OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cas al·latiu

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas al·latiu (del llatí allāt-, afferre "portar a") és un tipus de cas locatiu emprat en diverses llengües. El terme al·latiu és generalment utilitzat pel cas latiu en la majoria de llengües, i, de fet, moltes, no fan gaire distinció entre ambdós casos.

## Finès

En finès, el cas al·latiu és el cinquè dels casos locatius, amb el significat de "sobre", "damunt". La terminació corresponent a aquest cas és -lle.
Els altres casos locatius en finès i estonià són:
* Cas inessiu
* cas elatiu
* cas il·latiu
* cas adessiu
* cas ablatiu

## Llengües bàltiques

En lituà i letó aquest cas ha estat utilitzat dialècticament com una innovació des del protoindoeuropeu, però el seu ús és avui en dia pràcticament inexistent. La seva terminació en lituà és -op i en letó -up. En les respectives llengües modernes les restes del cas al·latiu les trobem en determinades expressions com Lit. išėjo Dievop ("anat a Déu", i.e. mort), velniop! ("al diable!"), rudeniop ("cap a la tardor"), vakarop ("cap a la nit"), Let. mājup ("cap a casa")...
# Hàgnias

Hàgnias (en grec antic: Ἅγνιας) va ser, segons la mitologia grega, el pare de Tifis, el primer timoner de la nau Argo, on van embarcar els argonautes, segons Apol·lodor i Valeri Flac.
Vivia a Beòcia, en una ciutat anomenada, segons els autors, Tifa o Sifes, Tisbe i també Tèspies.
A les Argonàutiques òrfiques, Tifis rep el nom d'Hagníades.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 208, p. 525. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, IX, 32, 3-4
* ↑ Esteve de Bizanci. Ètnica, s.v.
* ↑ Smith, William (ed.). «Agnius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 18 novembre 2024].
# Eleccions generals groenlandeses de 2025

Les eleccions generals groenlandeses de 2025 es van celebrar l'11 de març de 2025 a Groenlàndia per a elegir trenta-u diputats de l'Inatsisartut. El partit opositor Demokraatit esdevindria el partit vencedor, obtenint-ne 10 escons i el 30% dels vots. Les eleccions van estar marcades per l'amenaça del president nord-americà, Donald Trump, per la compra del país.

## Referències

* ↑ «Grenlàndia tanca la porta a Trump: l'independentisme moderat guanya les eleccions». VilaWeb. [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ NTC, À Punt. «L'ambició expansionista de la futura política exterior de Trump», 20-01-2025. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ NTC, À Punt. «Trump desenterra l'expansionisme dels EUA: vol Groenlàndia, el Canadà i el canal del Panamà», 08-01-2025. [Consulta: 13 març 2025].
# Portaavions Akagi

L'Akagi (japonès: 赤城, castell vermell, volcà japonès de la regió de Kanto) va ser un portaavions japonès, botat el 1925 i comissionat el 1927, construït a partir d'un creuer de batalla el destí del qual era el desballestament, en compliment del Tractat Naval de Washington de 1922.
La seva configuració original incloïa 3 cobertes, de les quals dos eren de vol i la central contenia el pont. A més, posseïa 6 peces d'artilleria de 100mm, a més de 2 torres dobles de 150mm als costats del pont.
El seu primer comandant va ser Isoroku Yamamoto, qui posteriorment comandaria la Flota Combinada.
El 1937 va ser modernitzat, juntament amb el Kaga. S'eliminaren les cobertes inferiors i s'estengué la coberta superior com a única coberta de vol, incrementant la seva capacitat d'avions transportats, de 61 a 92.
El 1941 va participar en l'atac a Pearl Harbor, juntament amb els portaavions Hiryū, Sōryū, Kaga, Shōkaku y Zuikaku, sent des de l'Akagi des d'on va enlairar-se Mitsuo Fuchida, comandant de la primera onada d'atac. El seu grup enfonsà el USS Oklahoma i el USS West Virginia.
El 19 de febrer de 1942, el seu grup aeri participà en el bombardeig de Darwin, Austràlia, enfonsant 9 mercants i un destructor aliat. Al mes següent participà en la invasió de Java. A inicis d'abril participà, amb 5 portaavions més, en la Incursió de l'oceà Índic, perseguint posteriorment de manera infructuosa als portaavions USS Hornet i USS Enterprise, que havien participat en l'atac de Doolittle.
El 4 de juny de 1942, a les ordres del vicealmirall Naguno, participà en la batalla de Midway, en què els incendis causats per dues bombes llançades pels bombarders en picat li van causar greus danys. Després de cremar gairebé fins al matí no s'enfonsà i es pensà a remolcar-lo, però l'almirall Yamamoto ordenà que fos torpedinat pels destructors Arashio, Hagikaze, Maikaze i Nowaki, enfonsant-se el 5 de junt a les 5:20, amb la pèrdua de 263 homes.
* Galeria d'imatges del Akagi
* L'Akagi en la seva primera configuració (al costat del Cuirassat Nagato).
* L'Akagi vist des d'un avió que acaba d'enlairar-se.
* L'Akagi sota atac a la Batalla de Midway.

