OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Musaranya aquàtica mediterrània

La musaranya aquàtica mediterrània (Neomys anomalus) és una espècie present a Europa i Turquia.

## Descripció

S'assembla molt a la musaranya aquàtica pirinenca, però és de mida una mica més petita i té les extremitats posteriors i la cua relativament més curtes. També té una quilla de pèls sota la cua, que no la ressegueix de dalt a baix, sinó solament la punta, i una altra al marge extern dels peus, però poc patent. La seua saliva és neurotòxica pels petits vertebrats.
La coloració és grisa fosca o negra pel dors i blanca tenyida de gris per la part ventral, amb una línia de demarcació molt nítida entre totes dues.
Dimensions corporals: cap + cos (7 - 8,8 cm) i cua (4,7 - 6,4 cm).
Pes: 8,7 - 16 g.

## Hàbitat

Vores de rius i rierols. Pot freqüentar indrets més allunyats de l'aigua que la musaranya aquàtica pirinenca, com, per exemple, els boscos mixtos.

## Costums

De costums semiaquàtics, però menys dependent de l'aigua que la seva congènere, com aquesta s'unta el pèl amb greix per impermeabilitzar-lo.
És una espècie nocturna que presenta dos màxims d'activitat, un al vespre i l'altre a l'alba.

## Espècies semblants

En la musaranya aquàtica pirinenca, la quilla de pèls de sota la cua la ressegueix de dalt a baix i la del marge extern dels peus és més patent.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 42-43.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Musaranya aquàtica mediterrània. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 14-12-2007 (en anglès).
# Musaranya aquàtica elegant

La musaranya aquàtica elegant (Nectogale elegans) és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que es troba a Bhutan, l'Índia, Myanmar, el Nepal i la Xina. Es tracta de l'única espècie del gènere Nectogale.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Musaranya aquàtica elegant. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 13 desembre 2007 (en anglès).
# Garding (ciutat)

Garding és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situada en el cor de la península d'Eiderstedt.

## Personatges il·lustres

* Theodor Mommsen, historiador, Premi Nobel de Literatura de 1902
* Peter-Jürgen Boock, escriptor i ex-membre del RAF
# Codi Gregorià

El Codi Gregorià o Còdex Gregorià (en llatí Codex Gregorianus) era un codi legal compilat pel jurista Gregorià (de vegades anomenat erròniament Gregori).
Estava dividit en llibres (un nombre desconegut) i títols. Els fragments del codi comencen amb les constitucions de l'emperador Septimi Sever (196) i acaben amb les dels emperadors Dioclecià i Maximià (285 a 305). Era una obra individual privada que després va gaudir de la protecció imperial i usada als jutjats com a obra autoritzada. Els codis Teodosià i Justinià el van agafar de model.
Gregorià era el suposat compilador del codi Gregorià. De la seva personalitat res es coneix i tanmateix el nom és dubtós i deriva del títol de Corpus Gregoriani, que apareix en alguns manuscrits de les restes del codi, i al Consultatio veteris Icti.
Al codi Teodosià apareix aquesta passatge: "Ex his omnibus Juris Consultoribus, ex Gregoriano, Hermogeniano, Gaio, Papiniano et Paulo, quae necessaria causis praesentitum temporum videbantur, elegimus".
Alguns historiadors l'identifiquen amb el Gregori al que Dioclecià va dirigir un rescripte el 290, i amb el Gregori que va ser prefecte del pretori amb Constantí I el Gran el 336 i 337 tot i que els dos probablement eren la mateixa persona. El còdex Gregorià s'hauria compilat als voltants de l'any 295, però en un moment posterior a aquesta data.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/316?rgn=full+text;view=image;q1=GregorianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 306. ]
# Rosenda

Rosenda és una pel·lícula mexicana de 1948 dirigida per Julio Bracho i protagonitzada per Rita Macedo, Fernando Soler i Rodolfo Acosta. Està basada en un conte de José Rubén Romero.

