OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Captatio benevolentiae

La captatio benevolentiae, del llatí captatio ('captació, acció de buscar alguna cosa') i benevolentia ('benevolença') és una locució llatina que descriu un recurs literari i retòric que significa «percaçament de benevolença o de simpatia». Consisteix en un esforç a l'inici d'una obra, d'un parlament o d'un discurs per crear una actitud positiva i una bona predisposició per part del públic o dels lectors. Pot consistir a mostrar des de l'inici que hom coneix i comprèn la situació, que hom és ciutadà, igual com el públic, amb qui comparteix preocupacions i problemes, que hom mateix només és un home amb imperfeccions que també fa errors, etc.
Segons Ciceró, és la part més important d'un discurs: si l'orador no reïx captivant els cors del seu públic des de l'inici, o desconnecten, o no escolten o només preparen la resposta i la crítica. En la literatura, la captatio benevolentiae és una de les funcions principals dels pròlegs.
És un recurs de tots els temps, tot i que la forma va canviar amb la moda, i per ésser efectiva, una captatio benevolentiae ha de ser subtil i evitar afalacs massa obvis, que poden tenir l'efecte contrari. Molts cantants internacionals utilitzen el procediment a l'inici d'un concert, pronunciant algunes paraules en la llengua local per expressar el feliços que són d'actuar en aquella ciutat.
En la psicoteràpia directiva, el psiquiatre Salvador Minuchin va definir el procediment d'apropar-se a la família o a altres grups socials implicats en el problema com a essencial per tal de crear una relació col·laborativa efectiva. Igual com en discursos polítics condescendents, el tradicional terapeuta d'antany que solia posicionar-se com un setciències superior faç a un pacient incompetent i ignar, segons Minuchin, més aviat obtenia resistència que no pas col·laboració.

## Captatio benevolentiae en les arts

* Captatio benevolentiae, cançó del grup Manel a l'àlbum Els millors professors europeus (2006)
* Casanvoas i Borrell, Laura. Captatio benevolentiae (iBook). Algaida: Ajuntament d'Algaida, 2013, p. 17 (Col·lecció Binària, Premis Castellitx Narrativa Curta).

## Referències

* ↑ Vilà i Santasusana; Castellà Lidon, Josep M.; Cros Alavedra, Anna; Comelles Garcia, Salvador. traducció catalana de Josefina Baqués Gòtdia. Entendre('s) a classe: Les estratègies comunicatives dels docents ben valorats nom =Montserrat. Grao, 2007, p. 64-65. ISBN 9788499802626.
* ↑ Calboli Montefusco, Lucia. «Captatio benevolentiae.». A: Hubert Cancik & Helmuth Schneider. Brill's New Pauly. Antiquity. Brill Online, 2006. ISBN 9789004122598.
* ↑ Minuchin, Salvador. Families and Family Therapy. Harvard University Press, 1974, 2009 (reedició), p. 123 ss.. ISBN 9780674041127.
* ↑ Manel. «Captatio benvolentiae». Els millors professors europeus. Vilasona.
# Phleum phleoides

Cua de Rata (Phleum phleoides) és una espècie de planta herbàcia perenne nativa de la major part d'Europa, Nord d'Àfrica i zones temperades d'Àsia. Es pot confondre amb altres espècies relacionades com Phleum pratense, però Phleum phleoides prefereix sòls més lleugers i creix en sòls de pedra calcària. Aconsegueix una mida de 10-70 cm d'alçada, les làmines foliars són de 5 -12 cm de llarg i 1-3,5 mm d'ample. El seu nom científic «phleum» és un nom genèric que deriva de la paraula grega phleos, una espècie de canya o past.

