OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Japan Cup

La Japan Cup és una cursa ciclista que es disputa anualment al Japó a la darreria de la temporada ciclista. La seva primera edició tingué lloc el 1992 i des de llavors s'ha disputat ininterrumpudament, sent el primer vencedor Hendrik Redant. Claudio Chiappucci i Sergio Barbero, amb tres victòries cadascun, lideren el palmarès. El 1996 la cursa formà part del programa de la Copa del Món de ciclisme.
Michael Rogers, vencedor inicial de l'edició de 2013, va ser desqualificat per l'UCI.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1992 | Hendrik Redant | Bart Bowen | Laurent Madouas |
| 1993 | Claudio Chiappucci | Beat Zberg | Dmitri Neliubin |
| 1994 | Claudio Chiappucci | Erich Maechler | Stefano Checchin |
| 1995 | Claudio Chiappucci | Stefano Zanini | Mauro Gianetti |
| 1996 | Mauro Gianetti | Pascal Hervé | Andrea Peron |
| 1997 | Yoshiyuki Abe | Andrea Tafi | Mauro Gianetti |
| 1998 | Fabien De Waele | Daniele Nardello | José Luis Rubiera Vigil |
| 1999 | Sergio Barbero | Mirko Celestino | Sébastien Demarbaix |
| 2000 | Massimo Codol | Gabriele Missaglia | Marco Serpellini |
| 2001 | Gilberto Simoni | Cadel Evans | Christophe Brandt |
| 2002 | Sergio Barbero | Igor Astarloa Askasibar | Fabio Sacchi |
| 2003 | Sergio Barbero | Patrik Sinkewitz | Guido Trentin |
| 2004 | Patrik Sinkewitz | Damiano Cunego | Manuel Quinziato |
| 2005 | Damiano Cunego | Francisco Mancebo Pérez | Cristian Moreni |
| 2006 | Riccardo Riccò | Ruggero Marzoli | Vladímir Gússev |
| 2007 | Manuele Mori | Fabian Wegmann | Francesco Gavazzi |
| 2008 | Damiano Cunego | Giovanni Visconti | Ivan Basso |
| 2009 | Chris Anker Sørensen | Daniel Moreno Fernández | Ivan Santaromita |
| 2010 | Daniel Martin | Peter McDonald | Yusuke Hatanaka |
| 2011 | Nathan Haas | Taiji Nishitani | Junya Sano |
| 2012 | Ivan Basso | Daniel Martin | Rafał Majka |
| 2013 | Jack Bauer | Damiano Cunego | Julián David Arredondo Moreno |
| 2014 | Nathan Haas | Edvald Boasson Hagen | Grega Bole |
| 2015 | Bauke Mollema | Diego Ulissi | Yukiya Arashiro |
| 2016 | Davide Villella | Christopher Juul-Jensen | Robert Power |
| 2017 | Marco Canola | Benjamí Prades i Reverter | Takeaki Amezawa |
| 2018 | Robert Power | Antwan Tolhoek | Matti Breschel |
| 2019 | Bauke Mollema | Michael Woods | Dion Smith |
| 2021 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2022 | Neilson Powless | Andrea Piccolo | Benjamin Dyball |
| 2023 | Rui Alberto Faria da Costa | Felix Engelhardt | Guillaume Martin |
| 2024 | Neilson Powless | Ilan Van Wilder | Matej Mohorič |

## Referències

* 1 2 Japan Cup a memoire-du-cyclisme.eu

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-05-14 a Wayback Machine.
# Emilia Broomé

Emilia Augusta Clementina Broomé, amb cognom de soltera Lothigius (Jönköping, 13 de gener del 1866 - Estocolm, 2 de juny del 1925), fou una política sueca liberal, feminista i pacifista. Fou la primera dona de la Riksdag (Parlament Suec), al 1914.

