OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu de terme de Millàs

La Creu de terme de Millàs, o Creu de terme de Millars, és una creu de terme de Madremanya (Gironès) situada al poble de Millàs (o de Millars). Està declarada Bé Cultural d'Interès Local.
La creu marcava l'encreuament dels camins de Madremanya, Púbol, Monells i Sant Sadurní de l'Heura, a tocar de l'església i el castell de Millàs. Restaurada l’any 2014, l’actual creu és una còpia fidedigna de l'original, destruïda l’any 1936 i coneguda gràcies a fotografies antigues. Es tracta d’una creu de puntes estrellades, alçada sobre un fust vuitavat coronat per un capitell motllurat de línies senzilles, tot plegat damunt d’una base esglaonada formada per quatre graons de planta circular. Substituí la creu original una senzilla creu de ferro fins que l’any 1973, gràcies al patrocini de Carles de Gomar, propietari del castell, s'hi col·locà una elaborada creu de braços floronats, inspirada en la propera creu de terme de la Pera, que ostentava els escuts de Gomar i de Millàs.
Aquesta creu fou destruïda accidentalment per un vehicle l'any 2007. La seva restitució, el 2014, a banda de recuperar la imatge de la creu original, ha comportat un desplaçament del monument uns metres més al sud, en un indret protegit del trànsit rodat. L'emplaçament original de la creu, tanmateix, està remarcat amb una diferenciació en el paviment.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme de Millàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Destrueixen la històrica creu de terme de Millàs, bé cultural d´interès nacional». Diari de Girona, 02-02-2007.
# Creu de terme de Relat

La Creu de terme de Relat és una creu de terme d'Avinyó (Bages) situada a 100 metres al nord del Mas Relat, al costat de la carretera B-431 d’Avinyó a Prats de Lluçanès, molt propera de la cruïlla que trenca cap a l'església de Santa Eugènia de Relat. Està declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.
Creu de terme feta de pedra i que consta de tres elements clarament diferenciats: la base feta de tres cercles fets de carreus de pedra, superposats i més recents; la columna i, finalment, la creu, més antiga que la resta. La creu és de difícil datació ja que sembla molt gastada indicant que fa molts anys que està construïda, tot i que tampoc la considerem excessivament antiga. Podríem datar-la entre el s. XVIII i el XIX. La creu ens mostra a la vessant de ponent la crucifixió de Jesús i a la de llevant un sant. La creu té un capitell on, a cada una de les cares hi ha un personatge diferent. Tot i mostrar un estil volgudament romànic, la creu té uns cinquanta-cent anys.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de Relat». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu de terme de Santa Fe del Penedès

La creu de terme de Santa Fe del Penedès és una creu de terme situada a la plaça de l'Església de Santa Fe del Penedès (Alt Penedès). Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu amb sòcol octogonal amb dos graons, l'inferior més alt que el superior, sobre els quals s'alça una columna també octogonal amb basament, d'uns 2,5 metres d'alçada. Està coronada per una cornisa quadrangular, que serveix de base a la creu pròpiament dita, de tipus grec o bizantí (amb els braços iguals). A la intersecció dels dos braços hi ha, a cada banda de la creu, una altra creu grega esculpida en baix relleu dins d'una rodella. Al graó superior del sòcol es llegeix la següent inscripció: "CREU DE TERME INAUGURADA L'ANY 1997. 25-5-1997. M. I. AJUNTAMENT SANTA FE DEL PENEDÈS".

## Història

Va ser inaugurada el dia 25 de maig de l'any 1997. Anteriorment hi havia una altra creu de terme en el mateix indret.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Creu de terme de Tremp

La creu de terme de Tremp és una creu de terme situada a la plaça de la Creu del municipi de Tremp (Pallars Jussà).

## Història

Fou construïda el 1638 com agraïment del Bisbat d'Urgell al Consell de la Vila per haver portat l'aigua al convent de les Mares monges de l'Ensenyament, actual Col·legi M. Immaculada. S'ha ubicat a diversos llocs de la plaça, a la que dona nom, lloc concorregut per estar davant de l'Ajuntament i la basílica Mare de Deu de Valldeflors. El 1922 l'Ajuntament va eliminar la base esgraonada i la substituí per una font, coneguda pels trempolins com la Font del Croc perquè la gent es donava cops al colze quan hi anava a beure. El 2024 es va reforçar l'estructura de la creu i el seu peu.

