OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johannes Bosboom

Johannes Bosboom (La Haia, 18 de febrer de 1817 – 14 de setembre de 1891) fou un pintor i aquarel·lista neerlandès de l'Escola de la Haia, conegut especialment per les seves pintures d'interiors d'esglésies.

## Biografia

Als 14 anys es convertí en un aprenent de Bartholomeus van Hove i pintà al seu estudi amb el fill de Van Hove Hubertus van Hove. Junts van treballar en les obres de paisatge que Van Hove va crear per al Teatre Reial de la Haia. A més, Bosboom va assistir a classe de l'Acadèmia d'Art de la Haia entre 1831 i 1835 i des del 1839 fins al 1840, on va conèixer Anthonie Waldorp i Wijnand Nuijen.
El 1835 el jove Bosboom viatjà a Düsseldorf, Colònia i Coblença, on pintà l'aquarel·la Vista del Pont Mosel de Coblença, pintura que va ser adquirida per Andreas Schelfhout, que es convertiria en el seu amic i confident. El 1839 va viatjar a París i Rouen i va rebre una medalla de plata per Vista del Moll de París i la Catedral a Rouen.
També va pintar diversos interiors d'església, un gènere relativament tradicional conreat majoritàriament per artistes del segle xvii com Pieter Jansz Saenredam i Emanuel de Witte, i amb el que aconseguiria la seva fama més gran. La seva elecció de temàtica pot semblar que l'aïlli de la resta de l'Escola de la Haia, però la seva cerca de maneres de reproduir l'atmosfera espacial a través de llum, ombra i matisos de color el posa en la mateixa línia central d'aquest grup artístic.
El 1873, durant una estada al barri de Scheveningen, va pintar moltes aquarel·les de les vistes de la ciutat, les dunes, la platja i el mar. És possible que aquestes aquarel·les animessin Hendrik Willem Mesdag i Jacob Maris a centrar també el mar i la platja com a temes per les seves obres.

## Galeria d'imatges

* Interior de Bakenesserkerk (1870) al Museu de Dordrecht
* Interior de l'església d'Edam al Museu Teyler
* La platja de Scheveningen (1873) al Rijksmuseum

## Bibliografia

* Sillevis, John and Tabak, Anne, The Hague School Book, Waanders Uitgegevers, Zwolle, 2004 (pp. 195 – 203)
# Johannes Baptista von Albertini

Johannes Baptista von Albertini (17 de febrer de 1769 – 6 de desembre de 1831) va ser un botànic alemany i un clergue de l'Església de Moràvia. nasqué a Neuwied.
Estudià teologia a Niesky i al seminari de Barby, Alemanya. Va ser amic de Friedrich Schleiermacher (1768–1834), que més tard seria un teòleg. El 1796 Albertini passà a ser lector al seminari de Niesky, i el 1804 ministre religiós a Niesky. In 1814 va ser escollit bisbe. Es va publicar una compilació dels seus sermons el 1805 sota el títol 30 Predigten für Freunde und Mitglieder der Brüdergemeine
En botànica va ser coautor amb Lewis David de Schweinitz (1780–1834) de l'obra sobre fongs de Lusàcia titulada Conspectus Fungorum in Lusatiae superioris agro Niskiensi crescentium e methodo Persooniana on descriu1.130 espècies de les quals 127 eren considerades noves.
L'abreujatura com a botànic és: Alb.

## Referències

* Article basat en la traducció de la Wikipedia en alemany.
# Jamie Szantyr

Jamie Szantyr (New Britain, 1981) és una lluitadora professional estatunidenca que treballa per l'empresa Total Nonstop Action Wrestling (TNA), sota el nom de Velvet Sky. Fora de la TNA també se la coneix com a Talia Madison.

## Vegeu també

* The Beautiful People (lluita lliure)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* Perfil al web oficial de la TNA Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine. (anglès)
# Joan Daurer

Joan Daurer (mitjans del segle XIV) fou un pintor, documentat a Mallorca entre 1358 i 1374. És el primer pintor de l'escola mallorquina del qual es conserva una obra signada, la «taula de Santa Maria la Major» (1373, parròquia d'Inca); decorà la capella de Sant Miquel Arcàngel, de Muro (1374), pintures no conservades. Hom li atribueix una Coronació de la Mare de Déu (Inca, Museu Diocesà). Influït per Ramon Destorrents, encara té les característiques del gòtic lineal.