## Trajectòria

Emilia Broomé nasqué el 13 d'octubre del 1866 a Jönköping, i hi estudià a l'escola local de xiquetes. Es llicencià en Wallinska skolan al 1883 i en filosofia i medicina a Upsala el 1884. A partir de llavors treballà de professora a l'escola d'Anna Whitlock a Estocolm.
Fou presidenta de la Stockholmsföreningen för kvinnans politiska rösträtt (la branca d'Estocolm de l'Associació Nacional per al Sufragi) des de la fundació el 1902 fins al 1906. Pertanyia a la junta directiva de la Centralförbundet för Socialt Arbete (Societat per al Benestar Social) entre 1904-1925, i era membre de la Direcció d'Educació d'Estocolm.
També va presidir la Unió per la Pau de les Dones de Suècia, des de l'any en què la fundà, el 1898, fins que es fusionà amb la Unió per la pau sueca el 1911, i representà Suècia en la Conferència Internacional de pau de la Haia del 1899.
La nominaren per a l'Ajuntament d'Estocolm el 1910 i 1911. L'elegiren per al consell de la ciutat entre 1911 i 1924. Va ser presidenta de les dones liberals entre 1917 i 1920.
Broomé fou la primera dona sueca a formar part del Lagberedningen (Comité Legislatiu Estatal Suec), que preparà noves lleis i en fou membre entre 1914-1918. Participà en la redacció de la reforma de la llei de matrimoni del 1920, en què es van igualar hòmens i dones i es declarà major d'edat la dona casada; en la llei d'igualtat de salari entre hòmens i dones del 1921; i la llei Behörighetslagen que reconegué a les dones el dret a totes les professions oficials el 1923.

## Referències

* 1 2 «skbl.se - Emilia Augusta Clementina Broomé». skbl.se. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ «Göteborgs universitetsbibliotek: Emilia Broomé». www2.ub.gu.se. [Consulta: 9 març 2022].
* 1 2 «Emilia Broomé». Göteborgs universitetsbibliotek. [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ «Emilia Broomé». Women In Peace. [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ Rosengren «Emilia A C Broomé (f. Lothigius)». Riksarkivet. [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ Steinrud. «Emilia Augusta Clementina Broomé». Svenskt kvinnobiografiskt lexikon. [Consulta: 7 juny 2019].
# Zingari

Zingari és una obra dramaticomusical en dos actes composta el 1912 per Ruggero Leoncavallo sobre un llibret en italià d'Enrico Cavacchioli i Guglielmo Emanuel, basat en The Gypsies d'Aleksandr Puixkin. Es va estrenar el 16 de setembre de 1912 a l'Hippodrome de Ciutat de Westminster.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 24 de març 2016. [Consulta: 3 juny 2018].
# Sextet per a instruments de vent i piano

El Sextet per a instruments de vent i piano, H. 174, va ser compost per Bohuslav Martinů l'any 1929 durant el seu període a París. Es va estrenar a la Berliner Rundfunk de Berlín el 29 de desembre de 1929.

## Moviments

* 1. Prélude: Poco andante - Poco allegro
* 2. Adagio
* 3. Scherzo (Divertimento I): Allegro vivo
* 4. Blues (Divertimento II)
* 5. Finale: (Allegro) - Poco vivo

## Origen i context

Martinů va escriure aquest sextet durant la seva estada a París. El va començar el 28 de gener de 1929 i el va completar el 2 d'abril del mateix any. En aquests anys, Martinů va voler experimentar amb els ritmes de moda: el foxtrot, el tango, el xarleston i el jazz. En aquest cas, utilitza un quintet de vent on en va treure la trompa i hi va afegir un piano i un segon fagot.

## Referències

* 1 2 «Informació de l'obra». Institut Bohuslav Martinů. [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ Smith, Fenwick «Chamber Music With Flute». Ressenya del disc. Naxos, 2010.
# Parahip

Els parahips (Parahippus) són un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels èquids que visqueren al Miocè inferior. Estaven emparentats amb els cavalls actuals. Se n'han trobat restes fòssils a Nord-amèrica. Eren animals pasturadors dotats de dents de corones altes. Tenien tres dits a cada pota.