## Descripció

És una creu de pedra, d'estil gòtic. Presenta a l'anvers la imatge de Crist i al revers la Mare de Deu amb el Nen. El capitell, sobre una columna hexagonal, està decorat amb temes de la crucifixió i motius nobiliaris i heràldics, 4 cares corresponen a persones i 2 a escuts, entre els què es pot veure la flor de lis. Té un braç trencat, però no se sap del cert quan es va produir, les fonts documentals gràfiques del 1925 mostren com el braç ja havia desaparegut.

## Referències

* 1 2 «Creu de Terme». Ajuntament de Tremp.
* ↑ «Creu de terme de Tremp». Natura Local.
* ↑ «Millores a la font de la plaça de la Creu de Tremp». Pirineus Digital, 17-07-2024.
# Marsileàcies

Les marsileàcies (Marsileaceae) són una família de falgueres aquàtiques o semiaquàtiques, amb 65 espècies. Per bé que són falgueres, a simple vista no ho semblen pas.
De distribució cosmopolita en climes temperats càlids o tropicals.

## Referències

* ↑ «The number of known plants species in the world and its annual increase». Phytotaxa. Magnolia Press, 261, 3, 2016, p. 201–217. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1.

## Enllaços externs

* 10539 marçileacae description in the Flora of North America
* Diversity map for US species Arxivat 2007-02-09 a Wayback Machine.
* Lupia et al. article describing Cretaceous fossils of Marsileaceae
# Bandera del Quebec

La bandera del Quebec, anomenada en francès "Fleurdelisé" i en anglès "the Lily-flowered" representa la província canadenca del Quebec i té el següent blasonament:
Bandera blava carregada amb una creu blanca acompanyada, a cada cantó, amb un flor de lis blanc o, en termes heràldics, d'atzur amb la creu d'argent confinada per quatre fleur-de-lis també d'argent. L'amplada i la llargada de la bandera són de dos en tres (proporció 2:3).

## Estatus

Va ser adoptada pel govern del Quebec durant l'administració de Maurice Duplessis (9 de març de 1950). Fou la primera bandera provincial adoptada oficialment al Canadà i mostrada per primer cop el 21 de gener de 1948 a l'edifici del Parlament de l'Assemblea Nacional de la ciutat de Quebec. El Dia de la Bandera del Quebec, 21 de gener, commemora cada any la seva adopció, tot i que durant algun temps es va celebrar al maig.
L'article 2 de la Llei sobre la bandera i els emblemes del Québec li confereix l'estatus d'emblema nacional.

## Simbolisme

Pren la seva creu blanca de les banderes reials del Regne de França, concretament de la bandera naval i de la mercant.
La flor de lliri, un moble molt comú en heràldica, de color blanc simbolitza la puresa, per la qual cosa acostuma a representar la Mare de Déu.

## Protocol

La proporció oficial de la bandera és de 2:3 (amplada per longitud), però sovint s'utilitza la proporció 1:2 per coincidir amb la bandera del Canadà quan onegen juntes.
La Llei relativa a la bandera i els emblemes del Quebec en el seu article 2 estableix que "En tots els casos, la bandera del Quebec predomina sobre qualsevol altra bandera o emblema". No obstant això, sota protocol federal, la bandera canadenca té prioritat quan s'onegen ambdues.
El color oficial del blau és Pantone 293. En RGB de 8 bits, és el # 003399. Les variants no oficials amb un blau més clar són habituals.

## Referències

* 1 2 3 «Loi Sur Le Drapeau et Les Emblèmes du Québec. Chapitre D-12.1» (en francès). Légis Québec. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «Célébrons le 72e anniversaire du drapeau du Québec» (en francès). Gouvernement du Québec. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2008. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «Act respecting the flag and emblems of Québec, CQLR c D-12.1» (en anglès). CanLll. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «Quebec» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 25 abril 2020].

