OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albertosaure

L'albertosaure (Albertosaurus, 'llangardaix d'Alberta' en llatí) és un gènere de dinosaure teròpode tiranosàurid que visqué a l'oest de Nord-amèrica durant el període Cretaci superior, fa més de 70 milions d'anys. L'espècie tipus, A. sarcophagus, estava limitada al que actualment és la província canadenca d'Alberta, a la qual deu el nom el gènere. Els científics no es posen d'acord sobre el contingut del gènere, i alguns reconeixen Gorgosaurus libratus com una segona espècie.
| Tyrannosauridae | Tyrannosaurinae Albertosaurinae Albertosaurus Gorgosaurus |
# Athos Tanzini

Athos Tanzini (Liorna, 30 de gener de 1913 - Malindi, 28 de setembre de 2008) va ser un tirador d'esgrima italià, especialista en sabre, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova de sabre per equips del programa d'esgrima.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Athos Tanzini». [Consulta: 30 agost 2023].
# Josep Lorman i Roig

Josep Lorman i Roig (Barcelona, 1948) és un geògraf i escriptor català. Usa com a noms de ploma Josep Lorman i J.L. Roig. Té una relació molt estreta amb el món de la imatge i el cinema. El 1995 obté el Premi Joaquim Ruyra de narrativa juvenil amb “El galió de les illes Cies” i repeteix el premi el 1997 amb “El malefici dels Da”. Altres obres de literatura juvenil de l'autor són: “L'esfera maragda” i “Ebre avall”.

## Referències

* 1 2 «Arxius de Lorman i Roig, Josep». [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «JOSEP LORMAN - Santos Ochoa». [Consulta: 27 abril 2024].
# Zona afrotròpica

Afrotròpica és una de les vuit ecozones terrestres del planeta. Inclou la part de l'Àfrica al sud del Desert del Sàhara, la banda est i sud de la península d'Aràbia, l'illa de Madagascar, el sud d'Iran i l'extrem sud-oest de Paquistan, també les illes de l'oest de l'oceà Índic. Antigament es coneixia aquesta zona com zona o regió etiòpica.

## Principals regions ecològiques

* Sahel africà i sudanesa
* Boscos del sud d'Aràbia
* Terres altes de l'Est d'Àfrica
* Boscos, sabanes i praderies del sud d'Àfrica
* Deserts del Namib i Kalahari
* Regió florística del Cap
* Madagascar i illes de l'Oceà Índic

## Enllaços externs

* Map of the ecozones
* African Invertebrates - A journal of Afrotropical biodiversity research Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
# Gaspara Stampa

Gaspara Stampa (Pàdua, 1523 - Venècia, 23 d'abril de 1554) va ser una poeta italiana, una de les veus més interessants del Cinquecento venecià.

## Biografia

Nascuda a Pàdua al voltant de 1523 en una família noble oriünda de Milà, formada per Cecília i Bartolomeo Stampa, joiers milanesos. Després de la mort del pare, Gaspara Stampa es va traslladar a Venècia amb la mare, el seu germà Baldassarre, també poeta, que moriria aviat, i la seva germana Cassandra, cantant professional. Prou educada en literatura i música, ella mateixa va freqüentar els cercles cortesans de Venècia, on feia de cantant, compositora i intèrpret de llaüt i tiorba veneciana.
Per la seva forta personalitat, Gaspara Stampa va viure en llibertat la seva vida i així mateix elaborà la seva producció poètica. S'ha especulat en uns hipotètics amors, en una època en què s'esperava que les relacions socials, i les amoroses, es produïssin amb un cerimonial i unes convencions específiques, que deixaven la dona en una posició passiva. Entre aquestes relacions, se sol destacar la que ella va mantenir amb el comte Collaltino di Collalto, que va durar prop de tres anys (1548-1551) i va acabar amb la separació.
Però la història i l'obra de la poeta pot ser analitzada amb uns altres paràmetres, ja que el fet mateix d'escriure poesia tenia aleshores una escassa tradició en el cas de les dones. Gaspara Stampa i les altres dones poetes del seu temps trangredeixen les convencions –la tradició petrarquista, encara– pel fet mateix que gosen presentar-se com a poetes, quan la literatura de l'epoca, la tradició petrarquista i renaixentista, ensalça una dama estàtica i inofensiva, idealitzada, que no pren iniciatives. Gaspara Stampa és, en certa manera, una donna angelicata que alça la veu, una musa inspiradora que opta per viure la seva vida amb intensitat i escriure amb passió la seva obra.
Els romàntics hi veien una nova Safo, encara que la seva vida fou curta però viscuda intensament.