## Referències

* ↑ Benton et al., 2020, p. 288.
* ↑ Prothero, 2006, p. 197.
* ↑ Prothero, 2006, p. 191.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 119.

## Bibliografia

* Benton, M. J.; Cunningham, J.; Davies, T.; Donoghue, P. C. J.; Fraass, A.; Janis, C.; Pisani, D.; Rayfield, E.; Schmidt, D.; Vinther, J.; Williams, T. Cowen's History of Life (en anglès). 6a edició. Wiley-Blackwell, 2020. ISBN 9781119482208.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
* Prothero, D. R. After the Dinosaurs: The Age of Mammals (en anglès). Indiana University Press, 2006. ISBN 0-253-34733-5.
# Issa ibn Dínar

Issa ibn Dínar ibn Wàfid al-Ghafiqí o, més senzillament, Issa ibn Dínar (en àrab ʿĪsā b. Dīnār b. Wāfid al-Ḡāfiqī) (Tulàytula, c. 772-?, 827) fou un dels tres grans fundadors del dret teològic musulmà a l'Àndalus junt amb Yahya ibn Yahya (848) i Abd-al-Màlik ibn Habib (852). Era nascut a Tulàytula vers el 772. Va intentar reformar el dret basat en la Muwata però va morir abans d'establir una nova font de dret.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "ʿĪsā b. Dīnār".
# Otto Fritz Meyerhof

Otto Fritz Meyerhof (Hannover, Alemanya, 1884 - Filadèlfia, EUA, 1951) fou un fisiòleg i professor universitari alemany guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1922.

## Biografia

Va néixer el 12 d'abril de 1884 a la ciutat alemanya de Hannover en una família d'arrels jueves. Va estudiar medicina a les universitats de Friburg de Brisgòvia i Estrasburg i Heidelberg, on es graduà l'any 1909.
El 1912 va entrar a treballar a l'institut de Fisiologia i Biologia de Kiel, d'on fou nomenat professor el 1918, i posteriorment va esdevenir director de l'institut de Fisiologia i Biologia Wilhelm Kaiser de Berlín.
L'ascens del partit nazi va obligar-lo a emigrar a París, i posteriorment als Estats Units, d'on va esdevenir professor de fisiologia a la Universitat de Filadèlfia. Va morir en aquesta ciutat de l'estat nord-americà de Pennsilvània el 6 d'octubre de 1951 a conseqüència d'un infart de miocardi.

## Recerca científica

Els seus treballs es van orientar preferentment en els processos químics que es verifiquen en la combustió de la glucosa present a l'organisme i en l'alliberament d'energia que es desprèn en tota contracció muscular. Meyerhof va comprovar que si la contracció muscular es produeix en presència d'oxigen la glucosa es transforma en àcid làctic i aquest, per la presència de l'oxigen en diòxid de carboni i aigua.
L'any 1922 fou guardonat, juntament amb els treballs paral·lels d'Archibald Vivian Hill, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus estudis sobre els músculs, especialment per la generació de calor i la relació entre el consum d'oxigen i la seva transformació en àcid làctic. També fou guardonat pel seu estudi de la glicòlisi.