## Vegeu també

* Símbols del Quebec
* Llista de les banderes del Canadà

## Enllaços externs

* Le fleurdelisé du Québec Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine.
* La Presse «Mon cher drapeau, c’est à ton tour» (francès)
# Afelínids

Els afelínids (Aphelinidae) són una família d'himenòpters apòcrits de la superfamília dels calcidoïdeus (Chalcidoidea), que inclou petitíssimes vespes paràsites. Estan distribuïts mundialment en gran varietat d'hàbitats. Són útils com a agents de control biològic de plagues.
Aquests petits insectes són difícils d'estudiar; cal preservar-los acuradament en alcohol perquè no es deteriorin. Per això molts exemplars de museu no serveixen per a estudis.

## Història natural

La larva en la majoria dels casos és paràsita o parasitoide d'hemípters, encara que algunes ataquen a altres hostes, i els detalls del cicle vital varien (per exemple alguns ataquen als ous, uns altres a pupes i uns altres són hiperparàsits, és a dir que parasiten a altres paràsits).

## Taxonomia

La família Aphelenidae inclou 29 gèneres i 1078 espècies, repartides en 6 subfamílies:
Són difícils de separar d'altres membres de la superfamilia Chalcidoidea excepte per detalls subtils de venació de les ales. És possible que sigui un grup parafilètic i, per tant, que hi hagi necessitat de subdividir-ho en el futur. Per exemple les subfamílies Azotinae i Calesinae poden arribar a ser famílies separades.

### Gèneres

* Ablerus
* Allomymar
* Aphelinus
* Aphytis
* Bardylis
* Botryoideclava
* Cales
* Centrodora
* Coccobius
* Coccophagoides
* Coccophagus
* Dirphys
* Encarsia
* Eretmocerus
* Eriaphytis
* Eunotiscus
* Euryischia
* Euryischomyia
* Eutrichosomella
* Hirtaphelinus
* Lounsburyia
* Marietta
* Marlattiella
* Metanthemus
* Myiocnema
* Oenrobia
* Proaphelinoides
* Promuscidea
* Prophyscus
* Protaphelinus
* Pteroptrix
* Samariola
* Timberlakiella
* Verekia

## Referències

* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
# Set turons de Roma

Els set turons de Roma (en llatí: Septimontium) són una sèrie de pujols que històricament han format el cor de la ciutat de Roma. Situats a l'est del riu Tíber, aquest conjunt geogràfic ha protagonitzat molts passatges literaris i són una referència reiterada en la cultura popular.
Els set turons de la Roma antiga eren, en el sentit de les agulles del rellotge, el Palatí (Mons Palatinus), el Capitoli (Mons Capitolinus), el Quirinal (Collis Quirinalis), el Viminal (Collis Viminalis), l'Esquilí (Mons Esquilinus), el Celi (Mons Caelius) i l'Aventí (Mons Aventinus). Figuren de forma prominent en la mitologia, la religió i la política romanes. Segons la llegenda, la ciutat va ser fundada per Ròmul i Rem sobre el Palatí, i més tard va ocupar la vall entre el Palatí i el Capitoli, on es va construir el Fòrum Romà i després els Fòrums Imperials; la ciutat de Roma, doncs, va néixer de l'agrupació dels assentaments dels set turons. El turó Capitoli era la seu de la religió romana. Entorn dels set turons se celebrava la festivitat del Septimontium, el mes de desembre.

## Altres turons

Al Trastevere s'hi troben els turons Vaticà (Collis Vaticanus) i Janícul (Ianiculum), que no es compten entre els set turons tradicionals. També hi ha el Pincio (Mons Pincius), situat al nord, i el Vèlia (Mons Velia), a la zona del Fòrum Romà i els Fòrums Imperials. L'Oppius i el Fagutalis eren contraforts de l'Esquilí, i el Cispius del Viminal. El Monte Mario, situat al nord del centre, és el més alt de la ciutat.

