OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de les fronteres

La batalla de les fronteres (en francès: Bataille des Frontières, alemany: Grenzschlachten, holandès: Slag der Grenzen) fou el conjunt de batalles i enfrontaments que es produïren al front occidental de la Primera Guerra Mundial durant els primers dies de la guerra, entre el 14 i el 25 d'agost de 1914. Lliurades a la frontera oriental de França i al sud de Bèlgica, representaren la col·lisió entre el Pla Schlieffen alemany de Helmuth von Moltke el Jove, i el Pla XVII francès del general Josep Joffre. La concentració alemanya al flanc dret (nord), havia de travessar Bèlgica i atacar els francesos a la rereguarda.
L'avanç alemany es va retardar pel moviment del Cinquè Exèrcit francès, general Charles Lanrezac, cap al nord-oest per interceptar-los i la presència del Cos Expedicionari Britànic (BEF) a l'esquerra francesa. Les tropes franco-britàniques van ser expulsades pels alemanys, que van poder envair el nord de França a la batalla de les Ardenes, provocant una retirada general cap al Marne
Les accions de rereguarda francesa i britànica van retardar els alemanys, donant temps als francesos per transferir forces a la frontera oriental cap a l'oest per defensar París, que va culminar amb la Primera Batalla del Marne.

## Batalles

* Lieja (8-1914)
* Mulhouse (8-1914)
* Dornach (8-1914)
* Lorena (8-1914)
* Charmes (8-1914)
* Halen (8-1914)
* Namur (8-1914)
* Dinant (8-1914)
* Charleroi (8-1914)
* Ardenes (8-1914)
* Rossignol (8-1914)
* Mons (8-1914)
* Maubeuge (8-1914)
* La gran retirada (8-1914)
* Grand Couronné (9-1914)
* Primera batalla del Marne (9-1914)
* Anvers (9-1914)
* Batalla de l'IJzer (10-1914)

## Referències

* ↑ Seligmann, Matthew S. «Pre-war Military Planning». A: Ute Daniel, Peter Gatrell, Oliver Janz, Heather Jones, Jennifer Keene, Alan Kramer, and Bill Nasson (eds). 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War. Freie Universität Berlin, 2019. DOI http://dx.doi.org/10.15463/ie1418.11375.
* ↑ Schowalter, Dennis E. Hew Strachan (ed). The Oxford Illustrated History of the First World War (en anglès). Oxford University Press, 2016, p. 39-41. ISBN 978-0-19-874312-5.
* ↑ Holmes, Terence M «Back to the sources: An attempt to resolve the Schlieffen Plan controversy» (en anglès). War in History, 28, 3, 7-2021, pàg. 525–543. DOI: 10.1177/0968344519886331. ISSN: 0968-3445.
* ↑ Stevenson, David. «Strategic and Military Planning, 1871–1914». A: Talbot C. Imlay, Monica Duffy Toft (eds). The Fog of Peace and War Planning: Military and Strategic Planning under Uncertainty. Routledge, 2006. DOI 10.4324/9780203019658-5&type=chapterpdf. ISBN 978-0-203-01965-8.
* ↑ Bourlet, Michaël. «Lanrezac, Charles Louis Marie». A: Ute Daniel, Peter Gatrell, Oliver Janz, Heather Jones, Jennifer Keene, Alan Kramer, and Bill Nasson (eds). 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War. Freie Universität Berlin, 2017. DOI http://dx.doi.org/10.15463/ie1418.11140.
* ↑ Showalter, Dennis E. «Manoeuvre Warfare: The Easters and Western Fronts, 1914-1915». A: The Oxford Illustrated History of the First World War: New Edition (en anglès). OUP Oxford, 2014-04-24, p. 39. ISBN 978-0-19-164040-7.
# Plasmodi de la malària

El plasmodi de la malària (Plasmodium malariae) és un apicomplex paràsit de l'home. És l'agent causal de la malària quartana.
Està relacionat de prop amb Plasmodium falciparum i Plasmodium vivax, que són responsables per la majoria de les infestacions. Se l'anomena «malària benigna» per no ser tan perillosa com les entitats produïdes per P. falciparum o P. vivax ("febres terçanes"). P. malariae causa febres que es repeteixen en intervals d'aproximadament tres dies, més llargs que els intervals de dos dies ("febres terçanes") de les altres espècies del paràsit, per aquest motiu va rebre el nom alternatiu de "febre quartana" o "malària quartana".
Els seus gametòcits són petits, i entre rodons i ovalats. Els eritròcits que envaeix es caracteritzen per presentar les granulacions de Ziemann. L'esquizont conté un nombre de merozoït entre sis i dotze. El trofozoït inicial és un anell gruixut que té una massa cromatínica gran.

