OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Racó de la Família

El Racó de la Família és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Espai de petites dimensions que té raó de ser gràcies a unes rajoles pintades on apareix una família guissonenca de finals del segle xix. Aquestes rajoles són obra de l'artista Marcel Riera i el projecte d'urbanització d'aquest racó es deu a l'arquitecte Manel Pau Recasens.
Es tracta d'una placeta molt reduïda delimitada per un balustre de pedra, dins de la qual hi ha un espai ajardinat amb uns bancs de forja. Aquest espai està presidit per unes rajoles policromades on apareix la representació d'una família del segle xix, emmarcades per un arc apuntat de pedra.

## Referències

* 1 2 «El Racó de la Família». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Martí Sans i Pairuto

Martí Sans i Pairuto (Biure, Alt Empordà, 16 de gener de 1946) és un polític català.
És llicenciat en Filosofia i Ciències de l'Educació per la UNED, i ha treballat com a professor de català a l'IES Narcís Monturiol de Figueres de 1972 a 1990. Fou un dels fundadors del sindicat de mestres de Girona i actualment és membre de la UGT.
Militant del PSC-PSOE, a les eleccions municipals de 1983 i 1987 fou elegit regidor de Peralada. Ha estat diputat a la Diputació de Girona el 1987-1991, al Consell Comarcal de l'Alt Empordà el 1991-1997 i a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995 i 1999. A les eleccions municipals de 1991 i 1995 fou escollit regidor i tinent d'alcalde de l'ajuntament de Figueres. El 2003 fou nomenat Director General de Pesca de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VI Legislatura p. 265
# St. Henry

St. Henry és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.271 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Henry tenia 2.271 habitants, 727 habitatges, i 591 famílies. La densitat de població era de 608,9 habitants per km².
Dels 727 habitatges en un 45,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75,1% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 18,6% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,8% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.821 $ i la renda mediana per família de 56.650 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.325 $ mentre que les dones 24.438 $. La renda per capita de la població era de 18.294 $. Aproximadament el 2,8% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Henry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Henry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Friedrich Schorr

Friedrich Schorr (1888 - 1953) fou un baix-baríton operístic austrohongarès d'origen jueu. Més endavant va obtenir la nacionalitat estatunidenca.
Friedrich Schorr era fill del cantor principal de la Gran Sinagoga de Viena, Mayer Schorr, que també tenia una excel·lent veu de baríton. Va estudiar a Brno i amb Adolf Robinson a Viena abans de debutar a Graz el 1912 en el paper de Wotan. Més endavant va treballar a Praga, Colònia i Berlín, a més d'aparèixer a la Royal Opera House i al Festival de Bayreuth (1925-1933). Amb l'ascensió del nazisme, es va traslladar a Nova York i va treballar a la Metropolitan Opera sota la direcció de Leo Blech i Georg Hartmann, fins al 1943.
El 1931 Schorr es va establir als EUA, va prendre la ciutadania nord-americana i, a més de les seves nombroses aparicions escèniques, es va dedicar cada cop més a les tasques educatives. L'any 1943 es va acomiadar de l'escenari com a cantant, però encara actuava en concerts. El 1943 va esdevenir director de la Manhattan School of Music de Nova York, més tard va dirigir un estudi de cant d'òpera a la Hartt School de Hartford (Connecticut) i també va posar en escena òperes wagnerianes a la New York City Opera.
Els primers enregistraments per a Deutsche Grammophon es van fer el 1921, seguits dels enregistraments per a Brunswick Records als EUA el 1924-1925. Els seus enregistraments més famosos es van fer entre 1927 i 1932 per a Electrola and His Master's Voice a Berlín i Londres, entre els quals hi havia duets amb Frida Leider, Emmi Leisner i Lauritz Melchior. Els enregistraments en directe de finals de la dècada de 1930, quan Schorr ja havia superat el seu zenit cantant, testimonien la seva clara dicció, la seva excel·lent tècnica de respiració i la seva gran, però no exagerada, expressivitat emocional. A Nova York, Schorr cantava sovint amb la seva camarada a l'exili Lotte Lehmann, però també amb Lauritz Melchior, Kirsten Flagstad i Helen Traubel.
Schorr és considerat com el gran baix-baríton wagnerià de la seva generació, i potser de tot el segle xx. Es va fer famós per la seva interpretació de Wotan a L'anell del nibelung i Hans Sachs a Els mestres cantaires de Nuremberg.
Cap a l'any 1921 Schorr es va casar a Colònia amb la soprano Anna Scheffler-Schoor (1892 Hamburg - 1951, Nova York). El 1952 es va tornar a casar, també a Colònia, amb la professora de cant Virginia Erikson.
Anna i Friedrich Schorr estan enterrats al cementiri de Ferncliff a Hartsdale (Nova York).

