OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Réchicourt-le-Château

El cantó de Réchicourt-le-Château és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarrebourg. Té 14 municipis i el cap és Réchicourt-le-Château.

## Municipis

* Assenoncourt
* Avricourt
* Azoudange
* Foulcrey
* Fribourg
* Gondrexange
* Guermange
* Hertzing
* Ibigny
* Languimberg
* Moussey
* Réchicourt-le-Château
* Richeval
* Saint-Georges

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Evrard | Divers droite |
| 1951-1970 | M. Royer | RPF, després divers droite |
| 1970-1982 | Pierre Messmer | UDR, després RPR |
| 1982-2003 | Fernand Charlier | Divers droite |
| 2003- | André Perrin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.019 | 5.315 | 5.005 | 4.554 | 4.099 | 3.940 | 3.916 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Ryes

El cantó de Ryes és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Bayeux. Té 25 municipis i el cap es Ryes.

## Municipis

* Arromanches-les-Bains
* Asnelles
* Banville
* Bazenville
* Colombiers-sur-Seulles
* Commes
* Crépon
* Esquay-sur-Seulles
* Graye-sur-Mer
* Longues-sur-Mer
* Magny-en-Bessin
* Le Manoir
* Manvieux
* Meuvaines
* Port-en-Bessin-Huppain
* Ryes
* Saint-Côme-de-Fresné
* Sainte-Croix-sur-Mer
* Sommervieu
* Tierceville
* Tracy-sur-Mer
* Vaux-sur-Aure
* Ver-sur-Mer
* Vienne-en-Bessin
* Villiers-le-Sec

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Louis André | CNIP |
| 1964-2001 | Philippe de Bourgoing | RI, després UDF |
| 2001- | François de Bourgoing | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.284 | 8.355 | 8.658 | 9.622 | 10.611 | 10.899 | 12.205 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Tinh de l'Ermitatge

El cantó de Tinh de l'Ermitatge és un cantó francès del departament de la Droma, situat al districte de Valença. Té 14 municipis i el cap és Tinh de l'Ermitatge.

## Municipis

* Beaumont-Monteux
* Chanos-Curson
* Chantemerle-les-Blés
* Crozes-Hermitage
* Érôme
* Gervans
* Granges-les-Beaumont
* Larnage
* La Roche-de-Glun
* Mercurol
* Pont-de-l'Isère
* Serves-sur-Rhône
* Tinh de l'Ermitatge
* Veaunes
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1994 | Maurice Alloncle | Divers droite |
| 1949-1992 | Henri Durand | PS |
| 1992- | Gilbert Bouchet | UDF, després UMP, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cap Castell

El Cap Castell o del Castell és un cap del Massís del Montgrí. És entre la Cala Ferriol i el Golf de la Morisca pràcticament a mig camí entre l'Escala i l'Estartit. La seva forma és curiosa, en planta s'assembla lleugerament al cap d'un cavall de mar. La seva màxima alçada es presenta en l'istme que l'uneix al continent (76,1 msnm) i va davallant fins a la corba que gira cap al sud/sud-est que s'eleva al seu extrem fins als 51,3 msnm. Els camins que hi menen provenen de l'Alt de la Pedrosa o des de la pista forestal entre l'Escala i l'Estartit abans de depassar el cim del Puig Torró. L'istme/cim coincideix amb la presència d'una cova que avui dia el travessa de nord a sud a nivell del mar, la Roca Foradada o simplement la Foradada. Sobre aquest punt fou excavada una necròpoli tumulària d'urnes cineràries similars a altres trobades a Aquitània o Lleida datades generalment entre els segles VII o VI aC Enriqueta Pons i Brun la qualificà de "cromlech" en forma de pous-tumularis
El 1992 fou enfonsat el "Reggio" un ferry amb la intenció de fer-ne un escull artificial sobre el fons sorrenc.

