OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tatra T5C5

El Tatra T5C5 era un tramvia construït per ČKD Tatra a Praga a finals de la dècada de 1970 i començaments dels vuitanta. El 1978 es van provar 2 prototips a Praga i Budapest. Diferien en molts aspectes dels primers productes de Tatra, entre ells que el vehicle es controlava per una palanca de mà en comptes d'un pedal de peu. Entre 1978 i 1984 es van subministrar 22 vehicles a Budapest i fins a l'octubre del 2010 encara restaven servei actiu tres d'ells. Del 2002 al 2004 es van modificar divuit T5C5 i ara duen equipats uns moderns transistors bipolar de porta aïllada (IGBT). La modernització dels vehicles també va incloure una revisió completa de l'interior. Aquests tramvies modernitzats reben el nom de Tatra T5C5K.

## Referències

* ↑ «Tatra T5C5». Strassenbahnen-Online. [Consulta: 10 desembre 2007].
* Prototip T5C5 (nr. 4000) a Budapest
* Tatra T5C5K a la plaça Széll Kálmán, Budapest.
# Teodor de Cirene

* No s'ha de confondre amb Teodor Ateu.
Teodor de Cirene (grec antic: Θεόδωρος) (Cirene, 465 aC - Cirene, 398 aC) fou un filòsof pitagòric grec del temps de Pèricles (segle v aC), nadiu de Cirene.
Segons Procle fou una mica més jove que Anaxàgores i va ser eminent com a matemàtic. Apuleu i Diògenes Laerci diuen que Plató va anar a Cirene per estudiar geometria amb Teodor, que seria aquest personatge. Iàmblic l'esmenta entre els pitagòrics eminents (De Vita Pythagorica). Teodor va ser alumne de Protàgores i va viure la major part de la seva vida a Atenes, on va conèixer Sòcrates i Plató. El personatge que dona títol al diàleg de Plató Teetet hauria estat deixeble de Teodor.
Teodor va estar interessat en l'estudi de la filosofia tant com l'astronomia, l'aritmètica, la música i l'educació.
Com molts Pitagòrics creia que l'alegria i el bon judici eren les bases per arribar a la felicitat. Però sobretot va ser famós pel seu treball matemàtic, demostrant la irracionalitat de les arrels dels nombres enters no quadrats (2, 3, 5... 17) fent servir el mètode tradicional pitagòric de la reducció a l'absurd i arribar a una inconsistència relacionada amb nombres parells i imparells. També va crear l'espiral que porta el seu nom a partir del Teorema de Pitàgores i afegint perpendicularment a un segment una unitat, de manera que es formen triangles les hipotenuses dels quals són les successives arrels expressades gràficament.

## Referències

* ↑ Nails, 2002, p. 281-282.
* ↑ Diògenes Laerci 3.6
* ↑ Plató, Teetet, 189a
* ↑ Bourbaki, 1994, p. 148.
* ↑ Gautschi, 2010, p. 1042 i ss.
* ↑ James Gow, pàg. 57

## Bibliografia

* Nails, Debra. The People of Plato: A Prosopography of Plato and Other Socratics. Indianapolis: Hackett Publishing, 2002. ISBN 0-87220-564-9.
* Gow, James. A Short History of Greek Mathematics. C.J. Clay and Son, 1884.
* Gautschi, Walter «The spiral of Theodorus, numerical analysis, and special functions». Journal of Computational and Applied Mathematics, Vol. 235, Num. 4, 2010, pàg. 1042-1052. DOI: 10.1016/j.cam.2009.11.054. ISSN: 0377-0427.
* Bourbaki, N. Elements of the History of Mathematics. Springer, 1994. ISBN 978-3-54064767-6.
* espiral de Teodor de Cirene Arxivat 2009-12-30 a Wayback Machine..
* DK= Hermann Alexander Diels, Walther Kranz: Die Fragmente der Vorsokratiker.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Teodor de Cirene» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Bulmer-Thomas, Ivor. «Theordorus of Cyrene» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 6 febrer 2024].
# Teodor de Nixapur

Teodor (en llatí Theodorus, en grec antic Θεόδωρος) era un metge persa cristià que vivia a Nixapur al Khurasan, al qual un rei persa, potser Sapor II o Bahram IV, va encarregar la construcció d'una església cristiana al segle iv.
Va escriure una obra titulada Pandectae Medicinae, segons diu Ibn Abí Osaibiah, a Fontes Relationum de Class. Medicor. 11.1., un manuscrit conservat a la Biblioteca Bodmeriana.

