OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eva Moreno Bosch

Eva Moreno Bosch (Barcelona, 23 de juny de 1966) és una escriptora, dramaturga i poeta catalana. Membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, fou nomenada Mestra en Gai Saber als Jocs Florals de Barcelona-Sants del 2017, després de guanyar a les tres categories dels Jocs Florals de Sants, Hostafrancs i la Bordeta essent la cinquena dona a aconseguir-ho, des de la seva reinstauració el 1r de maig de 1859. Des del 2021 és la responsable de la gestió i la programació cultural de la Federació Obrera de Molins.
Ha realitzat diferents formacions al Laboratori de Lletres de Barcelona. En dramatúrgia, ha finalitzat l'itinerari de l’Obrador de la Sala Beckett. Està vinculada des de 2006 a la companyia de teatre IMPULS, on ha col·laborat en qualitat d'actiu i directora de teatre. Va obtenir el Premi de Cultura en 2018 a Molins de Rei, organitzats tant per l'Ajuntament com per Ràdio Molins de Rei. Ha obtingut una seixantena de guardons literaris tant en llengua catalana com en llengua castellana en certàmens a Catalunya, al País Valencià i les Illes Balears, i comparteix contingut literari en el seu blog Vers al cove.

## Referències

* ↑ «Biografia | Eva Moreno Bosch». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Lliurats els premis dels Jocs Florals 2017!». Secretariat.cat, 15-09-2017. Arxivat de l'original el 2023-05-29. [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ «La literatura catalana és guardonada als Jocs Florals de Sants, Hostafrancs i la Bordeta». El3.cat Portal de notícies de Sants-Montjuïc, 15-09-2017. [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ «La molinenca Eva Moreno és la cinquena dona Mestre en Gai Saber de la història». Viu Molins de Rei, 02-01-2018. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ Monserdà, Dolors. La fabricanta : novel·la de costums barcelonines (1860-1875). Primera edició. Barcelona: Editorial Barcino, 2022, p. 10-11 (Imprescindible ; 4. Biblioteca de clàssics catalans). ISBN 9788472269071.
* ↑ «Reinstauració dels Jocs Florals a Barcelona». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «Eva Moreno Bosch, guanyadora del XII Premi Llorença Moyà d'obres dramàtiques amb l'obra "Els nens de Plutó"». Casal de Cultura Can Gelabert, Binissalem, 14-01-2021. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «Moreno Bosch, Eva». Biblioteca El Molí, 25-03-2021. [Consulta: 20 octubre 2023].
* 1 2 «Manel Cordero, Ernestina Conde i Josep Maria Fisa opten al Premi Trajectòria de Ràdio Molins de Rei». Viu Molins de Rei, 03-04-2018. [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ «Eva Moreno, premis literaris». MolinsTV, 15-06-2021. Arxivat de l'original el 2023-08-11. [Consulta: 20 octubre 2023].
# Arctagrostis

Arctagrostis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Arctagrostis angustifolia Nash
* Arctagrostis macrophylla Nash
* Arctagrostis poaeoides Nash
# Grup Balañà

El Grup Balañà és una empresa catalana dedicada a l'exhibició cinematogràfica i altres espectacles, fundada per Pere Balañà i Espinós.

## Història

El 1943 es va inaugurar el cinema avinguda de la Llum, el primer de la companyia, consolidant-se com un referent de cinema infantil. A partir de llavors, l'empresa va experimentar una etapa d'expansió i creixement, amb el Novedades, el Regio Palace, el Cine Alcázar, el Cine Borràs, el Cine Aribau, el Cinema Urgell, el Palau Balañà i el Tívoli, que es van convertir en espais destacats per a la projecció de pel·lícules i la realització d'espectacles teatrals de renom.
L'any 1995, es va obrir Glòries Multicines, i el 2013, es va inaugurar Balmes Multicines, el primer cinema en versió original de la companyia, amb l'objectiu de consolidar la seva oferta d'entreteniment cultural.

