OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia de Nova Zelanda

Durant els últims 20 anys el govern ha transformat Nova Zelanda d'una economia agrària i dependent del mercat britànic en una economia de mercat més industrialitzada que pot competir globalment. Aquesta dinàmica de creixement va augmentar les rendes - però de manera desigual -, i va expandir la tecnologia del sector industrial. El PIB per capita va créixer en paritat de poder adquisitiu durant 10 anys consecutius fins al 2007, però va caure el 2008 i 2009.
Nova Zelanda s'enquadrada dins dels països desenvolupats, amb un PIB estimat el 2010 en 119,6 mil milions de dòlars nord-americans. El país compta amb un alt nivell de vida, amb un PIB per càpita estimat de US$ 30 400 el 2013. També ha estat classificada, en dades de l'any 2021, en el lloc 13-14 en l'Índex de Desenvolupament Humà que elabora l'Organització de les Nacions Unides.
La diversa economia de Nova Zelanda té un sector de serveis important, que representa el 63% de tota l'activitat del PIB el 2013. Les indústries manufactureres a gran escala inclouen la producció d'alumini, processament d'aliments, fabricació de metalls, productes de fusta i paper. La mineria, la indústria manufacturera, l'electricitat, el gas, l'aigua i els serveis de residus van representar el 16,5% del PIB el 2013. El sector primari (amb agricultura, horticultura, pesca i fusta) continua dominant les exportacions de Nova Zelanda, tot i que només representa el 6,5% del PIB el 2013. El sector de la tecnologia de la informació està creixent ràpidament.
Nova Zelanda és un país molt dependent del comerç internacional, particularment dels productes agrícoles, les exportacions aconsegueixen gairebé el 28% de les seves vendes. Això fa a Nova Zelanda particularment vulnerable a les oscil·lacions dels preus i l'economia internacional.
El principal mercat de capitals és la New Zealand Exchange (NZX o Borsa de Nova Zelanda). A febrer de 2023, NZX tenia un total de 338 valors, accions, deute i fons cotitzats amb una capitalització de mercat combinada de 226.000 milions de dòlars neozelandesos. La moneda de Nova Zelanda, el dòlar neozelandès (conegut informalment com el "dòlar kiwi"), també circula per quatre territoris de les illes del Pacífic. El dòlar de Nova Zelanda és la 10a moneda més negociada del món.

## Vegeu també

* Banc Central de Nova Zelanda

## Referències

* 1 2 3 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2019-09-18. [Consulta: 14 setembre 2014].
* 1 2 3 «New Zealand in Profile 2014: Economy». Statistics New Zealand, 01-03-2011. [Consulta: 9 desembre 2014].
* ↑ «NZ Tech – About the Tech Sector». [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ «1. NZX Annual Report 2022 (including audited financial statements)», 23-02-2023. [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ /> «Triennial Central Bank Survey, April 2013». Triennial Central Bank Survey. Bank for International Settlements. [Consulta: 25 març 2014]. [pg.10 of PDF]
# Economia de Barbados

Des de la independència del país insular el 1966, l'economia de Barbados s'ha transformat d'una economia de baixos ingressos dependent de la producció de sucre a una economia d'alts ingressos basada en el turisme i el sector offshore.
Barbados és el país més ric i més desenvolupat del Carib Oriental i té una de les rendes per capita més altes d'Amèrica.
Durant el segle xx el cultiu de sucre i la producció de rom i melassa va esdevenir el més important motor de l'economia de l'illa. Amb l'explosió recent del turisme, es va produir una reorientació de l'activitat. Ara manté un sistema molt depenent dels Estats Units i Europa que són els llocs de procedència de la majoria dels turistes, la qual cosa afebleix la seva economia en els períodes de contenció als països d'origen.
Barbados va entrar en una profunda recessió a la dècada de 1990. Després d'un procés de reajustament de la despesa, l'economia va començar a créixer de nou el 1993. Les taxes de creixement han estat de mitjana entre el 3% -5% des de llavors. Els tres principals motors econòmics del país són: el turisme, el sector empresarial internacional i la inversió estrangera directa. Aquests estan recolzats en part per Barbados que opera com una economia impulsada pels serveis i un centre de negocis internacional. El país va sofrir els efectes de la recessió econòmica de 2009 que va disminuir el nombre de visitants, i la deute públic va arribar a 106% del PIB.
El juny de 2018, Barbados va anunciar l'impagament dels seus bons, després de revelar que el seu deute ascendia a 7.500 milions de dòlars (la quarta ràtio de deute/PIB més alta del món).

