OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eptesicus nilssonii

Eptesicus nilssonii és una espècie de ratpenat que viu a Euràsia (des d'Anglaterra fins a l'illa de Hokkaido i el nord de l'Índia).

## Referències

* Won, Byeong-o (원병오). 한국의 포유동물 (Hangugui poyudongmul, Mammals of Korea). Seoul: Dongbang Media, 2004. ISBN 89-8457-310-8.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Henry Nicoll

Henry Nicoll (Kensington, 17 d'abril de 1908 - 4 de desembre de 1999) va ser un genet anglès que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Estudià a la Reial Acadèmia Militar de Woolwich i a la Royal Artillery, per iniciar una llarga carrera militar de 22 anys en què arribà a ser tinent coronel.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa d'hípica. En la prova del concurs de salts d'obstacles per equips, formant equip amb Harry Llewellyn i Arthur Carr, guanyà la medalla de bronze, mentre en el concurs de salts individual fou setè. En ambdues proves muntà el cavall Kilgeddin.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Harry Nicoll». [Consulta: 4 desembre 2023].
# Henry Taylor (nedador)

Henry Taylor (Oldham, 17 de març de 1885 - Oldham, 28 de febrer de 1951) fou un nedador anglès, que destacà a la dècada del 1900 i del 1910.

## Biografia

Va néixer el 17 de març de 1885 a la ciutat d'Olham, una població situada al Gran Manchester, que en aquells moments formava part del Regne Unit de la Gran Bretanya. Durant la Primera Guerra Mundial va servir a la Royal Navy i posteriorment va nedar fins al 1926. Va morir el 28 de febrer de 1951 a la seva residència d'Olham.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Intercalats de 1906 realitzats a Atenes (Grècia) on, contra tot pronòstic, aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova d'1 milla, la medalla de plata en la prova dels 400 metres lliures i la medalla de bronze en els relleus 4x250 metres lliures.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats a Londres (Regne Unit) es convertí en una de les estrelles dels Jocs en aconseguí guanyar tres medalles d'or, establín així mateix sengles rècords del món, en les proves de 400 metres lliures, 1.500 m. lliures i relleus 4x200 m. lliures. Amb aquest èxit es convertí en l'únic britànic en aconseguir guanyar tres medalles d'or en uns mateixos Jocs fins al 2008, quan el ciclista Chris Hoy ho tornà a fer. Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 celebrats a Estocolm (Suècia) on aconseguí guanyar la medalla de bronze en els relleus 4x200 metres lliures, i va caure en semifinals dels 400 m. lliures i dels 1.500 m. lliures. Als 35 anys participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on tornà a guanyar la medalla de bronze en els relleus 4x200 m. lliures i caigué en semifinals dels 400 m. lliures i en la primera ronda dels 1.500 m. lliures.
També va jugar a waterpolo. El 1969 fou inclòs a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* ↑ Henry Taylor British swimmer. Encyclopædia Britannica
* ↑ Lawson, Michael; Johnson, Mark. Images of England:Chadderton. Stroud, Gloucestershire: Tempus, 1997, p. 49. ISBN 0-7524-0714-7.
* ↑ Sykes, Lee. «The golden boy town forgot». Oldham Advertiser, 03-03-2007. Retrieved on 28 August 2008.
* 1 2 «Olympedia – Henry Taylor». [Consulta: 7 febrer 2024].
* 1 2 «HENRY TAYLOR (GBR) – 1969 Honor Swimmer». International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2020-11-24. [Consulta: 7 febrer 2024].
# Bristol Cars

Bristol Cars és un constructor anglès de cotxes de luxe que va arribar a construir motors per a monoplaces que van disputar curses a la Fórmula 1.

## Història

Bristol Cars va ser fundada l'any 1945 a Filton, prop de Bristol, Anglaterra com una branca de l'empresa principal Bristol Aeroplane Company (BAC).
El primer cotxe construït va ser el Bristol 400, amb unes formes basades en els BMW d'abans de la II Guerra Mundial.