## Referències

* ↑ Phleum phleoides fou descrita por (L.) H.Karst. i publicat a Deutsche Flora. Pharmaceutisch-medicinische Botanik. 374. 1880, vegeu «Phleum phleoides». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ Phleum phleoides a PlantList
* ↑ «Phleum phleoides». World Checklist of Selected Plant Families.
* ↑ «Phleum phleoides». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Readers Digest Nature Lover's Library Wild Flowers of Britain, page 430, published 1988

## Enllaços externs

* http://www.kew.org/data/grasses-db/www/imp07981.htm
# Taractes asper

Taractes asper és una espècie de peix de la família dels bràmids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental (Japó), al Pacífic oriental (des d'Alaska fins al sud de Califòrnia), a l'Atlàntic oriental (des de Madeira fins a Islàndia i el nord de Noruega, també a Sud-àfrica) i a l'oest de l'Índic (sud de Madagascar, KwaZulu-Natal i Maldives).

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Didone abbandonata

Didone abbandonata és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Scolari sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatre de la Santa Creu de Barcelona el 30 de maig de 1752.
Aquesta era la quarta i probablement l'última de les seves produccions per al teatre barceloní. L'opera fou estrenada amb motiu de l'onomàstica del rei, i les representacions tingueren una importància especial, perquè a part de les decoracions complexes pintades per Francesc Tramulles, també va incloure focs artificials, cosa que es fa difícil de comprendre. Les dotze representacions de la Didone abbandonata varen suposar un èxit de públic, cosa que queda confirmada pel fet que aquesta òpera va tornar a ésser muntada al teatre de la Santa Creu la temporada 1753-1754, i probablement anys més tard.
Pocs anys més tard el compositor Gennaro Manna, va escriure una òpera amb el mateix títol.

## Referències

* ↑ «Giuseppe Scolari». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 930 (ISBN 84-239-4532-4)
# En la calor de la nit

En la calor de la nit (títol original en anglès In the Heat of the Night) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Norman Jewison, estrenada el 1967 i doblada al català. Basat en la novel·la homònima de John Ball, En la calor de la nit és un portentós thriller policíac que va catapultar definitivament la carrera de Sidney Poitier. A banda de la recordada interpretació del protagonista, així com la de Rod Steiger, el film de Norman Jewison destaca per la reeixida recreació d'una atmosfera angoixant i fins i tot claustrofòbica pròpia del pantanós Mississipi pel tractament sec de la violència. Cinc Oscars ho avalen, entre ells el de la millor pel·lícula.
A l'estrena de la pel·lícula, hi havia problemes relacionats amb el racisme a Chicago. La pel·lícula s'inscriu en la lluita pels drets civils. El rodatge es va desenvolupar des del 26 de setembre fins al mes de desembre de 1966 a Belleville, Chester, Dyersburg, Freeburg i Sparta. La pel·lícula va donar lloc a una continuació el 1970: Ara em diuen senyor Tibbs. Sidney Poitier reprèn el paper de Virgil Tibbs. Aquesta pel·lícula ha estat classificada en el lloc 16è pel American Film Institute en el seu Top 100 de les rèpliques del cinema americà.

## Argument

En una petita ciutat del sud dels Estats Units un home apareix mort a mitjanit enmig del carrer. Era un dels que havien impulsat el ressorgiment econòmic de la ciutat. Detenen un home negre que esperava a l'estació, però descobreixen que és inspector de policia.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1968: Oscar a la millor pel·lícula
* 1968: Oscar al millor muntatge (Hal Ashby)
* 1968: Oscar al millor so (Hal Ashby)
* 1968: Oscar al millor actor (Rod Steiger)
* 1968: Oscar al millor guió adaptat (Stirling Silliphant)
* 1968: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1968: Globus d'Or al millor guió per Stirling Silliphant
* 1968: Globus d'Or al millor actor dramàtic
* 1968: BAFTA al millor actor estranger per Rod Steiger

### Nominacions

* 1968: Oscar al millor director (Norman Jewison)
* 1968: Oscar als millors efectes visuals (James Richard)
* 1968: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Rod Steiger
* 1968: Globus d'Or al millor director per Norman Jewison
* 1968: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Quentin Dean
* 1968: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Lee Grant
* 1968: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1968: BAFTA al millor actor estranger per Sidney Poitier
* 1968: Grammy a la millor banda sonora original escrita per pel·lícula o televisió per Quincy Jones

