OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barbut cellablanc

El barbut cellablanc (Stactolaema leucogrammica) és una espècie d'ocell de la família dels líbids (Lybiidae) que ha estat considerat una subespècie del barbut d'orelles blanques. Habita selva humida i bosc de ribera del sud i centre de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Stactolaema leucotis leucogrammica (White-eared Barbet (leucogrammica)) - Avibase». [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «Stactolaema leucogrammica (Reichenow, 1915)» (en anglès). [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «White-lined Barbet (Stactolaema leucogrammica) - BirdLife species factsheet». [Consulta: 25 setembre 2024].
# Coal Grove

Coal Grove és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.027 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coal Grove tenia 2.027 habitants, 810 habitatges, i 562 famílies. La densitat de població era de 397,3 habitants per km².
Dels 810 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.101 $ i la renda mediana per família de 33.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.886 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 14.332 $. Aproximadament el 15% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coal Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coal Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Bandera per Vinnland

La bandera per Vinnland o amb més precisió, "de la República Popular Tecnocràtica de Vinnland" apareix al revers dels tres últims discs del grup musical estatunidenc Type O Negative per abastar tant els ideals polítics del seu cantant, Peter Steele, com són el neopaganisme, la connexió amb la natura i el socialisme com la seva herència islandesa per part de mare.
El nom de Vinland sembla que fou el nom que van donar els vikings a la zona del golf de Sant Llorenç, Nova Brunswick i Nova Escòcia, a l'actual Canadà.

## Disseny

La bandera va ser dissenyada utilitzant la imatge negativa de la bandera noruega, que converteix els colors vermell del camp, blanc del fimbriat i blau de la creu nòrdica verd, blanc i negre respectivament.
La bandera apareix en diverses portades de discs del grup, de vegades amb el lema "fet a la República Tecnocràtica Popular de Vinnland", i guarneix diversos objectes de marxandatge del mateix grup.

## Altres usos

Les primeres "banderes per Vinnland" ofertes per a la venda van ser fetes per Patriotic Flags Online Store en 2004. Posteriorment, el símbol ha guanyat ús com a bandera ètnica per diversos grups a l'Amèrica del Nord, incloent-hi nombrosos venedors, alguns grups neopagans germànics i grups polítics que identifiquen el nom de la colònia del segle xi a L'Anse aux Meadows, Terranova, anomenada Vinland en les sagues, amb les zones predominantment angloamericanes de les nacions modernes del Canadà i els Estats Units d'Amèrica. Fins i tot, s'ha mostrat al festival Finnskogen, celebrant pels finlandesos del bosc.

## Referències

* ↑ «The Glorious Liberation of the People's Technocratic Republic of Vinnland» (en anglès). Arxivat de l'original el 6 d’agost 2016. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «Flag for Vinnland» (en anglès). Flogs of the World. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «Type O Negative T-shirt» (en anglès). Round Flat Records. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2016. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «Vinland flag» (en anglès). Patriotic Flag Online Store. Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2016. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ Viggen, Sverre «Republikkens flagg VAIER IGJEN» (en noruec). Ostlendingen, 12-06-2008 [Consulta: 29 novembre 2016].
# Castell de Montdony

El Castell de Montdony fou el castell medieval d'estil romànic del poble de Montalbà dels Banys, del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà, a la comarca del Vallespir, Catalunya del Nord.
Està situat dalt d'un turó situat a prop i al sud del poble de Montalbà, a 90 metres d'altitud per damunt del poble.
El primer document que parla d'aquest castell és del 1020, en el testament de Bernat I Tallaferro, comte de Besalú: castello qui dicunt Monte Donno. En aquell moment, juntament amb el de Castellnou, era considerat el castell més important del Vallespir, i posseïa la capella de Sant Salvador, del tot desapareguda. El castell continua profusament documentat fins al segle xiii, quan pràcticament desapareix dels documents. El Castell de Montalbà, pel que sembla, el va substituir.
Les restes conservades mostren una planta pràcticament rectangular, de 7 per 4,5 metres, amb gruixos de murs fins a 70 cm. Aquestes restes semblen les d'una casa forta, més que no pas una torre o un castell. No s'hi han trobat restes de l'església de Sant Salvador.
Dalt d'un turó més enlairat i més al sud d'aquest castell hi ha la Torre de Montdony, també medieval.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «11 - Els Banys d'Arles». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Bolòs i Mesclans, Jordi. «Els Banys d'Arles: Castell de Montdony». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Els Banys d'Arles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Castell de Montalbà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich i Bolòs, 1996.
# Pere Rafart i Arza