## Referències

* ↑ W.A.G., 8.Theodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1058
# Tetraleurodes cruzi

Tetraleurodes cruzi és un hemípter del gènere Tetraleurodes de la família dels Aleiròdids.
L'espècie va ser descrita científicament per primera vegada per Cassino el 1991.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# Tetsuya Komuro

Tetsuya Komuro (27 de novembre de 1958) és un productor i músic originari de la ciutat de Tòquio, en Japó.
Va començar dins de la seua banda TM Network en els 80, amb els quals va arribar gran popularitat. Experimentant musicalment també va ser part de la banda True Kiss Destination, juntament amb la cantant Asami, i des de 1995 fins a l'actualitat és membre actiu de la banda de pop i electrònica globe.
En els anys 90 va ser considerat un dels genis musicals més influents dins de la indústria musical japonesa, creant la coneguda "Família Komuro", que albergava als més reeixits cantants nipons de la dècada, i també va ajudar al segell Avex a ser una de les més fortes potències musicals, gràcies de les seues produccions, i els nous artista que trobava i convertia en famoses estrelles.
També és amo juntament amb el segell Avex de la discoteca més gran Àsia que està a Tòquio i és dita Velfarre.

## Enllaços externs

* Pàgina MySpace Oficial de Tetsuya Komuro Arxivat 2007-01-10 a Wayback Machine.
* Web d'Informació de Tetsuya Komuro
# The Spoilers (pel·lícula de 1930)

The Spoilers és una pel·lícula pre-codi dirigida per Edwin Carewe i protagonitzada per Gary Cooper i Betty Compson. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima de Rex Beach, es va estrenar el 20 de setembre de 1930.

## Argument

Mentre viatja cap a Nome, Alaska, on és un dels propietaris d'una lucrativa mina anomenada “The Midas”, Roy Glenister coneix Helen Chester de la que s'enamora. Quan arriba a Nome, descobreix que els seus socis, Slapjack Simms i Joe Dextry, es troben enmig d'una disputa legal amb tres funcionaris corruptes: el mariscal dels Estats Units Voorhees, el jutge Stillman, i un polític anomenat Alec McNamara. Han participat en una estafa reclamant els títols de propietat de diverses mines, expulsant els miners, i després fent propietari d'aquestes a McNamara. Els tres funcionaris es volen fer amb The Midas. McNamara també roba els diners de Glenister i els seus socis cosa que impedeix que sol·licitin ajuda legal als Estats Units. Quan Dextry i Glenister planifiquen vigilar la mina, McNamara demana a un grup de soldats que protegeixin "la seva propietat". En el moment en què Glenister i McNamara es preparen per a batre’s a trets, són dissuadides per Helen, que suggereix que els tribunals gestionin la disputa. Més tard, Cherry Malotte, la propietària del saloon, per gelosia, de la berlina menteix a Glennister en explicar-li que Helen i McNamara conspiren per enganyar-lo cosa que provoca la baralla entre Glennister i McNamara. Glenister venç la disputa i guanya la mà de Helen.

## Repartiment

* Gary Cooper (Roy Glenister)
* Kay Johnson (Helen Chester)
* Betty Compson (Cherry Malotte)
* William "Stage" Boyd (Alec McNamara)
* Harry Green (Herman)
* Slim Summerville (Slapjack Simms)
* James Kirkwood (Joe Dextry)
* Lloyd Ingraham (jutge Stillman)
* Oscar Apfel (Struve)
* George Irving (William Wheaton)
* Knute Erickson (capità Stevens)
* Merrill McCormick (miner)
* Charles K. French (home al bar)
* Jack Holmes (Voorhees)
* John Beck (Hanson)

## Referències

* ↑ «Gary Cooper in “The Spoilers”». The Film Daily, 21-09-1930, pàg. 31.
* ↑ «Silent successes adaptable for talkies». The Film Daily, 02-10-1930, pàg. 4.
* ↑ Munden, Kenneth White; Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997. ISBN 978-0-520-20969-5.

## Enllaços externs

* The Spoilers al catàleg de l'American Film Institute
# The Dark Side of the Moo

The Dark Side of the Moo (en català, El Costat Fosc del Moo) és un primerenc bootleg del grup de rock progressiu britànic Pink Floyd, que inclou enregistraments no disponibles en els àlbums que van editar als Estats Units. Tècnicament parlant, és un enregistrament pirata, ja que conté diverses pistes que havien tingut com a mínim una edició comercial.
El nom és un obvi joc de paraules amb The Dark Side of the Moon, l'àlbum més reeixit de la banda, i la coberta del davant d'Atom Heart Mother, en la qual s'hi presenta una vaca.