## Vegeu també

* Richard Halsey Best - pilot acreditat amb el llançament de la bomba que provocà l'enfonsament de l'Akagi

## Bibliografia

* Stille, Mark. Imperial Japanese Navy Aircraft Carriers 1921-45. Osprey Publishing, 2005. ISBN 1-84176-853-7.
# Escut d'Irlanda

L'escut de la República d'Irlanda fou adoptat oficialment el 9 de novembre de 1945. És d'atzur (tradicionalment un blau fosc conegut com el blau de sant Patrici), amb una arpa d'or cordada d'argent, anomenada l'arpa de Brian Boru.
L'arpa gaèlica (cláirseach en gaèlic irlandès) és el senyal heràldic tradicional d'Irlanda des del segle xiii i fou usada a les monedes encunyades pels reis Joan i Eduard I. Enric I el va adoptar com a símbol del nou Regne d'Irlanda en 1541-42. Apareix al quart quarter de l'escut del Regne Unit des de la unió de les corones d'Irlanda i Anglaterra amb la d'Escòcia duta a terme per Jaume VI d'Escòcia el març del 1603. Tot i que Irlanda es va independitzar del Regne Unit el 1922, l'arpa encara surt representada a les armes reials britàniques, igual com també a l'escut del Canadà.

## Vegeu també

* Bandera d'Irlanda

## Referències

* ↑ L'arpa cèltica, símbol oficial d'Irlanda Arxivat 2011-07-15 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut d'Irlanda (anglès)
# Porc senglar barbat

El porc senglar barbat és una espècie del gènere dels porcs. Es caracteritza per la seva barba que creix a la part anterior del morro, lateralment. Habita al sud-est d'Àsia (Borneo, Sumatra, Filipines, etc.), i viu en família. Es pot reproduir des dels 18 mesos i, a més, també pot tenir fills mestissos amb altres súids.
L'espècie es divideix en dues subespècies: Sus barbatus barbatus, i Sus barbatus oi o porc senglar barbat occidental.

## Referències

* ↑ TERMCAT.cat
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# IP Gruppo API

Italiana Petroli, més coneguda amb l'acrònim d'IP o IP Gruppo API, és una marca petroliera italiana del Gruppo API. L'objectiu social és comercialització i distribució de combustibles.
Amb més de 5.000 punts de venda, és la primera marca en nombre de distribuïdors a Itàlia.
Després de l'adquisició de TotalErg per part de l'API, totes les antigues estacions de l'empresa adquirida seran rebrandejades progressivament amb la marca IP.

## Referències

* ↑ «Il marchio». Arxivat de l'original el 2017-09-29. [Consulta: 24 setembre 2017].
* ↑ «2018%2001%2010%20-%20CS%20closing%20api%20TE.pdf» (en italià). Arxivat de l'original el 2018-01-17. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Governance TotalErg - Chi siamo - TotalErg» (en italià). Arxivat de l'original el 2018-01-12. [Consulta: 21 gener 2018].

