OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Fortuné Boüin de Marigny

Jean Fortuné Boüin de Marigny (Châtellerault, 6 de maig de 1766 - Angers, 4 de desembre de 1793) fou un general de la Revolució francesa.

## Biografia

Cosí de Benoit-Jean-Gabriel-Armand de Ruzé d'Effiat, Bouin de Marigny es va incorporar a l'escola militar de Vendôme el 1781 i es va convertir en un segon tinent de cavalleria en el regiment de caçadors de les Cévennes, després en el regiment de caçadors a cavall a Bretanya, el 1788.
Capità el 1792, comandant de la Legió dels Francs formada per ell al setge de Magúncia, cap d'esquadra el 1793, va sortir els dies 7, 17 i 18 de maig, va entrar a Marienborn la nit del 30 al 31 de maig i el va evacuar. Va atacar Bretzenheim el 4 de juny, va derrotar els genets lleugers del regiment saxon curonià el 9 de juny i va atacar el poble de Sainte-Croix l'endemà. Va intentar reprendre el reducte de Weisenau pres el dia anterior pels prussians el 29 de juny i va ser nomenat cap de brigada l'endemà.
El 7 de juliol, va intentar en va retirar la fletxa de Zahlbach, després es va dirigir a Vendée després de la caiguda de Magúncia. Carregat amb el comandament de les tropes de Nantes a Paimboeuf el 21 d'octubre, va ser ascendit a general de brigada i comandant de la infanteria lleugera de la divisió Kléber el 24 d'octubre de 1793.
Va morir per una bola de canó a Durtal durant el setge d'Angers.
A la seu d'Angers, va capturar el general vendeà Richard. Marigny, reconeixent el coratge del seu oponent, decideix deixar-lo alliberat immediatament. En reconeixement d'aquest acte, els Vendeans van alliberar dos dels seus presos i els van donar les gràcies. A les seves memòries, el marquès de La Rochejaquelein expressa la pena que va sentir quan van saber de la mort de Marigny.

## Fonts

* Georges Six, Dictionnaire biographique des Généraux et Amiraux Français de la Révolution et de l'Empire, 1934
# Douglas Wilder

L. Douglas Wilder (nascut el 17 de gener de 1931) és un polític estatunidenc.
Va ser el primer afroamericà escollit governador d'un estat nord-americà, i el segon de tres per a servir com el governador. Wilder va servir com a governador de Virgínia a partir de 1990 fins a 1994. L'any 2005 va prendre possessió del càrrec d'alcalde de Richmond (Virginia).
És membre del Partit Demòcrata.

## Referències

* 1 2 3 «L. Douglas Wilder» (en anglès). Virginia Museum of History & Culture. [Consulta: 17 desembre 2023].
* 1 2 «Douglas Wilder» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Víctor García Verdura

Víctor García Verdura (Sant Iscle de Vallalta, 12 d'octubre de 1994) és un àrbitre de futbol català que pertany al Comitè Tècnic d'Àrbitres de Federació Catalana de Futbol i que xiula a la Primera divisió espanyola d'ençà de la temporada 2023-2024. No distingue una mano de un sobaco

## Referències

* ↑ «L'àrbitre Víctor Garcia Verdura, de Sant Iscle de Vallalta, puja a Primera Divisió». Esport3, 26-06-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Frieros, Toni. «Víctor García Verdura, únic àrbitre català a Primera Divisió», 05-12-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «García Verdura, Víctor García Verdura - Àrbitre». www.bdfutbol.com. [Consulta: 11 juny 2021].
* ↑ «Víctor García Verdura: El árbitro más joven de Primera y que algunos de los futbolistas» (en castellà), 05-11-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Hermana, David. «¿Quién es Víctor García Verdura? El árbitro del Celta vs Athletic», 15-05-2024.
# Ketoi

Ketoi (en rus: Кетой; en japonès 計吐夷島; Ketoi-tō) és una illa volcànica deshabitada que es troba al centre de les illes Kurils, a la mar d'Okhotsk, al nord-oest de l'oceà Pacífic. El seu nom deriva de l'ainu per a "esquelet" o "dolent".