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ « In the Heat of the Night ». The New York Times.
* 1 2 3 4 5 6 7 «The 40th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 15 desembre 2023].
# Sylt (municipi)

Sylt (frisó septentrional Söl) és el principal municipi de l'illa de Sylt que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Landschaft Sylt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Fou creat el gener de 2009 de la unió dels municipis de Rantum i Sylt-Ost amb la vila de Westerland. El 31 de desembre del 2023 tenia 13.679 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Endre Kabos

Endre Kabos (Oradea, 5 de novembre de 1906 - Budapest, 4 de novembre de 1944) fou un tirador d'esgrima hongarès, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar dues proves del programa programa d'esgrima. En la prova de sabre per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la del sabre individual guanyà la de plata. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, va guanyar la medalla d'or en les proves de sabre per equips i sabre individual.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del Món d'esgrima, sis d'or i una de plata, entre les edicions de 1931 i 1935, així com el Campionat d'Eslovàquia de 1928.
Durant la Segona Guerra Mundial va ser internat durant cinc mesos en un camp de treballs forçats a Vax, Hongria. Més tard va ser traslladat a Budapest, on va morir el 4 de novembre al pont Margit, un pont que creua el Danubi que s'estava preparant per a ser volat per les tropes alemanyes davant l'aproximació de l'exèrcit roig i que explotà accidentalment, provocant un gran nombre de víctimes.
El 1986 fou inclòs a l'International Jewish Sports Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Endre Kabos». [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ Wallechinsky, David; Loucky, Jaime The Book of Olympic Lists. Aurum Press, 2012, p. 229–. ISBN 978-1-78131-081-6.
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
* ↑ Taylor, Paul. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics – With a Complete Review of Jewish Olympic Medalists. Sussex Academic Press, 2004. ISBN 9781903900888.
# Energia dels aliments

L'energia dels aliments és l'energia endosomàtica específica dels aliments que es fa disponible en el seu metabolisme (respiració cel·lular) dins del cos. A la Unió Europea es proporciona la informació oficialment en unitats kJ d'energia per cada 100 grams d'aliment, però per tradició encara es fan servir també les calories
Per determinar el valor de l'energia termodinàmica s'utilitza un calorímetre on l'aliment es crema. Hi ha diferències entre el poder calorífic (tèrmic) i el valor energètic fisiològic, ja que en els aliments hi ha parts no digeribles que no aporten calories al cos i sobretot dins del cos els aliments no es cremen pas com els combustibles. Nutricionalment, no només cal energia per a alimentar-se amb una dieta sana, això serien calories buides, el cos necessita també proveir-se de substàncies que no té i no pot fabricar, a més d'aigua (que no té energia) i altres nutrients.
Es considera que un home entre els 20 i 25 anys amb un pes de 68 kg i amb activitat física moderada necessita unes 3.100 calories al dia, mentre una dona d'edat i condicions similars de 55 kg de pes necessita 2.410 calories.

## Taula d'energia dels aliments

| Categoria d'aliment | Contingut energètic en kJ / 100 g | Contingut energètic en kcal / 100 g |
| Pa | 795–1045 | 190–250 |
| Fideus, Arròs (sense coure) | 1465 | 350 |
| Patates, Moresc, fesols, Llentia (seques) | 315–630 | 75–150 |
| Verdura (crua) | 105–167 | 25–40 |
| Carn (crua) | 835–1130 | 200–270 |
| Peix (cru) | 335–835 | 80–200 |
| Aviram | 335 | 80 |
| Oli | 3430–3810 | 820–910 |
| Mel | 1390 | 332 |
| Cacau (parcialment desgreixat) | 1885 | 450 |
| Llet (segons el contingut en greix) | 193–268 | 46–64 |
| Begudes comercials de cola, de taronja o de llimona | 188–250 | 45–60 |
| Suc de fruites | 167–230 | 40–55 |
| Cervesa (Pilsen) | 200 | 48 |
| Fruita/Petits fruits | 188–272 | 45–65 |
| Banana | 400 | 95 |
| Fruits secs | 2090–2635 | 500–630 |
| Galetes | 1255–1885 | 300–450 |
| Xocolata amb llet | 2345 | 560 |
| Gelees | 1255–1465 | 300–350 |