## Enllaços externs

* IP Gruppo API - Lloc web oficial
# Pentatló antic

El pentatló o pentàtlon (en grec antic πένταθλον péntathlon) fou una disciplina atlètica dels Jocs Olímpics i altres Jocs Panhel·lènics que es disputaven a l'antiga Grècia. Cal no confondre aquesta competició amb el Pentatló modern, que fou ideat pel Baró Pierre de Coubertin, pare dels Jocs Olímpics moderns.
Competicions del pentatló antic;
* Stadion, una cursa curta
* Lluita
* Salt de llargada
* Llançament de javelina
* Llançament de disc
Els pentatletes eren considerats uns dels esportistes més hàbils i el seu entrenament formava part sovint del servei militar, ja que cadascuna de les 5 proves era considerada d'utilitat en les batalles.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ Diccionari Grec-Català. D’Homer al segle II d.C. Enciclopèdia Catalana, 2015, p. 1336.
* ↑ «Història del Pentatló Modern - Federació Catalana de Pentatló Modern». Federació Catalana de Pentatló Modern.
# Escut d'Hongria

L'escut d'Hongria fou adoptat el 3 de juliol de 1990, en substitució del vigent durant el règim comunista. Aquest escut és el tradicional d'Hongria i ja havia estat usat abans, tant amb la corona com sense, de vegades sol i de vegades com a part d'escuts més complexos, i els seus components daten de l'edat mitjana, entre el final del segle xii i el començament del xiii.
És un escut partit. A la primera partició, el faixat de gules i argent de vuit peces dels Árpád; segons la tradició, les faixes d'argent representa els rius Danubi, Tisza, Drava i Sava. A la segona partició, de gules, un mont de tres cims de sinople movent de la punta, amb el cim central més alt i coronat d'or, ressaltant sobre una creu patriarcal patent d'argent; les muntanyes són el Mátra, el Tátra i el Fátra, amb la creu de l'antic regne apostòlic d'Hongria. L'escut va timbrat amb la Corona de Sant Esteve.
L'escut usat actualment va aparèixer durant el regnat de Ladislau I (1342-1382). La corona, per la seva banda, no va aparèixer fins al regnat de Vladislau I (1440-1444). Al començament era només una corona genèrica, però al segell de 1464 de Maties Corví ja s'assembla bastant a la Corona de Sant Esteve. La versió final fou adoptada durant el regnat de Mateu II, al començament del segle xvii, i s'usava regularment en temps de Maria Teresa d'Àustria.

## Escuts usats anteriorment

* Escut del rei Béla III amb la creu patriarcal, d'influència romana d'Orient (1172-1196)
* Escut del rei Eimeric I amb el faixat de gules i argent dels Árpád i nou lleons passants (1196-1204)
* Escut dels reis d'Hongria de la dinastia angevina, amb el faixat dels Árpád i el flordelisat dels Anjou (1308-1386)
* Escut del Regne d'Hongria, amb les armes combinades i la Corona de Sant Esteve (1440-1780)
* Escut d'Hongria durant la regència de Lajos Kossuth, arran de la revolució de 1848, amb corona de llorer (1849)
* Escut del Regne d'Hongria dins l'Imperi Austrohongarès, amb les armes de Dalmàcia, Croàcia, Eslavònia, Transsilvània, Bòsnia i Fiume (1867-1918)
* Escut de l'Estat Hongarès feixista, amb la creu fletxada i la H d'Hungaria (1944-1945)
* Escut de la República Popular d'Hongria, d'estil socialista (1949-1956)
* Escut de la República Popular d'Hongria durant la revolució de 1956, que reprèn l'escut tradicional sense la corona (1956-1957)
* Escut de la República Popular d'Hongria (1957-1990)

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Escut d'Hongria (anglès)

## Vegeu també

* Bandera d'Hongria
* Escut d'Eslovàquia
# Ian Browne

Ian Browne (Melbourne, 22 de juny de 1931 - Melbourne, 24 de juny de 2023) va ser un ciclista australià que va córrer durant els anys 50 i 60 del segle xx.
Va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics, el 1956, a Melbourne, el 1960, a Roma, i el 1964, a Tòquio, sempre disputant la prova de tàndem. El 1956 va guanyar una medalla d'or, fent parella amb Anthony Marchant.
El 1958 guanyà la medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en la prova de 10 milles.