## Geografia

La forma de l'illa és gairebé circular, amb uns 10 km de llargada per uns 9 d'amplada, amb una superfície de 71,25 km². La longitud de la línia de costa és de 38,3 quilòmetres. Malgrat tenir una superfície relativament petita, l'illa té molta diversitat paisatgística, que s'explica per la seva complexa geomorfologia, amb la presència de cons estratovolcànics, calderes, colades de lava , altiplans volcànics, valls, penya-segats, terrasses marines i platges de pedres.
El punt més alt és el mont Ketoi, un estratovolcà, que s'eleva fins als 1.172 msnm i que es troba a l'est del llac de caldera d'aigua dolça d'1,5 km d'amplada. El llac té 110 metres de profunditat i la seva superfície es troba a 667 msnm. Les aigües de les fonts termals del llac contenen estronci, la qual cosa les fa potencialment interessants per a la indústria metal·lúrgica.
El segon cim és Pal·lassa, de 993 msnm, que es troba al centre de l'illa i que encara és un volcà actiu. Va tenir una important erupció del 1846 al 1847 i el 1960 va tenir la darrera erupció confirmada. El 2013 i 2018 va tenir possibles erupcions no acabades de confirmar. També té un llac de caldera, el llac Glazok, d'uns 300 metres d'ample i 40 metres de profunditat, amb aigua àcida.

## Història

Ketoi no tenia població estable abans del contacte europeu, però era visitat durant l'estiu per les tribus ainu de Ràsxua per caçar. Els membres de l'expedició russa que van visitar l'illa el 1811 van trobar les restes d'una creu de fusta amb la paraula "Déu", que es va presentar com a prova de la progressiva cristianització i russificació dels ainu; tanmateix, un cens de l'any 1831 no va trobar habitants permanents. Reclamada per l'Imperi Rus, la sobirania va passar a l'Imperi Japonès pel Tractat de Sant Petersburg juntament amb la resta de les illes Kurils. Després de la Segona Guerra Mundial l'illa va passar sota el control de la Unió Soviètica, i ara està administrada com a part de l'Oblast de Sakhalín de la Federació Russa.

## Referències

* ↑ «International Kuril Island Project（IKIP）». University of Washington Fish Collection or the respective authors. Arxivat de l'original el 2012-10-06. [Consulta: 3 desembre 2009].
* 1 2 «Global Volcanism Program | Ketoi» (en anglès). [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ Geach, Jonathan «Who Owns the Kurils? The Question of Territorial Sovereignty Arising from the Kuril Islands Dispute». South African Yearbook of International Law, 45, 03-11-2021. DOI: 10.25159/2521-2583/7491. ISSN: 2521-2583.
* ↑ Elleman, Bruce A.; Nichols, Michael R.; Ouimet, Matthew J. «A Historical Reevaluation of America's Role in the Kuril Islands Dispute». Pacific Affairs, 71, 4, 1998, pàg. 489–504. DOI: 10.2307/2761081. ISSN: 0030-851X.
* ↑ Clark, Gregory. «Northern Territories dispute highlights flawed diplomacy» (en anglès). Japan Times, 24-03-2005. [Consulta: 10 març 2024].
# L'Almadrava (Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant)

L'Almadrava és un nucli de població del municipi de Vandellós i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp), situada a la costa, a 12 km al sud de l’Hospitalet de l’Infant, entre el coll de Balaguer i el cap del Terme, al límit del terme de l'Ametlla de Mar. Es va formar a la dècada de 1920, integrada principalment per famílies de pescadors, provinents d'Altea i Benidorm (Marina Baixa) i de l’Ametlla (Baix Ebre), que utilitzaven la tècnica de l'almadrava, d'aquí el nom, per a pescar peixos migratoris que arribaven en bancs a la platja. El seu passeig marítim voreja la platja de l’Almadrava. Les primeres cases es van construir a l’estil de les barraques valencianes. Posteriorment s'hi han edificat xalets i urbanitzacions. El 2018 hi havia 44 persones censades.
L'ermita de Sant Jaume, construïda als anys 1950 i restaurada el 2010, té una superfície de 51 m². La festa major se celebra al voltant del 25 de juliol, en honor del seu patró, Sant Jaume.

