OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bacallà a la vicentina

El bacallà a la vicentina (en italià bacalà o baccalà alla vicentina) és un plat típic de la cuina de Vicenza (Itàlia) fet amb peix sec, concretament bacallà.
La seua recepta es transmet de generació en generació i quasi totes les famílies empren una o diverses variacions poc importants, i que generalment són guardades gelosament.
El bacallà ha de ser d'excel·lent qualitat. El més ben considerat és el conegut com ragno (aranya) procedent de les illes Lofoten, a Noruega. Després d'esser xafat, ha de posar-se a remulla durant tres dies, en aigua corrent, perquè es faça moll. Aleshores es neteja, s'enfarina i es cou en una olla a foc lent amb molt ceba, cobrint-lo amb llet i oli d'oliva en quantitats semblants. A l'hora de servir-lo s'acompanya d'abundant polenta groga.
A la segon meitat del segle XX va nàixer a la província de Vicenza la Confraternita del Bacalà, una associació de restauradors i gastrònoms per a promoure aquest plat segons la seva recepta original.

## Història

El costum d'assecar bacallà (Gadus morhua) per a conservar-lo és molt antiga: hi ha documents que arrepleguen aquest costum al Mar del Nord des de l'època de Carlemany (segle ix).
La Confraternita del Bacalà informa d'una llegenda segons la qual «es diu que en 1269, els vicentins que intentaven assaltar el castell de Montebello, defés per veronesos, respongueren als guàrdies que els donaren l'alto: "oh, que bé, portem polenta i bacallà." I després els veronesos, golosos, obriren la porta.»
El bacallà assecat fou introduït al Triveneto pels venecians, que eren gran navegants i portaven al país totes les novetats. La versió més popular sosté que en 1432, l'expedició a mans del capità venecià Pietro Querini va naufragar a Noruega, davant les costes de les illes Lofoten. En tornar a casa, Querini va portar bacallà assecat, que al Triveneto va ser anomenat baccalà (terme que a la resta d'Itàlia fa referència al bacallà en salaó). Els venecians el van veure com una alternativa atractiva al bacallà fresc, car i molt perible. Així va nàixer la tradició de menjar aquest plat segons diferents receptes, entre elles el bacallà a la vicentina.
El municipi de Sandrigo, a pocs quilòmetres a l'est de Vicenza, es defineix com la pàtria del bacallà, manté lligams històrics amb les illes Lofoten i organitza un festival anual, que dura una setmana, en honor d'aquest plat.

## Enllaços externs

* Web oficial de la Venerabile Confraternita del Bacalà (italià)
# Barceloní

«Barceloní» té aquests significats:
* Un barceloní o una barcelonina és un habitant o natural de la ciutat de Barcelona o la comarca del Barcelonès. És el gentilici.
* Lingüística: subdialecte de la llengua catalana, pertanyent a la varietat central, que es parla a Barcelona i la seva àrea metropolitana. Vegeu Català barceloní.
# Barrettali

Barrettali (en cors Barrettali) és un municipi de Còrsega, al departament de l'Alta Còrsega. L'any 2007 tenia 159 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 230 | 232 | 186 | 145 | 138 | 131 | 159 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Antony Hottier | | |

## Personatges il·lustres

* Jean-Pierre Santini, escriptor i nacionalista.
* Ange Leccia, pintor, fotògraf i cineasta
# Bartomeu Oliver i Amengual

Mossèn Bartomeu Oliver Amengual (Sencelles, 1903-1993), fou un mestre expedientat pel govern franquista, reconegut per la seva defensa de la llengua i la cultura catalanes a l'illa de Mallorca i soci fundador de l'Obra Cultural Balear. Un dels premis 31 de desembre duu el seu nom.

## Bibliografia

* Francesca Caraballo Ramis, Margarida Cladera Figuerola, Cecília Valls Cabot: Mossèn Bartomeu Oliver i Amengual. 83 pp. Edicions UIB, 1998. ISBN 978-8476323618
# Bartomeu Ordinas i Bauzà

Bartomeu Ordinas i Bauzà (Santa Maria del Camí, 1842-Palma, 1929). Pedagog i músic.