## Sinopsi

En un poble en 1938, el traginer Salustio (Rodolfo Acosta) demana Ponciano (Fernando Soler), amo d'una botiga, que sol·liciti la mà de la pagesa Rosenda (Rita Macedo), que viu al camp amb el seu pare (Roberto Meyer). Aquest no vol Salustio però deixa que Ponciano s'emporti Rosenda i la deixi amb una costurera, perquè Salustio ha desaparegut. Ponciano ensenya a llegir i escriure a Rosenda i es fan amants.
Temps després Salustio torna convertit en bandoler de malnom «General Tejón» i que diu lluitar per la justícia social. Ponciano es casa amb Rosenda i la deixa amb un capellà mentre s'enfronta a Salustio. Aquest captura Ponciano i el capellà, però Rosenda es refugia amb unes dones solteres i després s'assabenta que Salustio i Ponciano han mort, però aquest està viu i la busca. Un any més tard la troba amb el seu petit fill en un encreuament de trens.

## Repartiment

* Fernando Soler com Ponciano Robles
* Rita Macedo com Rosenda
* Nicolás Rodríguez com a Senyor Perea
* Rodolfo Acosta com Salustio Hernández
* Francisco Reiguera com a Pare Ros
* Ildefonso Sánchez Curiel com a Bandit (com a Don Chicho)
* Lupe del Castell com a Donya Pomposa (com Guadalupe del Castell)
* Antonio R. Frausto com Chema, Bandit
* Armando Velasco com a President Municipal
* Roberto Meyer com a Don Ruperto (com Roberto Mayer)
* Jorge Arriaga com a Tinent Solórzano (no acreditat)
* Conchita Gentil Arcos com a Senyoreta Rocha (no acreditada)
* María Gentil Arcos com a Senyoreta Rocha (no acreditada)
* Estela Matute com Fichera (no acreditada)
* Pepe Nava com a Soldada (no acreditat)
* Hernán Vera com Cantinero (no acreditat)

## Crítica

D'acord amb el crític de cinema Emilio García Riera, la pel·lícula pretén reflectir l'«ànima de Mèxic», però no ho aconsegueix. En canvi, sí que qualifica a la pel·lícula de pintoresca, «com una tertúlia d'endormiscats cavallers pobletans».

## Recepció

A la IV edició dels Premis Ariel va rebre sis nominacions (millor pel·lícula, direcció, escenografia, guió adaptat, fotografia i música) però no obtingué cap premi.

## Referències

* ↑ García Riera, Emilio. Historia Documental del Cine Mexicano, p. 213-215.
* ↑ Centre de Documentació i Informació, Fitxa de Films Nacionals. Expedient No. A-01928. Cineteca Nacional, Mèxic
* ↑ Ayala Blanco, Jorge. Cartelera Cinematográfica 1940-1949, p. 236.
* ↑ 4 Premios Ariel (1949) - Películas de 1948, Filmaffinity

## Enllaços externs

* Rosenda a YouTube
# Funmilayo Ransome-Kuti

Funmilayo Ransome-Kuti (25 d'octubre del 1900, Abeokuta, Nigèria-13 d'abril del 1978, Lagos, Nigèria) va ser una destacada activista feminista i va lluitar pel dret de vot de les dones en el marc de les lluites per la independència. També va ser una de les líders que va emprendre moltes batalles contra el govern colonial i les seves imposicions de contribucions opressives per a les dones. Una de les conseqüències d'aquestes batalles va culminar amb l'abdicació del rei d'Abeokuta, el 1948.
Besneta d'una dona raptada com a esclava (Sarah Taiwo), va estudiar a Anglaterra i, quan va tornar-ne, va treballar com a mestra de primària, fent un èmfasi especial en el dret a l'educació de les nenes. A casa seva, va educar els seus fills i filles en la igualtat; ensenyava les tasques domèstiques tant a les nenes com als nens, i aquests van aprendre a cuinar i netejar la casa. A la dècada del 1950, va fundar la Unió de Dones Nigerianes. L'any 1974, un dels seus fills (Fela Ransome-Kuti) va convertir l'antiga casa familiar en el centre musical i artístic més representatiu del moviment contestatari nigerià, i li va donar el nom de "República de Kalakuta".
Va ser una de les fundadores del Sindicat de Dones d'Abeokuta, juntament amb Eniola Soyinka (la seva cunyada i mare del Premi Nobel Wole Soyinka).9 Entre altres activitats, Funmilayo Ransom Kuti va organitzar tallers i activitats de formació per a comerciants dones analfabetes,10 i va continuar la seva campanya contra els tributs colonials i el control de preus.
El 18 de febrer del 1977, l'exèrcit nigerià va irrompre a casa seva de manera violenta; acusà la família de ser un focus de subversió. Malgrat tota la seva contribució a la independència del seu país, aquell dia van llençar una ja anciana Funmilayo per la finestra, i a causa de les greus ferides va morir uns mesos més tard. Finalment, un altre dels seus fills (Olikoye Ransome-Kuti), professor i metge pediatre, va ser nomenat ministre de Sanitat (1985-1999).