## Referències

* ↑ «l’Almadrava». Gran Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Nuclis de població». Ajuntament de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant.
* ↑ «L'Almadrava». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Acaba la restauració de l'ermita de l'Almadrava». El Punt Avui, 21-04-2010.
* ↑ «Festa Major de l'Almadrava». Ajuntament de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant.
# L'ocell blau (anime)

L'ocell blau (メーテルリンクの青い鳥 チルチルミチルの冒険旅行, Mēterurinku no Aoi Tori: Chiruchiru Michiru no Bōken Ryokō) és una sèrie de televisió animada japonesa de 1980 dirigida per Hiroshi Sasagawa, amb dissenys de personatges de Leiji Matsumoto. Està basada en l'obra de teatre de 1908 de Maurice Maeterlinck. La sèrie tenia 26 capítols quan es va emetre a la televisió japonesa. La sèrie es va produir al Japó entre 1978 i 1979. Es va emetre per TV3 resumida en format de dos telefilms. Estrenada l'1 de maig de 1993, també es va comercialitzar per al mercat domèstic en dues cintes en format VHS.

## Trama

Aventures d'en Till-till i la seva germana, Michil, mentre busquen l'ocell blau de la felicitat, ajudats per la fada Barretona. Els dos germans, juntament amb els seus companys de viatge, en Morrut (el gos), la Gatona (la gata) i els quatre esperits del pa, el foc, l'aigua i la llet, recorren el meravellós món de les il·lusions i passen per la Terra, on el temps no es mou, pel país de les nits de terror i per un lloc misteriós on l'avui coneix el demà. En aquest viatge viuen moments de tristesa i de felicitat, i, al final, descobreixen què s'amaga al fons del cor humà.

## Enllaços externs

* Vídeo recuperat en català

## Referències

* ↑ «Maeterlinck's Blue Bird (TV) - Anime News Network». [Consulta: 12 setembre 2024].
* 1 2 «AVUI / RÀDIO I TELEVISIÓ \ dissabte, 1 de maig de 1993». Diari Avui pàg. 48, 01-05-1993. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «L'ocell blau». Doblatge d'Anime en Català. [Consulta: 12 setembre 2024].
# Trio de corda, Op. 9 núm. 3 (Beethoven)

El Trio de corda en do menor, Op. 9 núm. 3 és una obra per a violí, viola i violoncel de Beethoven. Fou compost l'any 1796-98 i està dedicat al comte de Brown. Aparegué publicat a l'editorial Traëg. Se'l numera com a Trio de corda núm. 5 de Beethoven.

## Anàlisi de l'obra

El trio a cordes és en quatre moviments :
* Allegro con spirito
* Adagio malparit espressione
* Scherzo: Allegro molto vivace
* Presto
La durada de l'execució és d'uns 23 minuts.
L'últim trio de l'Op.9, en do menor, aporta més energia i novetat al conjunt, amb un to molt apassionat. La tonalitat de do menor és una de les més importants en Beethoven. Per exemple, tres de les seves sonates per a piano i la Simfonia núm. 5 van ser escrites en do menor.
Aquest trio invoca el poder i el caràcter peculiar d'obres posteriors tan característic de Beethoven. Efectes dinàmics, contrastos bruscos en el ritme i enfrontaments harmònics entre diversos elements de la música proporcionen una sensació d'ansietat. Per contra, l'Adagio porta la pau i la renúncia al do major, amb un episodi més viu enmig del moviment. Tant el Scherzo com el Finale donen continuïtat a la tempesta apassionada i enèrgica del primer moviment.

## Referències

* ↑ Anderson, Keith (2011). "Ludwig van Beethoven (1770–1827): String Trios, Op. 9" Arxivat 2018-07-28 a Wayback Machine. (Liner notes to Beethoven: String Trios, Op. 9, Naxos Records 8572377
# Celastràcies

Les celastràcies (Celastraceae) són una família de plantes amb flors.
Sinònims d'aquesta família són: Canotiaceae, Chingithamnaceae, Euonymaceae, Goupiaceae, Lophopyxidaceae, i Siphonodontaceae.
És una família amb uns 90-100 gèneres i unes 1.300 espècies de lianes arbusts o petits arbres. La gran majoria de gèneres són tropicals només els gèneres Celastrus, Euonymus i Maytenus es distribueixen en climes temperats..