## A la F1

Va construir cotxes cada cop més evolucionats fins a arribar a competir al campionat del món de la Fórmula 1 al llarg de diverses temporades (fins a la temporada 1957), debutant a la temporada 1952 en el GP de Suïssa.
Va haver-hi presència de motors Bristol en un total de 17 curses de la F1, no aconseguint resultats rellevants.

## Enllaços externs

* Bristol Cars Arxivat 2018-01-30 a Wayback Machine.
# Saqui barbut negre

El saqui barbut negre (Chiropotes satanas) és una espècie de mico de la família dels pitècids que es troba al Brasil.

## Referències

* ↑ «saqui barbut negre». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Herbes (beguda)

Herbes és una beguda alcohòlica anisada típica de Mallorca, Eivissa i Formentera, obtinguda per la maceració o destil·lació hidroalcohòlica de plantes aromàtiques de les illes. Se’n distingeixen tres tipus: de dolces, de mesclades i de seques. La tradició popular atribueix a les herbes propietats digestives. Se sol prendre després de menjar especialment acompanyant del cafè.
Està protegida en dues denominacions geogràfiques: Herbes de Mallorca i Herbes Eivissenques.

## Característiques químiques

El Reglament de la DG Herbes de Mallorca estableix les següents característiques químiques:
* Grau alcohòlic adquirit: 20-50% volum.
* Contingut màxim en metanol: 0,5 g/hl d'alcohol a 100% vol.
* Contingut màxim de substàncies volàtils: èsters (expressats en acetat d'etil): 300 ppm; aldehids (expressats en acetaldehids): 90 ppm; acidesa volàtil (expressada en àcid acètic): 150 ppm; furfural: 15 ppm; alcohols superiors (expressats en alcohol amílic): 225 ppm.
* Contingut màxim de metalls pesants: arsènic: 0,8 ppm; plom: 1 ppm; zinc: 10 ppm; coure: 10 ppm. El total de metalls pesants expressats en plom no pot ser superior a 40 ppm.
Les Herbes Eivissenques tenen les següents característiques :
* Grau alcohòlic: entre 24 i 38%.
* Contingut en sucre: màxim 250 g/l.
* Densitat (a 20 °C): inferior a 1,18 g/ml.
* Contingut màxim de metanol: 1g/l.
* Contingut màxim de metalls pesants: 40 ppm (expressades en plom)

## Referències

* 1 2 Natta March, Josep Maria. Les herbes de Mallorca. Palma: Conselleria d’Agricultura, Pesca i Alimentació, 2016 (Quaderns de divulgació núm. 3). ISBN 978-84-617-7366-4. Arxivat 2023-10-29 a Wayback Machine.
* 1 2 «Herbes Eivissenques». Illes Balears Qualitat - Productes agroalimentaris autòctons, denominacions d'origen i productes de qualitat. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Rosselló, Carme. Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears. Palma: Universitat de les Illes Balears, 2003, p. 10. ISBN 978-84-7632-791-3.

## Enllaços externs

* Herbes mallorquines a Illes Balears Qualitat Arxivat 2006-08-18 a Wayback Machine.
* Herbes eivissenques a Illes Balears Qualitat Arxivat 2006-08-27 a Wayback Machine.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
Viccionari
# Xarxet marbrenc

El xarxet marbrenc o la rosseta (Marmaronetta angustirostris) o alena és un ocell de l'ordre dels anseriformes, una mica més gros que el xarxet comú.

## Morfologia

* Fa 38-40 cm de llargària.
* El plomatge és de colors somorts, bru amb taques blanques, tant en mascles com en femelles. És l'únic dels xarxets catalans on el mascle no presenta un color cridaner que el diferencïi de la femella.
* No té mirallet.
* El mascle mostra una mena de cresta a l'estiu.

## Distribució geogràfica

Habita part d'Àsia (Iran, Turquia, Armènia, Azerbaidjan i Iraq), a l'Àfrica del Nord i al sud de la península Ibèrica (maresmes del Guadalquivir), i apareix accidentalment a la resta d'Europa. És comú al sud del País Valencià, especialment al Fondo d'Elx-Crevillent, i al delta de l'Ebre.

## Costums

És una espècie gregària.