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2016-02-14. [Consulta: 8 setembre 2018].
* ↑ «Barbados announced a technical default on coupon of Eurobonds with maturity in 2035». www.cbonds.com. [Consulta: 10 juny 2018].
# Heinri Mederow

Heinri Mederow (Königs Wusterhausen, 20 de setembre de 1945) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de rem de 1973 i un campionat nacional.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Heinri Mederow». [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Heinrich MEDEROW» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-12-06. [Consulta: 10 maig 2024].
# Districte de Bremgarten

El districte de Bremgarten és un districte de Suïssa, al cantó d'Argòvia. El cap del districte és Bremgarten, té 24 municipis, una superfície de 117,46 km² i 64 683 habitants (cens de 2005).

## Municipis

| Municipi | Habitants (31.12.2004) | Superfície en km² |
| Arni | 1518 | 3.37 |
| Berikon | 4418 | 5.38 |
| Bremgarten | 6006 | 8.02 |
| Büttikon | 741 | 2.82 |
| Dottikon | 3094 | 3.89 |
| Eggenwil | 719 | 2.46 |
| Fischbach-Göslikon | 1321 | 3.07 |
| Hägglingen | 2059 | 7.73 |
| Hermetschwil-Staffeln | 1119 | 3.34 |
| Hilfikon | 233 | 1.72 |
| Islisberg | 495 | 1.65 |
| Jonen | 1646 | 5.70 |
| Niederwil | 2269 | 6.15 |
| Oberlunkhofen | 1661 | 3.25 |
| Oberwil-Lieli | 1943 | 5.35 |
| Rudolfstetten-Friedlisberg | 3846 | 4.90 |
| Sarmenstorf | 2232 | 8.30 |
| Tägerig | 1261 | 3.30 |
| Uezwil | 373 | 2.45 |
| Unterlunkhofen | 1251 | 4.49 |
| Villmergen | 5277 | 10.22 |
| Widen | 3630 | 2.62 |
| Wohlen | 13’932 | 12.48 |
| Zufikon | 3639 | 4.80 |

## Vegeu també

* Districtes del Cantó d'Argòvia
# Gril·loblatodeus

Els gril·loblatodeus (Grylloblattodea) són un petit ordre d'insectes neòpters, extremòfils i àpters, que viuen en zones fredes d'alta muntanya, amb una sola família, els gril·loblàtids (Grylloblattidae), que conté 5 gèneres i 25 espècies.
La seva aparença va deixar perplexos els científics que els van descobrir, com posa de manifest el nom donat a la primera espècie descrita, Grylloblatta campodeiformis, que significa «aspecte de panerola (Blatta), grill i Campodea» (un insecte amb dues llargues cues). Molts són nocturns i sembla que mengen detritus. Tenen llargues antenes (de 23-45 segments) i llargs cercs (5-8 segments), però no ales. Els seus parents vius més propers són els Phasmatodea (insectes bastó i insectes fulla) i l'ordre recentment descobert Mantophasmatodea (Cameron i cols., 2006).