## Diagnòstic

Si P. vivax i P. ovale han estat en solució amb EDTA per més de mitja hora abans que el frec sanguini sigui examinat, tindran una aparença molt similar a P. migrariae , aquesta és una important raó per avisar el laboratori immediatament tant punt una mostra sanguínia ha estat presa, perquè així puguin processar la mostra al més aviat possible (tant punt arribi al seu poder).
# Inés Fernández-Ordóñez Hernández

Inés Rosa Fernández-Ordóñez Hernández (Madrid, 17 de desembre de 1961) és una filòloga espanyola i acadèmica de la Reial Acadèmia Espanyola.

## Biografia

Pertany a una família de polítics i enginyers. És filla de José Antonio Fernández-Ordóñez, enginyer i president del Patronat del Museu del Prado, mort el 2000, i neboda del polític Francisco Fernández Ordóñez i de l'economista Miguel Ángel Fernández Ordóñez.
Es va formar a la Universitat Autònoma de Madrid, i en diverses universitats europees (Bielefeld, París, Cambridge).
Especialista en dialectologia rural, és deixebla de Diego Catalán Menéndez Pidal i ha recorregut gran part d'Espanya per ordenar el Corpus Oral i Sonor de l'Espanyol Rural (COSIR), des de 1990 fins ara.
Els seus principals treballs han versat sobre la llengua del scriptorium alfonsí (és autora dels llibres Versión Crítica de la 'Estoria de España'. Estudio y edición desde Pelayo hasta Ordoño II entre altres), el sorgiment del leïsme, laïsme i loïsme en castellà, i, recentment, el neutre de matèria en les varietats peninsulars. Ha estat directora de diverses recerques doctorals, com les tesis d'Enrique Pato, professor de la Universitat de Mont-real, o Javier Rodríguez Molina, de la Universitat Carles III.
Catedràtica de Llengua Espanyola en la Universitat Autònoma de Madrid (UAM), el 18 de desembre de 2008 va ser escollida per ocupar la butaca 'P' de la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua (RAE) en substitució del mort Ángel González Muñiz, a proposta de José Antonio Pascual, Margarita Salas i Álvaro Pombo, càrrec que va prendre el 13 de febrer de 2011.
Forma part del Consell Assessor de diverses revistes científiques (Alcanate, Revista de Estudios Alfonsíes, Diálogo de la Lengua, Meridiénnes, entre altres).

## Obres

* La "abbreviatio" en nuestra literatura medieval: reflexiones a la luz de la labor historiográfica alfonsí. (PDF). Actas del II Congreso Internacional de Historia de la Lengua Española. Tomo II, Madrid, Pabellón de España, 1992, pp. 631-640.
* Alfonso X el Sabio en la historia del español. Edició digital: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2009
* Las "Estorias" de Alfonso el Sabio. Ediciones Istmo, 1992, (Biblioteca Española de Lingüística y Filología). ISBN 84-7090-264-4: Edició digital: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2009. PDF

## Enllaços externs

* Inés Fernández-Ordóñez se convierte en la cuarta mujer académica de la Lengua (castellà)
* Pàgina del professor de la Universitat Autònoma de Madrid (castellà)
* «Obra de Inés Fernández-Ordóñez Hernández» a Dialnet.
# Campionat d'Europa d'esgrima

El Campionat d'Europa d'esgrima és la màxima competició d'esgrima a nivell europeu. És organitzat des de 1981 per la Confederació Europea d'Esgrima (CEE). Actualment es realitza cada any.
Rússia és la federació més reeixida d'aquests campionats, aconseguint 76 medalles d'or i 209 medalles en total. En segon i tercer lloc es troben Itàlia i França amb 72 i 38 títols, respectivament.