## Alguns gèneres

* Canotia -
* Cassine
* Catha –
* Celastrus –
* Euonymus –
* Kokoona
* Lophopetalum
* Maytenus –
* Mortonia –
* Pachistima
* Putterlickia
* Schaefferia
* Semialarium
* Tripterygium
* Wimmeria

## Referències

* University of Maryland: Cronquist Family Synonymy for Celastraceae Arxivat 2006-09-08 a Wayback Machine.
# Josep Serrat i Bonastre

Josep Serrat i Bonastre (Barcelona, 26 d'octubre de 1869- 1946) fou un enginyer català.

## Biografia

Fill de Josep Serrat i Borras, comerciant nascut a L'Ametlla del Vallès i de Concepció Bonastre i Sabatés natural de Piera. Germà de Francisco Serrat y Bonastre. El seu avi Josep Serrat era mestre d'escola a l'Ametlla del Vallès. Alumne exemplar, es va treure la revàlida amb només 19 anys, per passar a estudiar química i mecànica, esdevenint un enginyer amb dues titulacions.
El 1891 va començar a treballar a La Maquinista, i posteriorment durant els anys 20 i 40 va treballar com a assessor per a diverses empreses privades. En aquest temps va iniciar la seva tasca com a traductor de literatura tècnica.
Amb voluntat pedagògica, va fer moltes conferències i xerrades sobre tècniques mecàniques arreu de Catalunya, i entre 1908 i 1910 va ser president de l'Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya. En reconeixement d'aquest esforç pedagògic i divulgatiu, el premi de periodisme de l'Associació i Col·legi d'Enginyers Industrials de Catalunya porta el seu nom. L'han guanyat periodistes de renom com Mònica Terribas.

## Referències

* ↑ «Naixements.1869.Llibre 4.Registre núm.5384.Foli 86». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 26-10-1969. [Consulta: 19 juny 2019].
* ↑ «Premi de periodisme Serrat i Bonastre». Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. [Consulta: 26 desembre 2015].
# Frank Pasquale

Frank Pasquale (Dunkirk, 1974) és catedràtic de Dret a la Universitat Cornell i membre d'altres institucions relacionades amb la recerca en drets i tecnologia com la Universitat Yale, l'Institut Americà de Dret i el Consell Australià de Recerca. També és codirector editorial del Journal of Cross-Disciplinary Research in Computational Law. La seva consolidada tasca investigadora en l’àmbit del dret i la intel·ligència artificial ha contribuït a portar els coneixements i les demandes dels moviments de justícia social a la legislació i a la política de la IA. Ha assessorat empreses i líders governamentals als Estats Units, a la Comissió Europea, al Canadà i al Regne Unit. El 2024 formava part del Comitè Consultiu d’Intel·ligència Artificial Nacional dels Estats Units.

## Publicacions

Ha publicat The black box society (Harvard University Press, 2015), que va ser reconegut com un estudi de referència en dret de la informació. També és coeditor del manual The Oxford handbook of ethics of AI (Oxford University Press, 2020) i autor de New laws of robotics: Defending human expertise in the age of AI (Harvard University Press, 2020), on explora com la llei i la política influeixen en l’adopció de la IA. Aquest darrer llibre va quedar finalista en els premis PROSE de l’Associació d’Editors Americans (AAP) en la categoria d’estudis jurídics i criminologia, i s'ha publicat en castellà: Las nuevas leyes de la robòtica (Galaxia Gutenberg, 2024).