## Obres

La seva germana Cassandra, poc després de la mort de Gaspara Stampa, edità pòstumament el seu llibre, Rime, constituït per tres-centes onze composicions que inclouen sonets, sextines i madrigals. En vida només havia publicat tres poemes, però sembla que va deixar indicacions per a l'ordenació i edició de la seva obra.
Rime va ser objecte de reedició al 1738.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 María do Cebreiro Rábade. «La poesía lírica de Gaspara Stampa: entre la resistencia y el consentimiento» (en castellà). Revista poética Almacén. [Consulta: 28 juliol 2009].
* 1 2 Reichenbach, Giulio. «STAMPA, Gaspara» (en italià). Treccani. Enciclopedia Italiana (1936). [Consulta: 15 febrer 2024].
* 1 2 «La escritora ardiente. Gaspara Stampa 1523 - 1554». La ciudad de las diosas, 02-02-2014. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Patricia Berrahou Phillippy. «Love's remedies» (en anglès) p. 216. Bucknell University Press, 1995. [Consulta: 28 juliol 2009].
# Tigre de Sumatra

El tigre de Sumatra (Panthera tigris sumatrae) és una espècie endèmica d'aquesta gran illa d'Indonèsia i té el rècord comprovat del tigre més petit conegut, una femella adulta que tan sols va pesar 72 kg. A més, es distingeix pel seu color general més fosc, per tenir una petita crinera al clatell i perquè és la subespècie que té més llargs els flocs de pèl de la cara.
Abans vivia a tot Sumatra, però avui la major part dels animals es troben concentrats en les àrees muntanyoses de la serralada volcànica de Burit Barisan, al centre de l'illa. El darrer cens d'aquest animal (1994) ha donat un nombre de no gaire més de 500 individus sobrevivents. Es calcula que actualment no són més de 400.

## Referències

* ↑ Hold That Tiger, Haaretz Arxivat 2009-08-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Kotzenbüll

Kotzenbüll (frisó septentrional Kotzenbel, danès Kotzenbøl) és una població del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És al nord-oest de Tönning sobre la carretera 202 de Kiel a Sankt Peter-Ording.
És un de mants municipis o llogarets amb el sufix -büll en el nom, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’, la primera part sol ser un nom de persona. Sovint són assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic.

## Imatges

* Església St.-Nikolai
* Portal de l'església de St Nikolai
* Camí cap a l'església

## Referències

* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.
# Gasparo Alberti

Gasparo Alberti (Pàdua, 1485 $^{(Gregorià)}$ - 1560 $^{(Gregorià)}$) va ser un sacerdot italià i compositor d'obres sagrades del Renaixement.

## Biografia

La vida i l'obra de Gasparo Alberti només es van fer més conegudes a partir de la dècada de 1950, després que el musicòleg danès Knud Jeppesen descobrís tres llibres de cor amb manuscrits d'Alberti al seu lloc de treball a la basílica Santa Maria. Maggiore. Bergamo descobert.
Va treballar i anà pujant de categoria a la basílica de Santa Maria Maggiore, a Bèrgam, començant com a clergue el 1503, convertint-se en mestre de cor el 1508 i magister cappellae (mestre de capella) cap a 1525 i, on va tenir entre els seus alumnes el bergamasc Antonio Scandelli. Es va veure obligat a retirar-se el 1550, però va ser re-nomenat i treballar allà fins al 1559. Alberti va ser un dels primers compositors a utilitzar diverses tècniques noves, incloent-hi l'ús de cori spezzati i salmi spezzati, especialment dins de la Passió, on el va utilitzar tant pel poble com per a les paraules de Jesús, o vox Christi. Les Passions d'Alberti van ser les primeres que van definir polifònicament les paraules de Jesús. Tot i que va ser un usuari primerenc d'aquestes tècniques, no es creu que les hagi originat ni difós de manera significativa. Malgrat això, va ser una força important en la música sagrada italiana, especialment en el període anterior a Palestrina.
El seu llibre de misses va ser el primer que va ser publicat per un sol compositor italià. Les obres d'Alberti van ser redescobertes pel musicòleg danès Knud Jeppesen als anys seixanta.

## Referències

* 1 2 Abschnitt nach: Günther Massenkeil, Michael Zywietz: Gasparo Alberti. In: Lexikon der Kirchenmusik.
* 1 2 3 «DE ALBERTIS, Gasparo - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 21 desembre 2024].
# Sopa d'aleta de tauró

La sopa d'aleta de tauró (xinès tradicional: 魚翅; xinès simplificat: 鱼翅, jyutping: jyu4 ci3; mandarí: (Pinyin) Yú Chì / (Wade-Giles) Yü Ch'ih$^4$) és una sopa considerada com una delícia xinesa, servida generalment a les celebracions festives del país, així com en ocasions especials com ara casaments i banquets com a símbol de salut i prestigi.

