòria considerable a Enric VIII.

## Llegat

Tot i la signatura del Tractat la pau va durar molt poc temps. La guerra va esclatar un parell d'anys després entre el Regne de Dinamarca i el Regne de Suècia, així com la signatura d'una aliança entre Anglaterra i Espanya contra França. El moviment de pau no obstant això va continuar durant segles i es va convertir en la pròxima part de la il·lustració del segle xviii. No va ser possible arribar a una pau duradora en el conjunt d'Europa fins a la signatura del Congrés de Viena l'any 1815.

## Referències

* ↑ «Henry VIII and Cardinal Wolsey, History at University of Wisconsin». Arxivat de l'original el 2007-09-15. [Consulta: 28 gener 2008].

## Vegeu també

* Guerres d'Itàlia
# Kalathos

Kalathos (plural Kalathoi) és un terme que a l'antiga Grècia feia referència als cistells de vímet. En l'actualitat serveix per a designar una de les tipologies no excessivament esteses de ceràmica àtica. En canvi, fou la tipologia de ceràmica ibera més emblemàtica i una de les més emprades.

## Kalathos iber

Els exemplars més antics de Kalathos iber es remunten al segle v aC i disposen d'un coll lleugerament aprimat. A partir del segle iii aC se'n comença a produir el tipus barret de copa que ràpidament es generalitzà i es continuà fabricant durant l'ocupació romana. Es considera que aquesta tipologia ceràmica és d'estil itàlic i que des de la zona catalana es difon a altres territoris de la península, especialment a través de l'Ebre. Així ho ratifiquen els jaciments propers al riu Perejiles, els propers a Azaila o el poblat conegut com los Castellares a un quilòmetre de l'actual Herrera de los Navarros.
S'emprava per a emmagatzemar i comerciar amb diferents productes com la mel, els fruits secs o el garum, exportacions que arriben a diferents indrets de la Mediterrània. Algunes de les seves decoracions i el fet que s'ha emprat com a urna funerària ens indica que també fou emprat en cerimonials religiosos.

## Referències

* ↑ José Miguel García Cano, Los Kalathoi de cuello estrangulado de las necropolis ibericas de Coimbra del Barranco Ancho (Jumilla, Murcia) Arxivat 2013-07-12 a Wayback Machine., AAC 7, 1996, pp. 33-44
* ↑ María Ascensión Cano Diaz-Tendero i altres autors, Kalathos aparecidos en las excavaciones arqueológicas de Segeda I, Área 3 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., Kalathos 20-21, Revista del S.A.E.T.
* ↑ José R Pellón, Íberos, Editorial Espasa, pàg 99, ISBN 84-670-2280-9

## Bibliografia

* Eusebio Alegre i Juan C. Calvo, Métodos matemáticos aplicados al estudio de los materiales cerámicos de Segeda1, Bolskan, 19 (2002), p. 221-226.
Viccionari
# Hisonotus bourguyi

Hisonotus bourguyi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de. 1911. Fauna brasiliense. Peixes. Tomo IV (A) [Eleutherobranchios Aspirophoros]. Arq. Mus. Nac. Rio de Janeiro v. 16: 1-504, Pls. 22-54.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gnathanodon speciosus

La sorella daurada (Gnathanodon speciosus) és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes que es troba a les costes del Pacífic oriental: des del sud-oest de Baixa Califòrnia i el Golf de Califòrnia fins a l'Equador.
Gnathanodon speciosus és l'única espècie del gènere Gnathanodon.
Pot arribar als 120 cm de llargària total i als 15 kg de pes.
Menja peixets, crustacis i altres invertebrats.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)
# Scharans

Scharans és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Hinterrhein.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Tractat de Londres