Pere Rafart i Arza, (14 d'abril de 1989, Solsona) és un il·lusionista solsoní, guanyador del premi Memorial Ascanio i del Congrés Màgic Nacional l'any 2017. L'estiu del 2018 va convertir-se en subcampió mundial en cartomàgia a Busan (Corea), al campionat mundial de màgia de la Federació Internacional d'entitats de màgia (FISM), posició que va revalidar el 2022 a Quebec (Canadà), quedant per darrere del francès Markobi.
L'11 de febrer del 2019 obté els quatre sís del jurat del programa Got Talent de Telecinco, deixant impressionat el jurat del programa.
És professor de cursos de màgia a la històrica botiga barcelonina El Rei de la Màgia.

## Premis

* 2017: 1r lloc al Congrés Màgic Nacional (Manresa)
* 2017: Premi Memorial Ascanio
* 2018: FISM WORLD CHAMPIONSHIP OF MAGIC, 2n premi, Card Magic (Busan, Corea)
* 2022: FISM WORLD CHAMPIONSHIP OF MAGIC, 2n premi, Card Magic (Quebec, Canadà).

## Referències

* ↑ Gemma Tramullas. «Pere Rafart: "La màxima llibertat creativa me l'ha donat la màgia"». El Periódico de Catalunya, 17-03-2017. [Consulta: 3 juliol 2017].
* 1 2 ««És frustrant veure mediocres que es forren»». Regió 7, 28-03-2017. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «L'il·lusionista Pere Rafart guanya el premi «Mag de l'any» de la societat espanyola d'il·lusionisme». Nació Solsona - Nació Digial, 02 febrer. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ Susana Paz. «El solsoní Pere Rafart guanya el primer premi de cartomàgia en el congrés manresà». Regió 7, 03-07-2017. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «Campionat de màgia de Quebec».
* ↑ «El solsoní Pere Rafart aconsegueix el segon lloc al Mundial de Màgia». El Segre, 01-08-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «L’il·lusionista Pere Rafart, premiat com a segon millor del món fent màgia de prop». Vilaweb, 01-08-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ Estany, Ramon «El Mag Pere deixa bocabadat al jurat del concurs Got Talent». Nació Solsona, 15-02-2019 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «Premiados Memorial Ascanio». Arxivat de l'original el 23 de setembre 2017. [Consulta: 3 juliol 2017].

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial».
# El Dr. Jekyll i la Sra. Hyde

* Per a altres significats, vegeu «Jekyll i Hyde».
El Dr. Jekyll i la Sra. Hyde (títol original en anglès: Dr. Jekyll and Ms. Hyde) és una comèdia dirigida l'any 1995 per David Price, lliurement inspirada de la clàssica novel·la de l'horror escrit per Robert Louis Stevenson, L'Estrany Cas del metge Jekyll i de M. Hyde posant en escena Tim Daly, Sean Young i Lysette Anthony. Ha estat doblada al català.

## Argument

Richard Jacks (Tim Daly) és un perfumista que treballa en una gran companyia, heretant carnets del seu rebesavi, el Dr. Henry Jekyll. Fascinat per la idea de Jekyll sobre la dualitat de l'home, comença per experimentar i redefinir la fórmula separadora del bé i del mal. Adonant-se que la fórmula del seu avantpassat incrementa l'agressivitat de l'home, Richard decideix modificar les seves proporcions en estrògens amb l'esperança d'atenuar-ne la perillositat.