## Referències

* ↑ «Vale Ian Browne OAM (1931–2023) | AusCycling» (en anglès). [Consulta: 28 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Joey Browne». [Consulta: 28 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ian Browne a sitiodeciclismo.net
# Lempira (moneda)

La lempira (codi ISO 4217: HNL) és la unitat monetària d'Hondures. Es divideix en 100 centaus (en espanyol centavos).
La lempira es diu així en commemoració del cacic Lempira del poble lenca, un líder nadiu que va lluitar contra els espanyols. És un heroi nacional, i figura al bitllet d'1 lempira (de color vermell) i a la moneda de 50 centaus. La capital del departament hondureny de Gracias a Dios, Puerto Lempira, també es diu així en honor d'aquest cacic, igual com el departament de Lempira.
Es va adoptar el 3 d'abril de 1926 en substitució del peso de plata i és emesa pel Banc Central d'Hondures (Banco Central de Honduras).
En circulen monedes de 10, 20 i 50 centavos i bitllets d'1, 2, 5, 10, 20, 50, 100 i 500 lempiras. Les monedes d'1, 2 i 5 centavos ja no circulen a causa del seu escàs valor.

## Taxes de canvi

La taxa de canvi era de dues lempires per cada dòlar dels Estats Units al final de la dècada de 1980 (per exemple, la moneda de 20 centaus de lempira s'anomena popularment daime, ja que valia el mateix que la moneda nord-americana de 10 cèntims o cents, anomenada dime).
* 1 EUR = 23,98 HNL (21 de novembre del 2008)
* 1 USD = 19,03 HNL (21 de novembre del 2008)

## Enllaços externs

* (castellà) Banc Central d'Hondures
# Clímene (filla de Mínias)

Clímene (en grec antic: Κλυμένη) va ser, segons la mitologia grega, una princesa de Orcomen, filla de Mínias i de Eurianassa, filla d'Hiperfant.
Es va casar amb Fílac, fill de Deíon, i va tenir un fill, Íficle, famós per la seva rapidesa, i una filla Alcímede, mare de Jàson. Segons Pausànias, que cita els Retorns era esposa de Cèfal, amb qui es va casar després de la mort de Procris. Altres fonts deien que s'havia casat amb Iasos, fill de Licurg, amb qui havia tingut una filla, Atalanta.
A l'Odissea es diu que Clímene va ser una de les persones famoses amb qui es va trobar Odisseu a l'inframon.

## Referències

* 1 2 3 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 111. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, X, 29, 5
* ↑ Homer. Odissea, XI, 325
# Xivitona comuna

La xivitona comuna, xivitona vulgar o siseta de pit blanc i gallet de riu, gallet riuer, cegall bord, cegall negre, cegall blanc o cegall sàtxero a les Balears (Actitis hypoleucos) és un ocell limícola de l'ordre dels caradriformes.

## Morfologia

* Fa 20 cm de llargària.
* Presenta el dors de color terrós clar uniforme, jaspiat de fosc a l'estiu, amb el ventre i la part inferior del coll blancs i un collaret terrós molt conspicu.
* En vol mostra una típica franja alar blanca i el carpó del mateix color.

## Reproducció

Nidifica al nord dels Països Catalans (com ara, als Aiguamolls de l'Empordà), en indrets humits com les voreres de rius i rierols, i també en algun indret dels aiguamolls costaners, però això no és l'habitual.
Als marges de rius, entre la vegetació, folra un forat amb herba, per dipositar-hi 4 ous, al maig-juny. Ambdós progenitors els escalfaran durant 22 dies i, també tots dos s'encarregaran d'alimentar els nounats, que volaran a les 4 setmanes.