Tractat de Londres té aquests significats:
* Protocol de Londres és un nom utilitzat per descriure diversos documents diferents.
* Tractat de Londres (1359), pel qual es va cedir la part occidental de França a Anglaterra. Posteriorment aquest tractat seria repudiat pels Estats Generals de París el 19 de maig de 1359.
* Tractat de Londres (1518), pacte de no-agressió entre les potències europees.
* Tractat de Londres (1641), que posa punt final a la Segona guerra episcopal entre Anglaterra i Escòcia.
* Tractat de Londres (1604), signat entre Anglaterra i Espanya.
* Tractat de Londres (1700), conegut amb el nom de Segon Tractat de Partició.
* Tractat de Londres (1718), conegut amb el nom de Quàdruple Aliança.
* Tractat de Londres (1794) o Tractat Jay, signat entre el Regne Unit i els Estats Units d'Amèrica per posar fi al conflicte de la Guerra de la Independència dels Estats Units.
* Tractat de Londres (1814) o Convenció de Londres, signat entre el Regne Unit i les Províncies Unides.
* Tractat de Londres (1824), signat entre el Regne Unit el Regne Unit dels Països Baixos.
* Tractat de Londres (1827), signat entre el Regne Unit, França i l'imperi Rus per a posar fi a la intervenció turca a Grècia.
* Tractat de Londres (1832), signat entre el Regne Unit, França i l'Imperi Rus, que suposava la creació del Regne de Grècia, garantint la seva independència.
* Tractat de Londres (1839), pel qual es reconeixia la independència i neutralitat de Bèlgica.
* Tractat de Londres (1840), pel qual es posa final a la Guerra egipcio-otomana (1839-1841). Muhàmmad Alí Paixà i els seus hereus controlen permanentment Egipte i l'Eyalet d'Acre i va haver de tornar a Abdülmecid la flota que havia desertat i retirar les seves forces d'Aràbia, les Ciutats Santes, Creta, el districte d'Adana.
* Tractat de Londres (1861), signat entre el Regne Unit, França i Espanya amb l'objectiu d'emprendre accions per a rebre el pagament dels crèdits que Mèxic havia contret.
* Tractat de Londres (1864), pel qual Grècia s'annexionava les Illes Jòniques.
* Tractat de Londres (1867), pel qual es garantia la neutralitat de Luxemburg.
* Tractat de Londres (1890), signat entre el Regne Unit, l'imperi Alemany i Portugal establint els límits fronters de les seves colònies.
* Tractat de Londres (1913) que posava fi a la Primera Guerra dels Balcans.
* Tractat de Londres (1915), signat entre la Triple Entente i Itàlia.
* Conferència de Londres (1920), pel repartiment dels territoris de l'Imperi Otomà a l'Orient Mitjà
* Tractat Naval de Londres, signat l'any 1930 establint els límits de les flotes navals i els programes de construcció.
* Segon Tractat Naval de Londres, signat l'any 1936 establint els límits de control de l'armament naval.
* Tractat de Londres (1946), que posava fi al mandat britànic a Transjordània.
* Tractat de Londres (1949), que creà el Consell d'Europa.
# Gran Premi de Suïssa femení

El Gran Premi de Suïssa femení és com es coneix de manera formal diferents curses que es disputaven a Suïssa. Algunes de les seves edicions varen formar part de la Copa del Món femenina.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| Gran Premi de Suïssa |
| 1997 | Yvonne Schnorf-Wabel | Chantal Daucourt | Nicole Brändli |
| Gran Premi Guillem Tell |
| 1997 | Susannah Pryde | Natalja Yuganiuk | Zinaida Stahurskaya |
| 1998 | Zulfia Zabirova | Elsbeth van Rooy | Zita Urbonaite |
| Final d'Embrach |
| 1999 | Anna Wilson | Hanka Kupfernagel | Arenda Grimberg |
| 2000 | Pia Sundstedt | Fabiana Luperini | Mirjam Melchers |
| Gran Premi de Suïssa |
| 2001 | Susanne Ljungskog | Fabiana Luperini | Edita Pučinskaitė |
| 2002 | Svetlana Bubnenkova | Simona Parente | Priska Doppmann |
| Campionat de Zuric |
| 2008 | Giorgia Bronzini | Tatiana Guderzo | Fabiana Luperini |
| 2009 | Jennifer Hohl | Jessica Schneeberger | Monica Holler |
| Gran Premi de Suïssa |
| 2009 | Christiane Söder | Jeannie Longo | Emma Pooley |
| 2010 | Emma Pooley | Judith Arndt | Jeannie Longo |

## Enllaços externs

* Palmarès a Embrach a sitiodeciclismo.net
* Palmarès Gran Premi de Suïssa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès Gran Premi Guillem Tell a cyclebase.nl
# Eupoca

Eupoca és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Eupoca bifascialis
* Eupoca chicalis (Schaus, 1920)
* Eupoca definita
* Eupoca haakei Solis & Adamski, 1998
* Eupoca leucolepia
* Eupoca micralis
* Eupoca polyorma
* Eupoca sanctalis

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 10 febrer 2011].
# Florent Marcellesi

Florent Marcellesi (Angers, 10 d'abril de 1979) és un polític i activista francès radicat a Espanya. Co-Portaveu Federal d'Equo des de 2020, va ser diputat al Parlament europeu entre 2016 i 2019, dins del grup d'Els Verds/ALE.