## Referències

* Azcárate Ristori, J. M.ª de, "Pintura gótica anterior al siglo XV", a Historia del arte, Anaya, Madrid, 1986. ISBN 84-207-1408-9
# Joaquima Messeguer

Joaquima Messeguer (Catalunya, segle XX) és una jugadora de tennis de taula catalana.
Membre del Club Tennis Barcino es proclamà campiona d'Espanya de dobles el 1972, fent parella amb Pilar Lupón. L'any següent aconseguí el Campionat d'Espanya per equips amb el club barceloní. A nivell provincial, aconseguí quatre campionats de Barcelona en dobles de forma consecutiva (1971, 1972, 1973, 1974, també amb Pilar Lupón).

## Referències

* ↑ «Joaquima Messeguer». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joaquima Minguella i Pruñonosa

Joaquima Minguella i Pruñonosa (Badalona, 1899-1985) va ser una mestra catalana, fundadora de les Escoles Minguella de Badalona.
Va néixer a Badalona el 1899. Va estudiar a l'Escola Normal de Barcelona, alhora que treballava com a ajudant de la mestre de l'escola nacional del carrer de Guifré de Badalona, sense rebre cap sou a canvi. Va obtenir el títol de mestra el 1924. Dos anys més tard es va incorporar al claustre de l'Escola Catalana establerta pel pedagog Marcel·lí Antich, animat per Pompeu Fabra, i va treballar-hi fins a 1939, amb el final de la guerra civil, quan el centre va ser clausurat.
El 1940, amb Antich a l'exili, un grup de professors va acordar fundar una escola que van anomenar Escoles Minguella, que va continuar donant formació a molts badalonins seguint l'esperit de l'Escola Catalana i de la qual Minguella va ser directora; l'escola encara funciona avui. Des de bon començament, l'escola va adoptar una línia pedagògica avançada, aplicant el mètode Montessori, i catalanista, dintre de les limitacions de l'època, a més d'afavorir l'activitat esportiva.

## Referències

* 1 2 3 «“Els Mestres de Badalona”, protagonistes de la nova xerrada del cicle “Badalona a través dels seus personatges cèlebres”». Pompas Fúnebres Badalona. Arxivat de l'original el 24 de gener 2021. [Consulta: 19 març 2021].
* 1 2 3 Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* ↑ Martínez, Isabel «L'orgull d'anar a escola». El Punt Avui, 12-11-2010.
# John Grinder

John Grinder (Detroit, 10 de gener de 1940) John Thomas Grinder és un anglicista i lingüista estatunidenc conegut principalment per ser el cofundador (al costat de Richard Bandler) de la tècnica denominada programació neurolingüística.
Grinder va fer treballs com a estudiant en les gramàtiques generatives transformacionals de Noam Chomsky. Més tard, essent ja doctor en lingüística i docent en la Universitat de Califòrnia, a Santa Cruz va conèixer al llavors estudiant d'informàtica Richard Bandler i van iniciar el treball intel·lectual conjunt, primerament a través d'una intervisió (mútua supervisió, o observació) de les sessions grupals de teràpia gestáltica que dirigien. Tots dos van canviar d'universitat, traslladant-se a San Francisco a la mateixa època. Són autors de la tècnica coneguda com a programació neurolingüistica.
# Johan Lammerts

Johan Lammerts (Bergen op Zoom, 2 d'octubre de 1960) és un ciclista neerlandès, ja retirat, que fou professional entre 1982 i 1992. Els seus èxits més importants els aconseguí entre 1984 i 1985, quan guanyà el Tour de Flandes (1984), la Volta als Països Baixos (1984) i una etapa al Tour de França (1985).
El 2012 va passar a ser el seleccionador nacional de la selecció neerlandesa masculina de carretera, després d'haver estat entrenador dels equips femení i de ciclocròs. El 2021 fou cessat del càrrec.