## Referències

* 1 2 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Museu del Montgrí i del Baix Ter "Edat del ferro"». Papers del Montgrí, Núm. 2, 1983, pàgs. 36-37 [Consulta: 6 novembre 2010].
* ↑ Pons i Brun, Enriqueta «Les necròpolis d'incineració en el període entremig de les edats del Bronze-Ferro a la regió de Girona». Cypsela: revista de prehistòria i protohistòria, Núm. 4, 1982, pàgs. 91-101 [Consulta: 6 novembre 2010].
* ↑ «El litoral de l'Empordà té la concentració de vaixells enfonsats més gran del país». El Punt, Dilluns, 18 agost 2008, pàg. 2 [Consulta: 6 novembre 2010].
* ↑ http://www.submares.com/sm/?idMenu=5&IdReportaje=24&redir=1%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Carles Riba i Romeva

Carles Riba i Romeva (Palma, 1 de juliol de 1947) és un enginyer, escriptor i polític català. Doctorat en enginyeria industrial el 1974, ha exercit de professor a la Universitat Politècnica de Catalunya des del 1971, exceptuant el període 1979-1983, en què fou el primer alcalde democràtic de Sant Joan Despí pel PSUC.
Paral·lelament, fou president del Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat del 1995 al 2013. Des del 2013 és el president del Col·lectiu per a un Nou Model Energètic Social i Sostenible (CMES). És autor de 14 llibres de text en el terreny de l'enginyeria mecànica i de 3 llibres en l'àrea d'energia.

## Família

Carles Riba és germà de Mercè Riba i Pau Riba i oncle de Caïm Riba.
És net per part materna de Pau Romeva, fundador d'Unió Democràtica de Catalunya, i per part paterna dels poetes Carles Riba i Bracons i Clementina Arderiu. És besnet d'Antoni Riba.
També és nebot d'Oriol Riba, cosí de Raül Romeva i oncle polític d'Oleguer Presas.

## Llibres

* Màquines i mecanismes I. El frec en les màquines (2004)
* Els robots industrials I. Característiques (2004)
* Mecanismes i màquines II. Engranatges (2004)
* Disseny de màquines I. Mecanismes (1995)
* Disseny de màquines II. Estructura constructiva (2004)
* Disseny de màquines IV. Selecció de materials (2009)
* El crac energètic. Xifres i fal·làcies (2012)
* Recursos energètics i crisi: La fi de 200 anys irrepetibles (2012)

## Referències

* ↑ «Carles Riba Romeva. Alcalde de Sant Joan Despí, 1979-1983.». [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ «Notícies: Premis Recercat 2014». [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ «Biografia de Carles Riba i Romeva». [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ dit, Pere Llovet Planas ha. «Mercè Romeva, la dona reivindicada a ‘Sa meu mare’, de Pau Riba Romeva - Raül Romeva i Rueda», 05-11-2014. [Consulta: 17 abril 2024].

## Enllaços externs

* Carles Riba i Romeva a Memòria antifranquista, per Elionor Sellés
# Carles Ribera i Rustullet

Carles Ribera i Rustullet (Girona, 1968) és un periodista i historiador català.
Llicenciat en Història per la Universitat de Girona, el 1990 es va incorporar a la redacció del diari El Punt, on va arribar a ser redactor en cap. El març de 2010 va ser nomenat subdirector del diari Avui en substitució de Salvador Cot tres mesos després de la comprar del diari per Hermes Comunicacions i de nomenament de Xevi Xirgo com a director. El juliol de 2011 va ser nomenat director adjunt d'El Punt Avui, i entre el novembre del 2012 i el febrer del 2016 va ser-ne el vicedirector. El 2016 va rebre una beca Carles Rahola per una investigació sobre el periòdic satíric El pont de pedra (1935-1936). Ha publicat a la revista Presència i va ser membre del consell de participació del Memorial Democràtic de Catalunya. El 14 d'abril de 2016 va ser nomenat cap del gabinet del conseller de Cultura de la Generalitat Santi Vila. El juliol de 2017 va ser nomenat cap del gabinet del conseller d'Empresa i Coneixement de la Generalitat Santi Vila. En les eleccions del 21 de desembre de 2017 va ser candidat de la llista de Junts per Catalunya per Girona. L'1 de març de 2018 va ser nomenat director del setmanari La República., càrrec que va ocupar fins al 26 de febrer de 2022, quan va ser rellevat a la direcció pel periodista Pere Bosch i Cuenca. El 2021 va obtenir la Beca d'Estudis Històrics President Irla 2021, atorgada per la Fundació Irla pel seu projecte Acció Ciutadana. Un model de premsa republicana (1930-1934). El 24 de febrer de 2022 va ser nomenat cap de gabinet de la presidència del Consell de l'Audiovisual de Catalunya (CAC).