## Biografia

Nascut el 10 d'abril de 1979 a Angers, França, és fill d'un pare cors i una mare polonesa. Va estudiar enginyeria de camins a Lyon, i urbanisme a Sciences Po a París així com cooperació internacional a la Universitat del País Basc.
Implicat amb els Verds francesos des de 2002, Marcellesi, establert a Bilbao el 2004, es va afiliar a Berdeak-Los Verdes, un partit verd al País Basc, i va concórrer com a cap de llista d'aquest partit per a les eleccions municipals de 2007 a Bilbao. També va promoure la Plataforma per un Habitatge Digne i va ser membre de Desazkundea, un grup defensor de postulats decreixentistes.
Un dels membres del comitè fundacional que va crear Equo el 2011, al març de 2014 Marcellesi va guanyar les primàries del partir per a determinar el cap de llista de cara a les eleccions al Parlament Europeu de maig de 2014 a Espanya. Així, va concórrer segon a la llista de la coalició Primavera Europea encapçalada per Jordi Sebastià (de Compromís). Va esdevenir en membre del Parlament europeu l'11 d'octubre de 2016, després de la renúncia acordada de Sebastià (part de l'acord de coalició de 2014 entre Compromís i Equo).
Integrat dins dels grup polític Els Verds/Aliança Lliure Europea (Els Verds/ALE), Marcellesi va ser membre del Comitè d'Agricultura i Desenvolupament Rural, el Comitè de Drets de les Dones i Igualtat de Gènere, la Delegació per a les relacions amb els països del Maghreb i la Unió Àrab, i la Delegació a l'Assemblea Parlamentària de la Unió per la Mediterrània.
Al febrer de 2020, els membres d'Equo van elegir a Marcellesi com a Co-Portaveu Federal del partit al costat d'Inés Sabanés.

## Referències

* 1 2 «Florent Marcellesi». europarl.europa.eu. European Parliament.
* 1 2 Díaz, Paula. «Marcellesi: "La mayor corrupción está en el sistema energético"». Público, 24-11-2011.
* 1 2 «El eurodiputado de EQUO Florent Marcellesi acude este jueves a una conferencia-coloquio sobre ecología en Palma». La Vanguardia, 16-04-2017.
* ↑ «Florent Marcellesi, candidat aux Européennes pour le Parti Equo en Espagne». Europa Ecologia-Els Verds. Arxivat de l'original el 2020-02-25. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ Iglesias, Leyre. «'Indignados' también en Euskadi». El Mundo, 19-05-2014.
* ↑ Junta Electoral de Zona de Bilbao: «Relación de candidaturas proclamadas por la Junta Electoral de Zona de Bilbao correspondientes a los Partidos Políticos, Asociaciones, Coaliciones, Federaciones o Agrupaciones que concurren a las Elecciones Locales y Juntas Generales que se celebrarán el día 27 de mayo de 2007», 01-05-2007.
* ↑ Romero, Juanma. «El activista Florent Marcellesi gana las primarias de Equo para el 25-M». infoLibre.
* ↑ «Marcellesi (Equo) sustituye a Sebastián (Compromís) en el Parlamento Europeo». eldiario.es, 11-10-2016.
* ↑ «Inés Sabanés y Florent Marcellesi, elegidos nuevos coportavoces de Equo». eldiario.es, 25-02-2020.
# Moretus (cràter)

Moretus és un cràter d'impacte situat a la regió de l'altiplà ple de cràters proper al pol sud de la Lluna. Al sud se'n troba el cràter Short, i al nord Cysatus. Al nord-oest n'apareix Gruemberger i Curtius n'és al nord-est. A causa de ser prop del limbe lunar, el cràter té una aparença ovalada per l'escorç.
La vora del cràter enclou una àmplia paret (especialment cap a dins), amb unes rampes exteriors complexes. La planta, parcialment reconstituïda pel flux de lava, és relativament plana. Al centre n'hi ha una formació muntanyenca central que s'eleva al voltant de 2,1 km d'altura sobre el sòl circumdant.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que és més a prop de Moretus.
| Cràters satèl·lit | Moretus Coordenades Diàmetre A 70° 24′ S, 13° 48′ O﻿ / ﻿70.4°S,13.8°O﻿ / -70.4; -13.8﻿ (Moretus A) 32 km C 72° 36′ S, 11° 12′ O﻿ / ﻿72.6°S,11.2°O﻿ / -72.6; -11.2﻿ (Moretus C) 17 km |

## Vegeu també

* Annex: cràters de la Lluna.
* Selenografia.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.