## Palmarès

* 1980
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la província de Namur
* 1982
** 1r a la Volta a Limburg
* 1984
** 1r de la Volta als Països Baixos
** 1r del Tour de Flandes
* 1985
** 1r del Gran Premi de Wielerrevue
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1988
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Gran Bretanya
* 1989
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a los Valles Mineros
* 1990
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Irlanda
* 1991
** Vencedor d'una etapa de la Ruta Mèxic

### Resultats al Tour de França

* 1983. 72è de la classificació general
* 1985. 75è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1988. 130è de la classificació general
* 1989. 123è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. 70è de la classificació general
* 1987. 120è de la classificació general
* 1988. 105è de la classificació general
* 1989. 136è de la classificació general
* 1990. 159è de la classificació general
* 1992. 134è de la classificació general

## Referències

* ↑ «LAMMERTS Johan». [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Johan LAMMERTS» (en italià). [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ «Johan Lammerts nieuwe bondscoach Elite mannen KNWU», 04-11-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-04. [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ «KNWU en Johan Lammerts na bijna 20 jaar uit elkaar» (en neerlandès), 27-09-2021. [Consulta: 12 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Johan Lammerts a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de Johan Lammerts a cyclebase.nl
# Jean-Baptiste Senaillé

Jean-Baptiste Senaillé (París, 23 de novembre de 1687 - París, 15 d'octubre de 1730) va ser un violinista i compositor francès.

## Biografia

Ell era el fill de Jean Senaille, un dels Vint-i-Violins Du Roi, un conjunt creat per Lully, en el qual es va admetre a si mateix en 1717. Va romandre a Itàlia, durant la qual va tenir al professor Tomaso Antonio Vitali. Va reunir en les seves composicions els estils francès i italià. Va compondre cinc llibres de deu sonates per a violí i baix continu (publicat a París els anys 1710, 1712, 1716, 1721 i 1727).

## Referències

* 1 2 3 4 Marc Honegger, Diccionari de música: volum 2, Homes i les seves obres. LZ, París, Bordas, 1979, 1232 pàg. (ISBN 2-04-010726-6), pàg. 1032
# Joseph Chabran

Joseph Chabran (Cavalhon, 21 de juny de 1763 - Avinyó, 5 de febrer de 1843) fou un general francès. Fou nomenat capità al departament francès de les Boques del Roine el 1792. Amb aquest grau començà la primera campanya d'Itàlia. Es distingí a la batalla de Lodi amb el general André Masséna.
Amb Masséna marxà a l'exèrcit d'Helvetia, on fou nomenat general de divisió per les seves accions. Lluità en la segona campanya d'Itàlia a les ordres de Napoleó Bonaparte. Poc després de la seva participació en la batalla de Marengo, rebé el càrrec de governador militar al Piemont.
El 1808 fou destinat a Catalunya. A les ordres de Duhesme, prengué part en la segona batalla del Bruc lluitant contra resistents com Antoni Franch i Estalella. Atacà Tarragona, el 9 de juny s'enfrontà als revoltats que volien impedir el pas de la seva columna per L'Arboç els feu fugir, saquejant la vila a continuació. Prengué part a la batalla de Molins de Rei. Finalment, fou nomenat governador militar de Barcelona entre el 1809 i el 1810.
Tornat a França, feu costat als Borbons. El 1814 fou nomenat comte de Chabran. Entre 1824 i 1830 fou l'alcalde del seu poble natal, Cavalhon. El 1830 es retirà a Avinyó de la Valclusa, on morí el 1843 amb 79 anys. El seu nom està gravat al costat sud de l'Arc de Triomf de París.

## Referències

* ↑ «Joseph Chabran». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ross, Steven T. The A to Z of the Wars of the French Revolution. Rowman & Littlefield, 2010, p. 38. ISBN 978-0-8108-7632-3 [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ Baselga, José M. «'Foc a L'Arboç'. Aquel día que ardió todo». Diari de Tarragona. [Consulta: 24 setembre 2019].
# José de Zaragoza y Lechuga-Muñoz

José de Zaragoza y Lechuga-Muñoz (m. Madrid, 3 de febrer de 1869) fou un advocat i polític espanyol del segle xix, diputat al Congrés dels Diputats durant el regnat d'Isabel II d'Espanya i acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.
Va ocupar diversos càrrecs polític. En 1848 va ser governador civil de la província de Madrid i fou diputat a les Corts pel districte d'Almagro (província de Ciudad Real) de 1843 a 1851, 1853, 1857-1858, 1864-1865 i 1867-1868, i per Granada el 1862-1864. També fou vicepresident del Congrés dels Diputats en 1851. Establert a Granada, fou membre de la seva Societat Econòmica d'Amics del País. A la mort d'Alberto Lista va ingressar a la Reial Acadèmia de la Història amb el discurs Estudios históricos del Cardenal Cisneros.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ José de Zaragoza al web de la RAH