## Referències

* ↑ https://sc7e78b65f6aa34af.jimcontent.com/download/version/1555871449/module/12080977149/name/L%C3%88XIC%20DE%20L%27ARR%C3%92S%20I%20S%27ALBUFERA.pdf
* ↑ Fabregas, J., Cebrian, R., Mascarell, A. (2014) Quaderns del Zoo. núm 4: Guia de les Aus del Zoo de Barcelona. (1a ed.). Barcelona. Fundació Barcelona Zoo, 2014.
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 29. ISBN 843150434X.

## Enllaços externs

* «Xarxet marbrenc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Informació de la població d'aquest ocell al Principat de Catalunya. (català)
* Informació de la població d'aquest ocell a Portugal. (portuguès)
* Descripció i hàbitat del xarxet marbrenc. (francès)
# Palma d'Or

La Palma d'or (Palme d'Or, en francès) és el màxim premi atorgat pel jurat oficial del Festival de Canes. S'adjudica a la millor pel·lícula de l'any, triada entre aquelles presentades en competició. El símbol de la palma és tret de l'escut d'armes de la ciutat de Canes, com el lleó del Festival Internacional de Cinema de Venècia o l'os de Festival Internacional de Cinema de Berlín.
Al començament, la distinció més alta del festival va portar el nom de "Gran Premi del festival" i es materialitzava en un trofeu concebut per un artista de moda. El 1954, els organitzadors del festival van encarregar a diversos joiers una distinció que portés una palma, ja que aquest símbol és present en el blasó de la ciutat. El projecte guanyador va ser el de Lucienne Lazon. Un cop elaborat, el premi va agafar el nom de "Palma d'or" el 1955 i el va rebre per primera vegada el cineasta Delbert Mann per a Marty
El seu sòcol i la seva configuració han evolucionat amb el temps: Thierry de Bourqueney la va modernitzar el 1992 i el 1997 va fer-ho Caroline Scheufele, presidenta de la joieria suïssa Chopard, que des d'aquella data manté l'exclusiva de la seva realització. La palma, d'un valor de 24 quirats, és fixada sobre un coixí en cristall abans de ser col·locada en un joier en marroquí blau.

### Gran premi (1939-1954), Palme d'or (desde 1955)

El Gran premi del Festival de Canes prend el nom de Palma d'or a partir del 1955.

## Referències

* ↑ http://www.festival-cannes.fr/fr/about/history/goldenpalm
* ↑ ; Rothman, Lily «How World War II Created the Cannes Film Festival». , 13-05-2015 [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «ANTOINE ET ANTOINETTE» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «CROSSFIRE» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «LES MAUDITS» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «DUMBO» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «ZIEGFELD FOLLIES» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2021].
* 1 2 «Factbox: History of the Cannes film festival». Reuters, 06-05-2011 [Consulta: 5 abril 2020].
# Grasset de muntanya

El grasset de muntanya (Anthus spinoletta) (anomenada titina de muntanya a les illes i titeta de muntanya al País Valencià) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes molt abundant a les muntanyes. Viu des del sud d'Europa fins a la Xina.
Nia als Pirineus, a partir dels 900 m i fins als 2900 m, i també al Montseny. Fa un niu a terra, amb herbes seques, en prats humits i torberes, i a l'abril-juny la femella pon 4 o 5 ous que cova ella mateixa durant 14 dies. En la cria dels petits prenen part ambdós pares, fins que, als 16 dies, els novells abandonen el nial. Solen fer dues cries.
A l'hivern, les aus més nòrdiques (les que viuen als Alps, per exemple) migren en direcció al sud i les que viuen a les muntanyes catalanes fan una migració parcial, cercant la terra baixa. Aleshores, cerquen terres humides litorals, com els aiguamolls o les riberes dels rius. Llavors, és quan es veuen obligats a fer alguns canvis en la seua vida. N'és un el canvi d'alimentació, ja que hauran de substituir els insectes que caçaven a les prades per peixets petits, crustacis, mol·luscs i llavors.