## Biografia

Són pare, Joan Ordinas, procedia de Can Millo. Ingressà en el seminari als onze anys i l'abandonà als 24. El 1867 treballà de mestre a l'escola pública de sa Cabaneta. Des de 1870 exercí de mestre de l'escola pública de Santa Maria. Es va casar amb Teresa Cruellas i Rovira de Felanitx i va tenir cinc fills.
El 1886 es va fer càrrec del Col·legi de Santa Teresa del Pont d'Inca. El 1888 fundà el col·legi actual, amb la intenció de crear un àmbit on aplicar nous mètodes pedagògics. Va escriure diversos llibres didàctics i va compondre música religiosa. El seu germà, el prevere Josep Ordinas, fundà a Santa Maria el Col·legi Ramon Llull, juntament amb un altre prevere, Sebastià Amengual de Can Tanco.
El 1884 publicà Reglas de pronunciación castellana, con algunas de pronunciación, de conformidad a los preceptos gramaticales de la Real Academia de la Lengua. El 1907 publicà Guia del mallorquín inexperto en el uso de la Lengua Castellana. La seva preocupació, en aquestes dues obres, és la bona pronunciació del castellà entre la població mallorquina.
Durant molts d'anys va ser el secretari del Banc de Crèdit Balear.
L'any 1903 va vendre el col·legi del Pont d'Inca a les Germanes Dominiques de la Presentació, ordre francesa que perllongà l'anomenada del centre educatiu durant les primeres dècades del segle xx.

## Obres

* Obra musical. Imprenta Amengual y Muntaner: Palma.
* Reglas de pronunciación castellana, con algunas de pronunciación, de conformidad a los preceptos gramaticales de la Real Academia de la Lengua. Imprenta Juan Colomar y Salas: Palma, 1884.
* Guia del mallorquín inexperto en el uso de la Lengua Castellana. Imprenta Hijas de Juan Colomar: Palma, 1907.

## Referències

* ↑ Ordinas Montojo, María Paz Bartomeu Ordinas Bauzà, pedagogo y músico santamariense In: II Jornades d'Estudis Locals. Aj. de Santa Maria: Santa Maria del Camí, 2000. P. 103-116.
# Bartomeu Planells Planells

Bartomeu Planells Planells (Sant Rafel de sa Creu, 1949 - Eivissa, 26 de març de 2021) fou un empresari i polític balear, diputat al Parlament de les Illes Balears en la II Legislatura.
Fill d'un empresari hoteler, es dedicà també als negocis dels mobles i la fusta. Fou un dels fundadors de PIME de Balears, de la que fou vicepresident fins al 1987.
Políticament el 1976 es va unir al Partit Liberal, que es va unir primer a la UCD i després va aliar-se amb Alianza Popular en la Coalición Popular. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1987. De 1987 a 1991 va ser vicepresident del Consell Insular d'Eivissa i Formentera, i dins del Consell va ser conseller de Comerç i Indústria, president de la Comissió del Patrimoni Historicoartístic d'Eivissa i Formentera i vicepresident de la Comissió de Transferències de Competències als Consells Insulars, que va negociar la transferència del govern de les Balears als consells insulars les competències d'urbanisme, cultura i esports. També va presidir la comissió d'Economia i Hisenda del Parlament de les Illes Balears.
Durant aquests temps va ser, en representació del Parlament de les Illes Balears, membre del consell assessor de RTVE a les Illes i, en representació del consell insular, membre del patronat de la UNED.

## Referències

* ↑ «II Legislatura del Parlament de les Illes Balears». Arxivat de l'original el 2015-06-06. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ Bartomeu Planells Planells Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a l'EEIF
# Batalla d'India Muerta

La batalla d'India Muerta és una batalla que va tenir lloc el 19 de novembre de 1816, abans de la guerra per la independència de l'Uruguai, durant la segona invasió portuguesa del país (1816-1820). L'escenari dels enfrontaments armats s'ubica a l'actual departament de Rocha.
La victòria va ser per a les tropes portugueses, comandades pel capità Serpa Pintos de Araujo Correa, sobre les tropes orientals (uruguaianes) del general Fructuoso Rivera.