## Edicions

| Núm. | Any | Seu | País |
| I | 1981 | Foggia | Itàlia |
| II | 1982 | Mödling | Àustria |
| III | 1983 | Lisboa | Portugal |
| IV | 1991 | Viena | Àustria |
| V | 1992 | Lisboa | Portugal |
| VI | 1993 | Linz | Àustria |
| VII | 1994 | Cracovia | Polònia |
| VIII | 1995 | Keszthely | Hongria |
| IX | 1996 | Limoges | França |
| X | 1997 | Danzig | Polònia |
| XI | 1998 | Plovdiv | Bulgària |
| XII | 1999 | Bozen | Itàlia |
| XIII | 2000 | Funchal | Portugal |
| XIV | 2001 | Coblença | Alemanya |
| XV | 2002 | Moscou | Rússia |
| XVI | 2003 | Bourges | França |
| XVII | 2004 | Copenhague | Dinamarca |
| XXVIII | 2005 | Zalaegerszeg | Hongria |
| XIX | 2006 | Esmirna | Turquia |
| XX | 2007 | Gant | Bèlgica |
| XXI | 2008 | Kíev | Ucraïna |
| XXII | 2009 | Plovdiv | Bulgària |
| XXIII | 2010 | Leipzig | Alemanya |
| XXIV | 2011 | Sheffield | Regne Unit |
| XXV | 2012 | Legnano | Itàlia |
| XXVI | 2013 | Zagreb | Croàcia |
| XXVII | 2014 | Estrasburg | França |
| XXVIII | 2015 | Montreux | Suïssa |
| XXIX | 2016 | Toruń | Polònia |
| XXX | 2017 | Tiflis | Geòrgia |
| XXXI | 2018 | Novi Sad | Sèrbia |
| XXXII | 2019 | Düsseldorf | Alemanya |
| XXXIII | 2020 | Minsk (cancel·lat) | Belarús |
| XXXIV | 2021 | Plovdiv (cancel·lat) | Bulgària |
| XXXV | 2022 | Antalya | Turquia |

## Medaller històric

* Actualitzat a Antalya 2022.
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Rússia | 76 | 67 | 66 | 209 |
| 2 | Itàlia | 72 | 55 | 84 | 211 |
| 3 | França | 38 | 43 | 66 | 147 |
| 4 | Alemanya | 35 | 31 | 58 | 124 |
| 5 | Hongria | 33 | 34 | 50 | 116 |
| 6 | Polònia | 17 | 23 | 44 | 84 |
| 7 | Romania | 16 | 16 | 26 | 58 |
| 8 | Ucraïna | 14 | 17 | 32 | 63 |
| 9 | Suïssa | 7 | 5 | 11 | 23 |
| 10 | Estònia | 3 | 9 | 9 | 21 |
| 11 | Àustria | 3 | 5 | 10 | 18 |
| 12 | Belarús | 2 | 2 | 5 | 9 |
| 13 | Espanya | 2 | 2 | 4 | 8 |
| 14 | Azerbaidjan | 2 | 0 | 3 | 5 |
| 14 | Geòrgia | 2 | 0 | 3 | 5 |
| 16 | Regne Unit | 1 | 3 | 8 | 12 |
| 17 | Portugal | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 18 | Israel | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 19 | Grècia | 0 | 3 | 2 | 5 |
| 20 | Bulgària | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 20 | Països Baixos | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 22 | Bèlgica | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 23 | Suècia | 0 | 1 | 5 | 6 |
| 24 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 25 | Txèquia | 0 | 0 | 5 | 5 |
| 26 | Turquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 325 | 325 | 497 | 1147 |
* ↑ Inclou les medalles de l'antiga Txecoslovàquia.

## Medallistes Catalans

| Any | Seu | Seu | Medallista | Especialitat |
| 1992 | Lisboa | Portugal | Cèsar Gonzàlez Llorens | Bronze en espasa individual |
| 2014 | Estrasburg | França | Pau Roselló Van-Shoor | Plata en espasa per equips |

## Vegeu també

* Esgrima als Jocs Olímpics
* Campionat del Món d'esgrima

## Enllaços externs

* Resultats històrics oficials (anglès)
# Eodelphis

Eodelphis és un gènere extint de mamífers metateris de la família dels estagodòntids que visqueren a Nord-amèrica durant el Cretaci superior, fa entre 66 i 85,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província canadenca d'Alberta i els estats estatunidencs de Montana, Nou Mèxic i Utah. Les espècies d'aquest grup eren més petites que les de Didelphodon, els seus parents més propers. Així mateix, tenien les últimes dents premolars menys robustes i les dents molars superiors de forma més esvelta. El nom genèric Eodelphis significa ‘Didelphis de l'alba’.