## Cinemes

El 2023, el Grup Balañà va llançar la marca Mooby Cinemas per a gestionar les seves sales de cinema. Actualment, compta amb 6 complexos i 54 sales a tot Barcelona.
| Nom | Nr. Sales |
| Mooby Arenes de Barcelona | 12 |
| Mooby Aribau | 5 |
| Mooby Balmes | 12 |
| Mooby Bosque | 9 |
| Mooby Glòries | 8 |
| Mooby Gran Sarrià | 8 |

## Teatres

* Nom
* Teatre Borràs
* Teatre Coliseum
* Teatre Tívoli

## Referències

* ↑ «Galeries comercials de Barcelona, del segle XIX al XXI». Bereshit: la reconstrucció de Barcelona i altres mons (blog). Enric H. March, 01-04-2017. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «Cine Alcázar» (en la barcelona de antes). Jesús Fraiz. Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «Teatro BORRÀS». [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «L'Aribau Cinema celebra els 50 anys projectant 'West Side Story'». Ara, 09-11-2012. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «BARCELOFÍLIA : URGEL CINEMA. (1963-2013)». Miquel Barcelonauta, 31-05-2013. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ País, El «El multicine Bosque abrirá mañana seis de sus futuras nueve salas» (en castellà). El País [Madrid], 13-08-1998. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, El «Sarrià se convierte en un barrio de cines» (en castellà). El País [Madrid], 07-08-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Carrera contra reloj para la apertura del centro comercial de Las Arenas» (en castellà). El País [Madrid], 24-03-2011. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El Auditori Manén renace como Balmes Multicines» (en castellà), 19-11-2013. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «El Grup Balañá crea la marca Mooby Cinemas para sus salas - Cine y Tele» (en castellà), 23-05-2023. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ CM, Extradigital. «Grup Balañá crea una nueva marca para sus cines, que en adelante se llamarán Mooby» (en castellà), 07-06-2023. [Consulta: 10 juliol 2023].

## Bibliografia

* Montsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Proa, 1995. ISBN 9788482560632.

## Enllaços externs

* Grup Balañà - Lloc web oficial
# Escut de Romania

L'escut de Romania fou adoptat pel Parlament el 10 de setembre de 1992 com a escut representatiu del nou estat postsocialista. En un camp heràldic d'atzur, l'escut presenta una àguila d'or becada i membrada de gules i armada de sable, que sosté amb el bec una creu ortodoxa d'or i, amb les urpes, una espasa a la destra i un ceptre a la sinistra d'argent, símbols de la sobirania: l'espasa simbolitza que va pertànyer al voivoda de Moldàvia, Esteve el Gran (1433-1504), i el ceptre és el de Miquel el Valent (1593-1601), príncep de Transsilvània, Valàquia i Moldàvia, que va unificar per primera vegada els principats romanesos.
Sobre el pit de l'àguila se situa un escut quarterat amb les armories de les províncies històriques romaneses: al 1r, l'àguila d'or de Valàquia; al 2n, el cap de bou de Moldàvia; al 3r, el lleó d'or d'Oltènia damunt el pont del Banat; i al 4t, l'àguila i els castells de Transsilvània; el gaiat curvilini de la punta amb els dos dofins és el símbol de la Dobrudja, la regió marítima del país.

## Història

Els símbols valac i moldau ja són presents a l'escut de 1859, sota el regnat d'Alexandre Joan I, príncep de Moldàvia i Muntènia. El 1866 es va sobreposar al cor o abisme de l'escut (la part central) les armories de la casa regnant dels Hozenzollern-Sigmaringen representada per Carles I (quarterat, 1r i 4t d'argent, 2n i 3r de sable). Els dofins i el lleó s'hi afegeixen el 1872, juntament amb la Corona d'Acer timbrant l'escut, mentre que les armes transsilvanes i el pont del Banat s'hi inclouen el 1922.
El 1948 la nova República Popular va adoptar un escut segons el model socialista, que es va col·locar també al mig de la bandera. Consistia en un paisatge amb un sol ixent, un tractor i una torre d'extracció de petroli, tot voltat per dos feixos d'espigues de blat unides per una cinta amb els colors de la bandera romanesa. N'hi va haver quatre variants. L'escut socialista fou substituït el 1992.

## Escuts antics

* Regne de Romania (1921-1947)
* República Socialista de Romania (1965-1989)

## Vegeu també

* Bandera de Romania
# Plural majestàtic

El plural majestàtic és l'ús de la primera persona del plural en lloc de la primera del singular en discursos formals.
El plural majestàtic s'usa com a plural fictici referit sempre a persones d'altes jerarquies militars i/o eclesiàstiques. Hom l'usa per a magnificar i tractar respectuosament el destinatari sabent, però, que aquest plural té un evident sentit singular.
El seu ús és molt típic en la literatura medieval, sobretot a les composicions dels trobadors i també a les novel·les cavalleresques, com poden ésser el Curial e Güelfa (anònim) o el Tirant lo Blanc de Joanot Martorell.