## Alimentació

Menja insectes, crustacis i altres invertebrats. Pot caçar insects al vol.

## Hàbitat

Pot ésser observada durant l'època primaveral-estival en els ambients d'aigua dolça, i també en els salobrars i les salines. A l'hivern és molt escassa.

## Costums

Als Països Catalans hiverna i també és migratori. Es dedica a resseguir el curs dels rius, en grups reduïts o en solitari.
Agita incansablement la cua de manera característica tot mantenint el cos inclinat cap avall amb el cap baix.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. Edició: TERMCAT, 2017
* ↑ «Xivitona comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13/06/2013 (català)
* ↑ Llista d'ocells observats a l'Albufera. Conselleria de Medi Ambient. Generalitat Valenciana Rev. 14/06/2013 (català)
* ↑ «LÈXIC DE L'ARRÒS I S'ALBUFERA».
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 114. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, planes 51-52. ISBN 84-315-0434-X
* BirdLife International (2004). Xivitona vulgar. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 de juny del 2008 (en anglès).

## Enllaços externs

* Informació de la població de xivitona vulgar al Principat de Catalunya. (català)
* Estudi de la població d'aquest ocell a Portugal. (portuguès)
* Fotografies d'aquest ocell. (anglès)
* Hàbitat i reproducció d'aquesta espècie. (francès)
* Taxonomia d'aquesta espècie. (anglès)
# La marinera

La marinera (títol original en gallec, A mariñeira) és una pel·lícula gallega del 2007 dirigida i coescrita per Antón Dobao a partir d'un guió de Xabier Cordal, basada en el conte "A mariñeira de Quilmas" de Darío Xohán Cabana. Es va estrenar a TVG el Dia de les Lletres Gallegues el 2008. S'ha doblat al català per TV3, que la va emetre el 21 de juny de 2008.

## Sinopsi

Drama històric que narra la valentia d'una dona gallega de Carnota durant la Guerra Civil. S'enfrontarà a l'opressió de l'època i a les injustícies socials i de gènere que la pateixen ella i les seves filles.

## Personatges

* Camila Bossa com a María
* Monti Castiñeiras com a Bailarete
* Antonio Durán "Morris" com a sacerdot
* María Vázquez com a Patrocinio
* Roger Casamajor com a Pandullo
* Lucía Regueiro com a Nerea
* Xoel Fernández com a Rubio
* Jordi Banacolocha com a Don Ricardo
* Xosé Barato com a Modesto
* Marc Cartes com a tinent
* Iria Abelleira Castro com a Rosa de 6 a 9 anys
* Begoña Pérez com a Rosa als 13 anys
* Antela Cid com a Rosa de 17 a 27 anys
* Lara Lago com a Federica amb 2-3 anys
* Rocío Casal com a Federica de 7 a 11 anys
* Mamen Casal com a Federica amb 21 anys
* Mariana Carballal com a Dona Angustias
* Olalla Escribano com a Pura
* Suso Lista com a Evaristo
* Mónica García com a dona de l'Evaristo
* Rubén Riós com a fotògraf
* Mónica Bar com a dona del Xira
* César Cambeiro com a ajudant naval
* Julio Abonjo com a Paisano

## Premis i nominacions
### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2008 | Millor pel·lícula de televisió | Anton Dobao | Guanyador |
| 2008 | Millor actriu | Camila Bossa | Nomenada |
| 2008 | Millor direcció de producció | Mamen Quintas | Nomenada |
| 2008 | Millor maquillatge i perruqueria | Marta Prats i Trini F. Silva | Nomenades |
| 2008 | Millor disseny de vestuari | Ana López | Nomenada |

## Referències

* ↑ «A Mariñeira». AudioVisual Galego. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «La marinera». 324.cat, 17-06-2008. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «La marinera». ésAdir. [Consulta: 21 octubre 2023].
# Maurice Benayoun

Maurice Benayoun (Mascara (Algèria), 29 de març, al 1957), àlies Moben, és un vídeoartista i teòric francès, pioner i figura clau de la creació digital.