## Bibliografia

* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 0-231-11918-6.
* 1 2 Entrada «Eodelphis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 459 i 460.
# Mai Villadsen

Mai Villadsen (Herning, 26 de desembre de 1991) és una política danesa que és membre del Parlament de Dinamarca d'ençà de les eleccions legislatives daneses de 2019. Va exercir com a portaveu del partit Aliança Roja-Verda des del 2021 fins al 2023, i va ser succeïda en aquesta funció per Pelle Dragsted.

## Trajectòria

Villadsen és filla dels mestres de primària Jørn Sloth Andersen i Lisbeth Ejby Villadsen. Ha esmentat la seva àvia, que era modista i sindicalista, com la seva principal influència per a entrar en política.
Des del 2013 fins al 2015 Villadsen va treballar al sindicat HK Denmark. Des del 2015 fins al 2019, va ser assessora política de l'Aliança Roja-Verda. Al mateix temps, va treballar com a professora al laboratori d'idees CEVEA, i del 2015 al 2017 com a gestora de projectes i professora a DeltagerDanmark. El treball va consistir, entre altres tasques, en la formació de joves activistes en debat i organització.
Villadsen va ser escollida per al parlament a les eleccions del 2019, on va rebre 2.572 vots. El 10 de febrer de 2021, es va convertir en la nova portaveu política de l'Aliança Roja-Verda, després de Pernille Skipper. Malgrat que l'Aliança Roja-Verda va perdre quatre escons a les eleccions legislatives daneses de 2022, va ser reelegida obtenint 10.822 vots. El 22 d'agost de 2023 va deixar el càrrec com a portaveu polític de l'Aliança Roja-Verda.

## Referències

* ↑ «Enhedslistens nye frontfigur hedder Mai Villadsen: Hun er 29 år og har ingen uddannelse. Men hun vil gøre verden til et bedre sted» (en danès). , 10-02-2021.
* ↑ «Mai Villadsen» (en danès). The Danish Parliament. [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ «LIVE Enhedslisten præsenterer Pelle Dragsted som ny politisk ordfører» (en danès). DR, 22-08-2023. [Consulta: 22 agost 2023].
* 1 2 «Mai Villadsen (EL)» (en danès). Folketinget. Arxivat de l'original el 1 January 2022. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Valgte kandidater og stedfortrædere, Folketingsvalg onsdag 5. juni 2019». Dst.dk. [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «Skippers afløser vandt kampvalg om sin nye toppost» (en danès). TV 2, 10-02-2021. [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ «Hvem er valgt? Se valgte kandidater og personlige stemmer | DR» (en danès). www.dr.dk. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ Hunter, Lena. «The Copenhagen Post» (en anglès britànic). The Copenhagen Post, 22-08-2023. [Consulta: 22 agost 2023].
# Escafiofrinins

Els escafiofrinins (Scaphiophryninae) són una subfamília d'amfibis anurs que es troba a Madagascar.

## Gèneres

* Paradoxophyla
* Scaphiophryne

## Referències

* ↑ «Scaphiophryninae Laurent, 1946». Amphibian Species of the World. American Museum of Natural History. [Consulta: 28 gener 2024].
# ISOFIX

L'ISOFIX és un sistema de retenció infantil que es troba en vehicles, obligatori des de 2010, per millorar la subjectabilitat de les cadiretes de cotxe de seguretat infantil.
Està basat en l'estàndard ISO (ISO 13216), que va publicar-se el 1999. L'ISOFIX, que va començar a instal·lar-se en cotxes el 2004, es basa en tres punts d'ancoratge estàndards dins un vehicle, dos inferiors i un superior. Aquest darrer no apareix en alguns models antics, i només és necessari utilitzar-lo si no es fa servir alhora el cinturó de seguretat del cotxe per cobrir tant infant com cadireta. Aquest sistema permet que les cadires de seguretat per a nens es muntin d'una manera ràpida i segura. Els punts de subjecció rígids van caragolats o soldats a la carrosseria del cotxe, amb els seus corresponents enganxalls per al seient del nen.