## Referències

* ↑ Plural majestàtic. Gran enciclopèdia catalana
# Heptàgon

En geometria, un heptàgon és un polígon amb set costats i set angles. La suma dels seus angles interns és igual a 900º. En un heptàgon regular, tots els costats i angles del qual són iguals, els costats s'uneixen formant un angle de 900º/7 ≈ 128° 36′. L'etimologia del nom prové del grec hepta- (set) i gonia (angles).
El seu símbol de Schläfli es {7}.

## Heptàgon regular

És el polígon regular més petit que no es pot construir amb regle i compàs.
El perímetre d'un heptàgon regular de costat $a$ és
    $P=7\cdot a$
O bé, en funció de l'apotema ($a_{p}$),
    $P=14\cdot a_{p}\cdot {\frac {\sin(\pi /7)}{\sin(5\pi /14)}}$
L'àrea d'un heptàgon regular de costat $a$ i apotema $a_{p}$ és
    $A={\frac {7\cdot a\cdot a_{p}}{2}}={\frac {P\cdot a_{p}}{2}}$
O bé, en funció del costat $a$,
    $A={\frac {7}{4}}\cdot a^{2}\cdot {\frac {\sin(5\pi /14)}{\sin(\pi /7)}}\simeq 3,6339\ a^{2}$
I en funció de l'apotema,
    $A=7\cdot a_{p}^{2}\cdot {\frac {\sin(\pi /7)}{\sin(5\pi /14)}}$

## Vegeu també

* Polígon
* Polígon regular

## Referències

* 1 2 3 Sapiña, R. «Calculadora de l'àrea i perímetre d'un heptàgon regular» (en castellà). Problemas y ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 21 juny 2020].
Viccionari
# Apatia

L'apatia és la manca de sentiment, emoció, interès o preocupació per alguna cosa. És un estat d'indiferència, o la supressió d'emocions com ara la motivació envers una determinada qüestió. Una persona apàtica té una absència d'interès o preocupació per la vida emocional, social, espiritual, filosòfica, virtual o física. L'apatia també es pot definir com la manca d'objectius o fites personals. L'apatia cau en l'espectre menys extrem de la motivació disminuïda, seguit de l'abúlia i el mutisme acinètic com a cas més extrem.
Els apàtics poden no tenir sentit de propòsit, valor o sentit a la seva vida. Les persones amb apatia severa tendeixen a tenir una qualitat de vida més baixa, un risc més elevat de mortalitat i institucionalització primerenca. En psicologia positiva, l'apatia es descriu com a resultat del sentiment de l'individu de no posseir el nivell d'habilitat necessari per afrontar un repte. També pot ser el resultat de no percebre cap desafiament, ja sigui degut al fet que el repte és irrellevant per a ells o a una indefensió apresa. L'apatia sol sentir-se només a curt termini, però de vegades es converteix en un estat a llarg termini o fins i tot durant tota la vida, que sovint condueix a problemes socials i psicològics més profunds.
L'apatia patològica, caracteritzada per formes extremes d'apatia, es pot produir en molts trastorns cerebrals diferents, incloent condicions neurodegeneratives sovint associades a demència com la malaltia d'Alzheimer, la malaltia de Parkinson, i trastorns psiquiàtrics com l'esquizofrènia. Tot i que molts pacients amb apatia patològica també pateixen depressió, diversos estudis han demostrat que les dues síndromes són dissociables: l'apatia pot ocórrer independentment de la depressió i viceversa.