## Referències

* 1 2 «Frank Pasquale». CCCB, 01-01-2024. [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Belsunces, Andreu. «Gobernar los algoritmos contra el hechizo tecnocrático» (en local). El Salto Diario, 17-10-2022. [Consulta: 26 gener 2024].
# Frank Wiegand

Frank Wiegand (Annaberg, Alemanya nazi, 15 de març de 1943) és un nedador alemany, ja retirat, guanyador de quatre medalles olímpiques.
Especialista en la modalitat de crol, va participar als 17 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) on, en representació de l'Equip Alemany Unificat va aconseguir finalitzar setè en la prova dels relleus 4x200 metres lliures, l'única prova en la qual va participar. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí guanyar tres medalles de plata en els 400 metres lliures, els relleus 4x100 metres lliures i els relleus 4x200 metres lliures.
Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) on, en representació de la República Democràtica Alemanya (RDA), aconseguí guanyar una nova medalla de plata en la prova de relleus 4x100 metres estils. Així mateix finalitzà cinquè en els relleus 4x100 m. lliures, aconseguint un diploma olímpic; setè en els relleus 4x200 metres lliures i fou eliminat en la primera ronda dels 200 metres estils.
Al llarg de la seva carrera guanyà vuit medalles en el Campionat d'Europa de natació, quatre d'elles d'or.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Frank Wiegand». [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Todor Krastev «Swimming 11th European Championship 1966 Utrecht (NED)». Todor66.com, 18-12-2010.
# Sarotherodon melanotheron

Sarotherodon melanotheron és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Subespècies

* Sarotherodon melanotheron heudelotii (Duméril, 1861)
* Sarotherodon melanotheron leonensis (Thys van den Audenaerde, 1971)
* Sarotherodon melanotheron melanotheron(Rüppell, 1852)
* Sarotherodon melanotheron nigripinnis (Guichenot, 1861)
* Sarotherodon melanotheron paludinosus (Trewavas, 1983)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Rüppell, W. P. E. S. 1852. Verzeichniss der in dem Museum der Senckenbergischen naturforschenden Gesellschaft aufgestellten Sammlungen. Vierte Abtheilung. Fische und deren Skelette. Frankfurt-am-Main. Fische und deren Skelette: 1-40.
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Sarotherodon. p. 425-437. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Frans Maassen

Frans Maassen (Haelen, 27 de gener de 1965) és un ciclista neerlandès, ja retirat, que fou professional entre 1987 i 1995. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1990, l'Amstel Gold Race de 1991, el campionat nacional en ruta de 1989 i dues edicions de la Volta a Bèlgica.
Des del 1999, Maassen formà part de l'equip directiu de l'equip Rabobank ProTeam, actual Team Visma-Lease a Bike.

## Palmarès

* 1985
** Vencedor d'una etapa al Tríptic de les Ardenes
* 1986
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23
** Vencedor de 2 etapes del Tour de Lieja
* 1987
** 1r al Circuit Mandel-Lys-Escaut
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Dinamarca
* 1988
** 1r a la Volta a Bèlgica i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat Valenciana
** Vencedor d'una etapa de l'Étoile de Bessèges
* 1989
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a la Wincanton Classic
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1990
** 1r a la Volta a Bèlgica i vencedor de 2 etapes
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** 1r al Gran Premi Eddy Merckx
** 1r a la Fletxa Brabançona
** Vencedor d'una etapa dels Tour de França
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Suècia
* 1991
** 1r a l'Amstel Gold Race
** 1r a la Volta als Països Baixos i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes dels Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat Valenciana
* 1992
** 1r als Tres dies de La Panne
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Luxemburg
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 1993
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 1994
** 1r a la Volta a Luxemburg i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa als Tres dies de La Panne

### Resultats al Tour de França

* 1988. 126è de la classificació general. 1r de la Classificació dels esprints intermedis
* 1989. 103è de la classificació general
* 1990. 64è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1991. 129è de la classificació general
* 1992. 91è de la classificació general
* 1993. 106è de la classificació general
* 1994. Abandona (7a etapa)
* 1995. 97è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «MAASSEN Frans (Franciscus Antonius Albertus Johannes)». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Palmarès de Frans Maassen (Hol)». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Frans MAASSEN» (en italià). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Frans Maassen, Director Deportivo del Jumbo-Visma: "La etapa 14 del Tour de Francia fue digna de una película"» (en castellà), 16-07-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès de Frans Maassen a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa de Frans Maassen a sitiodeciclismo.net
* Frans Maassen a ProCyclingStats
# Serenata en re major (Beethoven)