## Bibliografia

* Cameron, S. L., Barker, S. C. i Whiting, M. F. 2006. Mitochondrial genomics and the new insect order Mantophasmatodea. Molecular Phylogenetics and Evolution, 38: 274–279.
# Helena Takalo

Helena Takalo (Nivala, 28 d'octubre de 1947) és una esquiadora de fons finlandesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 realitzats a Grenoble (França) on finalitzà 22a en la prova de 5 km i no finalitzà la prova en els 10 quilòmetres. Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 realitzats a Sapporo (Japó) aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova de relleus 3x5 km. amb l'equip finlandès, a més d'acabar novè en la prova de 5 km i cinquè en la de 10 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria) aconseguí guanyar tres medalles: la medalla d'or en la prova de 5 km, i dues medalles de plata en les proves de 10 km i de relleus 4x5 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova de 10 km, a més de finalitzar vuitena en la de 5 km i cinquena en la de relleus 4x5 quilòmetres.
En el Campionat del Món d'esquí nòrdic aconseguí guanyar, al llarg de la seva carrera, dos títols mundials l'any 1978, així com tres medalles de bronze més.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Helena Kivioja-Takalo». [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ «TAKALO Helena». International Ski Federation. [Consulta: 20 desembre 2019].

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Helena Takalo Arxivat 2012-11-03 a Wayback Machine.
# Helga Mees

Helga Mees (Saarbrücken, 12 de juliol de 1937 - Schifferstadt, 11 d'abril de 2014) fou una tiradora d'esgrima alemanya, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1960, 1964 i 1968. El millor resultat el va aconseguir als Jocs de Tòquio de 1964, on va guanyar la medalla de plata en la prova del floret individual, mentre en la del floret per equips guanyà la de bronze. En les altres participacions destaca una quarta posició en la prova del floret per equips el 1960 i una cinquena en la mateixa prova el 1968.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'esgrima, una de plata i una de plata, entre les edicions de 1958 i 1959. A nivell nacional va guanyar títols individuals de floret el 1960 i el 1961.

## Referències

* ↑ «Olympiamedaillengewinnerin Volz-Mees gestorben» (en alemany), 13-08-2023. Arxivat de l'original el 2018-10-24. [Consulta: 13 agost 2023].
* 1 2 «Olympedia – Helga Volz-Mees». [Consulta: 13 agost 2023].
# Economia de Zàmbia

L'economia de Zàmbia ha experimentat un fort creixement en els últims anys. Entre 2005 i 2008 el país va créixer aproximadament un 6% anual. El país depèn, en gran manera, del coure, mineral del que Zàmbia és un dels primers productors mundials i que representa el 90% del valor de les exportacions. Aquest país pertany a l'anomenat "cinturó de coure", prolongació dels jaciments de Shaba (República Democràtica del Congo). La privatització de les mines estatals de coure el 1990 va alliberar el govern de gastar amb el sector. La producció de mineral de coure ve creixent des del 2004 a causa de l'augment dels preus internacionals i a la inversió estrangera. No obstant això, el país és un dels més pobres del món: el seu PIB per capita és solament de 1.400 dòlars americans. L'agricultura és l'activitat econòmica del 85% dels treballadors del país.
El petroli és importat i arriba des del port de Dar es Salaam (Tanzània). Dins del sector industrial destaca la branca de tractament de minerals (sobretot la refinació del coure), també destaquen la producció del ciment i les indústries derivades de l'agricultura: olis vegetals, manufactures del cotó, sucreres, sabons, etc.
L'agricultura es troba poc desenvolupada (malgrat que genera un 85% d'ocupació total, formal i informal, del país); se centra bàsicament en els cultius de subsistència: blat de moro (és el cultiu principal i la base de la dieta zambiana), batata, cacauets, mandioca i mill. També presenta cultius de caràcter comercial (cotó, cafè, canya de sucre, tabac). En la ramaderia cal citar la cabanya bovina. En els llacs i cursos fluvials es practica l'activitat pesquera.
El turisme internacional, que busca els espais naturals del país (cataractes, safaris...) constitueix una important font d'ingressos.
Actualment a Zàmbia, un 60% de la població viu sota la línia de pobresa, sent aquesta un 78% a les àrees rurals i un 52% a les àrees urbanes.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2020-04-24. [Consulta: 25 desembre 2015].
# Helix lucorum

Helix lucorum és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Helicidae. És un cargol terrestre de grans dimensions i una de les tres espècies de cargol més consumides en el món, junt amb Helix aspersa i Helix pomatia. És originària de Turquia i, potser, dels Balcans, però ha estat introduïda pels humans a molts llocs d'Europa, incloent Catalunya.