## Referències

* 1 2 Fahed, M; Steffens, DC «Apathy: Neurobiology, Assessment and Treatment». Clinical Psychopharmacology and Neuroscience, 19, 2, 2021, pàg. 181-189. DOI: 10.9758/cpn.2021.19.2.181. PMID: 33888648 [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Marin, R.S.; Wilkosz, P.A. «Disorders of diminished motivation». Journal of Head Trauma Rehabilitation, 20, 4, 2005, pàg. 377-388.
* 1 2 Husain, M; Roiser, JP «Neuroscience of apathy and anhedonia: a transdiagnostic approach» (PDF). Neuroscience. Nature Reviews, 19, 8, 2018, pàg. 470-484. DOI: 10.1038/s41583-018-0029-9. PMID: 29946157 [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Nobis, L; Husain, M «Apathy in Alzheimer's disease». Current Opinion in Behavioral Sciences, 22, 2018, pàg. 7-13. DOI: 10.1016/j.cobeha.2017.12.007. PMID: 30123816 [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ MGHE den Brok; JW van Dalen; WA van Gool; EP Moll van Charante; RMA de Bie; R Edo «Apathy in Parkinson's disease: A systematic review and meta-analysis». Movement Disorders, 30, 6, 2015, pàg. 759-769. DOI: 10.1002/mds.26208. ISSN: 1531-8257. PMID: 25787145.
* ↑ Bortolon C, Macgregor A, Capdevielle D, Raffard S «Apathy in schizophrenia: A review of neuropsychological and neuroanatomical studies». Neuropsychologia, 118, B, 2018, pàg. 22-33. DOI: 10.1016/j.neuropsychologia.2017.09.033. PMID: 28966139.
# Evan Glodell

Evan Glodell és un director, productor, escriptor i actor nord-americà, més conegut per dirigir la pel·lícula independent micromecenatge Bellflower.

## Primers de la vida

Glodell va néixer a Baraboo (Wisconsin), i va assistir breument a la Universitat de Wisconsin Milwaukee abans d'abandonar-se per dedicar-se a la realització de cinema.

## Carrera

Abans de l'estrena de Bellflower, Glodell va dirigir, escriure i protagonitzar el programa Boss of the Glory que es va emetre a la cadena Stim-TV. També va dirigir el vídeo musical de 2009 Let Me Up de Cursive.
Glodell és membre de Coatwolf Productions, un grup col·laboratiu d'actors i cineastes.

## Altres treballs

Glodell va dissenyar una càmera coneguda com a Coatwolf Model II, que es va utilitzar per filmar Bellflower. El Coatwolf Model II és una càmera de cinema digital SI-2K modificada amb un pla d'imatge de 4x5.
Durant la producció de Bellflower, Glodell va construir diversos prototips del llançaflames que és central a la trama de Bellflower. Glodell també va treballar juntament amb el coproductor i gaffer Paul Edwardson per fer modificacions personalitzades a dos vehicles clau que apareixen a la pel·lícula, "Medusa" i "Speed Biscuit".

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Tipus | Acreditat com | Acreditat com | Acreditat com | Acreditat com | Acreditat com |
| Any | Pel·lícula | Tipus | Director | Productor | Guionista | Editor | Actor |
| 2011 | Bellflower | Llargmetratge | Sí | Sí | Sí | Sí | Sí |
| TBA | Chuck Hank and the San Diego Twins | Llargmetratge | No | Sí | No | No | Sí |
| TBA | Canary | Llargmetratge | Sí | Sí | Sí | Sí | Sí |

## Referències

* ↑ «Hey, Watch It! Baraboo's Evan Glodell fires up filmmaking career with 'Bellflower'». Madison.com, 26-10-2011.
* ↑ «Welcome to NPOWR». www.stimtv.com. Arxivat de l'original el 2002-03-29.
* ↑ «Oscilloscope.net». Oscilloscope.net, 06-09-2011. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ «Coatwolf Productions». Coatwolf.com. Arxivat de l'original el 2012-04-02. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ Pavlus, John. «The Secret Sauce Behind Bellflower, A Buzzy Indie Film? Handmade Cameras». Fast Company, 28-07-2011. [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ «Evan Glodell BELLFLOWER Interview | Collider | Page 107511». Collider, 04-08-2011. [Consulta: 5 març 2019].
# Guennadi Bukharin

