OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Irene (Hores)

Irene (en llatí Irene, en grec antic Εἰρήνη) fou una de les Hores, deessa de la pau.
Les Hores són filles de Zeus i de Temis i germanes de les Moires. Eren tres, Eunòmia, Dice i Irene, és a dir, Disciplina, Justícia i Pau. Com a divinitats de l'ordre (eren filles de Temis, la Justícia), garantien el manteniment de la societat.
Després de la victòria de Timoteu sobre els espartans, a Irene se li van dedicar altars a Atenes a càrrec de l'estat. La seva estàtua era al costat de l'heroi Amfiarau, i portava als seus braços a Plutos, el deu de l'abundància, segons ho descriu Pausànies. Una altra estàtua era prop de la d'Hèstia, al Pritaneu. El seu equivalent romà era Pax, que va tenir un magnífic temple construït per ordre de Vespasià.
El seu nom apareix només en monedes i és representada com una dona jove amb una cornucòpia a la mà dreta i una branca d'olivera a l'esquerra; apareix també de vegades cremant armament o en altres posicions.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 277. ISBN 9788496061972.
* ↑ 1.Eirene a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 6
Viccionari
# Castell de Seró

El Castell de Seró és un edifici de Seró, del municipi d'Artesa de Segre, declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Restes de murs medievals, part dels quals aprofitats per a una masia tardana.
Restes del recinte medieval emmurallat amb un gran casal barroc al mig. Aquest palau és de planta quadrada, cobert a dues vessants. Té planta baixa amb accés per llevant cap a l'església, planta noble i golfes. Destaca la porta adovellada amb arc rebaixat que té el blasó a la llinda de les dovelles, servint de peu per la finestra amb cèrcol de carreus encoixinats.

## Història

Castell termenat. Documentat el 1109.
A l'escut hi ha una figura a cada costat emmarcant les més petites centrals coronades pel ràfec inferior de la finestra. L'edifici fou reformat en època barroca. El castell de Seró és citat el 1172 al testament de Ramon Bernat. A la segona meitat del s. XVI la senyoria del lloc era d'Onofre d'Alentorn i d'Oms i romangué en poder dels Alentorn fins al s. XVIII. El susdit Onofre fou diputat de la Generalitat (1593-1596).

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Seró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Castell de Seró Arxivat 2018-01-08 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Giorgio Avola

Giorgio Avola (Modica, 8 de maig de 1989) és un esportista italià que competeix en esgrima, especialista en la modalitat de floret.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu, on hi va obtenir una medalla d'or a Londres 2012, en la prova per equips (juntament amb Valerio Aspromonte, Andrea Baldini i Andrea Cassarà), i el quart lloc a Rio de Janeiro 2016, en la mateixa prova.
Va guanyar set medalles en el Campionat Mundial d'Esgrima entre els anys 2011 i 2019, i dotze medalles en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 2010 i 2019.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 1 | Floret per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2011 | Catania ( Itàlia) | 3 | Floret individual |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 1 | Floret per equips |
| 2014 | Kazan ( Rússia) | 3 | Floret per equips |
| 2015 | Moscou ( Rússia) | 1 | Floret per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Floret per equips |
| 2018 | Wuxi ( R.P. de la Xina) | 1 | Floret per equips |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 3 | Floret per equips |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2010 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Floret per equips |
| 2011 | Sheffield ( Regne Unit) | 1 | Floret individual |
| 2011 | Sheffield ( Regne Unit) | 1 | Floret per equips |
| 2012 | Legnano ( Itàlia) | 1 | Floret per equips |
| 2014 | Estrasburg ( França) | 2 | Floret per equips |
| 2016 | Toruń ( Polònia) | 2 | Floret per equips |
| 2016 | Toruń ( Polònia) | 3 | Floret individual |
| 2017 | Tbilisi ( Geòrgia) | 3 | Floret individual |
| 2017 | Tbilisi ( Geòrgia) | 3 | Floret per equips |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 2 | Floret per equips |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 3 | Floret individual |
| 2019 | Düsseldorf ( Alemanya) | 3 | Floret per equips |

## Referències

* ↑ «Giorgio Avola». Base de datos de la FIE (anglès)
* ↑ «Fencing World Championships (1921-2011)». Pàg. del Comitè Olímpic dels Estats Units (anglès)
# Parcel·la de fluid