## Obra publicada

* Notícia d'un republicà. Biografia i textos de Joaquim Aleixandri (2006)
* Cent dies de juliol (2007)
* Cata...què, de Carles Puigdemont (com a coautor) (2016)
* El carrer de l'infern (2016)
* Acció Ciutadana. Premsa política republicana a Olot i Girona (1930-1934). (20229

## Referències

* ↑ ACN. «Carles Ribera s'incorpora com a subdirector de l''Avui' en substitució de Salvador Cot». Barcelona: 324.cat, 15-03-2010.
* ↑ Busquets, G. «Els Rahola premien el periodisme local i crític». El Punt Avui, 26-02-2016.
* ↑ «Arriba La República». [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ «Entrevista a Carles Ribera». [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ «Beca d'estudis històrics President Irla». [Consulta: 6 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Blog de Carles Ribera
# Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini

El Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini és una cursa ciclista femenina, per etapes, que es disputa anualment a la regió de la Toscana, a Itàlia. Es va crear al 1995 en homenatge a la ciclista Michela Fanini, morta en accident de tràfic l'any anterior. En la seva primera edició es van disputar dues curses independents entre si. A partir de l'any següent ja es va fer com una cursa per etapes. En les seves primeres edicions es va conèixer simplement com a Memorial Michela Fanini.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| Memorial Michela Fanini ||||
| 1995 | Imelda Chiappa | Roberta Bonanomi | Greta Zocca |
| 1995 (2) | Greta Zocca | Fabiana Luperini | Imelda Chiappa |
| 1996 | Barbara Heeb | Diana Rast | Laura Charameda |
| 1997 | Imelda Chiappa | Tetiana Stiàjkina | Simona Parente |
| Tour de Toscane féminin-Mémorial Michela Fanini ||||
| 1998 | Valeria Cappellotto | Pia Sundstedt | Lenka Ilavská |
| 1999 | Edita Pučinskaitė | Fabiana Luperini | Lucia Pizzolotto |
| 2000 | Zinaïda Stahúrskaia | Simona Parente | Fabiana Luperini |
| 2001 | Nicole Brändli | Zinaïda Stahúrskaia | Rasa Polikevičiūtė |
| 2002 | Susanne Ljungskog | Zinaïda Stahúrskaia | Nicole Brändli |
| 2003 | Susanne Ljungskog | Deirdre Demet-Barry | Nicole Brändli |
| 2004 | Trixi Worrack | Nicole Cooke | Edita Pučinskaitė |
| 2005 | Susanne Ljungskog | Swetlana Bubnenkowa | Mirjam Melchers |
| 2006 | Swetlana Bubnenkowa | Marianne Vos | Suzanne de Goede |
| 2007 | Noemi Cantele | Chantal Beltman | Judith Arndt |
| 2008 | Judith Arndt | Trixi Worrack | Marianne Vos |
| 2009 | Diana Žiliūtė | Luisa Tamanini | Charlotte Becker |
| 2010 | Judith Arndt | Tatiana Antóixina | Noemi Cantele |
| 2011 | Megan Guarnier | Claudia Häusler | Rasa Leleivytė |
| 2012 | Małgorzata Jasińska | Lauren Hall | Romy Kasper |
| 2013 | Claudia Häusler | Tatiana Antóixina | Francesca Cauz |
| 2014 | Shelley Olds | Małgorzata Jasińska | Ewelina Szybiak |
| 2015 | Małgorzata Jasińska | Valentina Scandolara | Annemiek van Vleuten |
| 2016 | Ashleigh Moolman | Flávia Oliveira | Anna Zita Maria Stricker |
| 2017 | Ashleigh Moolman | Cecilie Uttrup Ludwig | Ewelina Szybiak |
| 2018 | Soraya Paladin | Maria Giulia Confalonieri | Tetyana Riabchenko |
| 2019 | Arlenis Sierra Cañadilla | Soraya Paladin | Anastasia Chursina |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Arlenis Sierra Cañadilla | Rasa Leleivytė | Debora Silvestri |
| 2022 | Agnieszka Skalniak-Sójka | Dominika Włodarczyk | Olga Shekel |
| 2023 | Alessia Vigilia | Rasa Leleivytė | Anastassia Kalessava |
| 2024 | Margot Vanpachtenbeke | Rasa Leleivytė | Olga Kulinitx |