## Repartiment

* Timothy Daly: Dr. Richard Jacks
* Sean Young: Helen Hyde
* Lysette Anthony: Sarah Carver
* Stephen Tobolowsky: Oliver Mintz
* Harvey Fierstein: Yves DuBois
* Jeremy Piven: Pete Walston
* Stephen Shellen: Larry
* Polly Bergen: Mme Unterveldt
* Thea Vidale: Valerie
* John Franklyn-Robbins: El professor Manning

## Rebuda

* Premis 1995: Nominada als Premis Razzie: Pitjor actriu (Sean Young)
* Crítica: "L'originalitat brilla per la seva absència. Actors poc coneguts i poc més per a una comèdia una miqueta xarona i intranscendent"

## Referències

* 1 2 «El Dr. Jekyll i la Sra. Hyde». esadir.cat.
* ↑ «Dr. Jekyll and Ms Hyde». The New York Times.
* ↑ Morales, Fernando «Dr. Jekyll and Ms Hyde». El País.
# Assumpció Estivill Rius

Assumpció Estivill Rius (Reus, Baix Camp, 1949) és una bibliotecària i professora universitària catalana. És llicenciada en filologia hispànica (1973), graduada per l'Escola de Bibliotecàries (1976), màster en història contemporània i doctora per la School of Library and Information Science de la Universitat de Pittsburgh (1990).
El 1976 comença la seva carrera professional com a bibliotecària a la Biblioteca Josep M. Figueras del Centre d'Estudis d'Història Contemporània. L'any següent i fins al 1982, treballà a la Secció de Reserva de la Biblioteca de Catalunya. L'any 1978 s'inicia com a docent a l'Escola de Bibliologia, actual Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals de la Universitat de Barcelona, de la qual ha estat cap d'estudis, sotsdirectora i degana. Hi exerceix la docència fins a 2011 i es jubila definitivament el març de 2019. Durant els seus anys en actiu a la Facultat, va orientar la seva docència a la catalogació, gestió de les publicacions en sèrie i l'organització dels serveis tècnics.
És autora de L'Escola de Bibliotecàries, 1915-1939 (1992) i de nombrosos articles i monografies especialitzats en l'àmbit de la història de la professió bibliotecària i les biblioteques a Catalunya, la catalogació de tota mena de recursos, els sistemes integrats de gestió bibliotecària i l'ús de metadades, polítiques i presentació de col·leccions patrimonials a la xarxa. També és responsable de la traducció al català de les Regles angloamericanes de catalogació, de les RDA i d'altres textos normatius internacionals. Ha estat editora de la revista BiD: textos universitaris de Biblioteconomia i Documentació i ha format part dels comitès editorials d'altres revistes en l'àmbit de la biblioteconomia i la documentació. Va ser membre del Comitè Permanent de la Secció de Catalogació de la Federació Internacional d'Associacions i Institucions Bibliotecàries (1991-2001).

## Referències

* ↑ «Assumpció Estivill». La Mancomunitat de Catalunya 1914: centenari del primer pas vers l'autogovern. Institut d'Estudis Catalans, 2014. [Consulta: 9 maig 2015].
* ↑ Assumpció Estivill: recull bibliogràfic amb motiu de la seva jubilació. Barcelona: CRAI. Biblioteca de Biblioteconomia, 2019 [Consulta: 9 maig 2019].
* ↑ Facultat de Biblioteconomia i Documentació. Memòria del curs 2000-2001. Barcelona: Facultat de Biblioteconomia i Documentació, Universitat de Barcelona, 2001.
* ↑ Unitat Departamental de Biblioteconomia i Documentació. Memòria de docència i recerca, curs 1999-2000. Barcelona: Unitat Departamental de Biblioteconomia i Documentació, 2000.
* ↑ «Assumpció Estivill i Rius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Annual report 2001». IFLA. Cataloguing Section, 2002. Arxivat de l'original el 2017-03-30. [Consulta: 9 maig 2015].