## Referències

* ↑ Hernâni Donato, Dicionário das batalhas brasileiras
# Belisari Appiani d'Aragona

Belisari Appiani d'Aragona (1465 - Valle, 1515) fou un noble italià, fill de Jaume III Appiani d'Aragona, senyor de Valle i Montioni el 22 de març de 1474 primer conjuntament amb el germà Gerard Appiani d'Aragona de Còrsega i després de la mort de Gerard el 1502, sol. Va morir vers el 1515.
Estava casat amb Aurèlia Sforza filla de Guiu Sforza comte de Santa Fiora, la qual va morir el 1521. Fou el pare de Ferran Appiani d'Aragona, de Juli (nascut el 1494 i mort jove) i de Camil (Valle 1496- Volterra 1529, capità de Siena del 1526 al 1529, i capità d'una companyia de cors a l'exèrcit de Florència el 1529, va morir a Volterra assassinat pels seus propis soldats l'octubre de 1529; casat el 1527 amb Lucrècia Colonna filla d'Alexandre Colonna senyor de Palestrina i Castelnouvo, morta el 1576)

## Referències

* ↑ D'APPIANO d'ARAGONA
* ↑ Belisario D'Appiano D'Aragona a myheritage
# Benoît Daeninck

Benoît Daeninck (Provins, Sena i Marne, 27 de desembre del 1981) és un ciclista francès que a disputat la major part de la seva carrera en equips amateur. De 2010 a 2011 va militar al Roubaix Lille Métropole. Combina la carretera amb el ciclisme en pista on ha obtingut diferents títols nacionals.

## Palmarès en ruta

* 2005
** 1r al Circuit des plages vendéennes
* 2006
** 1r a la París-Rouen
** 1r al Tour d'Eure i Loir
** 1r al Gran Premi dels Marbrers
* 2007
** 1r al Gran Premi de Lillers-Souvenir Bruno Comini
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Guadalupe
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Manche
** Vencedor d'una etapa a la Ronda de l'Oise
* 2009
** 1r a la París-Chauny
** 1r al Tour del Périgord
** 1r al Gran Premi de Gommegnies
** 1r al Tour del Pays du Roumois
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor d'una etapa al Circuit de les Ardenes
** Vencedor d'una etapa als Boucles de la Mayenne
** Vencedor d'una etapa als Tres dies de Cherbourg
* 2010
** 1r al Gran Premi de Lillers-Souvenir Bruno Comini
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2012
** 1r a la Ronda pévéloise
** 1r al París-Arràs Tour i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Luneray
** 1r al Tour del Pays du Roumois
** Vencedor d'una etapa al Circuit des plages vendéennes
* 2013
** 1r a la París-Chauny
** 1r a la Ronda pévéloise
** 1r al Gran Premi dels Marbrers
** 1r al Gran Premi de Lillers-Souvenir Bruno Comini
** 1r al Gran Premi Cristal Energie
** 1r a La Gislard
** 1r al Gran Premi de Saint-Souplet
** 1r a la Clàssica Champagne-Ardenne
** 1r a la París-Chalette-Vierzon
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi dels Hauts-de-France
* 2014
** 1r a la Ronda pévéloise
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Manche
* 2015
** 1r al Tour de Côte-d'Or i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Boussières-sur-Sambre
* 2016
** 1r al Gran Premi de Saint-Souplet

## Palmarès en pista

* 2007
** Campió de França en puntuació
* 2010
** Campió de França en madison (amb Damien Gaudin)
** Campió de França en persecució per equips
* 2011
** Campió de França en puntuació
** Campió de França en persecució per equips
** Campió de França en mig fons
* 2012
** Campió de França en puntuació
** Campió de França en mig fons
* 2013
** Campió de França en mig fons
* 2014
** Campió de França en madison (amb Marc Fournier)
* 2016
** Campió de França en persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Bernard Gavoty

Bernard Gavoty (París (França), 2 d'abril, 1908 - Idem. 24 d'octubre, 1981), va ser un organista, musicògraf i crític musical francès.