## Enllaços externs

* Oficio relativo a la creación de una comisión presidida por don José de Zaragoza que se encargue de revisar la memoria titulada "Episodios históricos de Murcia", enviada por Federico Atienza y Palacios per Pedro Sabau y Larroya, Biblioteca Cervantes Virtual
# José Ibáñez (pintor)

José Ibáñez (Calataiud, 30 de juny de 1656 – 9 d'octubre de 1694) va ser un pintor barroc espanyol.
Fou fill de Bernardo Ibáñez (1619-1678), escultor que tenia un taller d'escultura i ensamblació a Calataiud. Quatre dels fills d'Ibáñez també van ser escultors (Juan Jerónimo, Manuel, Joaquín i Bernardo) per la qual cosa es va dedicar a José a la pintura per poder completar i ampliar els serveis del negoci familiar. És probable que José aprengués al costat de Juan Florén (1617-1681) pintor que estava actiu a Calataiud en l'època.
Només es coneixen dues obres de José Ibáñez, un retaule fingit dedicat a Sant Ignasi en una capella lateral de l'església de les caputxines de Calataiud i el llenç principal del retaule de Sant Francesc Xavier i Sant Ignasi de Loyola a l'església parroquial de Torralba de Ribota.
L'estil d'Ibáñez s'allunya del que fou el seu hipotètic mestre, Florén, i s'apropa més a l'estil barroc imperant en l'època, sent visible la influència madrilenya en les obres.

## Bibliografia

* VVicente Berdusán (1632 – 1697). El artista artesano. AAVV; La pintura de Aragón bajo el reinado de Carlos II: la generación de Vicente Bardusán, Ansón Navarro, Arturo, Juan Carlos Lozano López. Ed. Diputación Provincial de Zaragoza. ISBN 84-9703-179-2
# José Hurtado Madrona

José Hurtado Madrona (Màlaga, 1 d'agost de 1959) és un exfutbolista andalús, que jugava en la posició de davanter.

## Trajectòria

Després de destacar a l'Atlético Malagueño, a la campanya 80/81 hi debuta amb el primer equip del CD Málaga. El quadre andalús estava a la Segona Divisió i aconsegueix l'ascens el 1982. Eixa temporada, el davanter ja era titular, havent disputat 38 partits.
A la màxima categoria, Hurtado segueix sent una peça clau dins l'onze inicial en els tres anys que hi passa el Málaga fins al seu descens. Hi sobresurt en el període 82/84, en el qual marca 17 gols en 65 partits. De nou a Segona Divisió, el davanter juga al Málaga fins a l'estiu de 1988.
Fitxa aleshores pel CE Castelló, també de la categoria d'argent. A la temporada 88/89 hi disputa 26 partits i marca un gol, mentre que el seu equip puja a primera divisió. Titular la temporada 90/91, a la següent passa a la suplència, apareixent en només cinc partits. Es retira el 1992, després d'haver romàs eixe any inèdit. En total, va disputar 123 partits a primera divisió, i va marcar 20 gols.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Joël Fajerman

Joël Fajerman és un músic i compositor francès nascut el 1948 a París. És conegut per les seves obres amb sintetitzadors però sobretot per compondre la banda sonora de la sèrie documental televisiva francesa de divulgació internacional L'Aventure des Plantes.