## Referències

* ↑ El Paso Herald, El Paso, Texas, 17 de febrer de 1923, S. 8; The Boston Globe, Boston, Mass., 8 d'abril de 1923, S. 68; The Pittsburgh Press, Pittsburgh, Pennsylvania, 15 d'abril de 1923, p.51.
* ↑ Billboard 29.12.1951

## Bibliografia

* Kurt Malisch: Schorr, Friedrich. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 23, Duncker & Humblot, Berlin 2007, ISBN 978-3-428-11204-3, S. 484 f. (Digitalisat).

## Enllaços externs

* Biografia i fotografies (en anglès)
* https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=116922982/ al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
# E552

La ruta europea E552 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Múnic (Alemanya) i finalitza a Linz (Àustria). Té una longitud de 212 km. Té una orientació d'est a oest.
Viccionari
# Real Cycling Team

L'equip Real Cycling Team, (codi UCI: RCT) va un equip ciclista brasiler de categoria Continental. Fundat el 2005, va ser amateur fins a l'any 2011. El 2012 va pujar al professionalisme i va aconseguir guanyar la classificació per equips de la UCI Amèrica Tour. L'any següent va desaparèixer per problemes econòmics.

## Principals victòries

* Copa Amèrica de Ciclisme: Francisco Chamorro (2012)
* Tour de Rio: Kléber Ramos (2012)
* Giro a l'Interior de São Paulo: Alex Diniz (2012)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà la temporada 2012 en les proves del calendari de l'UCI Amèrica Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 1r | Edgardo Simón (5è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Hunchunita

La hunchunita és un mineral de la classe dels elements. El seu nom fa referència al lloc on fou descoberta el 1992, devora el riu Hunchun, a l'est de la província de Jilin, República Popular de la Xina. Fou descrita per Wu Shangquan, Yang Yi i Song Qun.

## Característiques

La hunchunita és un mineral d'or i plom, químicament és un aliatge de fórmula Au₂Pb, de color gris argent o gris plom. La seva duresa és de 3,5 a l'escala de Mohs, i d'alta densitat, entre 15,99 i 16 g/cm³. Cristal·litza en el sistema cúbic formant cristalls anèdrics, en agregats de fins a 0,5 mm. La mostra original també conté plata (2,18%), per la qual cosa la fórmula també es pot escriure (Au,Ag)₂Pb.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la hunchunita pertany a «01.AA - Metalls i aliatges intermetàl·lics de la família coure-cupalita» juntament amb els següents minerals: alumini, coure, or, plom, níquel, plata, steinhardtita, auricuprur, cuproaurur, tetraauricuprur, anyuiïta, khatyrkita, novodneprita, cupalita, stolperita, hollisterita, icosaedrita, kryachkoïta i proxidecagonita.

## Formació i jaciments

La hunchunita es troba en concentrats d'or provinents de plaers (al·luvions). Es troba associada a altres minerals, com or, plom, anyuiïta, pirita, pirrotina, magnetita o ilmenita. A banda del seu lloc tipus, també se n'ha trobat a la mina Dongping (Prefectura de Zhangjiakou, República Popular de la Xina) i als Urals (Rússia).

## Referències

* ↑ «Hunchunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 agost 2014].
* 1 2 Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Hunchunite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ «Hunchunite» (en anglès/francès). The EUROMIN project. [Consulta: 7 maig 2012].
# El Rajolí

El Rajolí és una petita cala de l'illa de Mallorca, ubicada a la urbanització de la Costa dels Pins al terme municipal de Son Servera.

## Referències

* El Rajolí Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Martí Sas i Masip

Martí Sas i Masip (la Palma d'Ebre, 8 de setembre de 1926 - monestir de Montserrat, 30 d'abril de 2022), de nom de naixement Carles, va ser un monjo benedictí i sastre català del Monestir de Montserrat.
Va entrar al Monestir de Montserrat a fer el noviciat el 1958. Va ser el darrer en entrar com a germà i no per a ser sacerdot, i va fer la professió solemne el 1964. Com encarregat de la sastreria del monestir, va renovar la roba litúrgica i va fer les túniques dels concelebrants.
A la dècada del 1970 va impulsar la restauració de la capella de Sant Dimes de Montserrat, que havia estat reconstruïda el 1893 però havia quedat abandonada fins aquell moment. Hi va anar a pregar estones i dies sencers fins més enllà dels 90 anys. En el moment de la seva mort, amb 95 anys, era el més gran del monestir.