## Referències

* ↑ Marc Terenci Varró. De lingua latina, V, 41
* ↑ Mommsen, Theodor. Römische Geschichte (Història de Roma), vol. I. Berlín: Weidmann, 1881, p. capítol IV.
* ↑ Coarelli, Filippo (et al.). Front cover image for Rome and environs : an archaeological guide Rome and environs: an archaeological guide. Berkeley: Univ. of California Press, 2007, p. 119-121. ISBN 9780520079601.
# Clip

Un clip o fermall és un objecte metàl·lic petit generalment en forma de fil doblegat sobre si mateix que serveix per a subjectar papers, cartolines, roba, o cabells.

## Característiques

El clip consisteix, generalment, en un tros de filferro amb diferents plecs per aconseguir exercir pressió. De vegades es troba recobert d'un plàstic.

## Història

Alguns historiadors creuen que els romans d'Orient van ser els primers a utilitzar clips, que eren fets de bronze. Tanmateix, eren cars de produir i només servien per ajuntar documents imperials.
La primera patent per a una cosa similar a un clip va ser concedida a Samuel B. Fay, nord-americà, el 1867. Va ser dissenyat per subjectar etiquetes en tèxtils, però també va ser comercialitzat com a clip. En 1877 el seu compatriota Erlman J. Wright va patentar el primer objecte explícitament dissenyat per subjectar papers, similar als models actuals. Diverses patents nord-americanes van seguir durant les últimes dècades del segle xix.
Dels primers clips fets de filferro retorçat no se'n conserven esbossos, però sens dubte van ser produïts per l'empresa britànica The Gem Manufacturing Company en la dècada de 1890. En els països anglosaxons, el clip encara és denominat gem.
La màquina destinada a produir aquest tipus de clip va ser dissenyada per William Middlebook en 1899. El noruec Johan Vaaler va dissenyar el que va ser considerat com una mala solució, però superior al que ja existia fins aquell moment. Johan va presentar l'any 1899 la invenció en una oficina de patents d'Alemanya, ja que seu en aquella època no existien al seu país. Per això circula un rumor que assenyala a Noruega com el bressol del clip.
Durant la Segona Guerra Mundial, el clip es convertí en símbol d'orgull nacional del seu país d'origen. Quan Noruega fou ocupada per l'exèrcit alemany, les autoritats nazis prohibiren, entre altres coses, que el ciutadans lluïssin agulles amb la cara del rei i els noruecs respongueren amb l'exhibició d'un clip a la solapa.

## Referències

* 1 2 Brotons, Ròmul. El triomf de la imaginació, 60 invents que han canviat el món (o gairebé). Barcelona: Albertí Editor, 2010, p. 53. ISBN 978-84-7246088-1 [Consulta: 13 juny 2013]. Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Brotons, Ròmul. El triomf de la imaginació, 60 invents que han canviat el món (o gairebé). Albertí Editor, 2010. ISBN 978-84-7246088-1 [Consulta: 13 juny 2013]. Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* Henry Petroski, The Evolution of Useful things (1992); ISBN 0-679-74039-2. Història de l'evolució del clip.

## Enllaços externs

* Història del clip a Kimniekan Arxivat 2008-01-31 a Wayback Machine..
* Història del clip.
* Blog one xarxa clip
# Diprotodon optatum

Diprotodon optatum és una espècie de marsupials prehistòrics que existiren a Austràlia al Plistocè. És el marsupial més gros que mai hagi existit, atenyia tres metres de llargària i dos d'alçada. Aquesta i moltes altres espècies s'extingiren a Austràlia entorn d'aquest temps, en coincidència amb l'arribada dels humans. El gènere Diprotodon incloïa altres espècies, però es descobrí que les diferències eren degudes al dimorfisme sexual i, per tant, les altres espècies foren sinonimitzades amb D. optatum.