En dinàmica de fluids, una parcel·la de fluid, també coneguda com a element fluid o element material, és un volum infinitesimal de fluid, identificable al llarg de la seva història dinàmica mentre es mou amb el flux de fluid. A mesura que es mou, la massa d'una parcel·la de fluid es manté constant, mentre que, en un flux compressible, el seu volum pot canviar, i la seva forma canvia a causa de la distorsió del flux. En un flux incompressible, el volum de la parcel·la de fluid també és constant (flux isocòric).
Superfícies de materials i línies de materials són les nocions corresponents per a superfícies i línies, respectivament.
El concepte matemàtic d'una parcel·la de fluid està estretament relacionat amb la descripció del moviment del fluid (la seva cinemàtica i dinàmica) en un marc de referència lagrangià. En aquest marc de referència, les parcel·les de fluid s'etiqueten i se segueixen a través de l'espai i el temps. Però també en el marc de referència eulerià la noció de parcel·les de fluid pot ser avantatjosa, per exemple en la definició de la derivada material, les línies de corrent, les ratlles i les línies de recorregut; o per determinar la deriva de Stokes.
Les parcel·les de fluid, tal com s'utilitzen en la mecànica de medis continus, s'han de distingir de les partícules microscòpiques (molècules i àtoms) en física. Les parcel·les de fluid descriuen la velocitat mitjana i altres propietats de les partícules de fluid, promediades en una escala de longitud que és gran en comparació amb el recorregut lliure mitjà, però petita en comparació amb les escales de longitud típiques del flux específic considerat. Això requereix que el nombre de Knudsen sigui petit, com també és un requisit previ perquè la hipòtesi del continu sigui vàlida. A més, s'ha de tenir en compte que, a diferència del concepte matemàtic d'una parcel·la de fluid que es pot identificar de manera única, així com distingir-se exclusivament de les seves parcel·les veïnes directes, en un fluid real, aquesta parcel·la no constaria sempre de les mateixes partícules. La difusió molecular evolucionarà lentament les propietats de la parcel·la.

## Referències

* 1 2 3 4 Batchelor, 1973, p. 71-72.
* 1 2 3 Gill, 1982, p. 63-64.
* ↑ Bennett, 2006, p. 25.
* 1 2 3 Thompson, 2006, p. 1-2.
* ↑ Batchelor, 1973, p. 4-6.

## Bibliografia

* Badin, G.; Crisciani, F. Variational Formulation of Fluid and Geophysical Fluid Dynamics - Mechanics, Symmetries and Conservation Laws - (en anglès). Springer, 2018. DOI 10.1007/978-3-319-59695-2. ISBN 978-3-319-59694-5.
* Batchelor, George K. An introduction to fluid dynamics (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1973. ISBN 978-0-521-09817-5.
* Bennett, Andrew. Lagrangian fluid dynamics (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-521-85310-1.
* Gill, Adrian E. Atmosphere–ocean dynamics (en anglès). Nova York: Academic Press, 1982. ISBN 978-0-122-83522-3.
* Thompson, Michael. An introduction to astrophysical fluid dynamics (en anglès). Imperial College Press, 2006. ISBN 978-1-860-94615-8.
# Cantó de Pesmes

El cantó de Pesmes és un cantó francès del departament de l'Alt Saona, situat al districte de Vesoul. Té 18 municipis i el cap és Pesmes.

## Municipis

* Arsans
* Bard-lès-Pesmes
* Bresilley
* Broye-Aubigney-Montseugny
* Chancey
* Chaumercenne
* Chevigney
* La Grande-Résie
* Lieucourt
* Malans
* Montagney
* Motey-Besuche
* Pesmes
* La Résie-Saint-Martin
* Sauvigney-lès-Pesmes
* Vadans
* Valay
* Venère

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Dr. Girardot | Divers droite |
| 1951-19.. | M. Charpillet | RGR |
| 19..-1976 | M. Lisberney | Divers droite |
| 1976-2001 | Bernard Joly | Divers droite, després UDF-radicals |
| 2001-2008 | Jean Migeon | RPR |
| 2008- | Jean-Claude Gay | MoDem |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.500 | 3.796 | 3.593 | 3.667 | 3.644 | 3.843 | 4.520 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Jaime Sáez Quiroz

Jaime Salvador Sáez Quiroz (Temuco, 9 de desembre de 1985) és un tècnic administratiu, activista mediambiental i polític xilè, militant del partit Revolució Democràtica (RD). Des de març de 2022 exerceix com a diputat a la Cambra de la República en representació del districte n°26 de la regió de Los Lagos, pel període legislatiu 2022-2026.