## Biografia

Després d'haver estat alumne de Louis Vierne, Bernard Gavoty va ingressar al Conservatori de París on va tenir com a companys a la classe d'orgue Denise Launay, Michel Boulnois, Antoine Reboulot, Félicien Wolff i Jean-Jacques Grünenwald, entre d'altres.
Ocupa un lloc molt especial entre els alumnes de Marcel Dupré del Conservatori. En efecte, un orador brillant, dotat d'una elocució perfecta, sabent com manejar la ploma, va donar moltes conferències, en particular per a les Jeunesses musicales de France, i va ser un famós crític musical francès per a Le Figaro sota el pseudònim de Clarendon en referència a el personatge principal de l'obra de Beaumarchais Eugénie. El 1942 va ser nomenat organista titular de l'església de Saint-Louis des Invalides, que havia reconstruït per Beuchet-Debierre el 1955.
A les dècades de 1950 i 1960, va ser freqüentment present a l'únic canal de televisió que entreté els espectadors de música clàssica.
Va ser elegit l'any 1976 com a membre de l'Acadèmia de Belles Arts, on va prendre el relleu de Julien Cain en la secció de membres lliures.
També va ser enginyer agrònom llicenciat per l'INA i viticultor a les Côtes de Provence.

## Referències

* ↑ Vegeu per exemple l'entrevista de Maria Callas de Bernard Gavoty a Dailymotion [arxiu] l'any 1965 (pàgina consultada el 29/04/2012) o al web de l'INA [arxiu], presentant el programa Les Grands Interprètes
* ↑ Télé 7 Jours n°224, setmana del 4 al 10 de juliol de 1964, p.39: «Les Grands Interprètes, programa de Bernard Gavoty, emès el dimarts 7 de juliol de 1964 a partir de les 22.10 h».
* ↑ Michel David-Weill, « Nota sobre la vida i l'obra del Sr. Bernard Gavoty » [arxiu] [PDF], Acadèmia de Belles Arts de l'Institut de França, abril 1983, pàg. 2
* ↑ Història de Domaine Gavoty » [arxiu]
# Batalla de Carpintería

La batalla de Carpintería va tenir lloc el 19 de setembre del 1836 entre l'exèrcit fidel al govern de Manuel Oribe i del Gral. Juan Antonio Lavalleja, i les forces revolucionàries del Gral. Fructuoso Rivera, aliat amb els unitaris exiliats a l'Uruguai sota el comandament del Gral. Juan Lavalle. El conflicte va tenir lloc sobre la costa del rierol Carpintería, al departament de Durazno. El combat va acabar amb el triomf d'Oribe i Lavalleja.
En aquesta batalla, les tropes d'Oribe es van diferenciar de les altres en fer servir cintes blanques, en les quals van inscriure el lema "Defensors de les Lleis". Les tropes de Rivera van usar com a distintiu una cinta feta amb el folro dels "ponchos", que era de color vermell. Abans d'això, els liberals uruguaians usaven divises celestes, però amb el temps van perdre el color, tornant-se gairebé blanques, per la qual cosa es va canviar el color a vermell. Allí van néixer les divises dels blancos i dels membres del Partit Colorado.

## Referències

* ↑ (castellà) Vamos Uruguay y los 172 años de la Batalla de Carpintería Arxivat 2008-09-25 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Història de l'Uruguai independent del segle xix. Segona presidència: Oribe i el naixement de les "divises"
# Beatriz Barral

Beatriz Barral (Madrid, 1968) és una artista visual que treballa en el terreny de les instal·lacions. Llicenciada en Belles Arts per la Universidad Complutense de Madrid ha realitzat diversos màsters al Regne Unit, Canadà i Estats Units. El seu treball ha estat mostrat en exposicions individuals a Europa i Estats Units

## Exposicions individuals

| Any | Títol | Lloc | Ciutat |
| 2000 | Be Barral | Galerie Klaus Braun | Nova York |
| 2003 | Superaccesspace | Parker's Box Gallery | Nova York |
| 2004 | Burbuja en francés | SMP Gallerie | Marsella |
| 2005 | Twins | Parker's Box Gallery | Nova York |

## Referències

* ↑ Biografia a .art-website.com
* ↑ Los cuadros-objetos de Beatriz Barral se exhiben en Del Sol St. El Diario Montañés, 4 de maig de 2007
* ↑ Biografia a la Fundació Miró

## Enllaços externs

* Articles de Beatriz Barral a El País
# Berlin Nobody

Berlin Nobody és una pel·lícula escrita i dirigida per Jordan Scott i protagonitzada per Eric Bana, Sadie Sink i Sylvia Hoeks. És una adaptació de la novel·la Tokio de Nicholas Hogg del 2015.