## Fons

L'àlbum va ser creat per una segell anònim conegut com a Trixie Rcords per un bootlegger anomenat "Richard", i per evitar detecció per part de les autoritats, va utilitzar un nom primerenc pel grup, "The Screaming Abdabs" en l'etiqueta del segell. "Richard" va crear el bootleg perquè estava frustrat per la quantitat de material que havia estat editat per la banda, però va haver-hi no fundar la seva manera a qualsevol àlbum àmpliament disponible, fins i tot recopilacions com Relics, o en edicions als Estats Units. Va admetre que, encara que una motivació clau per crear-lo era per la coberta, per quin va crear la seva fotografia pròpia d'una vaca en un camp.

## Recepció

Revisant el bootleg, Ritchie Unterberger va recomanar-lo per als aficionats que intentessin completar una col·lecció de Pink Floyd, dient "Si no està inclinat a gastar uns 50 dòlars addicionals o una cosa així, certament fa sentit per saltar per aquest, si el pots trobar." El disc va ser vendre més de 15.000 còpies, i va ser elogiat per la seva alta fidelitat. "Richard" deia que era el millor bootleg que va produir, i encara l'estava venent a mitjans dels anys noranta, anys després del seu llançament.
Tot i que alguns de les pistes són ara àmpliament disponibles, quan el bootleg va ser editat, alguns temes com «Point Me at the Sky», encara no havia estat alliberat en un àlbum normal (el 1992, «Point Me at the Sky» va ser editat com a part del disc extra de 'The Early Singles' en la caixa recopilatòria 'Shine On').

## Referències

* 1 2 Heylin, Clinton. The Great White Wonders – A History of Rock Bootlegs. Penguin Books, 1994, p. 197. ISBN 0-670-85777-7.
* 1 2 3 Unterberger, Richie. «Dark Side of the Moo [Bootleg] – Pink Floyd : Songs, Reviews, Credits, Awards». Allmusic. [Consulta: 12 setembre 2012].
* 1 2 «A Brief History of Bootlegs». Floyd Boots. Arxivat de l'original el 5 d'agost 2012. [Consulta: 22 setembre 2012].
* ↑ Kernfeld, Barry. Pop Song Piracy: Disobedient Music Distribution since 1929. University of Chicago Press.
* 1 2 «Screaming Abdabs, The – The Dark Side of the Moo». [Consulta: 5 octubre 2012].
# The Darkest Hour

The Darkest Hour (en català literalment L'hora més fosca) és una pel·lícula de ciència-ficció russoestatunidenca del 2011 dirigida per Chris Gorak i produïda per Timur Bekmambetov. La trama se centra en un grup de joves que viatgen a Moscou just en el moment en què arriba a la Terra una invasió alienígena. La pel·lícula va estrenar-se el 25 de desembre del 2011 als Estats Units.

## Argument

En Bean i en Sean (Max Minghella i Emile Hirsch) són dos joves estatunidencs que viatgen a Moscou per patentar i comercialitzar un software que han dissenyat. Mentre són a la capital de Rússia decideixen gaudir d'uns dies d'oci en una discoteca, on coneixen la Natalie i l'Anne (Olivia Thirbly i Rachael Taylor).
De sobte tothom surt al carrer quan quelcom crida l'atenció de la gent: tot i la latitud, els ciutadans moscovites contemplen una mena d'aurora boreal que en realitat són boles lluminoses que baixen a la Terra i comencen a desintegrar tot el que toquen.
Les llums són finalment alienígenes mecànics protegits amb un escut pràcticament invisible i els quatre nois tracten de sobreviure i de camí es troben amb altres supervivents amb qui intenten cercar un lloc segur on reunir-se amb més supervivents per començar la guerra contra els invasors.

## Repartiment

* Emile Hirsch: Sean
* Olivia Thirlby: Natalie
* Max Minghella: Ben
* Rachael Taylor: Anne
* Joel Kinnaman: Skyler
* Gosha Kutsenko: Matvei
* Veronika Vernadskaya: Vika
* Dato Bakhtadze: Sergei
* Nikolay Efremov: Sasha
* Pyotr Fyodorov: Anton Batkin
* Georgiy Gromov: Boris
* Artur Smolyaninov: Yuri
* Anna Rudakova: Tess

## Referències

* ↑ «The Darkest Hour». The New York Times.

## Enllaços externs

* The Darkest Hour - Lloc web oficial
# Tiquita

La tiquita és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la northupita. El seu nom prové del grec τυχή, "tyche" (sort, casualitat) perquè el primer i l'únic dels últims deu cristalls de northupita d'un total de devers 5.000 examinats per S.L. Penfield i G.S. Jamieson va ser tiquita.