## Morfologia

Els cargols adults pesen 20-25 g. Els seus ous amiden 4,4 mm. els juvenils de 2–3 mesos pesen 0,5-0,9 g. Aquesta espècie de cargol fa servir dards amorosos.

## Distribució

Es troba a l'oest, centre i sud-est d'Europa, des de França cap el est; Geòrgia, Ucraïna. És present també a la península Ibèrica. A Catalunya ha estat citada com a mínim a la vall de Boï, a Lleida, a Bagà (Berguedà) i al Lluçanès.
* Conquilla d'Helix lucorum
* Helix lucorum
* Helix lucorum

## Referències

* 1 2 «Helix (Helix) lucorum Linnaeus, 1758 | Fauna Europaea». [Consulta: 7 agost 2021].
* 1 2 Serrano, G. «Presència d'Helix lucorum Linnaeus, 1758 (Gastropoda: Helicidae) al Berguedà». Spira 5, 2013, pàg. 103-104.
* 1 2 Danilova A.B. & Grinkevich L. N. (2012). "Failure of Long-Term Memory Formation in Juvenile Snails Is Determined by Acetylation Status of Histone H3 and Can Be Improved by NaB Treatment". PLoS ONE 7 (7): e41828. doi:10.1371/journal.pone.0041828
* ↑ Heller J.: Life History Strategies. in Barker G. M. (ed.): The biology of terrestrial molluscs. CABI Publishing, Oxon, UK, 2001, ISBN 0-85199-318-4. 1-146, cited page: 428.
* ↑ Mumladze. L. 2013. Shell size differences in Helix lucorum Linnaeus, 1758 (Mollusca: Gastropoda) between natural and urban environments. Turkish Journal of Zoology, 37: 1-6.
* ↑ Balashov I. & Gural-Sverlova N. 2012. An annotated checklist of the terrestrial molluscs of Ukraine. Journal of Conchology. 41 (1): 91-109.
* ↑ «Clavell, Jordi (2021) Helix lucorum, el caragol turc al Lluçanès», 05-08-2021. [Consulta: 11 setembre 2023].

## Enllaços externs

* http://szmn.sbras.ru/picts/Mollusca/Helix_lucorum.htm Arxivat 2012-05-29 a Wayback Machine.
* http://www.jaxshells.org/818d.htm
* http://www.faunaeur.org/full_results.php?id=277677 Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
* TODO SOBRE CARACOLES
# Economia de Letònia

L'economia de Letònia va créixer més de 10% entre 2006 i 2007 però va entrar en recessió l'any 2008, com a resultat d'un dèficit pressupostari insostenible i un gran deute extern. Amb la fallida del segon major banc del país, l'economia va contreure 18% el 2009. El país va ser un dels més afectats per la crisi, però per fer part de la zona euro a l'ocasió, no va atreure atenció dels mitjans d'informació.
A partir de 2010, la situació va millorar i en 2012, l'economia letona va créixer el 5,6%, encara que no s'han recuperat els valors previs a la crisi. El Fons Monetari Internacional va destacar a Letònia com a exemple de l'èxit de les polítiques econòmiques anticrisi basades en la retallada de despeses.
La majoria dels bancs i empreses ja va ser privatitzada. El país podia adoptar l'Euro com moneda ej 2012 i ho va fer l'1 de gener de 2014.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2011-08-16. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «Letonia, pese a sus reticencias, entra en 2014 con el euro como moneda» (en (castellà)). EFE, 31-12-2013 [Consulta: 1r gener 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «Letonia adopta el euro como moneda». La Vanguardia, 31-12-2013 [Consulta: 1r gener 2014].

## Vegeu també

* Tigre Bàltic
# Milton (Nova Gal·les del Sud)

Milton és un poble de la regió de la costa del sud, a Nova Gal·les del Sud, dins la ciutat de Shoalhaven.
La població es troba a 220 Km al sud de Sydney, la capital de l'estat.