## Trajectòria

Ha treballat a Valdivia gran part de la seva vida. Posseeix un màster en Desenvolupament a Escala Humana i Economia Ecològica de la Facultat de Ciències Econòmiques i Administratives de la Universitat Austral de Xile. Recentment es va titular en Administració Pública a la Universidad San Sebastián.
És militant de Revolució Democràtica des dels inicis del partit i va ser partícip de la creació de la coalició política Front Ampli.
Va assumir el càrrec de diputat l'11 de març de 2022 i actualment presideix la comissió permanent d'Obres Públiques, Transports i Telecomunicacions, i integra les comissions de Medi Ambient i Recursos Naturals i Zones Extremes i Antàrtica Xilena.

## Referències

* 1 2 Chile, BCN Biblioteca del Congreso Nacional de. «Jaime Sáez Quiroz. Reseñas biográficas parlamentarias». bcn.cl, 2020. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Soporte. «Jaime Sáez Quiroz: la joven promesa de políticos nuevos que asumirá como diputado» (en castellà). Radio La Isla, 20-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-07-30. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Jaime Sáez Quiroz. «Sobre mí» (en castellà). www.jaimesaezdiputado.cl. Arxivat de l'original el 2021-12-14. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Emol.com, Equipo. «Resultados Primarias 2020 – Una cobertura especial de Emol.com». www.emol.com. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Emol.com, Equipo. «Resultados de elecciones para la Convención Constitucional, Municipales y Gobernadores 2021 | – Emol.com». www.emol.com. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ «Diputado Jaime Sáez Quiroz» (en castellà). www.camara.cl. [Consulta: 30 juliol 2022].
# Back Room

Back Room és un curtmetratge espanyol de temàtica LGBTI del 1999 dirigit per Guillem Morales. Va ser el seu treball de final de curs de l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC).

## Argument

En la "cambra fosca" d'una discoteca d'ambient gai de Barcelona, la cambra va seguint a cadascun dels cinc homes protagonistes en una típica nit de dissabte en la s'establixen relacions sexuals.

## Repartiment

* Juan Jaimez ... Iván
* Oriol Serra ... Álex
* Joan Díez ... Víctor
* Ruben Ametllé ... Miguel
* Nolo Ortiz ... Julio

## Premis i nominacions

Fou nominat al Goya al millor curtmetratge de ficció el 1999. Tanmateix va guanyar el Premi Via Digital al Festival de Màlaga, i el premi al millor curt del Festival Internacional de Cinema d'Estocolm. També va guanyar el premi del jurat al Miami Gay and Lesbian Film Festival i diversos premis als festivals de Medina, Dresde, Alcalá de Henares i al Barcelona Curt Ficcions.

## Referències

* ↑ Guillem Morales al web d'El Mundo
* ↑ Back Room al web dels Premis Goya
* ↑ Back Romm Arxivat 2019-12-27 a Wayback Machine. a escac.com
* ↑ Premis a IMDB
# Chanoch Nissany

Chanoch Nissany (en hebreuחנוך ניסני) va ser un pilot de curses automobilístiques israelià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va néixer el 29 de juliol del 1963 a Tel-Aviv, Israel.

## Carrera

Nissany va tenir una carrera no "convencional". Va començar el 2002, a l'edat de 38 anys competint a la Fórmula 2000 hongaresa, obtenint bons resultats. Després va competir a la Formula 3000, i va arribar a ser pilot de proves a la Formula 1. Nissany fou el tercer pilot de Minardi al Gran Premi d'Hongria del 2005 degut en part a la seva popularitat en Hongria.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | Posició | Punts |
| 2005 | Minardi Cosworth | Minardi PS05 | Cosworth | AUS | MAL | BAH | SMR | ESP | MON | EUR | CAN | USA | FRA | GBR | ALE | HUN P.Prov. | TUR | ITA | BEL | BRA | JAP | XIN | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 0 (1) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Gerbillus dunni

Gerbillus dunni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Djibouti, Eritrea, l'est d'Etiòpia i el centre de Somàlia. Els seus hàbitats naturals són les planes rocoses, els herbassars situats a poca altitud i les sabanes seques. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
L'espècie fou anomenada en honor del metge i caçador britànic Henry Nason Dunn.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Gerbillus dunni. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 8 agost 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 117. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Opistobranquis

Els opistobranquis (gr. 'brànquies posteriors') són una antiga infraclasse de mol·luscs gastròpodes, avui considerats un grup informal d'heterobranquis. Es caracteritzen per tenir la closca reduïda o inexistent i les brànquies (òrgan per respirar) situades a la part del darrere del cos.
La seva aparença és semblant a la d'un llimac, i sovint se'ls anomena llimacs de mar, per bé que no estan relacionats amb els llimacs terrestre; altres es coneixen com a llebres de mar.