## Característiques

La tiquita és un carbonat de fórmula química Na₆Mg₂(CO₃)₄(SO₄). Cristal·litza en el sistema isomètric i els cristalls mesuren fins a 8 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la ferrotiquita, en la qual la substitució gradual del magnesi per ferro va donant els diferents minerals de la sèrie.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tiquita pertany a «05.BF - Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb (Cl), SO₄, PO₄, TeO₃» juntament amb els següents minerals: ferrotiquita, manganotiquita, northupita, bonshtedtita, bradleyita, crawfordita, sidorenkita, daqingshanita-(Ce), reederita-(Y), mineevita-(Y), brianyoungita, filolitita, leadhil·lita, macphersonita i susannita.

## Formació i jaciments

La tiquita és un mineral poc comú en els dipòsits evaporítics estratolligats en llacs. Va ser descoberta al llac Searles, al Comtat de San Bernardino (Califòrnia, Estats Units). També ha estat trobada al llac Borax, al comtat de Lake (Califòrnia, Estats Units); a la vall del riu Vuonnemiok, al massís de Khibini (Península de Kola, Rússia); al llac Katwe, al Districte de Kasese (Uganda) i a Bangkog (Regió Autònoma del Tibet, Xina).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: northupita, gaylussita, thenardita, schairerita i pirssonita.

## Referències

* 1 2 3 «Tychite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 maig 2017].
* 1 2 3 «Tychite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ «Ferrotychite-Tychite Series» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 23 maig 2017].
# The Cleveland Show

The Cleveland Show és una sèrie d'animació per a televisió creada per Seth MacFarlane per a la Fox Broadcasting Company. És una sèrie derivada de la més reeixida de MacFarlane, Family Guy, i és protagonitzada per Cleveland Brown. La sèrie, que compta amb quatre temporades, fou cancel·lada l'any 2013.

## Referències

* ↑ «The Cleveland Show fact sheet at FoxFlash». Arxivat de l'original el 2010-01-17. [Consulta: 19 octubre 2009].
* ↑ Fox ANNOUNCES FALL PREMIERE DATES FOR THE 2009-2010 SEASON
* ↑ «Fox Cancels The Cleveland Show». www.ismyshowcancelled.com. [Consulta: 20 febrer 2014].
# Tisífone

Tisífone (grec: Τισιφονη, "venjadora de la mort") és una de les tres Erínnies de la mitologia grega. Segons Hesíode, ella i les seves germanes Megera i Al·lecto van néixer de la sang d'Urà quan Cronos va castrar-lo.
Era l'encarregada de castigar els crims d'assassinat (parricidi, fratricidi i homicidi) al Tàrtar.
Segons un mite, Tisífone s'enamorà de Citeró, a qui va causar la mort quan una de les serps del seu cap el va mossegar. Citeró es va convertir en la muntanya que porta el seu nom.
Al llibre VI de l'Eneida, es descriu a Tisífone com la guardiana irascible i cruel de les portes del Tàrtar. També apareix a la Divina Comèdia de Dant, guardant les portes de la ciutat infernal de Dite.
Una altra Tisífone s'esmenta en una tragèdia perduda d'Eurípides, que tractava de les aventures d'Alcmeó. Tisífone seria una filla d'aquest heroi, a la que el seu pare va confiar al rei de Corint, Creont, i va ser venuda com a esclava.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 531. ISBN 9788496061972.
# Tisícrates

Tisícrates és el nom dels següents personatges:
* Tisícrates (escola de Lisip), escultor grec de l'escola de Lisip
* Tisícrates (escultor), escultor grec
# Torre de Compte

La torre de Compte, també coneguda com a torre d'en Rovira, està situada prop de la parròquia de Sant Agustí al municipi de Sant Josep de sa Talaia, (Eivissa), a uns vint quilòmetres del nucli de Sant Josep de sa Talaia, en direcció cap als illots de s'Espartar fins a l'illa de sa Conillera.
És també una de les torres de defensa més importats de la seva classe, de volumetria més gran que altres construïdes contemporàniament a les illes Pitiüses. Com les illes que estan enfront eren el lloc on s'amagaven els pirates musulmans, era considerada com una torre de gran importància juntament amb la Torre des Savinar.
També exercia una funció de salvaguarda del port de Sant Antoni. A principis del segle xix posseïa artilleria pròpia i en els casos de major urgència arribava a tenir fins a vuit soldats.
Va ser habilitada com a habitatge i conserva en bon estat la seva estructura original.
La seva datació és del 1763, va ser construïda per a protegir la costa eivissenca de ponent, entre l'església de Sant Antoni de Portmany i la torre de cap des Savinar, dels atacs invasors. Es tracta d'un projecte de l'enginyer Joan Ballester i Zafra fins a 1756 i executat l'any 1763 per l'enginyer García Martínez. Finalment aixecada per a donar protecció a la costa per Cap Nonó fins Es Vedrà.