## Referències

* ↑ «Giro della Toscana Femminile / Memorial Michela Fanini». Arxivat de l'original el 11 de gener 2010. [Consulta: 29 d’agost 2024].
* ↑ Giro della Toscana Int. Femminile (V)

## Vegeu també

* Giro de Toscana
* Giro de Toscana sub-23

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-07-06 a Wayback Machine.
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Joaquim Machado de Castro

Joaquim Machado de Castro (Coimbra, 1731- Lisboa, 1822), és un dels escultors portuguesos de major renom. A part de tallar escultures, solia descriure extensament els seus treballs, textos entre els quals cap destacar l'extensa discussió sobre l'estàtua de José I que se situa en la Praça do Comércio lisboeta, titulada Descripção analytica da execucão da estatua equestre (descripció analítica de l'execució de l'estàtua eqüestre), Lisboa 1810.
Machado de Castro va ser un dels escultors amb major influència en Europa en el segle xix i principis del segle xx. La Descripço consisteix en la descripció feta per l'artista de l'estil i l'execució del seu millor treball, l'estàtua eqüestre de Josep I que es va tallar en 1775 com a part de la reconstrucció de la ciutat de Lisboa seguint el pla del Marquès de Pombal després del terratrèmol de Lisboa. Les parts de la construcció estan detallades i il·lustrades, incloent vistes de l'estàtua i dels seus components des de diferents vistes. En la introducció de la seua obra Machado de Castro comenta algunes estàtues eqüestres situades en places europees.
# Crist de la tramuntana

El Crist de la tramuntana és una icona religiosa empordanesa fruit de la creativitat de dos dels seus màxims exponents artístics: el poeta Carles Fages de Climent i el pintor Salvador Dalí. Així, l'«Oració al Crist de la tramuntana» és un conegut poema de l'escriptor, mentre que el seu amic Salvador Dalí va pintar un quadre amb aquest mateix nom (El Crist de la tramuntana, 1968, en aquarel·la i tinta sobre paper, 38,5 × 28,2 cm) que es troba exposat al Teatre-Museu Gala Salvador Dalí.

## Referències

* ↑ Casademont, Emili «Un poeta i una pregària». Diari de Girona, 07-10-2008.

## Enllaços externs

* Fages de Climent, el poeta de l'Empordà Arxivat 2008-06-09 a Wayback Machine.
* Dalí i Fages: aquella col·laboració intel·ligent i cordialíssima
* Museu d'Història de Catalunya: Carles Fages de Climent: poètica i mítica de l'Empordà
# Pedro Pauleta

Pedro Miguel Carreiro Resendes, nascut el 28 d'abril de 1973 a Ponta Delgada, més conegut com a Pauleta és un futbolista portugués, ja retirat. És el màxim golejador de la història de la selecció portuguesa, amb 47 gols en 88 partits, tot superant a Eusébio. Per la característica celebració alçant els braços també se'l va conèixer com el pardal de les Açores.