## Enllaços externs

* Recull bibliogràfic amb motiu de la seva jubilació
# Coalescència

«Coalescència» té aquests significats:
* Coalescència (genètica) una fusió genètica
* Coalescència (lingüística), una fusió de dues paraules o més en una
* Coalescència (meteorologia), fusió de dues o més gotetes en una
* Coalescència (informàtica), fusió de blocs de memòria
* Coalescència (química), procés de substàncies miscibles.
# Bandar Abbas

Bandar Abbas o Bandar-e ‘Abbās (persa: بندر عباس; conegut pels europeus com Gombroon deformat a Gamrun pels holandesos) és un port de l'Iran, capital de la província d'Hormozgan a la costa del golf Pèrsic, prop de l'estret d'Ormuz. És la base principal de la marina iraniana. La seva població el 2005 s'estimava en 352.173 habitants.

## Dades de la ciutat

Prop de Bandar Abbas hi ha els turons Geno, a 17 km al nord, i el Pooladi, a 16 km al nord-oest. El riu més proper és els Shoor que neix a la muntanya Geno i desaigua al golf Pèrsic a 10 km de la ciutat. La ciutat disposa d'un aeroport internacional. Els seus habitants parlen el dialecte bandarí (بندری). A la zona es produeixen dàtils, cítrics, tabac, canya de sucre, i es pesca principalment tonyina. és seu d'almenys tres universitats (Ciències Mèdiques, Hormozgan i Universitat Islàmica Azad)

## Història

Es creu que la ciutat està situada al lloc de l'antic port pescador de Shahru o Shahruva; al segle xiv la veïna illa de Jarun o Jarrun va canviar el nom a Ormuz i va esdevenir un gran centre comercial i el port va esdevenir important i els portuguesos al segle xvi s'hi van establir i el van anomenar Gamru. Els portuguesos foren expulsats pels perses el 1615 i el 1622 els van expulsar també de l'illa d'Ormuz amb ajut de la Companyia Britànica de les Índies Orientals; com agraïment per aquest ajut el xa Abbas I el Gran els va concedir una factoria a Gamru anomenada pels anglesos Gombroon (derivat del persa gumruk = duana o de kamrun = gamba) amb exempció de drets de duana. El xa va rebatejar al port amb el seu nom: Bandar Abbas. Al port s'hi van instal·lar també factories franceses i holandeses i va esdevenir el principal de Pèrsia.
El 1722 els ghilzay van enderrocar als safàvides i això va anar seguit d'invasions dels russos i turcs, revoltes interiors, i altres elements que van paralitzar el comerç. Nadir Shah hi va cobrar impostos i va establir una base naval a Bushahr que va afectar Bandar Abbas, ja que Bushahr (Bushire) va esdevenir aviat el primer port del país. El 1750 el 90% de les cases de la ciutat havien estat abandonades i no gaire temps després el port fou abandonat per les companyies britànica i holandesa. El 1793 la vila i una banda de terra de 150 km fou cedida al sultà d'Oman que la va conservar fins al 1868.
Fins a la segona meitat del segle XX no va recuperar certa prosperitat, accelerada modernament.

## Notes

* ↑ Cities in Iran: 2005 Population Estimates
* ↑ «Hobson Jobson Dictionary». Arxivat de l'original el 2013-07-28. [Consulta: 19 novembre 2008].

## Referències

* EIr, "BANDAR ABBAS," Encyclopædia Iranica, edició en línia, 2014, disponible a http://www.iranicaonline.org/articles/bandar-abbas-parent

## Enllaços externs

* Bandar Abbas a la Cambra de Comerç de l'Iran (www.iranchamber.com)
* Port de Bandar Abbas Arxivat 2007-12-15 a Wayback Machine.
* www.hums.ac.ir/english/province/hormozgan english/bandar_abbas.htm
# Castell de Montellà

El Castell de Montellà és un edifici de Montellà i Martinet (Baixa Cerdanya) declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

El Castell de Montellà estava situat al turó que domina el poble, a 1158 metres d'altitud. Les seves restes són difícils d'identificar, ja que sobre elles es bastí una casa.
A l'est es conserven vestigis de ruïnes de murs de la torre de la presó i a l'oest restes de muralles.

## Història

Estava situat a l'encreuament de l'antiga strata ceretana amb l'antic camí de Berga pel Cadí.
L'antic castell de Montellà fou de la senyoria del capítol d'Urgell. Tingué un paper destacat en les lluites entre els poderosos vescomtes de Castellbó i els dinastes del comtat (els comtes i bisbes d'Urgell i els barons de Pinós).