## Biografia
### Inicis musicals

Als 17 anys formà part d'un grup de rock que participà en gires durant les dècades de 1960 i 1970 amb diversos artistes de varietats, com ara Nicoletta, Mike Brant, Darío Moreno o Claude François. Participà al grup Les Petits Matins el 1974, editat pel segell musical Flèche de Claude François.
El 1976 col·labora en la sintonia del programa 30 millions d'amis, obra de Jack Arel, per a la qual realitzà els arranjaments.
El 1978 compon la seva primera peça instrumental al Japó, país en el qual realitzà diversos concerts. Aquest mateix any forma el grup Contact, de curta durada.
Compon la sintonia del concurs televisiu francès La Chasse aux trésors (amb la qual s'inspiraria el concurs A la caza del tesoro de TVE).
La seva obra més coneguda és la banda sonora de L'Aventure des Plantes (L'aventura de les plantes), una sèrie documental del botànic Jean-Marie Pelt i de l'escriptor Jean-Pierre Cuny, emesa a França el 1979. Aquesta sèrie va ser emesa posteriorment en 24 països. Un tema d'aquesta sèrie, Flower's love, es va convertir en un èxit discogràfic.
Altres obres seves són la banda sonora de la sèrie d'animació Les Enfants de la liberté, produïda el 1989 amb motiu del bicentenari de la Revolució Francesa. També de 1989 és el seu treball en la sèrie documental Les inventions de la vie.
Obres posteriors són la banda sonora del documental sobre la història del Gran Premi d'automobilisme de Mònaco, Un circuit dans la cité, i dos telesèries històriques de Jacques Dupont: Les Vendéens (sobre la Guerra de la Vendée) i Le passeur d'âmes (en homenatge a l'abat Franz Stock). Després va compondre la banda sonora de la sèrie policíaca Julie Lescaut de TF1. El 2000, Joël Fajerman va compondre la música ambiental del pavelló de França a l'Exposició Universal de Hannover.

## Discografia

* Racines Synthétiques (1978) (amb Jan Yrssen)
* L'Aventure des Plantes (1979)
* Inventions of life (1991)

## Programes de televisió

* Prisme (1979).
* Painted Desert (1980) (amb Jan Yrssen)
* Azimuts (1981)
* Turbulences (1983)
* Electric Ice (1985) (amb Pierre Porte)
* Regards (1989)
* Les inventions de la vie (1991)
# Juan Juderías Cano

Juan Juderías Cano (Aragó ? - València 1966) va ser un empleat de banca i polític que va realitzar una part important de les seves activitats a Reus.
D'origen aragonès, va fer cap a Reus com a funcionari de la sucursal del Banc d'Espanya a la localitat el 1928. Militant d'Acció Popular Catalana, va tenir diversos càrrecs a la cúpula dirigent de la delegació reusenca d'aquest partit. En la postguerra va ser regidor del consistori franquista del 1940 al 1943, on ocupà la regidoria d'hisenda. Va ser el president de la junta constituïda per aixecar el monument dels caiguts a la ciutat a la "Avenida de los Mártires", avui plaça de la Llibertat, un projecte de l'arquitecte municipal Antoni Sardà, i imposà quotes econòmiques als ciutadans, en funció dels recursos que tenien, que ell, com a banquer, coneixia perfectament. A la inauguració del monòlit, el 29 d'octubre de 1940, Juan Juderías va dir que era l'homenatge de les "clases conservadoras" als "soldados sin caudillo que fueron cobarde y alevosamente asesinados" en els moments inicials de l'anarquia que es produí a l'esclatar l'aixecament feixista. Va promoure la "I Feria Oficial de Muestras de la Provincia de Tarragona" l'any 1942, que s'anà repetint al llarg dels anys amb diversos noms, i actualment encara es realitza a la Fira de Reus. Va ser president de la junta liquidadora del Círcol, creada el 1940, i convocà una reunió general de socis el 1942 per ratificar les accions d'aquella junta que volien dissoldre la societat. Els socis s'hi van oposar. Va organitzar a Reus diverses associacions, com ara "Los Caballeros del Pilar" amb persones vingudes de l'Aragó. Cap al 1946 va ser traslladat a València, a la direcció del Banc d'Espanya a aquella localitat. En morir va deixar al Museu de Reus una col·lecció d'objectes i quadres que havia format.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 375.
* ↑ Història gràfica del Reus contemporani: vol. II. Reus: l'Ajuntament, 1987, p. 21. ISBN 8439870027.
# Juan José Villanueva Pipaón