## Referències

* ↑ Anon «Obituary: Otto Fritz Meyerhof». The Lancet, vol. 258, 6687, 1951, pàg. 790–792. DOI: 10.1016/S0140-6736(51)91682-0. PMID: 14874513.
* ↑ «The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1922». Nobel Prize. [Consulta: 11 gener 2011].
* ↑ Walter Selke and Christian Heppner, The family of the Nobel Prize recipient Otto Meyerhof in Hannover, in: Hannoversche Geschichtsblaetter 71 (2017), p.156-166; ISBN 978-3-86525-602-7
* ↑ «Uni Kiel – Otto Fritz Meyerhof». Uni-kiel.de. [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ Jean-Marc Chouraqui, Gilles Dorival, Colette Zytnicki, Enjeux d'Histoire, Jeux de Mémoire: les Usages du Passé Juif, Maisonneuve & Larose, 2006, p. 548
* ↑ «Dr. Meyerhof, Winner Of 1923 Nobel Prize». , 08-10-1951.
* ↑ Kresge, N.; Simoni, R. D.; Hill, R. L. «Otto Fritz Meyerhof and the elucidation of the glycolytic pathway». The Journal of Biological Chemistry, vol. 280, 4, 2005, pàg. e3. DOI: 10.1016/S0021-9258(20)76366-0. PMID: 15665335.
* ↑ Barnett JA «A history of research on yeasts 5: the fermentation pathway». Yeast, vol. 20, 6, 4-2003, pàg. 509–43. DOI: 10.1002/yea.986. PMID: 12722184.

## Enllaços externs

* «Otto Fritz Meyerhof» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Emilio Petiva

Emilio Petiva (Torí, 30 de gener de 1890 - Torí, 17 de setembre de 1980) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1910 i 1928, amb la interrupció obligada dels anys de la Primera Guerra Mundial. El seu germà Eduardo també fou ciclista professional.
En el seu palmarès destaca la victòria al Campionat d'Itàlia en ruta de 1910, la Coppa Placci de 1924 i 1925 i el Giro d'Umbria de 1926.

## Palmarès

* 1910
** Campió d'Itàlia en ruta
* 1920
** 1r al Giro dels Alps Apuans
* 1924
** 1r a la Coppa Placci
* 1925
** 1r a la Coppa Placci
* 1926
** 1r al Giro d'Umbria

### Resultats al Tour de França

* 1927. Abandona (4a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1913. 15è de la classificació general
* 1920. 4t de la classificació general
* 1922. Abandona
* 1923. 8è de la classificació general
* 1925. Abandona
* 1928. 25è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «PETIVA Emilio». [Consulta: 6 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Emilio PETIVA» (en italià). [Consulta: 6 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# John Baptist Wu Cheng-chung

John Baptist Wu Cheng-chung (xinès:胡振中; cantonès Yale: Wu Cheng-chung ; 26 de març de 1925 - 23 de setembre de 2002) va ser el cinquè bisbe catòlic romà de Hong Kong i el primer cardenal d'aquesta diòcesi. Va ser membre de la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles, del Pontifici Consell per a les Comunicacions Socials i de la Congregació per al Culte Diví i la Disciplina dels Sagraments.

## Biografia

Hakka, Wu va néixer al poble de Ho Hau, Wu-hua (província de Guangdong). Batejat a l'església parroquial del poble, hi va rebre els estudis primaris. Es va incorporar al seminari menor diocesà de Ka-ying per a la seva educació secundària el 1940 i va ser ordenat ordenat el 1952.
Va ser nomenat cinquè bisbe de la diòcesi catòlica de Hong Kong pel papa Pau VI com a successor del bisbe Peter Lei Wang-kei, que havia mort el 23 de juliol de 1974. Va arribar a Hong Kong i el 25 de juliol va ser consagrat i instal·lat com a bisbe de la Hong Kong a la catedral de la Immaculada Concepció el 1975.
Després de la deguda preparació, va iniciar un Moviment de Renovació Diocesà per a sacerdots, laics i religiosos. El 25 de març de 1985, va dirigir una delegació de cinc membres en una visita de set dies a Pequín i Xangai, per invitació de l'Oficina Nacional d'Afers Religiosos del Consell d'Estat de la Xina. Va ser el primer bisbe de Hong Kong a visitar la Xina continental. Més tard, el 21 de gener de 1986, va dirigir una delegació de set membres en una visita de deu dies a Guangzhou i la part oriental de la seva província natal, Guangdong, per invitació de l'Oficina d'Afers Religiosos d'aquesta província. Aquesta visita va suposar el primer retrobament amb la seva mare, de 85 anys, després d'una separació de 40 anys.
Va ser nomenat membre del Sagrat Col·legi de Cardenals pel papa Joan Pau II el 29 de maig de 1988.
Després de les protestes de la plaça de Tian'anmen de 1989, l'11 de juliol de 1989, va escriure una carta a tots els bisbes del món, demanant-los que fessin una crida per la justícia, l'ordre i la democràcia a la Xina.
L'1 de setembre de 1991, Wu va emetre una carta pastoral que exhortava els fidels a donar suport total a les eleccions directes al Consell Legislatiu, la primera vegada en la història de Hong Kong, el 15 de setembre. In L'any 1999, va convocar el "Sínode Diocesà" per atendre les necessitats pastorals del Tercer Mil·lenni.
Va morir de càncer i diabetis el 23 de setembre de 2002 a l'Hospital Queen Mary de Hong Kong, als 77 anys.