## Referències

* 1 2 Plaza, David. «ISOFIX, ¿qué es y para qué sirve?» (en castellà). Motor, 16-12-2020. [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «ISO - ISO 13216 — ISOFIX child seats for cars» (en anglès). ISO. [Consulta: 2 setembre 2024].
* ↑ «Sistema Anclaje ISOFIX en el coche, ¿Qué es y como saber si lo tengo? - Mi Bebe Viaja» (en castellà). Mi Bebé Viaja, 12-02-2022. [Consulta: 2 setembre 2024].
# Pentatló (aire lliure)

El Pentatló atlètic fou una competició combinada de proves atlètiques realitzades per un mateix atleta en dos dies diferents. Es va disputar en el programa dels Jocs Olímpics d'Estiu tant en categoria masculina com en la femenina, tot i que en dos moments ben separats en els temps i amb proves distintes.

## Categoria masculina

En els Jocs Intercalats del 1906 es va disputar per primer cop en la modernitat una prova esportiva anomenada Pentatló. Era una clara commemoració del Pentatló antic, on es reproduïren les mateixes proves:
* Cursa de velocitat (una volta a l'estadi)
* Salt de llargada (aturat)
* Llançament de disc (estil antic)
* Llançament de javelina
* Lluita grecoromana
Després d'una edició absència, el Pentatló va ser modernitzat i afegit al programa de l'atletisme per als Jocs d'Estocolm 1912:
* 200 metres llisos
* 1.500 metres llisos
* Salt de llargada
* Llançament de javelina
* Llançament de disc
Jim Thorpe va ser el primer campió i el que va aconseguir dominar aquesta competició amb més rotunditat, però se li va retirar les medalles d'or del Pentatló i el Decatló per una acusació de profesionalisme. El 1982 li foren tornades, pel que l'edició de 1912 comta amb dos campions.

### Campions olímpics

| Jocs | Any | Atleta | Comitè |
| Estocolm | 1912 | Jim Thorpe | Estats Units |
| Estocolm | 1912 | Ferdinand Bie | Noruega |
| Anvers | 1920 | Eero Lehtonen | Finlàndia |
| París | 1924 | Eero Lehtonen | Finlàndia |

## Categoria femenina

La competició de pentatló femení mostra unes sensibles diferències amb la masculina en les proves que la componen. Fou introduïda en el programa olímpic el 1964, quaranta anys després que es llevara la amsculina. Aquest, en estricte ordre, era el calendari: El primer dia:
* 80 metres tanques (des de 1976 100 metres tanques)
* Llançament de pes
* Salt d'alçada
El segon dia:
* Salt de llargada
* 200 metres llisos (des de 1976 800 metres llisos)
A partir de 1984 va deixar de practicar-se en afegir les proves de 200 metres llisos i llançament de javelina per tal de donar lloc a l'Heptatló. Una nova competició de Pentatló en pista coberta es disputa des de 1995 als Campionats del Món, substituint els 100 metres tanques pels 80.

### Campiones olímpiques

| Jocs | Any | Atleta | Comitè | Punts |
| Tòquio | 1964 | Irina Press | Unió Soviètica | 5.246 |
| Ciutat de Mèxic | 1968 | Ingrid Becker | RDA | 5.098 |
| Munich | 1972 | Mary Peters | Regne Unit | 4.801 |
| Mont-real | 1976 | Siegrun Siegl | RDA | 4.745 |
| Moscou | 1980 | Nadejda Tkatxenko | Unió Soviètica | 5.083 |