## Vegeu també

* Torres de defensa a les Pitiüses.
# Torre de Corsavell

La Torre de Corsavell és una casa forta al nord-oest de la vila d'Albanyà, entre el puig de la Plana i la solana de can Nou declarat bé cultural d'interès nacional. La torre de Corçavell continua essent una mostra excepcional de sala romànica dels segles XII o XIII, important per l'escassetat d'edificis conservats d'aquesta tipologia.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular d'uns 5,75 metres d'amplada per 11,65 metres de llargada. Sembla que tenia dos nivells. El pis inferior constava d'una espaiosa sala amb dues arcades d'arc de mig punt que de sud a nord la dividien en tres parts, alhora que sostenien un sostre de bigues, del qual no en queden restes. La porta està acabada per la part interior amb un arc rebaixat i per la part exterior amb un arc de mig punt les dovelles del qual resten mig amagades rere una construcció més moderna. Aquesta porta està oberta a la façana sud i està flanquejada per dues espitlleres, alhora que dues més, eren a les parets est i oest. El pis superior estava coronat per unes golfes cobertes per una teulada de doble vessant. Aquest pis superior ha estat molt més modificat en època moderna. El mur oest, així com el sector oest dels murs nord i sud, foren formalment refets. Els dos envans que divideixen transversalment aquest nivell d'habitació, l'occidental, presenten restes dels extrems de l'arc apuntat i l'oriental, una porta acabada amb un arc de mig punt. La porta d'accés a aquest pis, coronada també per un arc de mig punt, fou oberta a la paret nord, que juntament amb la resta de murs d'aquest mateix nivell, presenta deu espitlleres.

## Síntesi històrica

La torre de Corsavell, al costat de l'església de Sant Martí, devia ésser la residència dels senyors del lloc, membres de la petita noblesa. El lloc de Corsavell (Curçabel), apareix esmentat en un diploma carolingi l'any 878. Les notícies de la casa o dels seus senyors són escasses i tardanes. El 1347, un tal Bernat de Corsavell, sembla que era el senyor del lloc. En un inventari dels focs de la vegueria de Besalú (1370) se cita a Guillem de Curçavell, donzell, que posseïa vuit focs a la parròquia de Corsavell, tres a Lliurona i dos a Cirera, és a dir, d'aquest senyor local depenien 13 famílies. Actualment els seus interiors estan en ruïna, i els murs exteriors gairebé coberts per una vegetació abundant.

## Referències

* 1 2 «Església i Torre de Sant Martí de Corsavell». Arxivat de l'original el 2020-11-28. [Consulta: 3 novembre 2014].
* 1 2 3 «Torre de Corsavell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
* ↑ «Torre de Corçavell- Catalunya medieval». [Consulta: 3 novembre 2014].
# Tití bicolor

El tití bicolor (Saguinus bicolor) és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu al Brasil. L'espècie es concentra a la riba nord del riu Amazones, a l'est del Rio Negro i prop de Manaus.
És un animal petit, d'entre 208 i 283 mil·límetres de llargada, amb una cua d'entre 335 i 420 mil·límetres i un pes mitjà de 430 grams, tant en mascles com en femelles. Es caracteritzen per tenir la cara i les orelles negres i sense pèl, fet que contrasta amb la riquesa cromàtica del seu pelatge (marró, negre o gris), que li cobreix la resta del cos. Acostumen a moure's de branca en branca a quatre potes, i acostuma també a viure en grups amb múltiples mascles i femelles, d'entre dos i vuit individus, incloent una femella dominant.

## Referències

* ↑ Rylands et al. (2003). Saguinus bicolor. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10-05-2008 (en anglès).
* ↑ «Saguinus bicolorBrazilian bare-faced tamarin». Animal Diversity Web. [Consulta: 24 agost 2014].

## Enllaços externs

* Estructura social d'aquest mico. (castellà)
# Tití bru

El tití bru (Plecturocebus brunneus) és un primat platirrí de la família dels pitècids.
Anteriorment se'l considerava una subespècie del tití gris (com a Callicebus moloch ornatus), del qual es diferencia per la seva coloració majoritàriament bruna, però sobretot per la manca de color vermell al ventre. Viu en una àmplia zona del centre del Brasil, que s'estén fins a la frontera amb Bolívia. Habita la selva pluvial, sempre a prop d'una font permanent d'aigua.