## Referències

* 1 2 «Agència Cristiana de Notícies Flama.info - Home». [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ «Fallece a los 95 años Martí Sas, sastre y el monje de Montserrat más anciano» (en castellà), 02-05-2022. Arxivat de l'original el 2022-05-03. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Religió, Catalunya. «Mor el monjo Martí Sas, el sastre de Montserrat», 02-05-2022. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Pascual, Ernesto Zaragoza. Els ermitans de Montserrat: història d'una institució benedictina singular. L'Abadia de Montserrat, 1993, p. 100. ISBN 978-84-7826-398-1.
* ↑ EFE. «Fallece a los 95 años Martí Sas, sastre y el monje de Montserrat más anciano» (en castellà), 02-05-2022. [Consulta: 3 maig 2022].
# Suècia-Finlàndia

Suècia-Finlàndia (finès: Ruotsi-Suomi, suec: Sverige-Finland) és un terme historiogràfic, utilitzat sobretot en Finlàndia, per referir-se al Regne suec des de la Unió de Kalmar fins a les Guerres napoleòniques, o el període comprès entre els Segles XIV a XVIII. El 1809 el regne es va dividir i la meitat oriental va constituir l'autonomia del Gran Ducat de Finlàndia, en ser envaïda per l'Imperi Rus. El terme va ser encunyat pels historiadors nacionalistes durant la dècada de 1930, però des d'aleshores ha estat eliminat de la historiografia professional. Segueix en ús en la parla quotidiana.
Encara que el terme té un gran fons didàctic, per exemple quan s'utilitza juntament amb el terme Dinamarca-Noruega, és enganyosa perquè a partir de l'edat mitjana fins a 1809 el que ara és Finlàndia és una part integrada del Regne suec. Finlàndia fins a 1809 va ser considerada com una de les quatre Terres de Suècia. Però, es diferenciava de la Götaland i Svealand, però no Norrland, en què el suec no era l'idioma de la majoria de la població en aquesta part del regne, a excepció d'algunes zones al llarg de la costa i entre la noblesa i les classes altes urbanes.

## Vegeu també

* Història de Finlàndia
* Història de Suècia
# Friedrich Stegmüller

Friedrich Stegmüller (Glatt, municipi de Sulz am Neckar, 8 de desembre de 1902 - Pertisau, Tirol, 4 d'agost de 1981) fou un teòleg catòlic i professor de dogmàtica alemany.

## Vida

De 1920 a 1924 va estudiar Teologia a Friburg de Brisgòvia i el 1925 fou ordenat sacerdot. El 1928 defensà la tesi doctoral i el 1930 la d'habilitació, també a Friburg. Des de 1929 havia fet viatges d'estudi a Espanya i Portugal. Fou professor al Collegium Borromaeum de Friburg (seminari de l'arxidiòcesi) i des de 1936 catedràtic de Dogmàtica a Würzburg; a partir de 1949 a la Universitat de Friburg, on restà fins a la jubilació el 1967.
S'especialitzà en dogmàtica i en història de la teologia i filosofia medievals. Fou autor de l'important Repertorium biblicum medii aevi, repertori de comentaris bíblics medievals en onze volums. El seu camp d'estudi fou sobretot en l'àrea hispànica amb estudis sobre el molinisme, sobre Francisco Suárez, i sobre l'escola de Salamanca. Particularment es dedicà a l'estudi de Ramon Llull i el 1957 fundà a Friburg el Raimundus Lullus Institut, que va dirigir fins a 1967.
La seva tasca fou reconeguda amb un doctorat honoris causa per la Universitat Pontifícia de Salamanca. Des de 1961 fou membre corresponent de la Secció de Filosofia i Ciències Socials de l'IEC. També fou nomenat membre corresponent de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1962) i membre honorari del Consell Superior d'Investigacions Científiques. Rebé el Premi Internacional Catalònia de l'IEC (1977).