## Característiques

Presenten un cap amb dos tentacles olfactius, els rinòfors, el mantell que recobreix la part dorsal i el peu a la part ventral per desplaçar-se i adherir-se. També presenten una corona branquial a la part posterior del cos i que en algunes espècies envolta l'anus.
Presenten coloracions sovint molt vistoses i atractives que hom l'atribueix a un cert tipus de mecanisme de defensa (aposematisme) exhibint coloracions contrastades per alertar als seus possibles depredadors, ja que alguns acumulen les cèl·lules urticants del coralls dels quals s'alimenten o tenir un mal sabor o ser tòxics.
* Flabellina affinis
* Berghia coerulescens
* Nembrotha megalocera

## Referències

* ↑ Bouchet P. & Rocroi J.-P. (Ed.); Frýda J., Hausdorf B., Ponder W., Valdes A. & Warén A. 2005. Classification and nomenclator of gastropod families. Malacologia: International Journal of Malacology, 47(1-2). ConchBooks: Hackenheim, Germany. ISBN 3-925919-72-4. ISSN 0076-2997. 397 pp. http://www.vliz.be/Vmdcdata/imis2/ref.php?refid=78278
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Opisthobranchia». [Consulta: 31 juliol 2021].

## Enllaços externs

* GROC
* M@re Nostrum
* OPK-Opistobranquis Arxivat 2017-08-23 a Wayback Machine.
# Capella del Remei (Manresa)

La Capella del Remei és una petita capella barroca del primer quart del s.XVII que es troba al municipi de Manresa (Bages). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església d'una sola nau d'estructura rectangular amb capçalera lleugerament còncava. El sostre està cobert amb una volta en forma de canó, enguixada, que reposa directament sobre els murs laterals. La capella mesura 8'5 m de llarg per 6'5 m, d'ampla aproximadament. L'interior és a pedra vista excepte el sostre, el cor és posterior a l'època de construcció de l'edifici. A ambdós costats dels murs s'obra una fornícula d'estructura rectangular.
El portal, a migdia, presenta forma allindanada; sobre d'aquest hi ha una petita fornícula amb la imatge de la verge del Remei. La façana acaba amb un campanar d'espadanya força enlairat en relació a l'alçada general de la capella. Dues finestres de mig punt i adovellades a l'est i un ull de bou al sud són els punts d'il·luminació del recinte. L'aparell és obrat amb carreus ben disposats en filades, i solament presenta arrebossat a la part alta del lateral dret exterior.

## Història

Va construir-se dins el primer quart del s.XVII (abans de 1621), en el lloc conegut fins llavors com "Altiplà" o "Roquer d'Amigant", i que a partir d'aquest segle es començà a conèixer amb el nom de "raval del Remei". Una clàusula testamentària del 18-VIII-1621 revela el nom del fundador: el ballester manresà Gaspar Picalquers, que l'escollí com a sepultura d'ell i de la seva família. El 2-VII-1627 els seus familiars cediren la capella als Trinitaris, però diferents ordes religiosos de la ciutat s'oposaren a l'establiment d'una nova ordre a Manresa; i així el 2-VI-1632 aconseguien de Roma l'expulsió dels Trinitaris d'aquell lloc. El capítol de la Seu reclamà els drets sobre la capella en estar aquesta dins la seva parròquia i n'aconseguí la cessió el 26-V-1637. El 1861 s'hi feren algunes reformes. Sofrí les conseqüències de la Guerra Civil. El febrer del 1986 fou acabada la seva restauració. Avui es troba en molt bon estat de conservació i és una capella que té vida.

## Referències

* 1 2 3 «Capella del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Jaume Bauzá

«Jaume Bauzá» té aquests significats:
* Jaume Bauçà Coll, entrenador de futbol
* Jaume Bauzà Far, Polític mallorquí, destacat militant del PSOE.
* Jaume Bauzá Mayol, polític balear, militant del PP
# Tiempos felices

Tiempos felices és una pel·lícula mexicana de comèdia del 2014 dirigida per Luis Javier Henaine. La pel·lícula es va estrenar per primera vegada el 21 d'octubre de 2014 al Festival Internacional de Cinema de Morelia.I posteriorment va ser distribuït per Cinépolis a 31 ciutats de Mèxic el 20 de febrer de 2015. És protagonitzada per Luis Arrieta i Cassandra Ciangherotti.

## Sinopsi

Max (Luis Arrieta) és un nerd i dissenyador que té a Mónica (Cassandra Ciangherotti) com a nòvia, gens espectacular; de fet, és tan molest que el protagonista està fart d’ella però no sap acabar amb la relació perquè quan ho intenta sempre acaba al llit amb ella. Per aquest motiu, Max decideix contractar els serveis d '"Abaddon", una agència especialitzada en acabar amb els festejos amb tècniques poc ortodoxes; no obstant això, ho fan tot més complicat del que sembla.