## Repartiment

* Eric Bana com a Ben Monroe
* Sylvia Hoeks com a Nina
* Sadie Sink com a Mazzy
* Jonas Dassler
* Sophie Rois

## Referències

* 1 2 «'Stranger Things' Star Sadie Sink, Fresh Off Venice Movie 'The Whale', Joins Scott Free & Augenschein Thriller 'Berlin Nobody' With Filming Underway». Deadline, 06-09-2022.
* ↑ «Eric Bana & Kiernan Shipka To Star In Thriller 'Berlin Nobody' For Scott Free & Augenschein; Protagonist Launches Sales On EFM Hot Pic». Deadline, 27-01-2022.
* 1 2 3 «"Blade Runner 2049' Star Sylvia Hoeks Joins 'Berlin Nobody' as Protagonist Closes Key Sales (Exclusive)», 19-05-2022.
# Barraca de pedra en sec (Amposta)

La Barraca de pedra en sec o Barraca de l'Ametller és un edifici d'Amposta (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És situada entre l'Autopista AP-7 i la carretera C-103 que va de Freginals fins Amposta. La parcel·la de la barraca s'ha convertit en una àrea de descans amb bancs i taules i algun cartell informatiu sobre la construcció.

## Descripció

Es tracta d'una barraca de pedra en sec, aïllada, de planta rectangular -7,20 x 3,75m. per dins i 9 x 5 per fora-. Els murs s'aixequen tot inclinant-se des del començament, per tancar a 4,70m. des del terra, a l'interior i acabat amb un caramull de pedra a l'exterior. La forma de la coberta és coneguda com a volta esquifada de directriu apuntada.
Té una porta d'1,75 x 1,20m. que, en el seu moment, es devia tancar amb una porta de fusta. A l'interior té tres obertures petites i altes -per ventilació-. Una menjadora llarga per al ramat i la resta del que fou una pallissa a mitja d'alçada.

## Referències

* ↑ «Vissir-Cerca». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 22 març 2020]. «Segons la toponímia del mapa del Vissir 3, el nom de la construcció és Barraca de l'Ametller»
* 1 2 «Barraca de pedra en sec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# Barraca de la zona del Mas de la Fam VIII

La Barraca de la zona del Mas de la Fam VIII és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca de planta circular, exempta i orientada al SE. La coberta està acabada amb peruscall, i el seu portal capçat amb un arc dovellat pla.
Al seu interior no hi veuremuna falsa cúpula amb una alçada màxima de 3'17m.
En el seu interior no hi veurem cap element funcional, però sí una planta amb un diàmetre de 2'490m.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca de la zona del Mas de la Fam VIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Betum

«Betum» té aquests significats:
* Betum (geologia), fracció d'hidrocarbur que pot ser d'origen natural o derivat de la destil·lació del petroli
* Betum (pasta), pasta obtinguda de la fusió de ceres i els dissolvents necessaris utilitzada per a enllustrar el calcer
# Bill Moss

Bill Moss va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Bill Moss va néixer el 4 de setembre del 1933 a Luton, Bedfordshire, Anglaterra. No té cap mena de relació familiar amb Stirling Moss, famós pilot britànic amb qui comparteixen cognom.

## A la F1

Va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 18 de juliol del 1959 el GP de la Gran Bretanya al Circuit d'Aintree.
Bill Moss va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint classificar-se per disputar la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1959 | United Racing Stable | Cooper (F2) | Climax | MON | 500 | HOL | FRA | GBR NVQ | ALE | POR | ITA | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Bill Nicholson (desambiguació)

* «Bill Nicholson» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Bill Nicholson (desambiguació)».
«Bill Nicholson» té aquests significats:
* Bill Nicholson (1919 - 2004), futbolista anglès
* Bill Nicholson (motociclista), pilot de motociclisme britànic actiu durant la dècada del 1950
# Belfonte

Belfonte és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 426 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belfonte tenia 426 habitants, 131 habitatges, i 101 famílies. La densitat de població era de 20,8 habitants per km².
Dels 131 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.143 $ i la renda mediana per família de 40.469 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.250 $ mentre que les dones 17.344 $. La renda per capita de la població era de 15.786 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belfonte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belfonte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].