Juan José Villanueva Pipaón (Sant Sebastià, 1945) és un físic i informàtic basc. El 1973 es llicencià en ciències físiques a la Universitat de Barcelona i el 1981 es doctorà en Visió per Computador a la Universitat Autònoma de Barcelona. El 1975 començà a treballar com a professor del Departament d'Informàtica de la UAB i des del 1990 és catedràtic d'aquest departament.
El 1984 va fundar el Grup de Visió per Computador que el 1995 es convertí en Centre de Visió per Computador (CVC), que fa recerca, desenvolupament i transferència de tecnologia en visió per computador, i del qual n'és el director des de 1995. També és coeditor de la revista Electronic Letters on Computer Vision and Image Analysis (ELCVIA).
La seva àrea d'investigació se centra en l'avaluació de seqüències d'imatges on hi ha persones, utilitzant tècniques de visió per computador. El 1997 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya.
Ha estat fundador i president de l'Asociación Española de Reconocimiento de Formas y Análisis de Imágenes (AERFAI), integrada en la International Association for Pattern Recognition (IAPR), de la que n'és membre des de 2004. També ha treballat per a l'Agencia Nacional de Evaluación y Prospectiva (ANEP), per a la Sociedad para la Promoción y Reconocimiento Industrial (SPRI), per al Programa marc de la Unió Europea i per a la Swiss National Science Foundation, així com en els projectes europeus Tele-Activities, TeleRegions SUN 2, EXPANSIV IST, EUSTIST IST i TeleRegions SUN 1. Actualment és Project Leader del projecte europeu HERMES i soci del projecte europeu VIDI-Video.

## Enllaços externs

* Biografia a gencat.cat
# José Fulgosio y Villavicencio

José Fulgosio y Villavicencio (Cartagena, 13 de febrer de 1813 - Madrid, 8 de maig de 1848) fou un militar espanyol, germà dels també militars Dámaso Fulgosio i Francisco Fulgosio i de l'escriptor Fernando Fulgosio y Villavicencio.

## Biografia

D'orígens gallecs, va ser fill del mariscal de camp Francisco Javier Fulgosio i de la ferrolana María del Carmen Villavicencio, filla i neta de marins. Després de servir en la Guàrdia Reial, es va passar a les files de l'exèrcit del pretendent Carles i va ser oficial en el seu exèrcit; va tenir dues creus de primera classe per mèrits de guerra en la Primera Guerra Carlista, revalidades per reial ordre de 8 de maig de 1845. Va aconseguir el grau de Mariscal de camp i la Creu de cinquena classe, Gran Creu, pòstuma, per Reial decret de 19 d'abril de 1848, després d'haver caigut el 7 de maig de 1848, quan ostentava el grau de capità general de Castella la Nova, en combat contra algunes companyies del regiment Espanya manades pel comandant Manuel Buceta del Villar (que també havia pres part en la intentona de Miguel Solís Cuetos a Lugo el 2 d'abril de 1846) quan es van apoderar de la plaça Mayor de Madrid unides a nombrosos paisans. Es tractava de la prolongació a Espanya de la Revolució de 1848. Vençuda la rebel·lió, va haver-hi diversos afusellaments. Va estar casat amb Alejandra Muñoz filla dels ducs de Riánsares.

## Referències

* ↑ José Fulgosio a geneallnet.es
* ↑ José Fulgosio a mcnbiografias
* ↑ Retrat de José Fulgosio al web del Ministeri de Cultura
# Josep Tarín Iglesias

Josep Tarín Iglesias (Barcelona, 18 d'abril de 1915 - 9 de setembre de 1996) va ser un periodista i escriptor català. Era germà del també periodista Manuel Tarín, creador dels Premis Ondas.
Com a periodista, es va iniciar en els anys de preguerra dins de les publicacions radicals de Pich i Pon. Passada la Guerra Civil, canvia al catolicisme i deixà palesa en els seus articles dels valors tradicionals i folklòrics. Va ser director del Diario de Barcelona (1969 – 1972) i del Noticiero Universal (1977 – 1982).
Pel que fa a la seua tasca d'escriptor, va publicar llibres com ara Milà i Fontanals, periodista i poeta (1950) o L'abat Marcet (1955). També va editar les seues memòries, sota el títol Vivir para contar.
Va ser guardonat amb el Premi Sant Jordi de Periodisme i amb la Medalla d'Or al Mèrit del Treball. El 1973, l'Ajuntament de Barcelona el nomenà cronista oficial de la ciutat.

## Referències

* ↑ Tarín-Iglesias, Josep. Proses vilafranquines : articles, evocacions i records. Vilafranca del Penedès: Fundació Caixa Penedès, 1995, p. 5.
* ↑ «Josep Tarín i Iglésias | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ Diari La Fura, 13/19 setembre 1996