## Per components bàsics segons la UE

Segons la Directiva 496/90 CEE d'etiquetatge d'aliments:
| Component bàsic | Contingut energètic en kJ / g | Contingut energètic en kcal / g |
| Carbohidrats | 17 | 4 |
| Poliols | 10 | 2,4 |
| Proteïna | 17 | 4 |
| Greix | 37 | 9 |
| Etanol (Alcohol) | 29 | 7 |
| Àcids orgànics | 13 | 3 |
| Salatrims (molècules de cadena llarga i curta de triglicèrids) | 25 | 6 |
| Fibra alimentària | 8 | 2 |
| Eritritol | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CONSLEG:1990L0496:20081211:DE:PDF Richtlinie 90/496/EWG des Rates vom 24
* ↑ McArdle, William D.; Katch, Frank I.; Katch, Victor L. Essentials Of Exercise Physiology (en anglès). Lippincott Williams & Wilkins, 2005, p. Vol.1, p.94. ISBN 0781749913.
* ↑ Web de la FAO
# Apple A17

L'Apple A17 Pro és un sistema basat en ARM de 64 bits en un xip (SoC) dissenyat per Apple Inc. i fabricat per TSMC. Només s'utilitza als models iPhone 15 Pro i iPhone 15 Pro Max.

## Disseny

L'Apple A17 Pro inclou una CPU de sis nuclis de 64 bits dissenyada per Apple amb dos nuclis d'alt rendiment que funcionen a 3,78 GHz i quatre nuclis d'eficiència energètica que funcionen a 2,11 GHz. Apple va afirmar que els nous nuclis d'alt rendiment són un 10% més ràpids a causa de la seva predicció millorada de branques i motors de descodificació i execució més amplis. I els nous nuclis eficients energèticament són més ràpids i 3 vegades més eficients que la competència.
L'A17 Pro integra una nova GPU de sis nuclis dissenyada per Apple, que Apple afirma que és un 20% més ràpida i el seu redisseny més gran de la història de les GPU d'Apple, amb un traçat de raigs accelerat per maquinari i suport d'ombrejat de malla. El motor neural de 16 nuclis ara és capaç de fer 35 bilions d'operacions per segon. L'A17 Pro també va afegir suport per a la descodificació AV1 i USB 3.2 Gen 2 (est. fins a 10 Gbps / 1,25 GBps). L'A17 Pro conté 19.000 milions de transistors, un augment del 19% respecte al recompte de 16.000 milions de transistors de l'A16, i està fabricat per TSMC en el seu procés N3B de 3 nm.

## Productes que inclouen l'Apple A17 Pro

* iPhone 15 Pro i 15 Pro Max

## Referències

* ↑ Bonshor, Ryan Smith, Gavin. «The Apple 2023 Fall iPhone Event Live Blog (Starts at 10am PT/17:00 UTC)» (en anglès). www.anandtech.com. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Bonshor, Ryan Smith, Gavin. «The Apple 2023 Fall iPhone Event Live Blog (Starts at 10am PT/17:00 UTC)» (en anglès). www.anandtech.com. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «Charge and connect with the USB-C connector on your iPhone 15 - Apple Support» (en anglès), 13-09-2023.
* ↑ Bonshor, Ryan Smith, Gavin. «The Apple 2023 Fall iPhone Event Live Blog (Starts at 10am PT/17:00 UTC)» (en anglès). www.anandtech.com. [Consulta: 17 setembre 2023].
# Antigono

Antigono és una òpera en tres actes composta per Niccolò Jommelli sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà a Lucca el 1746.
Possiblement s'estrenà a Catalunya el 1753 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Òperes de Niccolò Jommelli». operone.de. [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Podzol