## Referències

* ↑ Ignasse, J. «L'Australie aride colonisée 10 000 ans plus tôt» (en francès). Sciences et Avenir, 08-11-2016. [Consulta: 5 desembre 2016].
* ↑ Webb, S. Corridors to Extinction and the Australian Megafauna (en anglès). Newnes, 2013, p. 164. ISBN 9780124078406.
# Eredivisie 1987-88

L'Eredivisie 1987-88 va ser l'edició número 32 de l'Eredivisie, la primera divisió neerlandesa de futbol. El campionat va començar el 12 d'agost de 1987 i va acabar el 8 de maig de 1988, el PSV Eindhoven esdevé campió per tercera vegada consecutiva i fa la millor temporada de la seva història, guanyant un triplet en assolir també la Copa d'Europa i la Copa KNVB.

## Classificació

La classificació final del campionat.

## Golejadors

| Pos | Jugador | Club | Gols |
| 1 | Wim Kieft | PSV | 29 |
| 2 | John Bosman | Ajax | 25 |
| 3 | Ronald Koeman | PSV | 21 |
| 4 | Remco Boere | ADO Den Haag | 18 |
| 5 | Piet Keur | Twente | 17 |
| 6 | Hans Gillhaus | PSV | 15 |

## Playoffs de classificació per a Copa de la UEFA

Aquest campionat, és disputat els play-offs que defineixen una vacant a la Copa de la UEFA 1988-1989.

## Notes

* ↑ El PSV també va guanyar la Copa KNVB i, d'aquesta manera, es va endur el doblet. Per tant, els finalistes derrotats Roda JC van jugar la Recopa.

## Referències

* ↑ UEFA.com. «1987/88 : Le PSV précède les Oranges | UEFA Champions League» (en francès), 25-05-1988. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ «Netherlands 1987/88». [Consulta: 15 juliol 2023].
# Bou (crustaci)

El bou o bou de mar (Cancer pagurus) és una espècie de crustaci decàpode marí de l'infraordre dels braquiürs, comestible i apreciat en gastronomia.

## Morfologia

El bou té una coloració general marró vermellosa o groguenca, més o menys uniforme; els individus joves són d'un color violaci. Pot assolir els 20 cm de llarg i els 30 cm d'amplada. Té el cos ample, oval i convex, amb solcs molt febles. El front té cinc dents obtuses, que no ultrapassen el perfil general de la carcassa; el marge anterolateral té nou 9 dents amples, obtuses i arrodonides. Els quelípeds són grans i llisos, sense espínules, negres a la punta. Els quatre de potes són peludes i similars, però sense veritables espines o espínules.

## Història natural

Espècie bentònica, que viu sobre fons de roca, entre la franja intercotidal i els 100 m, generalment, entre 6 i 40 m; els joves vien en aigües més someres.

## Distribució geogràfica

Present a la Mediterrània Occidental i part de l'Oriental. A l'Atlàntic Oriental, des de les Illes Lofoten, Illes Britàniques, Golf de Biscaia i Portugal fins al Marroc.

## Pesca

D'interès comercial relatiu a la Mediterrània. Es captura amb nanses, dragues, tremalls de fons i, ocasionalment, amb arts d'arrossegament. Totes les peces que es poden trobar als mercats dels Països Catalans són de procedència atlàntica. La seua pesca no està regulada ni té talla mínima legal.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Cancer pagurus Linnaeus, 1758». [Consulta: 29 setembre 2021].
* Lloris, Domènec i Meseguer, Sergi: Recursos marins del Mediterrani: fauna i flora del Mar Català. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, octubre del 2000. ISBN 84-393-5244-1. Plana 155.
* Riera, F.; J. Oliver; J. Terrassa: Peixos de les Balears. Conselleria de Medi Ambient, Ordenació del Territori i Litoral. Direcció General del Medi Ambient. Any 1998.
* Mercader, Ll.: Peixos de la Costa Brava. El Cau, Quaderns del Museu Municipal de la Costa Brava. Sèrie Medi Natural. Ajuntament de Palamós, 1993.
* Huguet, A.: Catàleg d'espècies d'interès pesquer a Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. Any 1995.
* Alegre, M.; J. Lleonart; J. Veny: Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Dep. Cultura, Generalitat de Catalunya, 1992.