## Demogràfia

Segons el cens del 2021, a Milton hi ha 1.801 habitants, dels quals 821 són homes i 981 dones.
El 44% de la població és d'ascendència anglesa, el 37,2% australiana, el 13,4% irlandesa, el 12,5% escocesa i el 3,5% alemanya.
Respecte a afiliacions religioses, el 43% no és religiós, el 17,8% és catòlic, el 16,7% és anglicà i el 5,1% és de l'església unida d'Austràlia.

## Personatges il·lustres

* Anthony Painter: Golfista professional.
* Sarah Katsoulis: Nadadora especialitzada en proves d'estil braça de curta distància. Medallista de bronze en el mundial de 2009 en els 50 metres.
* Bill Mackrell: Jugador de rugbi, el qual va competir amb l'equip de Nova Zelanda.
* Bronwen Watson: Campiona nacional i dues vegades campiona del mon de rem.
* Ann Sudmalis: Membre liberal de la Cambra de Representants d'Austràlia i representant de la Divisió de Gilmore a Nova Gal·les del Sud.

## Galeria

* Memorial de la guerra
* Teatre de Milton

## Referències

* ↑ «Milton, NSW» (en anglès). Aussie towns. [Consulta: 25 juliol 2023].
* 1 2 «2021 Census All persons QuickStats Milton (NSW)» (en anglès). Australian bureau of statistics. [Consulta: 25 juliol 2023].
# Gustavo Peñalver Vico

Gustavo Peñalver Vico, Gustavo, (Cartagena, 11 d'abril de 1939) és un artista plàstic. En les seves primeres obres postimpressionistes hi ha una certa influència del fauvisme. Les seves obres es caracteritzen pels colors plans, la ironia, la caricatura.
El 1946 es traslladà a Mallorca a la barriada de son Espanyolet de Palma. Als setze anys començà a col·laborar amb el diari Baleares, als disset anà a estudiar a Barcelona i viatjà a París i Bèlgica, d'on continuà col·laborant amb el Baleares. Des del 1964 al 1968 visqué i treballà a Brussel·les i exposà per primera vegada a l'estranger, a Anvers.
Des del principi Gustavo es decantà per un llenguatge poètic, que marcà la trajectòria de la seva obra, amb escenes costumistes tractades amb ingenuïtat i ironia. El color fou i continua sent un punt fort a la seva pintura. Uns contrastos molt marcats configuren els plans i donen forma a uns personatges sempre esquemàtics i vigorosos. Fruit de la seva estada a Bèlgica també pintà paisatges urbans. Els carrers i les cases les construïa emprant pinzellades curtes i amb una gran riquesa cromàtica. Aquesta etapa continuà a Mallorca, a la qual tornà el 1969. Mitjançant el tractament de l'oli, els paisatges es dibuixen, es fan borrosos i els colors es tornen clars i lluminosos. Però, a poc a poc, abandonà el paisatge per dedicar-se en la crítica social i política, sempre amb un punt lúdic i optimista que, a partir d'aquells moments, serà una constant a la seva obra.
El 1976, començà la seva difusió internacional, sobretot a Alemanya, país on s'establí durant un llarg període. Allà deixà els personatges reals, les imatges es multiplicaren pintant situacions imaginàries, en una mena de laberint psicològic proper a la psicodèlia. En aquesta època introduí imatges religioses a la seva iconografia.
A les darreres etapes pinta personatges estranys, les formes se simplifiquen, s'eliminen els detalls i es potencien les línies essencials que donen ritme a l'obra. Són formes planes de colors purs, nítides, esquemàtiques, en una transmutació de la seva naturalesa. La ironia, el joc, la farsa, dins un ambient festiu i surrealista, caracteritzen la seva darrera etapa. Conrea també, l'escultura en bronze o fusta pintada, com a desenvolupament dels personatges de la seva pintura. A més, té una producció abundant d'obra gràfica, incidint especialment en el gravat.
Des del 1995 Gustavo viu i treballa al seu estudi de Son Turó entre Capdepera i Cala Rajada a Mallorca. Dissenyà el guardó del Evolution Mallorca International Film Festival. El 2024 rebé el premi Jaume II del Consell Insular de Mallorca.