## Repartiment

* Luis Arrieta - Max Quintana
* Cassandra Ciangherotti - Mónica Villalobos
* Bárbara de Regil - Andrea Villalobos
* Jorge Caballero - Agency Researcher
* Fernando Becerril - Señor Villalobos
* Roger Cudney - Dr. Guillermo Murray
* Fernando Gaviria - Mamado
* Iván Arana - Rigo
* Veronica Falcón - Tía de Mónica

## Referències

* ↑ «Tiempos felices» (en spanish). [Consulta: 30 novembre 2019].
* ↑ «Còpia arxivada» (en spanish). Arxivat de l'original el 20 de setembre 2020. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Tiempos felices o cuando el amor y las ideas se acaban» (en spanish). [Consulta: 30 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Bala expansiva

Les bales expansives són projectils dissenyats per ampliar l'impacte, augmentant el diàmetre per limitar la penetració i/o produir una ferida de major diàmetre per a una incapacitació més ràpida. Per aquest motiu, s'utilitzen per a la caça i per alguns departaments de policia, però generalment es prohibeix utilitzar-los en la guerra. Dos dissenys típics són la bala del punt buit i la bala del punt suau.

## Vegeu també

* .303 British
# Improvisació 26

Improvisació 26 (també anomenat Rem) és un quadre d'oli sobre tela (97 × 107,5 cm) realitzat l'any 1912 pel pintor Vassili Kandinski. Es conserva a la galeira municipal Lenbachhausde Múnic.
Aquesta obra forma part d'un grup d'obres anomenades improvisacions, paraula que deriva de les composicions musicals. L'artista va realitzar aquest quadre dos anys després de passar de la pintura figurativa a l'abstracta. Del quadre número 5 fins a aquest 26, Kandinski se centra en el problema de la llum i de l'espai en relació amb el color i la forma en moviment i manté aquesta constant de l'abstracció absoluta, privada de tot contingut naturalista.
El quadre representa diversos pegats de colors bruscament interrompuda per línies negres gruixudes en primer pla que tendeixen a donar una sensació de moviment a l'obra. Algunes de les línies negres semblen gairebé representar ideogrames japonesos. Les línies negres representen, segons molts crítics, rems, de què l'artista pot haver-se inspirat a l'hora de triar el títol del quadre. L'element més important és el color: la taca groga, així com la vermella, tendeixen a ser més properes a l'espectador, mentre que la blava s'allunya i dona una sensació de profunditat. Aquest últim vol representar la quietud interior de l'ésser humà, el groc destaca per a l'espectador en ser el color més clar de l'obra i el vermell, en contrast, vol quedar gravat a l'ànima colpejant l'estat emocional de qui l'observa. Kandinski, doncs, usant els colors com sons, vol posar "en vibració" l'ànima de l'espectador, comunicant-li una sèrie de sensacions psicològiques i forces espirituals en oposició que són representades mitjançant colors freds i calents.

## Moviment

Sota la influència del fauvisme i la consegüent trobada espiritual amb l'art, Vassili Kandinski va ser un pioner de la pintura abstracta. Nascut a Moscou el 1866, va començar estudis en dret i econòmiques l'any 1896 a Múnic, on va estudiar amb Franz von Stuck. Inicialment, els seus treballs van rebre la influència de l'Art Noveau, el folklore rus i l'impressionisme. De la seva amistat amb Klee, Macke i Marc, el títol d'un quadre de Kandinski va resultar en el grup artístic Der Blaue Reiter (El Genet Blau en català). Els seus quadres van desencadenar l'alliberament del color, l'expressionisme abstracte i les improvisacions.

## Referències

* ↑ «Improvisation 26 (Rowing)» (en agnlès). WikiArt. [Consulta: 7 febrer 2016].
* ↑ Düchting, Hajo. Kandinksy (en alemany). Colònia, Alemanya: Taschen, 1990, p. 41. ISBN 978-3-8228-6360-2.
* ↑ «Improvisation 26 (Rowing)» (en anglès). WassilyKandinsky. [Consulta: 7 febrer 2016].
* ↑ «Improvisation 26» (en alemany). PGM. [Consulta: 7 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Web del museu.
# Chambareu

Chambareu (en francès Chamberaud) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 121 habitants. Està integrada a la Communauté de communes Du Pays Cruesa Thaurion Gartempe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 129 | 96 | 125 | 113 | 121 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Roudier | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.