La Serenata en re major per a violí, viola i violoncel, Op. 8 és un trio de corda de Ludwig van Beethoven. Fou composta entre 1795 i 1796, i publicada el 1797 per Artaria a Viena. L'obra també se la coneix com a Trio de corda núm. 2.
El període de composició coincideix amb la Sonata a quatre mans (op. 6) i Sonata per a piano núm. 4. Fou publicada per Artaria l'octubre de 1797 amb el títol en italià : «Serenata per Violino, Viola e Violocelle / Luiggi Van Beethoven / Opera VIII ». El diari austríac Wiener Zeitung va anunciar la seva edició el 7 d'octubre de 1797.
L'obra va tenir molt èxit, sobretot gràcies al seu Allegretto alla Polacca molt apreciat en l'ambient musical vienès de l'època.

## Anàlisi musical

L'obra està dividida en sis parts :
* Marcia (re major): Allegro, en compàs 4/4 (34 compassos) - Adagio, en compàs 3/4 (67 compassos).
* Menuetto, Allegretto, en compàs 3/4 i re major (48 compassos).
* Adagio-Scherzo: Allegro molto-Adagio-Allegro molto-Adagio" en compàs 3/4 i re major (105 compassos).
* Allegretto alla Polacca, en compàs 3/4 i fa major (112 compassos).
* Tema con Variazioni. Variació 1 - Variació 2 - Variació 3 - Variació 4 (2/4) - Allegro (6/8) - Tempo I (2/4). En re major (141 compassos).
* Marcia, Allegro, en compàs 4/4 i re major (34 compassos).
L'obra dura aproximadament 30 minuts. Els tres instruments tenen una importància pràcticament similar. Beethoven concedeix una gran importància al ritme i a les oposicions de tempo, des del primer moviment (Marcia). El contrast entra viu i lent s'inscriu en l'escriptura musical amb ritmes característics i trinats de corxeres.

## Referències

* 1 2 Guide de la musique de Beethoven, p. 148
* ↑ Guide de la musique de Beethoven, p. 149
* Brisson, Élisabeth. Fayard. Guide de la musique de Beethoven (en francès), 2005, p. 878. Brisson. ISBN 9 782213 624341.
* Buchet, Edmond. Buchet Chastel. Beethoven : Légendes et vérités (en francès), 1995 ©1966, p. 424. ISBN 978-2-7020-1421-9.
* Massin, Jean. Fayard. Ludwig van Beethoven (en francès), 1967, p. 845. ISBN 978-2-213-00348-1.
# Quintet de corda, Op. 4 (Beethoven)

El Quintet de corda en mi bemoll major, Op. 4, fou compost per Ludwig van Beethoven el 1795. És una adaptació del seu Octet en mi bemoll major, Op. 103, el qual, malgrat tenir un número d'opus alt, va ser compost els anys 1792/1793. El motiu és que va ser publicat molt més tard, el 1837, deu anys després de la mort del compositor. Aquest Quintet va ser publicat a Viena l'any 1796.

## Context

El quintet ha estat vist com a simple transcripció de l'octet. Tanmateix, hi ha unes quantes diferències entre les dues obres. En el primer moviment, hi ha canvis significatius en l'exposició i substancial en el desenvolupament, reexposició, i al final. L'Andante incorpora temes nous i implica canvis significatius. El Scherzo i el Finale és també diferent: entre altres canvis, va afegir un segon trio a l'anterior i va incorporar un nou tema alternatiu.

## Estructura i instrumentació

El quintet està estructurat en quatre moviments:
* Allegro con brio
* Andante
* Menuetto: Allegretto - Trio I & II
* Finale: Presto
L'obra està instrumentada per a dos violins, dues violes i Violoncel. Una interpretació dura aproximadament 30 minuts.

## Referències

* ↑ Cummings, Robert. «String Quintet in E flat major (after the Octet, Op. 103)». AllMusic.com. [Consulta: 25 setembre 2013].