## Algunes publicacions

* Zur Gnadenlehre des jungen Suarez. Freiburg i. Br. 1933
* Geschichte des Molinismus. Vol. 1: Neue Molinaschriften. Münster i. W. 1935
* Repertorium Commentariorum in Sententias Petri Lombardi, I-II. Würzburg 1947
* Repertorium Biblicum Medii Aevi. 11 vol. Madrid 1949-1980 En línia Arxivat 2017-06-30 a Wayback Machine.
* Albertus Magnus: Autographum Upsaliense (II Sent. dist. 3 a. 6 - dist. 4 art. 1). Uppsala 1953
* Analecta Upsaliensia theologiam Medii Aevi illustrantia. Tom. I (Opera systematica). Uppsala 1953
* Disputationes de indulgentiis Simonis de Cremona. Tractatus de Deo Trino Hugolini de Urbe vetere. (Ms. Bibl. Gov. 118). Cremona 1955 (Annali della Biblioteca Governativa e Libreria Civica di Cremona; 7,1) (Monumenta Cremonensia; 3)
* Filosofia e Teologia nas Universidades de Coimbra e Évora no Século XVI. Coimbra 1959

## Enllaços externs

* «Friedrich Stegmüller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Pàgina personal a la Universitätsbibliothek Freiburg
* Bibliografia de Stegmüller
* Publicacions de tema medieval de Friedrich Stegmüller a Regesta Imperii
# Fonograma

«Fonograma» té aquests significats:
* Fonograma (lingüística), un grafema que representa un fonema o una combinació de fonemes
* Phonogram Records, una marca musical de 1960, que es va fusionar amb Polydor el 1972.
* Fonograma (tecnologia de gravació d'àudio), la placa suport d'enregistrament utilitzat pel fonògraf.
* Fonograma, una gravació d'àudio a la que fa referència en llei de Copyright dels EUA.
* Símbol de copyright de la gravació de so.
# E575

La ruta europea E575 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Bratislava (Eslovàquia) i finalitza a Győr (Hongria). Té una longitud de 95 km i una orientació de nord a sud.
Viccionari
# Innocenci XII

Innocenci XII (Spinazzola, Regne de les Dues Sicílies 1615 - Roma, Estats Pontificis 1700) va ser Papa de l'església catòlica des del 12 de juliol de 1691.
Nascut amb el nom d'Antonio Pignatelli, va pertànyer a una família aristocràtica de Sicília i va estar proper als seus antecessors, a qui va ajudar amb feines diplomàtiques i de gestió. Va condemnar la pràctica d'afavorir els parents des de la jerarquia del clergat, així com la simonia. Va reconciliar-se amb França, allunyant-se de la política exterior papal de dècades.

## Referències

* ↑ Gross, Hanns. Rome in the Age of Enlightenment: The Post-Tridentine Syndrome and the Ancien Régime (en anglès). Cambridge University Press, 2000, p. 200. ISBN 9780521893787.
* ↑ Ott, Michael. «Pope Innocent XII». A: The Catholic Encyclopedia (en anglès). Vol. 8. Nova York: Robert Appleton Company, 1910.
# El Tossalet (Pinós)

El Tossalet és una muntanya de 766 metres que es troba al municipi de Pinós, a la comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Francesc Villalonga Fàbregues

Francesc Villalonga i Fàbregues (Palma, 1856-1932) va ser un polític mallorquí d'ideologia republicana que arribà a ser batle de Palma. Fill del també polític Antoni Villalonga Pérez.
El 1881 va ser un dels promotors de la recuperació del Partit Republicà Federal a les illes Balears. Entre els anys 1901 i 1920, va ser regidor a la capital de Mallorca.
A les eleccions municipals del 12 d'abril de 1931 sortí elegit regidor per la candidatura republicana-federal. Ocupà la batlia de Palma entre l'octubre de 1931 i el maig de 1932. La seva actuació més important durant aquest període va ser el Pla General de Construccions Escolars de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Francesc Villalonga Fàbregues». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Homenatge a Francesc Villalonga a fideus.com
| Precedit per: Llorenç Bisbal Barceló | Batle de Palma 1931-1932 | Succeït per: Bernat Jofre |
# Filidràcies

Les filidràcies (Philydraceae) són una família de plantes angiospermes de l'ordre de les commelinals (Commelinales), dins del clade de les commelínides, un subclade de les monocotiledònies. Conté sis espècies, agrupades en tres gèneres, natives del sud de la Xina, Indoxina, Malèsia i Austràlia.

## Descripció

Són plantes herbàcies perennes i vivaces amb rizomes o corms. Les fulles són senceres, de linears a lanceolades i amb venació paral·lela; les basals es disposen en roseta i són equitants, les caulinars són dístiques. Les flors són hermafrodites, zigomorfes i sèssils, al gineceu l'ovari és súper. Les inflorescències acostumen a ser en espiga. El fruit és una càpsula dehiscènt.

## Taxonomia

Aquesta família va ser publicada per primer cop l'any 1821 al primer volum de l'obra Enumeratio Plantarum Horti Regii Berolinensis Altera de [[[Johann Heinrich Friedrich Link]] (1767-1851).