## Referències

* ↑ La informació està treta de l'Institut Català de les Dones http://www20.gencat.cat/docs/icdones/02%20Serveis/Arxiu%20docs/pub_calendari2011.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D amb autorització per usar-lo sota GFDL.
* ↑ «Nigerian Biography: Funmilayo Ransome-Kuti. Biography and Activism.», 19-07-2017. Arxivat de l'original el 2017-07-19. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ Journal of Women's History Summer 2001: Vol 13 Iss 2 (en anglès). Johns Hopkins University Press, Summer 2001.
* 1 2 Johnson-Odim, Cheryl; Mba, Nina Emma. For women and the nation: Funmilayo Ransome-Kuti of Nigeria. Urbana: University of Illinois press, 1997. ISBN 978-0-252-06613-9.
* ↑ Adeniyi, Dapo. «Monuments and metamorphosis». African Quarterly on the Arts, Vol.2, núm.2.
* ↑ Mama, Amina; Barnes, Teresa «Editorial: Rethinking Universities I». Feminist Africa, 03-03-2016, pàg. anglès.

## Enllaços externs

* Biografia de Funmilayo Ransome-Kuti Arxivat 2007-12-10 a Wayback Machine..
# Hiisi

Hiisi (arrel: hiite-) són un tipus d'esperits guardians en les mitologies de la regió del Mar Bàltic, especialment de Finlàndia. Tot sovint se'ls considera malèvols o, com a mínim, esborroladors. Es troben a prop dels promontoris, de les esquerdes sinistres, dels còdols grans, de les coves, dels boscos, dels turons i d'altres accidents geogràfics fantàstics o terrenys rústics. Originalment, el terme significava "lloc sagrat". A l'idioma estonià, relacionat amb el finès, 'Hiis' encara significa bosc sagrat.
Al cap Hiisi l'ajudaven un munt de petits hiisi al Kalevala. En els poemes 13-14, Lemminkäinen persegueix l'ant del cap Hiisi.
"Hiisi" també era un dels dotze fills del Kaleva, el gran rei de Kainuu al Kalevala. Aquests fills, més tard, es van transformar en dotze constel·lacions del cel.
Més tard, l'aspecte de naturalesa terrorífica original inherent en el hiisi va minvar, i van passar al folklore com a esperits purament diabòlics. Segons aquesta visió més tardana, els Hiisi sovint eren petits pel que fa a les seves dimensions, però en algunes circumstàncies eren gegants. Els Hiisi podien viatjar en processó sorollosa i atacaven la gent que no els cedien el pas. Si algú deixava la porta oberta, un Hiisi podia entrar i robar qualsevol cosa. Si et perseguia un Hiisi, podies buscar refugi en una àrea cultivada. En el folklore, eren les zones cultivades les que estaven beneïdes i el dimoni hiisi no s'hi podia parar en aquestes zones santificades, és a dir, conreades per l'home.
Es creia que els Hiisi o els gegants havien eregit les estructures de pedra prehistòriques i els grans còdols de pedra. El mot finès per una tomba de l'edat del ferro (que consistia en una pila de roques) encara s'anomena un hiidenkiuas, pila de roques dels Hiisi.
Sovint, l'anglès "follet" es tradueix com a hiisi en finès, donades les nombroses similituds entre el follet típic i el hiisi. Hiisi també s'utilitza com a traducció d'orc en les novel·les de Tolkien.
# Fontinalis antipyretica

Fontinalis antipyretica és una espècie de molsa de l'ordre Hypnales. És pròpia de l'hemisferi nord i viu submergida en aigua dolça.