En edafologia, podzol (o podsol) és un tipus de sòl àcid típic dels boscos de coníferes (taigà) que generalment es fan en llocs plujosos freds on hi ha una gran lixiviació, però que també es forma en altres ambients més càlids i amb vegetació diversa com els boscos d'eucaliptus i brugueres del sud d'Austràlia o en terrenys sorrencs d'humitat oscil·lant de Florida.
Podzol és un tipus de sòl que pertany a la classificació Base de Referència Mundial pels Recursos del Sòl. En la classificació dels Estats Units (USA soil taxonomy) els Podzols corresponen als Spodosols.
El nom prové de les parules russes que signifiquen "cendra a sota" (под/pod=sota, зола/zola=cen dra) i segurament es refereix a la forma de cultivar les terres verges d'origen forestal per part dels pagesos russos que llauraven per tal de portar l'aparent capa de cendra inferior (horitzó E) cap amunt pensant que així fertilitzaven el terreny.
La majoria dels sòls podzòlics són pobres en nutrients per l'agricultura a més de ser molt sorrencs i excessivament drenats. Alguns d'ells es converteixen en fèrtils si se'ls afegeix calç i altres fertilitzants.

## Estructura d'un sòl del tipus podzol

Generalment en els podzols es distingeixen els horitzons edafològics següents (des de la part superior a l'inferior del perfil): LFH - Ah - Ahe - E - Bh - Bs – Bv o BC - C
* Horitzons orgànics : L (la virosta), F (horitzó fibrós), H (horitzó humic)
* L'horitzó A, situat sota els horitzons orgànics
** Ah (menys del de 30% de carboni orgànic)
** Ahe (menys del 17%, de tint gris, estructura laminar)
** AE/E (horitzó eluvial, color clar, essencialment mineral)
* L'horitzó B, horitzó mineral
** Bh (més d'un 1% de carboni orgànic, menys del 0,3% de ferro)
** Bs (conté sals solubles)
** Bv (horitzó de matèria mineral bruna) o BC (horitzó cimentat a la roca mare)
* C (horitzón mineral poc tocat per la pedogènesi, llevat en el cas de gleyficació
En l'horitzó A (el més superficial) s'hi acumula molta matèria orgànica que té dificultats en mineralitzar-se, a la part inferior d'aquest horitzó s'hi acumula el quars barrejat amb humus i té el color de la cendra.
L'horitzó B (sota de l'horitzó A) té un característic color roig, ja que s'hi dipositen òxids de ferro i d'alumini provinents de l'horitzó superior per lixiviació. L'argila és atacada i es degrada. Aquest horitzó pot quedar cimentat.

## Referències

* ↑ IUSS Working Group WRB. «World Reference Base for Soil Resources, 4th edition». IUSS, Vienna, 2022.
* ↑ IUSS Working Group WRB. «Base referencial mundial del recurso suelo 2014, Actualización 2015». Informes sobre recursos mundiales de suelos 106, FAO, Roma, 2015.

## Enllaços externs

* «Spodosols». USDA-NRCS. Arxivat de l'original el 2006-05-09. [Consulta: 14 maig 2006].
* «Spodosols». University of Florida. [Consulta: 14 maig 2006].
* The Podzolic Order
# Economia de Saint Kitts i Nevis

Saint Kitts i Nevis va ser l'últim lloc a practicar la monocultura de sucre en les Antilles Menors. Però a causa que la indústria de sucre trobava cada cop majors dificultats per aconseguir beneficis, el govern va decidir realitzar un programa de diversificació per al sector agricultor i estimulació del desenvolupament en altres sectors de l'economia, particularment el turisme.
El govern va instituir un programa d'incentius a la inversió, encoratjant tant la inversió privada domèstica com a estrangera. Les polítiques governamentals incloïen exempcions fiscals, importació d'equipament i materials lliures d'impostos i subsidis per a la capacitació a personal local. El turisme ha mostrat un gran increment. Cap a 1987, havia sobrepassat al sucre com a font d'ingrés de divises. Després de la collita de l'any 2005 el govern va decidir tancar la indústria sucrera després d'anys de pèrdues. Per compensar les pèrdues d'ocupacions, el govern va començar un programa amb la intenció de diversificar l'agricultura i estimular altres sectors de l'economia, per exemple la producció manufacturera per a exportació, i els bancs offshore.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2016-02-13. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Landsat