## Morfologia

* Fa 16 cm.
* Té les parts superiors de color bru-grisenc i les inferiors d'una rosa groguenc, pàl·lid i lleugerament ratllat.
* Les rectrius externes de la cua són blanques.
* Les potes són fosques.
* Llista superciliar blanca.

## Subespècies

* A. s. blakistoni
* A. s.coutellii
* A. s.spinoletta
* A. s.alticola
* A. s.japonicus
* A. s.pacificus
* A. s.rubescens

## Referències

* ↑ «Grasset de muntanya». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 84. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Estudi de la població d'aquest ocell al Principat de Catalunya
# Cucúlids

Els cucúlids són una família d'ocells, la principal de l'ordre dels cuculiformes. En són representants als Països Catalans el cucut i el cucut reial.

## Morfologia

* Dos dits dirigits cap endavant i dos cap endarrere.
* Cua llarga i ales força afilades.
* Bec curt i lleugerament corbat a l'extrem.
* Potes curtes.

## Distribució geogràfica

Són ocells típics de les regions càlides de tota la Terra, bé que poc abundants a Amèrica.

## Costums

Són espècies majoritàriament arbòries, i és corrent que les femelles parasitin nius d'altres ocells.

## Sistemàtica

Segons el Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.11, 2012) aquesta família es classifica en 33 gèneres i 149 espècies, agrupades sovint en 5 subfamílies
* Subfamília Crotophaginae, amb dos gèneres i 4 espècies.
** Gènere Guira, amb una espècie: Guira guira.
** Gènere Crotophaga, amb tres espècies.
* Subfamília Neomorphinae, amb 5 gèneres i 11 espècies.
** Gènere Tapera, amb una espècie: Tapera naevia.
** Gènere Dromococcyx, amb dues espècies.
** Gènere Morococcyx, amb una espècie: Morococcyx erythropygus.
** Gènere Geococcyx, amb dues espècies.
** Gènere Neomorphus, amb 5 espècies.
* Subfamília Centropodinae, amb un gènere i 28 espècies.
** Gènere Centropus, amb 28 espècies.
* Subfamília Couinae, amb dos gèneres i 13 espècies.
** Gènere Carpococcyx, amb tres espècies.
** Gènere Coua, amb 10 espècies.
* Subfamília Cuculinae, amb 23 gèneres i 93 espècies.
** Gènere Rhinortha, amb una espècie: Rhinortha chlorophaea.
** Gènere Ceuthmochares, amb dues espècies.
** Gènere Taccocua, amb una espècie: Taccocua leschenaultii.
** Gènere Zanclostomus, amb una espècie: Zanclostomus javanicus.
** Gènere Rhamphococcyx, amb una espècie: Rhamphococcyx calyorhynchus.
** Gènere Phaenicophaeus, amb 6 espècies.
** Gènere Dasylophus, amb dues espècies.
** Gènere Clamator, amb 4 espècies.
** Gènere Coccycua, amb tres espècies.
** Gènere Piaya, amb dues espècies.
** Gènere Coccyzus, amb 13 espècies.
** Gènere Pachycoccyx, amb una espècie: Pachycoccyx audeberti.
** Gènere Microdynamis, amb una espècie: Microdynamis parva.
** Gènere Eudynamys, amb tres espècies.
** Gènere Urodynamis, amb una espècie: Urodynamis taitensis.
** Gènere Scythrops, amb una espècie: Scythrops novaehollandiae.
** Gènere Chrysococcyx, amb 13 espècies.
** Gènere Cacomantis, amb 10 espècies.
** Gènere Cercococcyx, amb tres espècies.
** Gènere Surniculus, amb 4 espècies.
** Gènere Hierococcyx, amb 8 espècies.
** Gènere Cuculus, amb 11 espècies.
** Gènere Nannococcyx, amb una espècie: Nannococcyx psix.

## Referències

* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 121. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546
* ↑ Els cucúlids a Tree of life Web project Rev. 06/11/2012

## Enllaços externs

* «Cucúlids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Enregistraments sonors del cant d'algunes espècies de cucúlids (anglès)
* Informació sobre 142 espècies de cucúlids (francès) i (anglès)
* Taxonomia dels cucúlids (anglès)
# Kannonkoski

Kannonkoski és una ciutat al centre de Finlàndia. El 31 de desembre del 2023 tenia una població de 1.127 habitants i una extensió de 550,93 km², dels quals 102,22 km² són d'aigua.