## Trajectòria

Va començar la seua carrera jugant en modestos clubs de les Açores. Després de passar també per la pedrera del Porto FC, el 1994 fitxa per l'União Micaelense. A l'any següent recala a l'Estoril-Praia, on marca 19 gols en 30 partits.
Aquestes bones xifres fan que sigue incorporat a la UD Salamanca, de la Segona Divisió espanyola, el 1996. Eixe any va ser el màxim golejador de la categoria, i el club puja a Primera, on Pauleta segueix mostrant la seua ratxa amb 15 dianes. El 1998 signa pel Deportivo de La Corunya. Al quadre gallec marca 33 gols en 92 partits i aconsegueix el títol de lliga de la campanya 99/00.
Al setembre del 2000 deixa Galícia i marxa al Girondins de la Ligue 1 francesa. Va quallar una gran primera temporada a Bordeus, tot debutant amb un hat-trick davant el Nantes. A l'any següent va ser el màxim golejador de Le Championnat, amb 21 gols, i va ser nomenat Futbolista de l'Any 2002. El seu pas pel Girondins es resumeix en 65 gols en 98 partits de lliga. El 2003 repetiria com Futbolista de l'Any.
A la 2003-2004 fitxa pel París Saint-Germain per tres anys. Eixe any, marca 18 gols, que serveixen perquè els parisencs siguen segons de lliga, i marca el gol decisiu de la final de Copa contra el Châteauroux. Finalment, va romandre cinc temporades a la capital francesa, guanyant també la Copa del 2006.
A l'acabar la temporada 07/08 es va desvincular del París SG i va penjar les botes, a excepció que els denominats tres grans portuguesos (Benfica, Porto i Sporting de Lisboa) li feren cap oferta, cosa que no es va produir. D'aquesta manera, es dona el cas que un dels millors jugadors lusos entre 1995 i 2005 no va disputar cap partit en la màxima divisió del seu país natal.

## Selecció

Pauleta és el màxim golejador de la història de la selecció portuguesa de futbol, amb 47 gols aconseguits en 88 partits. Va ser un dels jugadors fixes del combinat lus, i per aquest motiu va estar present als Mundials de 2002 i 2006 i a les Eurocopes de 2000 i 2004.

## Títols

* Lliga espanyola 99/00
* Copa de França 01/02, 03/04, 05/06
* Copa de la Lliga francesa 07/08

### Individual

* Màxim golejador Segona Divisió portuguesa 95/96
* Màxim golejador Segona Divisió espanyola 96/97
* Màxim golejador Ligue 1 francesa 01/02, 05/06, 06/07
* Futbolista de l'Any a França 01/02, 02/03
# John Owen (jugador d'escacs)

John Owen (Staffordshire, Anglaterra, 8 d'abril de 1827 - Twickenham, Gran Londres, Anglaterra, 24 de novembre de 1901) va ser un vicari anglès i mestre d'escacs amateur. Es va classificar entre els deu millors jugadors d'escacs del món durant certs períodes de la dècada de 1860. Va ser una figura important dels escacs anglesos des de mitjans de la dècada de 1850 fins a la de 1890.
Owen va néixer a Marchington i va fer els seus primers estudis a Repton School, Derbyshire. El 1850 es va graduar al Trinity College, Cambridge, i va rebre el seu màster en arts a Cambridge tres anys més tard. Va ser ordenat per l'Església d'Anglaterra el 1851, i va servir com a vicari de Hooton, Cheshire des de 1862 fins a la seva jubilació el 1900.
El 1858 va guanyar una partida d'escacs contra el jove mestre nord-americà Paul Morphy, el millor jugador del món, que aleshores estava de gira per Europa. Això va provocar un matx entre els dos. Tot i que se li van donar avantatge de peó i moviment (és a dir, va començar la partida amb un peó addicional i sempre movia primera), Owen va perdre el matx 6–1, sense guanyar cap partida.
La seva actuació en el fort torneig de Londres de 1862, el primer esdeveniment internacional round-robin (en què cada participant jugava contra tots els altres) va ser més impressionant. Va acabar tercer, per davant del futur campió del món Wilhelm Steinitz, i va ser l'únic jugador que va guanyar contra l'eventual guanyador del torneig, Adolf Anderssen. Louis Paulsen va quedar segon. Aquest resultat va ser, sens dubte, el millor assoliment d'escacs de tota la vida d'Owen.
Owen va continuar jugant amb freqüència i sovint amb èxit en tornejos britànics fins a la dècada de 1890, i va tenir un bon rendiment en diversos matxs contra els millors jugadors britànics, que eren essencialment professionals dels escacs. Mai va competir fora de les Illes Britàniques. Va morir a Twickenham.
Owen és l'epònim de la defensa Owen, una obertura d'escacs caracteritzada pels moviments 1.e4 b6. Owen va ser el primer jugador fort que va jugar això amb freqüència, fins i tot en la seva victòria sobre Morphy.