## Biografia

Vivint i i treballant a París i Hong Kong, és professor de Creació Digital. Va ser el cofundador el 1987 de l'empresa "ZA Production", especialitzada en els nous mitjans de comunicació. També és cofundador i director artístic del CITU (Création Interactive Transdisciplinaire Universitaire), i cofundador de Moben Fact, empresa cultural de recerca i innovació que desenvolupa, dona suport i promou el treball i la investigació del seu fundador, Benayoun.
La tesi doctoral de Bennayoun a la Sorbona, Artistic Intentions at Work, Hypothesis for Committing Art, es va publicar el 2011.
Entre 1990 i 1993, Benayoun va col·laborar amb els novel·listes gràfics belgues François Schuiten i el filòsof Benoît Peeters a Quarxs, la primera sèrie d'animació feta amb gràfics per ordinador en alta definició, explorant criatures variants amb lleis físiques alternatives.
Per a la seva primera exposició individual, Benayoun va presentar una instal·lació de realitat virtual que uneix dos museus d'art: el Centre Pompidou de París i el Musée d'art contemporain de Montréal. Benayoun va idear i dirigir l'exposició Cosmopolis, Overwriting the City (2005), una instal·lació immersiva d'art i ciència presentada durant l'Any Francès a la Xina a Xangai, Pequín, Chengdu i Chongqing. Aquesta va ser la primera experiència de Maurice Benayoun a la Xina, i la recepció per part del públic va tenir un paper important en el posterior trasllat de Benayoun a Àsia.

## Referències

* 1 2 Paul Catanese, Director's Third Dimension: Fundamentals of 3d Programming in Director 8.5, Sams Publishing, 2001, p314. ISBN 0-672-32228-5
* ↑ «Moben Fact» (en anglès).
* ↑ Maurice Benayoun, The Dump, 207 Hypotheses for Committing Art, bilingual (English/French) Fyp éditions, France, July 2011, ISBN 978-2-916571-64-5
* ↑ Stephen Wilson, Information Arts: Intersections of Art, Science, and Technology, MIT Press, 2002, p705. ISBN 0-262-73158-4
* ↑ «BENAYOUN, Maurice | School of Creative Media».

## Bibliografia

* Maurice Benayoun, El Abocador, 207 Hipòtesi per Destinar Art, FYP éditions (anglès / francès) bilingüe, França, juliol de 2011, ISBN 978-2916571645
* Timothy Murray, Derrick de Kerckhove, Oliver Grau, Kristine Stiles, Jean-Baptiste Barrière, Dominique Moulon, Jean Pierre Balpe, Maurice Benayoun Open Art, Nouvelles éditions Scala, 2011, versió francesa, ISBN 978-235-988046-5
# Dioscoreàcies

Dioscoreàcia, Dioscoreàcies o Dioscoreaceae és una família de plantes amb flors. Compta amb unes 750 espècies en vuit o nou gèneres. La més coneguda de les espècies és el iam (planta comestible). El sistema de classificació APG II ubicà la família dins l'orde Dioscoreales, en el clade monocots. Però en una revisió del sistema canvià a les famílies Taccaceae i Trichopodaceae.

## Gèneres
### Dioscoreaceae (sensu stricto)

* Borderea
* Dioscorea
* Epipetrum
* Rajania
* Stenomeris
* Tamus (sovint inclòs a Dioscorea)

### (Taccaceae)

* Tacca

### (Trichopodaceae)

* Avetra
* Trichopus

## Enllaços externs

* Dioscoreaceae Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine., Taccaceae Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Trichopodaceae Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. in L. Watson and M. J. Dallwitz (1992 onwards), The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* Monocot families (USDA)
* Flora of North America: Dioscoreaceae
* Dioscoreaceae links Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine., Taccaceae links Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine., Trichopodaceae links Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine. at CSDL, Texas