## Referències

* 1 2 «Gustavo int - cast - Museu de pintura de les Illes Balears» (en castellà), 23-08-2024. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Visitando la arquitectura hispanoamericana en Berlín - Universidad de Chile» (en castellà), 17-06-2021. [Consulta: 17 desembre 2024].
* 1 2 3 «Gabriel Vanrell-Galeria d'Art». [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Procés participatiu: Honors i distincions». [Consulta: 16 desembre 2023].
# Northwest Airlines

Northwest Airlines (Línies Aèries del nord-oest) (IATA: NW, OACI: NWA, i Callsign: NWA) és una aerolínia amb seu a Eagan, Minnesota, amb tres eixos majors als Estats Units: Detroit Aeroport Metropolità del Comtat de Wayne, Aeroport internacional de Minneapolis-St. Paul, i Aeroport internacional de Memphis. És la cinquena aerolínia més gran del món, amb més de 1.500 vols diaris. NWA opera també els vols d'un eix a Àsia a l'Aeroport Internacional de Narita (Tòquio) i opera també amb cooperació amb KLM a l'Aeroport de Schiphol (Amsterdam). És membre de l'aliança d'aerolínies SkyTeam.
# Sagrat

Sagrat és un terme religiós i antropològic que indica una categoria de la realitat i els atributs que enriqueixen el sentit més enllà del real percebut i normalment, què es coneix com a profà.
L'experiència d'allò "sagrat" és al cor de totes les religions.
| « | El sagrat és un element de l'estructura de la consciència i no un moment en la història de la consciència. L'experiència de lo sagrat està inextricablement lligada als esforços de l'home per construir un món que té un significat. La hierofània i els símbols religiosos són un llenguatge pre-reflexiu. Com un idioma específic, sui generis, que necessita una "hermenèutica de si mateix | » |
| — Mircea Eliade , Discurs al Congrés de Història de les Religions a Boston el 24 juny de 1968 |||
Mircea Eliade subratlla que la religió no ha d'interpretar només com "creença en deïtats", sinó com "l'experiència del sagrat". S'analitza la dialèctica del sagrat. El sagrat es presenta en relació als profans. La relació entre el sagrat i el profà no és d'oposició, sinó de complementarietat, ja que el profà és vist com a hierofania.

## Etimologia

La paraula sagrat prové del llatí sacer, referint-se a allò que està 'consagrat, dedicat' o 'purificat' als déus o qualsevol cosa que estigui en el seu poder, així com als sacerdots.

## Distinció de "sant"

Encara que hi ha similituds entre els termes sagrat i sant, hi ha diferències. La santedat és generalment el terme utilitzat en relació amb les persones i la relació, mentre que sagrat s'utilitza amb relació a objectes, llocs o esdeveniments. Així, una persona santa pot ser considerat com a sant, però no seria vist com a sagrat. No obstant això, algunes coses poden ser alhora santes i sagrades: atribuint-se a la Bíblia.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.225. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ Julien Ries. Le vie della semantica storica. In Opera omnia vol.II. Milano, Jaca Book, 2007, pag.28.
* ↑ Altizer, Thomas J. J., Mircea Eliade and the Dialectic of the Scared (en anglès), Philadelphia: Westminster Press, 1968. ISBN 978-083-7171-96-8
* ↑ Eliade, Mircea, The Sacred and the Profane: The Nature of Religion (en anglès), traduït a l'anglès per Willard R. Trask, San Diego: Harcourt Brace Jovanovich, Inc., 1987.
* ↑ Itu, Mircea, Mircea Eliade (en romanès), Bucarest: Editura Fundaţiei România de Mâine, 2006, pàgina 35. ISBN 973-725-715-4
* ↑ Stormonth, James, and Philip Henry Phelp, eds. 1895. "Sacred." In A Dictionary of the English Language. Blackwood & sons p. 883.
* 1 2 "Difference Between Sacred and Holy." Difference Between. 26 September 2013.
* ↑ McCann, Catherine. 2008. New Paths Toward the Sacred Thus. Paulist Press. ISBN 9780809145515.
Viccionari