## Referències

* ↑ chessmetrics.com, the John Owen events file
* ↑ British Chess Magazine, 1893, p. 75
* ↑ chessgames.com, the John Owen player file

## Enllaços externs

* Partides d'escacs de John Owen
* Biografia de Stephen Mann, utilitzant informació de l'arxiu
# Turlock

Turlock és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens de l'1 de juliol de 2008 tenia 70.158 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Turlock tenia 55.810 habitants, 18.408 habitatges, i 13.434 famílies. La densitat de població era de 1.620,2 habitants/km².
Dels 18.408 habitatges en un 40,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
Entorn del 12,4% de les famílies i el 16,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Turlock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Turlock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Udi

Els udi o udins són un poble d'uns centenars de persones al Caucas Nord, a la ciutat azerbaidjanesa de Nic. Parlen la llengua udin. N'hi ha uns 10.000 en total i són els descendents dels antics aghuans.
# Tranquilino Garcete

Tranquilino Garcete (1907 - ?) fou un futbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ «1930 FIFA World Cup Uruguay». Arxivat de l'original el 2011-11-10. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ Tranquilino Garcete Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Uf, va dir ell

Uf, va dir ell és una obra que reuneix tretze contes de l'escriptor Quim Monzó: Història d'un amor, En un temps llunyà, Sobre la no compareixença a les cites, Uf, va dir ell, Sobre la volubilitat de l'esperit humà, Splassshf, Fum, Tot de prats als ulls, Underworld, La creació, Sobre la futilitat dels desitjos humans, Noia del mehari i Confidència. Va ser publicada l'any 1978 a Antoni Bosch, Editor. A partir de la segona edició va sortir a l'editorial Quaderns Crema.
L'obra ha estat traduïda a l'espanyol (Uf, dijo él, dins Ochenta y seis cuentos, Editorial Anagrama, Barcelona), i a l'alemany (Uff, sagte er, dins Hundert Geschichten, Frankfurter Verlagsanstalt, Frankfurt).

## Referències

* ↑ Guillamon, Julià. La ciutat interrompuda ; seguit de El gran novel·lloide sobre Barcelona. 1. ed. Barcelona: Editorial Anagrama, maig 2019. ISBN 9788433915702.
* ↑ «El Cultural | Revista de actualidad cultural» (en castellà). [Consulta: 2 setembre 2019].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-31. [Consulta: 15 gener 2011].

## Enllaços externs

* Crítiques d'Uf, va dir ell
# Ulomyia itoi

Ulomyia itoi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Tokunaga, M., 1961. Japanese Psychodidae, V. Descriptions and revisions on the Japanese species of the genera Trichopsychodae, Pericoma, Telmatoscopus, Brunettia, and Trichomyia. Philipp. J. Sci. 88 (1959).
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ulomyia incerta

Ulomyia incerta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: la península de Corea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Tyloperla sinensis

Tyloperla sinensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Referències

* ↑ Sivec & Stark, 1988. A: Sivec, Stark & Uchida. Synopsis of the world genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia 16:14.
* ↑ Yang, C. & D. Yang, 1993. Guangxi Acad. Sci. 9(1):61.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)