## Descripció i hàbitat

Fontinalis antipyretica és una planta aquàtica que viu submergides en aigua dolça. El seu nom llatí prové del fet que creix sovint a les fonts (Fontinalis) i que se l'hi atribueixen qualitats medicinals en la medicina tradicional (antipyretica = contra la febre). En l'actualitat però aquesta planta s'utilitza generalment per a decorar aquaris.
La molsa aquàtica comuna és una espècie molt estesa a tot l'hemisferi nord del planeta, trobant-se a regions molt vastes de la zona subàrtica del continent eurasiàtic i l'Amèrica del Nord. Normalment aquesta planta es troba a poca profunditat en aigües clares i fresques, preferiblement de corrent suau. Es pot trobar també en llacs molt grans fins a una profunditat de 19 m. Pot resistir períodes de congelació d'uns quants mesos.
Les tiges són normalment de 15 cm, ans que poden arribar a fer fins a 30 cm de llarg. Creixen en mates espesses que es belluguen gràcilment amb el corrent. Malgrat llur aspecte fosc en grup i de lluny, exposades a llum intensa hom pot veure que les fulletes individuals són d'un verd clar i transparent.
La reproducció s'efectua igual que en les molses que viuen fora de l'aigua. L'esporòfit forma càpsules ovals de tija molt curta. Cada càpsula forma un peristoma de doble línia amb dentetes vermelles. L'alliberament de les espores és progressiu.

## Taxonomia

Hi ha dues varietats de l'espècie Fontinalis antipyretica:
* Fontinalis antipyretica var. gracilis (Lindb.). Varietat més prima i petita amb poques fulletes que viu a rierols de corrent ràpida dels Alps.
* Fontinalis antipyretica var. gigantea (Sull.). Varietat de color marró grogenc amb fulles molt amples. Es troba a alguns estanys d'Europa, Àfrica del Nord i Amèrica del Nord.

## Vegeu també

* Molsa
* Llista de plantes medicinals

## Referències

* ↑ Jan-Peter Frahm, Wolfgang Frey, J. Döring: Moosflora. 4., neu bearbeitete und erweiterte Auflage (UTB für Wissenschaft, Band 1250). Ulmer, Stuttgart 2004, ISBN 3-8001-2772-5 (Ulmer) & ISBN 3-8252-1250-5 (UTB)
# Flesland

Flesland és un nucli del districte d'Ytrebygda i el municipi noruec de Bergen que el 2019 tenia 352 habitants. El terme de Flesland acull l'aeroport internacional de Bergen-Flesland.

## Referències

* ↑ Oficina Central d'Estadística de Noruega. «Urban settlements. Population and area, by municipality» (en anglès), 1 gener 2019.
# Simfonia Aitana

La Simfonia Aitana d'Òscar Esplà i Triay, és una obra de maduresa que va finalitzar el 1964 després d'un llarg període de creació. Va ser estrenada amb l'Orquestra Nacional d'Espanya, sota la direcció de Rafael Frühbeck, el 31 d'octubre de 1964 al primer Festival de Música d'Amèrica i Espanya.
L'obra està inspirada en un paisatge idíl·lic de la Marina Baixa (País Valencià) que porta el mateix nom: Serra d'Aitana.
| « | Les meves muntanyes llevantines, el meu sol mediterrani, la dramàtica situació de la meva vida sencera, amb el pes de la infantesa enmig de l'incendi vermell de les serres del meu país i del blau tranquil del mar. | » |
| — Òscar Esplà, Diccionari de la música espanyola i hispanoamericana |||
La més alta suma poemàtica d'Esplà agafa forma definitiva en aquesta obra, un gran cant al seu paisatge tan carregat d'emocions com els Alps per a Richard Strauss. Potser representa una aventura intel·lectual molt pròpia d'ell, el joc entre la realitat i el seu reflex en l'obra d'art.
Aquesta peça està construïda a partir d'una suite folklòrica per a piano anomenada La Sierra, la qual també era un agraïment al paisatge de València. A partir d'aquesta, Esplà va anar construint el que va ser la seva culminació amb la Simfonia Aitana, que havia de ser estrenada a Brussel·les amb el director Ataúlfo Argenta, el qual va morir uns dies abans. A causa dels fets, l'obra es va anar ajornant i retocant, esdevenint potser, amb la seva perfecció, la més important d'Òscar Esplà.
La simfonia conté una mirada retrospectiva a la música tonal, a la qual el mateix compositor hi fa una dedicatòria en portada, on explicita: in memoriam. Pel que fa a l'orquestració, està molt treballada mostrant un ample ventall de colors, on es mostra el talent d'Esplà.
Els quatre moviments de l'obra són:
* Lento
* allegro energico
* andante fugato
* allegreto sherzando