## Referències

* ↑ «Key figures on population by region, 1990-2023» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Finlàndia. [Consulta: 1r juny 2024].
# FPU

FPU (de l'anglès Floating Point Unit) o unitat de coma flotant és un coprocessador especialitzat com a part del microprocessador destinada al càlcul d'operacions matemàtiques amb coma flotant. «Point» (punt) és el signe decimal en texts anglosaxons, que a Europa és la coma.
Amb la incorporació d'aquesta unitat, els microprocessadors van ser capaços de fer operacions amb nombres molt grans i molt petits, amb una precisió determinada, de forma nativa, sense haver de fer operacions de transformació dels nombres.

## Referències

* ↑ «Definició: què significa unitat de punt flotant (FPU)?».
* ↑ Filiatreault, Raymond. «Simply FPU» (en anglès). Masmforum, 2003.
# Diphasiastrum

Diphasiastrum és un gènere de la família de les licopodiàcies. Està molt relacionat amb el gènere Lycopodium fins al punt que molts botànics no consideren aquesta segregació. El seu nom prové del grec Diphasium- que vol dir "dues classes" en clara referència als 2 tipus de microfil·les, més la terminació llatina –astrum, sufix que indica "semblant a".
Aquest gènere té una distribució subcosmopolita dins l'hemisferi nord i, al sud, apareix en muntanyes a Amèrica del Sud (arribant fins a la província de Jujuy a l'Argentina), Nova Guinea en l'oceà Pacífic, però sempre limitat a climes amb humitat alta durant tot de l'any o bé climes frescos, protegit per coberta de neu persistent a l'hivern.
Hi ha 16 espècies en total i nombrosos híbrids naturals dins aquest gènere. Molts dels híbrids són fèrtils, permetent la seva pervivència fins a esdevenir més freqüents, de vegades, que altres espècies naturals. Als Països Catalans hi ha una única espècie: Diphasiastrum alpinum

## Bibliografia

* Holub, J. 1975. Diphasiastrum, a new genus in Lycopodiaceae. Preslia 14: 97-100.
# Diphasiastrum alpinum

Diphasiastrum alpinum és una espècie de planta vascular sense llavors de la família de les licopodiàcies que viu en matollars, landes, prats i boscs de coníferes damunt substrat àcid.

## Descripció

Com tots els pteridòfits, presenten alternança de generacions i l'individu que veiem correspon a l'esporòfit diploide. És una herba amb una tija principal cilíndrica i prostrada, reptant, que pot atènyer prop d'un metre de llarg. Les branques són més ascendents i poden assolir prop de 10 cm d'alçada. Les tiges estèrils porten petites Fulles de 2-4 mm aplicades, fent 4 rengles (sobretot a la part superior). Les fulles esporangíferes (esporofil·les) són ovades i acuminades (més amples que les fulles dels rebrots estèrils) i s'agrupen en un estròbil terminal. Aquests estròbils maduren de juliol a setembre i alliberen espores.

## Hàbitat

És present a bona part de les muntanyes de l'Hemisferi nord, arriba a Islàndia. A Catalunya és restringit als Pirineus axials centrals on és força rar en algunes pastures d'alta muntanya sobre roques silíciques, de la Vall d'Aran fins a Andorra entre 2000 i 2700 m d'altitud.
Atesa la seva raresa, ha estat catalogada com a espècie vulnerable pel Decret 172/2008, de 26 d’agost de la Generalitat, mitjançant el qual es va crear el Catàleg de flora amenaçada de Catalunya.
* A Noruega, amb Salenca herbàcia i Anthelia juratzkana
* Planta amb estròbils madurs a Alemània
* Aspecte general de la planta

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
* ↑ RESOLUCIÓ AAM/732/2015, de 9 d'abril, per la qual s'aprova la catalogació, descatalogació i canvi de categoria d'espècies i subespècies del Catàleg de flora amenaçada de Catalunya.