## Referències

* 1 2 Leung, Beatrice; Chan, Shunning. Changing Church and State Relations in Hong Kong, 1950-2000. Hong Kong: Hong Kong University Press, 2003.
* ↑ Wu, John «March into the Bright Decade: Pastoral Exhortation of Cardinal John B. Wu on the Pastoral Commitment of the Catholic Diocese of Hong Kong». Catholic Information Service, 10-1989.

## Enllaços externs

* GCatholic.org on the Bishops of Hong Kong
* Notice of death of Cardinal Wu
# Hastinapur

Hastinapur (hindi: हस्‍तिनापुर Hastinapura) és una ciutat i nagar panchayat (equivalent a municipalitat) al districte de Meerut a l'estat d'Uttar Pradesh, Índia. Està a 37 km de Meerut i al cens de 2001 consta amb 21.248 habitants sent la població estimada (2009) de prop de 30.000 habitants; havia arribat a estar quasi despoblada amb només 28 habitants el 1881. Literalment el seu nom vol dir Ciutats dels elefants (hastin = elefant, pura = ciutat)

## Història

Hastinapura fou capital del mític regne kaurava o pandava del Mahabharata, governat per la dinastia kuru i se suposa que fou un dels primers assentaments aris fora del Panjab; el primer rei de la dinastia kuru, Hasti, va fundar la ciutat. En aquesta ciutat van néixer el principals deus dels jainistes, Shanthinath, Khunthunath i Arahnath i foren els 5è, 6è i 7è reis chakravartis. Apareix esmentada entre d'altres nom com Gajpur, Nagpur, Asandivat, Brahmasthal, Shanti Nagar i Kunjarpur. Samprati, net d'Asoka, hi va construir diversos temples i stupes que no es conserven. La ciutat va moure a més el seu emplaçament per un canvi del curs del Ganges i la capital es va traslladar a Kausambi.
Excavacions es van iniciar a la dècada dels cinquanta dirigides per B. B. Lal.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Parahip

Els parahips (Parahippus) són un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels èquids que visqueren al Miocè inferior. Estaven emparentats amb els cavalls actuals. Se n'han trobat restes fòssils a Nord-amèrica. Vivien en boscos i es nodrien principalment de fulles. Tenien tres dits a cada pota.

## Referències

* ↑ Benton et al., 2020, p. 288.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 120.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 119.

## Bibliografia

* Benton, M. J.; Cunningham, J.; Davies, T.; Donoghue, P. C. J.; Fraass, A.; Janis, C.; Pisani, D.; Rayfield, E.; Schmidt, D.; Vinther, J.; Williams, T. Cowen's History of Life (en anglès). 6a edició. Wiley-Blackwell, 2020. ISBN 9781119482208.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
# Norbert Dobeleit

Norbert Dobeleit (Renchen, 17 de juliol de 1964) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant la dècada del 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4x400 metres, formant equip amb Edgar Itt, Jörg Vaihinger i Ralf Lübke, guanyà la medalla de bronze, mentre en els 200 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1990 i una d'or al Campionat d'Europa en pista coberta de 1990. El 1989 i 1990 guanyà el campionat d'Alemanya dels 400 metres i el 1987, 1989 i 1990 fou campió del relleu de 4x100 metres.
Una vegada retirat fou un conegut presentador de televisió al grup ProSieben/N24. Primer comentant els partits de la NBA, després a N24 Sports i SportsMagazine i finalment fent el bloc esportiu a les notícies de Sat.1. Posteriorment va treballar al canal de televisió de pagament Arena. i va fundar una productora de televisió. Es casà amb la presentadora, model i actriu de televisió suïssa Tamara Sedmak.