Landsat és un programa espacial basat en satèl·lits construïts i posats en òrbita per la NASA, per a l'observació en alta resolució de la superfície terrestre. Els Landsat orbiten al voltant de la Terra en òrbita circular heliosincrònica, a 705 km d'altura, amb una inclinació de 98,2° respecte a l'equador i un període de 99 minuts. L'òrbita dels satèl·lits està dissenyada de tal manera que cada vegada que creuen l'Equador ho fan de nord a sud entre les 10:00 i les 10:15 del matí hora local. Els Landsat estan equipats amb instruments específics per a la teledetecció multiespectral. El primer satèl·lit Landsat (en principi anomenat ERTS-1) va ser llançat el 23 de juliol de 1972. L'últim de la sèrie és el Landsat 7, posat en òrbita el 1999, i és capaç d'aconseguir una resolució espacial de 15 metres.

## Sèrie de satèl·lits Landsat i any del seu llançament

* Landsat 1: 1972
* Landsat 2: 1975
* Landsat 3: 1978
* Landsat 4: 1982
* Landsat 5: 1985
* Landsat 6: 1993 Llançament fallit.
* Landsat 7: 1999
Des de l'any 2004 està plenament operatiu el Landsat 7. Els quatre primers satèl·lits es troben fora de servei.

## Vegeu també

* Espectre electromagnètic

## Referències

* ↑ «Landsat—A Global Land-Imaging Mission» (en anglès). [Consulta: 5 juny 2014].
* ↑ Comiso, Josefino. Polar Oceans from Space (en anglès). Springer, 2010, p.82. ISBN 0387366288.

## Enllaços externs

* Web del Landsat 7 de la NASA
* Web del projecte Landsat de la USGS Arxivat 2005-12-14 a Wayback Machine.
# Saccharomyces

Saccharomyces es un gènere de fongs de l'ordre dels sacaromicetals (Saccharomycetales) que inclou diverses espècies diferents de llevat. La incapacitat per utilitzar nitrats i la capacitat de fermentar diversos carbohidrats són les característiques típiques dels Saccharomyces. Les seves colònies poden créixer i madurar en 3 dies i mostren un color groc fosc.

## Característiques

En general, les cèl·lules de Saccharomyces tenen un diàmetre de 2-8 μm i una longitud de 3-25 μm. S'observen blastoconidis (brots cel·lulars). Són globoses i el·lipsoides de forma allargada. La gemmació multilateral (multipolar) és típica. Les pseudohifes, si estan presents, són rudimentàries. Hifes absents.
Saccharomyces produeix ascòspores globoses que es troben en ascs. Cada asc conté d'1 a 4 ascòspores. Els ascs no es trenquen a la maduresa. Quan es tenyeixen amb tinció de Gram, les ascòspores són gramnegatives, mentre que les cèl·lules vegetatives són grampositives.

## Paper en la fabricació d'aliments fermentats

Molts membres d'aquest gènere es consideren molt importants en la producció d'aliments. Un exemple és el Saccharomyces cerevisiae, que s'usa en la producció de vi, pa i cervesa. Altres membres d'aquest gènere són S. bayanus, utilitzat per a la producció de vi i S. boulardii, usat en medicina. Més recentment, s'ha demostrat que S. boulardii és una subespècie del S. cerevisiae.
Saccharomyces Kefir és un fong ascomicet producte de l'associació d'un bacteri, Lactobacillus acidophylus i el llevat Saccharomyces, que causa la fermentació làctica de la llet, transformant-la en àcid làctic i en fermentació hidroalcohòlica, per la qual cosa produeix gas a temperatura ambient, en quantitat ínfima; l'aspecte extern s'assembla a una coliflor, per dins és buit i segrega una substància filosa.

## Referències

* ↑ Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.