## Enllaços externs

* a Islàndia
# Licopodi annotí

El licopodi annotí (Lycopodium annotinum) és una espècie de planta vascular sense llavors de la família de les licopodiàcies. Es fa en zones temperades i fredes de l'hemisferi nord.

## Distribució

Al continent europeu és una espècie bàsicament del nord d'Europa, arribant pel sud als Pirineus, Apenins i Carpats. Als Països Catalans la trobem exclusivament a l'estatge subalpí d'Andorra, dins de boscos i matollars de pi negre en substrat àcid.
Al vessant meridional dels Pirineus n'existeix una única citació de l'Abarssetar d'Arcalís (Andorra), localitat que constitueix el límit meridional de l'àrea de distribució de l'espècie a Europa. Durant un temps es va creure que aquesta localitat havia desaparegut a conseqüència de les obres de construcció de l'estació d'esquí d'Ordino-Arcalis. Actualment s'ha retrobat i està catalogat com un tàxon amenaçat en l'obra inèdita del catàleg de la Flora d'Andorra.

## Característiques

És una planta prostrada de 3 a 6 dm d'alçada amb tiges principals procumbents i poc ramificades. Les branques són erectes o ascendents i es ramifiquen dicotòmicament. Els estròbils, són terminals, sèssils i solitaris i surten de les branques erectes.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 9 juny 2022].
# Cogullada comuna

La cogullada comunao cogullada vulgar (Galerida cristata) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes comú als Països Catalans continentals però en regressió.

## Denominacions populars

A part de Cogullada, molt general, hi ha les formes cocullada, curullada, cuallada, cugallarga, etc.

## Morfologia

Mesura 17 cm de llargària total i 34 cm d'envergadura alar. No presenta dimorfisme sexual. És un ocell de color terrós que presenta el pili, el dors i el pit vionats. Cua curta, amb les vores clares i el centre fosc. Presenta una trossa llarga i vionada molt característica que pot bellugar a voluntat.

## Ecologia

Es troba arreu de l'Euràsia temperada (llevat de les Illes Britàniques, de les Illes Balears i d'Escandinàvia), des de Portugal fins al nord-est de la Xina i l'est de l'Índia. A Àfrica viu des del Mediterrani fins al riu Níger. Pertany a la categoria d'ocells estèpics. A Catalunya cerca tota mena de terrenys de tipus mediterrani i defuig els Pirineus. Li agraden especialment els camps oberts, sovint a la vora de pobles, fins als 500 m d'altitud i és molt rara per damunt dels 1.200 m. Menja grans i insectes.
El cant, l'emet o bé des de terra, o bé en vol. És sedentària. Al març comença a sentir-se el seu cant característic i a l'abril-juny la femella pon 3-5 ous en un niu que construeix amb herba seca i arrels sobre el sòl. La mateixa femella s'encarrega d'escalfar els ous durant 12-13 dies i, junt amb el mascle, d'alimentar els pollets que en surten, i que després de 20 dies ja poden volar. Fa dues postes anyals.
* Exemplar fotografiat a l'estat indi d'Haryana
* Cogullada vulgar fotografiada a Romania
* Exemplar fotografiat a l'estat indi d'Haryana
* Cogullada vulgar fotografiada a l'Algarve, Portugal
* Cogullada vulgar
* Exemplar fotografiat a l'estat indi d'Haryana
* Ous

## Referències

* ↑ «Cogullada vulgar a animaldiversity».
* ↑ «Avibase - The World Bird Database».
* ↑ «Cogullada comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15 març 2025(català)
* ↑ La cogullada vulgar a la UICN. (anglès)
* ↑ https://aldc.espais.iec.cat/files/2019/10/970-1_La-cogullada-text.pdf
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans, planes 128-129. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya,plana 79. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona,1987. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Taxonomicon (anglès)
* Informació sobre la població d'aquesta au a Portugal (portuguès)
* Fotografies i enregistraments sonors d'aquest ocell (anglès)
* Fotografies de la cogullada vulgar (francès)
* Informació sobre la població de la cogullada vulgar al Principat de Catalunya