## Millors marques

* 100 metres llisos. 10.42" (1987)
* 200 metres llisos. 20.43" (1987)
* 400 metres llisos. 45.15" (1990)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Norbert Dobeleit». [Consulta: 12 juliol 2024].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (400m - Herren)». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «N24-Sportchef Norbert Dobeleit wird Sprecher der deutschen Olympia-Mannschaft in Sydney / Dobeleit übernimmt zum zweiten Mal die Pressearbeit des NOK vor Ort» (en alemany).
* ↑ DWDL de GmbH. «Arena will für 14,90 Euro "den Fußball den Fans zurückgeben"» (en anglès).
* ↑ «Norbert Dobeleit und Tamara Sedmak: Antrag im Flieger, Hochzeit in New York» (en alemany).
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Norbert DOBELEIT | Profile | World Athletics». [Consulta: 15 juliol 2024].
# Li Rui

    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Rui -李锐 en xinès, Lǐ Ruì en pinyin- (1768-1817) va ser un matemàtic xinès. Li Rui va descobrir independentment una versió equivalent del que avui coneixem com la regla dels signes de Descartes.

## Bibliografia

* Dun, Liu; Dauben, Joseph W. «China». A: Joseph Warren Dauben, Christof J. Scriba (eds.). Writing the History of Mathematics: Its Historical Development (en anglès). Birkhäuser, 2002, p. 297-306. ISBN 3-7643-6166-2.
* Pollet, Charlotte V. «The Influence of Qing Dynasty Editorial Work on the Modern Interpretation of Mathematical Sources: The Case of Li Rui's Edition of Li Ye's Mathematical Treatises» (en anglès). Science in Context, Vol. 27, Num. 3, 2014, pàg. 385-422. DOI: 10.1017/S026988971400012X. ISSN: 0269-8897.
* Pollet, Charlotte V. The Empty And The Full: Li Ye And The Way Of Mathematics (en anglès). World Scientific, 2020. ISBN 978-981-120-947-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Li Rui» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Languià

| Període | Sèrie | Estage | Edat (Ma) |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | més recent |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | 3,6 |
| Neogen | Pliocè | Zanclià | 5,333 |
| Neogen | Miocè | Messinià | 7,246 |
| Neogen | Miocè | Tortonià | 11,63 |
| Neogen | Miocè | Serraval·lià | 13,82 |
| Neogen | Miocè | Languià | 15,97 |
| Neogen | Miocè | Burdigalià | 20,44 |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | 23,03 |
| Paleogen | Oligocè | Catià | més antic |
| Subdivisió del període Neogen segons IUGS, el juliol del 2009. ||||
El Languià o Langhià és un estatge faunístic del Miocè i, concretament, del Miocè mitjà. Comprèn el període entre fa 15,97 ± 0,05 milions d'anys i fa 13,65 ± 0,05 milions d'anys. Fou definit per M. F. Pareto el 1864, basant-se en material de la zona de Langhe, a la Itàlia septentrional.

## Fauna

* Primera aparició del cetaci Isocetus depauwi en el registre fòssil.

## Referències

* ↑ Riba i Arderiu i Reguant i Serra, 1986, «Languià».

## Bibliografia

* Riba i Arderiu, O.; Reguant i Serra, S. Una taula dels temps geològics. Institut d'Estudis Catalans, 1986. ISBN 9788472830776.

## Vegeu també

* Extinció del Miocè mitjà