Guennadi Bukharin (rus: Геннадий Иванович Бухарин) (Rybnaja Sloboda, 10 d'agost de 1929 - 3 de novembre de 2020) fou un piragüista en aigües tranquil·les rus, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica, durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa de piragüisme. En ambdues, el C-1, 1.000 metres i el C-1, 10.000 metres guanyà la medalla de bronze.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del Món en aigües tranquil·les, ambdues el 1958, així com quatre títols nacionals en el C1, 10.000 metres (1955-1957 i 1959) i un en el relleu C1, 4x500 metres (1960).
Una vegada retirat va exercir d'entrenador.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Gennady Bukharin». [Consulta: 9 abril 2024].
* 1 2 «Бухарин Геннадий Иванович» (en rus). [Consulta: 9 abril 2024].
* 1 2 «Бухарин Геннадий Иванович | Спорт-страна.ру» (en rus), 12-11-2020. [Consulta: 9 abril 2024].
# Creuer Emden

El creuer lleuger de la Kriegsmarine Emden va ser l'únic vaixell de la seva classe. Fou també el tercer vaixell que portava el nom Emden i el primer vaixell de guerra construït a Alemanya després de la Primera Guerra Mundial.

## Construcció

Encarregat el 1921, la construcció es va retardar primer per les objeccions Aliades al disseny i més tard per la hiperinflació alemanya de l'any 1923. El disseny original va ser concebut amb vuit canons de 150 mm instal·lats en quatre torretes, convertint-lo en un dels creuers més avançats del seu temps. Però el Tractat de Versalles prohibia a Alemanya el desenvolupament de noves armes, incloent-hi torretes noves. Com la majoria de marines, la marina alemanya mai havia utilitzat torretes paral·leles per canons tan petits. Tots els dissenys previs eren per a canons de calibre 200 mm o major i eren massa pesants per a un creuer de 6000 tones tal com permetia el Tractat. Això va forçar un redisseny del vaixell que significà la instal·lació dels canons en vuit torretes individuals menys efectives, fent que l'Emden s'assemblés als seus predecessors de la Primera Guerra Mundial.

## Història de servei

El vaixell va ser llançat a la mar el 6 de gener de 1925 i entrà en servei el 15 d'octubre del mateix any.
Primerament fou utilitzat com a vaixell de pràctiques, fent diverses expedicions a l'Atlàntic, al Pacífic i al Mediterrani entre 1926 i 1939. Durant un temps i fins a la seva promoció a Capità i ser transferit a la 1a flota d'U-Boots, el vaixell Emden fou comandat per Karl Dönitz, qui va rememorar-ne les expedicions a la seva autobiografia, Memòries: deu anys i vint dies.
El 4 de setembre de 1939, just després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, el vaixell fou danyat durant un atac aeri de la RAF sobre Wilhelmshaven: un bombarder Bristol Blenheim va ser abatut per foc antiaeri i s'estavellà contra la proa de l'Emden, causant la baixa dels primers 9 mariners alemanys de la Segona Guerra Mundial. Curiosament el nom del pilot britànic que pilotava l'avió abatut era H. L. Emden.
Després de ser reparat, l'Emden participà en la col·locació de camps de mines durant bona part de 1939. Durant la invasió de Noruega (Operació Weserübung) l'Emden formà part del Kriegsschiffgruppe 5, encarregat de prendre Oslo. El vaixell insígnia del grup, el creuer pesant Blücher va ser enfonsat per la fortalesa costanera de Oscarsborg dins de l'Oslofjord i el creuer pesant Lützow (abans creuer Deutschland va ser greument danyat per un torpede disparat per un submarí britànic a la vora de la costa danesa durant el seu trajecte de retorn a Alemanya.
# Adagio

Un adagio (mot d'origen italià) indica un temps musical lent (velocitat a què s'ha d'executar la partitura) arribant a donar nom a tota una secció o part d'una peça musical. També és la peça coreogràfica que es balla amb aquesta música en un ballet.
Indica a l'intèrpret que ha d'executar un fragment de la peça de manera lenta i pausada, a una velocitat aproximada d'entre 66 i 76 pulsacions per minut. No pas tothom es posa d'acord en el nombre de pulsacions, ni és el mateix en totes les èpoques.
En molts de casos actua, a més de com a indicador de tempo, com a nom del moviment musical lent d'una obra estructurada en diferents moviments. Així, en algunes obres musicals, com per exemple la simfonia (forma sonata), un dels moviments sol portar la indicació d'adagio, en contraposició a altres parts de la mateixa obra de caràcter i velocitat diferents.