## Enllaços externs

* Descripció del bou (castellà)
* Informació bàsica sobre el bou Arxivat 2009-02-14 a Wayback Machine. (anglès)
* Valor nutricional del bou (castellà)
* Fotografies de l'anatomia d'aquest crustaci (anglès)
Viccionari
# Creu del camí de Marçà

La Creu del camí de Marçà, o Creu de terme de Marçà, és una creu de terme de Falset (Priorat), situada al carrer de la Sènia del Padró, al sud de la població, Està declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Aquesta creu està formada per una peanya de dos esglaons al centre de la qual s'alça el pilar octogonal, la meitat del qual està fet de pedra i l'altra de ciment. Damunt de tot es troba la creu sobre una base octogonal, ambdues també de ciment, que presenten les mateixes característiques que la creu de terme de les Muntanyes, amb l'escut de la vila a la cara frontal.

## Història

Aquesta creu va se aixecada per l'ajuntament de Falset el 14 de maig de 2006.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme de Marçà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Frank Schaffer

Frank Schaffer (Eisenhüttenstadt, 23 d'octubre de 1958) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4×400 metres, formant equip amb Klaus Thiele, Andreas Knebel i Volker Beck guanyà la medalla de plata, mentre en els 400 metres va guanyar la de bronze, arribant a la meta rere el soviètic Víktor Markin i l'australià Rick Mitchell.
A nivell nacional es proclamà campió de la RDA en els 400 metres el 1979 i 1980 i en el 4x400 metres el 1977 i 1978.

## Millors marques

* 200 metres. 20.95" (1979)
* 400 metres. 44.87" (1980)

## Referències

* 1 2 «Frank Schaffer». [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ «Frank SCHAFFER | Profile | World Athletics». [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 7 juliol 2024].
# Frank Stack

Frank Stack (Winnipeg, 1 de gener de 1906 - Winnipeg, 5 de gener de 1987) fou un patinador de velocitat sobre gel canadenc que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres Jocs Olímpics d'Hivern, el 1932, 1948 i 1952. Va guanyar una medalla de bronze en els 10.000 metres el 1932, alhora que fou quart en els 500 metres i 1.500 metres i setè en els 5.000 metres. Es va perdre els Jocs de 1936 per manca de fons per viatjar a Berlín.
S'inicià en el patinatge amb 13 anys, seguint el seu pare Jack, que també era un patinador de velocitat. Va ser el campió júnior del Canadà occidental de 1919 a 1923 i el campió sènior de 1924 a 1929. El 1931, 1932 i 1938 va guanyar els campionats d'Amèrica del Nord en pista coberta. Es va retirar el 1954, tot i que el 1966 tornà a competir i pujà al podi en cinc campionats canadencs de patinatge. Mentre competia va treballar com a entrenador de patinatge de velocitat i va preparar l'equip nacional per als Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 i 1960.
El 1965 va ser inclòs al Canadian Speed Skating Hall of Fame, el 1974 al Canadà Sports Hall of Fame i el 1981 al Manitoba Sports Hall of Fame and Museum. Un carrer de Winnipeg porta el nom en honor seu.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Frank Stack». [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Frank Stack. Manitoba Sports Hall of Fame and Museum
# Frank Washington Jarvis

Frank Washington Jarvis, també conegut com a Francis Jarvis, (31 d'agost de 1878 - 2 de juny de 1933) fou un atleta estatunidenc guanyador dels 100 metres llisos als Jocs Olímpics de 1900 a París.
Jarvis, junt al seu compatriota Arthur Duffey, que feia poc havia guanya els campionats britànics de velocitat, arribaren a París com a favorits per a la victòria final en la cursa dels 100 metres llisos. Durant les proves classificatòries dels 100 metres llisos, Jarvis i un altre compatriota, John Tewksbury, aconseguiren igualar el rècord del món amb 10,8 segons. Ja a la gran final Jarvis s'aprofità d'una lesió muscular de Duffey per guanyar la medalla d'or. En aquests mateixos Jocs Jarvis participà en triple salt, però sense obtenir una bona classificació.
En finalitzar la seva carrera esportiva va exercir com a advocat.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Frank Jarvis». [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «AAA, WAAA and National Championships Medallists». National Union of Track Statisticians. [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «The Amateur Athletic Association Championships». Sporting Life, 09-07-1900.