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Montellà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Montellà i Martinet | enciclopèdia.cat». [Consulta: 21 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Castell de Montellà». entari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Pedesina

Pedesina és un municipi situat al territori de la província de Sondrio, a la regió de la Llombardia, (Itàlia). Amb 33 habitants és el municipi menys poblat d'Itàlia.
Pedesina limita amb els municipis de Bema, Gerola Alta, Premana, Rasura i Rogolo.
# Elgin (Oregon)

Elgin és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 1.685 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elgin tenia 1.654 habitants, 638 habitatges, i 444 famílies. La densitat de població era de 645,1 habitants per km².
Dels 638 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,5% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 23,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.449$ i la renda mediana per família de 35.529$. Els homes tenien una renda mediana de 31.250$ mentre que les dones 17.500$. La renda per capita de la població era de 14.861$. Aproximadament el 8,8% de les famílies i el 14,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elgin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elgin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Matadeón de los Oteros

Matadeón de los Oteros és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 399 | 326 | 290 | 283 |
# Gigio D'Ambrosio

Luigi D'Ambrosio (Imperia, 28 de setembre de 1959) és un presentador de ràdio italià. Milanès d'adopció, Luigi, normalment anomenat Gigio D'Ambrosio, va començar ràpid a treballar en el món de la ràdio: en paral·lel amb la direcció artística de Ràdio 101 (One O One) inicia la seua carrera de locutor i actor de veu. Va ser un dels primers conductors de ràdio en formats internacionals i és triat per ABC Watermark com la veu del programa italià; American Top 40, llista de Billboard sobre els senzills més venuts als Estats Units i mostra internacional organitzada pel Casey Kasom, presenta el programa durant més de vint anys. El 1982 com a conseller musical pel Canale 5 va començar una col·laboració que tindrà una durada de diversos anys i quatre anys després és director de programació de Disc Ring (1986), programa musical de la RAI. Per a la LA7 l'any 2001 condueix més de tres-cents episodis del qüestionari 100%, produït pel Magnolia S.P.A.; el 2005 interromp una col·laboració de trenta anys amb Ràdio 101 pel tornar a fer-se carregat de la producció de televisió com a escriptor i productor; en 2007 inicia la conducció de les programes de Ràdio 105 Classics i en 2009 va començar pel ràdio RTL 102.5. Gigio D'Ambrosio ha estat membre del Comitè de Joventut del Festival de Sanremo en les edicions de 2005, 2006, 2009, 2010 i 2011; part del grup de selectors per la prefabricació de X Factor Itàlia en les edicions de 2011 i 2012. Avui dia continua activitat de publicitat, veu i representant de promos, documentals i programes de televisió.
Vers el final de 1975 als 16 anys es va unir a la Ràdio Milano International (One O One) recentment formada, ia partir d'aquest període comença a conduir programes nocturns. En finalitzar de les anys setanta prendre responsabilitats artística i en els programes ha estat nomenat Director Artístic de la ràdio en 1981. Aquesta col·laboració amb la ràdio ha tingut una durada de trenta anys
D'Ambrosio en 1990 va fundar Radio RockFM, emissora de Milà, germana menor de Radio 101 es transmet a al nord d'Itàlia i es convertirà en popular amb l'adveniment d'Internet. Obstant això, els programes de RockFM han tingut una duracóin de 18 anys i després cessaran el 30 de maig del 2008.
El juliol del 2009 comença a RTL 102.5 amb la conducció del programa Stop Noticias - W l'Italia. Al febrer 2010 amb Giorgia Surina passa a dirigir No problem - W l'Italia, mentre al setembre tots els caps de setmana costat a Alex Peroni i porta a terme Music Drive i The Flight. Actualment al costat de Laura Ghislandi i sempre pel RTL 102.5 condueix el programa La suite 102.5.

## Referències

* ↑ Breu nota biogràfica sobre Gigio D'Ambrosio Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ Compte que mostra la presència de Gigio D'Ambrosio en la Ràdio Milano International Arxivat 2015-03-04 a Wayback Machine. (italià)