## Vegeu també

* Sonata
* Forma sonata
Viccionari
# Ornithomimus

Ornithomimus ("imitador d'ocell") és un gènere de dinosaure que visqué al Cretaci superior al que actualment és Nord-amèrica. Ornithomimus velox fou anomenat a partir d'un peu i una mà parcial de la Formació de Denver del Maastrichtià.
# Exèrcit de la Federació de Bòsnia i Hercegovina

L'Exèrcit de la Federació de Bòsnia i Hercegovina (en bosnià, serbi, croat: Vojska Federacije Bosne i Hercegovine) (VFBiH) va ser la força armada oficial de l'entitat Bosniaca de la Federació de Bòsnia i Hercegovina després del final de la guerra de Bòsnia fins al 2005. Es va establir després de la signatura dels Acords de Dayton, en unir-se a l'Exèrcit de la República de Bòsnia i Hercegovina (ARBiH) i al Consell de Defensa de Croat (HVO) en una estructura militar amb dos components nacionals, el bosnià i el croat sota comandament conjunt. En 2005 es va integrar a les Forces Armades de Bòsnia i Hercegovina sota l'autoritat del Ministeri de Defensa de Bòsnia i Hercegovina.

## Estructura
### Organització l'any 2000:

* Comandament operatiu (Sarajevo)
** 1r Cos (Sarajevo)
*** 121a Brigada Motoritzada (Tarčin)
*** 7a Brigada Mecanitzada de Cavalleria (Zenica)
*** 401a Brigada Motoritzada de Cavalleria (Mostar)
*** 820a Brigada Motoritzada (Goražde)
** 2n Cos (Tuzla)
*** 501a Famosa Brigada Motoritzada (Bihać)
*** 517a Brigada Motoritzada (Sanica)
** 1r Cos de Guàrdia (Mostar)
*** 1a Brigada Mecanitzada de la Guàrdia "Ante Bruno Busić" (Drvar)
*** 2a Brigada Cuirassada de la Guàrdia (Jesenice)
*** 3a Brigada Motoritzada de la Guàrdia "Jastrebovi" (Vitez)
*** 4a Brigada Motoritzada de la Guàrdia "Sinovi Posavine" (Orašje)
** 1a Divisió d'Artilleria
** 2a Divisió d'Artilleria
** Brigada de Reacció Ràpida (Sarajevo)
** Comandament de Formació i Doctrina
** Comandament Logístic

## Equipament

Rifles d'Infanteria :
| Rifle | Tipus | Versions |
| M-16 | Rifle d'assalt | A1/A2 |
| AR-15 | Rifle | AR-15 |
| Zastava M70 | Rifle d'assalt | AB2 |
| HK 33 | Rifle d'assalt | A3 |
Tancs de batalla :
| Tancs | Tipus | Versions | En servei |
| M60 Patton | Tanc de batalla | A3/A3TTS | 45 |
| AMX-30 | Tanc de batalla | B2S | 36 |
| T-55 | Tanc de batalla | T-55 | 10 |
Aviació :
| Avións | Tipus | Versions | En servei |
| UH-1 | Helicopter d'utilitat | UH-1H | 15 |
| Utva 75 | Avió lleuger d'utilitat | | 11 |
| Mil Mi-8 | Helicopter d'utilitat | | 22 |

## Referències

* ↑ «Vojska Federacije Bosne i Hercegovine - 2000». [Consulta: 31 maig 2024].
* 1 2 3 «http://armstrade.sipri.org/armstrade/page/trade_register.php». Arxivat de l'original el 2010-04-14. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ «"World Military Aircraft Inventory", Aerospace Source Book 2007, Aviation Week & Space Technology, January 15, 2007.».
# Kipunji

El kipunji (Rungwecebus kipunji) és una espècie de micos del Vell Món descoberta als altiplans forestals de Tanzània. És arbori, té un ventre blanquinós, mesura uns 90 cm i té un llarg pelatge marró que apareix en crestes als seus flancs i cap. La cara i les parpelles són uniformement negres. Els mascles emeten un crit a alt volum per coordinar els espais intergrupals. Aquest reclam, entre un grall i un lladruc, és característic d'aquests micos i se l'ha denominat honk-bark ('lladruc-botzina') en oposició al whoop-gobble dels seus parents més propers. Viu en comunitats d'entre trenta i seixanta individus que s'associen amb altres micos.

## Referències

* ↑ «kipunji». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 10 març 2025].