### Gèneres

Dins d'aquesta família es reconeixen els tres gèneres següents:
* Helmholtzia F.Muell.
* Philydrella Caruel
* Philydrum Banks & Sol. ex Gaertn.

## Referències

* ↑ Byng et alii., 2016, p. 15.
* ↑ Byng et alii., 2016, p. 3.
* ↑ «PHILYDRACEAE Link» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ Hamann, 1998, p. 389.
* ↑ Saunders, Richard M. K. «Philydraceae» (en anglès). Flora of Hong Kong, vol. 4, 01-01-2011, pàg. 257.
* ↑ «Philydraceae Link» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ Link, 1821, p. 5.
* ↑ «Philydraceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 27 març 2024].

## Bibliografia

* Hamann, U. «Philydraceae». A: K. Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants (en anglès). vol. IV. Springer, 1998, p. 389-394. DOI 10.1007/978-3-662-03531-3_30. ISBN 3-540-64061-4.
* Link, Johann Heinrich Friedrich. Enumeratio Plantarum Horti Regii Berolinensis Altera (en llatí). vol. 1.
* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
# E331

La ruta europea E331 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Dortmund (Alemanya) i finalitza a Cassel (Alemanya). Té una longitud de 185 km. Té una orientació d'est a oest.
Viccionari
# Regla dels 30º

La regla dels 30 graus és una guia bàsica d'edició de pel·lícules que estableix que la càmera ha de moure's almenys 30 graus entre les preses del mateix subjecte que tenen lloc una darrera l'altre. Si no se segueix aquesta regla, es produeix un salt massa sobtat i existeix el risc de que el públic passi a centrar-se en la tècnica de filmació en lloc de centrar-se en la història que s'està narrant.
El canvi de perspectiva de més de 30 graus fa que les preses d'imatge siguin prou diferents per a evitar un salt sobtat. D'altra banda, un excés de moviment al voltant del subjecte pot violar la regla dels 180 graus. Seguir aquesta regla pot suavitzar l'efecte obtingut al canviar la distància del pla, com per exemple canviar d'un pla mitjà a un close-up o a un close-up extrem.
La regla dels 30 graus té el seu origen a principis del segle xx. El llegendari cineasta francès George Méliès, productor d'una pel·lícula muda en blanc i negre, va inspirar als cineastes successors a prestar atenció a aquesta regla d'angle en fer talls entre plans similars o gairebé idèntics. Quan el propi Mèliés va fer el seu famós film Viatge a la Lluna (1902) va tractar d'enllaçar trossos de pel·lícula del mateix enquadrament i amb el mateix angle, després de canviar l'escena entre les preses d'imatge, perquè semblés que no hi havia cap tall en absolut. Va ser el primer intent del món per fer efectes especials.
Com suggereixen Timothy Corrigan i Patricia White a The Film Experience : "La regla pretén emfatitzar la motivació d'un canvi de pla intentant donar una visió substancialment diferent de l'acció. La transició entre dues preses d'imatge de menys de 30 graus de diferència podria ser percebuda com a innecessària o discontínua - resumint-, massa visible. En el seu llibre In The Blink of an Eye, l'editor Walter Murch diu:
| « | Tenim dificultats per poder acceptar el tipus de desplaçaments que no són ni subtils ni totals, per exemple: fer un tall des d'un pla de figura completa, fins a un pla lleugerament més ajustat que emmarqui als actors des dels turmells. El nou pla en aquest cas és prou diferent com per indicar que alguna cosa ha canviat, però no suficient com per fer-nos reavaluar el seu context.. | » |

## Vegeu també

* Edició de vídeo
* Regla dels 180 graus
* Tall axial

## Referències

* 1 2 «30 Degree Rule - Hollywood Lexicon». Arxivat de l'original el 2017-02-01. [Consulta: 30 maig 2019].
* ↑ Hurbis-Cherrier, Mick. Voice & Vision. 2ª edició. Focal Press; 2 edition, 30 juny 2011, p. 600. ISBN 0240811585.
* ↑ Corrigan, White, Timothy, Patricia. The Film Experience. 3rd. Bedford/St. Martin's, 2013. ISBN 0312681704.
* ↑ Murch, Walter. In the Blink of an Eye: A Perspective on Film Editing. 2ª edició. Silman-James Press, 2001, p. 146. ISBN 1879505622.

## Enllaços externs

* Alguns extractes de la regla de 30 graus
* La regla de 30 graus a fons (exemples i contraexemples de diverses pel·lícules).
* VIDEO sobre la regla dels 30 graus