## Referències

* ↑ «Óscar Esplá». blogs.ua.es. [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Sociedad General de Autores y Editores, 1999.
* ↑ Iglesias, Antonio. Oscar Esplà (su obra para piano) (en castellà). Madrid: Arges, 16/09/1962, p. 219.
* ↑ «Oscar Esplá: Sinfonía Aitana | LeitersBlues» (en castellà). LeitersBlues, 10-06-2012.

## Bibliografia

* Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana.
* Iglesias, Antonio (1962). Oscar Esplà (su obra para piano). Madrid
# Bob Vylan

Bob Vylan és un duet de punk rock anglès que interpreta un estil musical que fusiona elements de grime, rap i paraula parlada.

## Història

Bob Vylan es va formar el 2017 pel cantant i guitarrista Bobby Vylan i el bateria Bobbie Vylan a Ipswich, i el seu primer concert va ser només dues setmanes després de la seva formació. En el primer any de vida, el grup va publicar quatre senzills i dos EP, Dread i Vylan, a través del seu propi segell discogràfic, Ghost Theatre. Seguint la filosofia do it yourself, els músics van lliurar personalment els treballs a diverses botigues de discos i van concertar els seus propis espectacles.
El 7 d'agost de 2020, Bob Vylan va publicar el seu àlbum de debut, We Live Here i va anar de gira telonejant a Offspring i Biffy Clyro. El 22 d'abril de 2022 va publicar el seu segon àlbum d'estudi, Bob Vylan Presents the Price of Life, que va entrar a la UK Albums Chart al número 18. El 27 d'octubre de 2023, el grup va publicar dos senzills del seu tercer àlbum d'estudi, Humble as the Sun, que es va publicar el 5 d'abril de 2024.
Johnny Rotten i Akala són citats com a dues de les seves influències musicals, juntament amb els rapers Dizee Rascal, Stormzy i Skepta. La revista Alternative Press va recomanar Bob Vylan per als fans d'Idles, Fever 333 i Turnstile.
Les lletres tracten qüestions socials i polítiques com el racisme, la violència policial, la distribució desigual de la riquesa, l'accés a una alimentació saludable, la gentrificació, la salut mental, la paternitat, el tardocapitalisme, l'homofòbia, el masclisme tòxic, la hipocresia política britànica i la indústria farmacèutica. El tema dels problemes de ser un home negre a Europa és recurrent a tots els àlbums, i inclou la crítica al racisme institucional que contribueix a la pobresa entre la població negra.

## Discografia

* Vylan (2017)
* Dread (2019)
* We Live Here (Venn Records, 2020)
* Bob Vylan Presents the Price of Life (Ghost Theatre, 2022)
* Humble as the Sun (Ghost Theatre, 2024)

## Referències

* ↑ «Bob Vylan: "If you feel like you can’t say something on an elevated…» (en anglès). Kerrang!, 08-08-2022. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Bob Vylan win first-ever Best Alternative Music Act MOBO Award» (en anglès), 01-12-2022. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ «Go Your Own Way: Bob Vylan» (en anglès). DIY, 25-04-2022. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ «BOB VYLAN | full Official Chart History | Official Charts Company». www.officialcharts.com. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ «Bob Vylan announce new album, Humble as the Sun». Kerrang!. 27 October 2023.
* ↑ «On "We Live Here," UK Grime-Punk Bob Vylan Gives Racism the Finger». Bandcamp Daily, 25-06-2020. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ «If You Feel Like You Can't Say Something». kerrang.com. [Consulta: 17 octubre 2022].
* 1 2 «The Music Industry Is A Dangerous Place». kerrang.com. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ «April 2024» (en anglès). DIY, 28-03-2024. [Consulta: 26 setembre 2024].
# Gai Canuleu (tribú de la plebs 445 aC)