## Vegeu també

* Pentatló (pista coberta)
* Heptatló
* Decatló
# Escut de l'Iran

L'escut d'armes de la República Islàmica de l'Iran és un logotip que representa el monograma estilitzat d'Al·là en l'escriptura persa de l'àrab (الله) i alhora al·ludeix al dogma alcorànic resumit en la frase La ilaha il l-Al·lah ('No hi ha cap més Déu que Al·là'). Fou dissenyat per Hamid Nadimi i aprovat oficialment per l'aiatol·là Khomeini el 9 de maig de 1980. Forma part també de la bandera estatal, on apareix de color vermell damunt la franja central blanca.
L'emblema està format per quatre mitges llunes i una espasa. Les quatre mitges llunes construeixen el nom de Déu i, alhora, simbolitzen les quatre paraules del dogma islàmic de l'únic Déu (La ilaha il l-Al·lah). Les cinc parts de l'escut representen els Principis de la fe xiïta: Tawhīd (Déu és únic), Adl (la justícia de Déu), Nubuwwah (els profetes i missatgers de Déu), Imāmah (els dotze imams que guien la humanitat) i Yawm al-Qiyāmah (el Dia de la Resurrecció). Damunt l'espasa hi ha la xadda, símbol usat en l'alfabet àrab per doblar una lletra, que aquí dobla la força de l'espasa. La forma de l'emblema vol recordar una tulipa, per commemorar la gent que ha mort pel país: hi ha una antiga creença a l'Iran, d'arrels mítiques, segons la qual si un jove soldat mor per la pàtria damunt la seva tomba hi naixerà una tulipa. Aquests darrers anys ha estat considerada el símbol del martiri.
Té un codi propi en Unicode: dins la categoria de "Símbols variats" hi ha l'anomenat "símbol farsi", amb el codi U+262B (☫).
Es va crear arran de la revolució islàmica per tal de substituir el símbol imperial que fou utilitzat durant la monarquia: el lleó amb l'espasa per damunt d'un sol ixent. D'orígens que es remunten al segle xii, el Lleó i el Sol (en persa شیر و خورشی xir o khorxid) va esdevenir l'emblema nacional durant la dinastia Qajar, al segle xix, i figurava també al centre de la bandera a l'època dels Pahlavi (1925-1979).

## Vegeu també

* Bandera de l'Iran
# Expansió (videojocs)

Una expansió o extensió és una addició a un videojoc existent. Aquestes addicions generalment inclouen noves àrees o mapes, armes, objectes, unitats o una història estesa per a completar un joc llançat anteriorment.

## Descripció

El preu de l'expansió sol ser molt menor que el del joc original, no obstant això existeixen versions que multipliquen el preu original, tals com les edicions limitades. Degut al fet que les expansions consisteixen solament en contingut addicional, la majoria de les expansions requereixen el joc original per a poder instal·lar-se i jugar-se. En el cas dels jocs amb moltes expansions, és comuna que les empreses comencen a vendre paquets que incloguen el joc original més les primeres expansions, tal és el cas de Els Sims Deluxe (Els Sims i Els Sims: Més vius que mai). Aquests paquets fan el joc més accessible per als nous jugadors. Quan els jocs arriben a la seua fi, sovint les distribuïdores llancen una col·lecció "completa" o "or" que inclou el joc més totes les seues expansions.
Les expansions són més comunament llançades per a jocs de computadora, però s'estan tornant cada vegada més freqüents per a jocs de consola, degut particularment a la popularitat dels serveis en línia de les consoles, com Xbox Live i PlayStation Network. Un exemple d'expansió de consola seria Halo 2 Multiplayer Map Pack la qual conté nou mapes nous i actualitzacions per al joc que solament estaven disponibles per als usuaris de Xbox Live i van passar a estar disponibles per a tots els jugadors. L'augment dels jocs multiplataforma també ha dut a una major quantitat de llançaments d'expansions per a consoles, especialment expansions autònomes (descrites baix). Command & Conquer 3: Kane's Wrath, per exemple, requereix el Command & Conquer 3: Tiberium Wars original per a jugar-se en PC, però cap de les versions de Xbox 360 de Tiberium Wars i Kane's Wrath requereix l'altra per a ser jugades.

## Història

Grand Theft Auto: London, 1969 va ser la primera expansió llançada para PlayStation. El joc requeria que el jugador inserira el disc de London, ho llevara, inserix el disc del Grand Theft Auto original, ho llevara, i després inserira el disc de London altra vegada per a jugar.
Sonic and Knuckles per a Sega Genesis va ser inusual, ja que funcionava com un cartutx individual i també com una expansió per a Sonic the Hedgehog 2 i Sonic the Hedgehog 3

## Expansions autònomes

Algunes expansions no requereixen el joc original per a usar el nou contingut, com és el cas de Half-Life: Blue Shift o Sonic & Knuckles. En alguns casos, una expansió autònoma com Heroes of Might and Magic III: The Shadow of Death o Dungeon Siege: Legends of Aranna, inclou el joc original. Les expansions autònomes són preferides pels minoristes perquè requereixen menys espai i generalment són més fàcils de moure, ja que no carreguen amb el prerequisit de posseir el joc original. Moltes vegades, els jocs d'antologia llançats com "joc de l'any", "versió del director", etc. són exemples d'expansions autònomes.