Gai Canuleu (en llatí Caius Canuleius) va ser un magistrat i polític romà del segle v aC. Formava part de la gens Canúlia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit tribú de la plebs de Roma l'any 445 aC. Va proposar una llei, la Lex Canuleia, establint el connubium (casament) entre patricis i plebeus, dret que estava prohibit per la Llei de les dotze taules. També va proposar de donar al poble l'opció d'elegir com a cònsols tant plebeus com patricis, però els patricis, per mantenir el poder, van establir que es crearien tres tribuns amb poder consular, que serien elegits de qualsevol dels dos grups en lloc dels cònsols.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 596.
# Marc Manli Capitolí (cònsol 392 aC)

Marc Manli Capitolí (en llatí Marcus Manlius T. F. A. N. Capitolinus) va ser un magistrat romà que va viure als segles V i IV aC.

## Biografia

Fou cònsol el 392 aC amb Luci Valeri Potit i va fer la guerra als eques, rebent el dret d'ovació mentre el seu col·lega va rebre els honors del triomf. Una pesta va afectar la ciutat i els dos cònsols en van ser afectats i van haver de renunciar i es va nomenar un interrei, Marc Furi Camil.
El 390 aC els gals van entrar a Roma i l'endemà van atacar el Capitoli. Marc Manli que vivia justament a la vora del Capitoli, va reunir tota la gent que va poder i va rebutjar als atacants i va resistir un temps de setge fins que els gals se'n van anar.
El 387 aC va ser nomenat interrei (interrex). El 385 aC va abandonar la seva consideració de patrici i va entrar a la classe dels plebeus. Es diu que tenia el projecte d'esdevenir tirà o rei de Roma i que es va voler aprofitar de la força revolucionària dels plebeus. Els patricis van nomenar dictador a Aule Corneli Cos. En un moment, mentre el dictador era absent de Roma, Manli va intentar utilitzar la violència i es va comportar com un demagog. El dictador va tornar a la ciutat i va amonestar a Manli al que va cridar davant seu. Manli s'hi va presentar acompanyat d'un nombrós grup de plebeus però el dictador no es va atemorir i el va detenir i empresonar per sedició. Els plebeus van manifestar el seu dol però no van fer res contra el dictador. El senat va mirar d'apaivagar la indignació dels plebeus amb repartiments de terres però això va ser interpretat com un suborn pels plebeus i va escalfar els ànims fins al punt que Manli va haver de ser alliberat per evitar l'esclat de la revolució. Amb això les peticions dels plebeus encara van créixer més.
El 384 aC, com que no hi havia cap amenaça exterior, Manli va ordenar l'aixecament dels plebeus, però els tribuns consulars van actuar i van agafar Manli que va ser acusat d'alta traïció (majestas) i portat davant el poble al camp de Mart i després a la cova Petelina prop de la porta Flumentana (ja que des del Camp de Mart es veia el Capitoli que Manli havia salvat). Va ser condemnat a mort i tirat des de la roca Tarpeia.
La gens Mànlia va considerar que hi havia portat la desgràcia i va decidir que en el futur cap més membre portaria el nom de Marc.

## Vegeu també

* Aule Manli Capitolí

## Bibliografia

* Nicolaus Horsfall 1981, "From History to Legend: M. Manlius and the Geese," Classical Journal 76(4) : 298-311.
* Bernadette Liou-Gille 1996, 'La sanction des leges sacratae et l'adfectatio regni : Spurius Cassius, Spurius Maelius et Manlius Capitolinus', La parola del passato, 51 : 161-197.

## Referències

* ↑ Titus Livius, ab urbe condita, V 31,3
* ↑ op.cit, V 47; Plutarchus, Camillus 27
* ↑ Appianus, liber Italicus, fragmentum IX.
* ↑ Titus Livius, op.cit., VI 14-20