## Característiques

L'autèntica sopa d'aleta de tauró s'elabora amb les aletes de tauró. Les aletes es renten abans de ser preparades, se'ls treu la pell i seguidament se les asseca. Se les sol rentar anteriorment amb peròxid d'hidrogen per fer que la seva aparença i el seu color siguin més atractius. Les aletes de tauró són les parts més cartilaginoses, i poden ser tant les aletes pectorals com les dorsals. Les aletes es comercialitzen de dues formes: seques o congelades. Ambdues han de ser remullades abans de ser part de la sopa. La versió congelada està gairebé preparada per ser utilitzada i només requereix una hora prèvia de remull. Existeixen dues menes de formes seques: en tires o en peces senceres que requereixen una major preparació. Les aletes de tauró en si són insípides i de contingut nutritiu pràcticament nul. Es valoren més per la seva textura que pel seu sabor.

## Referències

* ↑ «Shark's Fin in Chinese Cooking». chinesefood-recipes.com. [Consulta: 14 maig 2007].
* ↑ Ken Hom. «A shark's tale». The Guardian, 09-06-2005. [Consulta: 14 maig 2007].

## Vegeu també

* Sopa de niu d'oreneta
# Gaudí a la millor direcció novella

La següent llista és la dels directors i les pel·lícules nominats i guanyadors del Premi Gaudí a la millor direcció novella, des de l'any 2013, quan es van crear.

## Palmarès

| Any | Director/a | Pel·lícula |
| 2023 | Mikel Gurrea | Suro |
| 2023 | Avelina Prat | Vasil |
| 2023 | Carlota González-Adrio | La casa entre los cactus |
| 2023 | Laura Sisteró | Tolyatti Adrift |
| 2024 | Estibaliz Urresola Solaguren | 20.000 especies de abejas |
| 2024 | Alejandro Marín | Te estoy amando locamente |
| 2024 | Juan Sebastián Vásquez i Alejandro Rojas | Upon Entry |
| 2024 | Laura Ferrés | La imatge permanent |
| 2025 | Celia Giraldo | Un lugar común |
| 2025 | Clara Serrano Llorens i Gerard Simó Gimeno | L'edat imminent |
| 2025 | Miguel Faus | Calladita |
| 2025 | Mònica Cambra i Ariadna Fortuny | Un sol radiant |

## Referències

* ↑ «Quins són els nominats dels premis Gaudí 2023? Tots els detalls de la gala». [Consulta: 18 gener 2025].
* ↑ 324cat. «"Alcarràs" i "Un año, una noche", favorites als Premis Gaudí: consulta totes les nominacions», 14-12-2022. [Consulta: 15 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Acadèmia del Cinema Català
# Bairat

Bairat (Vairata) és una vila de l'Índia, al districte de Jaipur, Rajasthan, a uns 52 km de Jaipur i 66 a l'oest d'Alwar. Segons el cens del 2001 tenia 17.237 habitants. Prop de la ciutat neix el riu Banganga.
El seu nom antic fou Viratnagar, esmentada al Mahabharata; fou capital del regne de (Mahajanapada) de Matsya que fou conquerit pel regne de Chedi al segle v i després fou part de l'imperi Maurya. Les ruïnes de la capella budista de Bijak-ki-pahadi, són del segle iii aC i és l'estructura budista més antiga de l'Índia; també hi ha un monestir budista, una capella de fusta i un edicte gravat a la roca de l'emperador Asoka, datades vers el 250. La ciutat fou visitada pel peregrí xinès Xuanzang el 634 junt amb Mathura i després Jalandhar per arribar finalment als monestirs theravada de la vall del Kulu des d'on va girar al sud per tornar a Bairat i Mathura; el peregrí diu que la ciutat tenia 8 monestirs budistes però molts d'aquestos estaven en ruïnes i els altres tenien molt pocs monjos. Al començament del segle xi Mahmud de Gazni va arribar a la zona i va saquejar la ciutat que va quedar deserta durant cinc segles però tornava a existir al segle xvi en temps d'Akbar el Gran. A la ciutat hi ha diverses estructures mogols, incloent-hi un cenotafi (chhatri) i un allotjament que va utilitzar Akbar el Gran quan va fer el pelegrinatge a Ajmer. El museu de Viratnagar a la ciutat, té diverses objectes històrics incloent escultures, mones, poteria, segells i objectes de metall.
Sota domini britànic fou part del principat de Jaipur, on era capital d'un tahsil a la província (nizamat) de Torawati. La població el 1901 era de 5.637 habitants.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Gaétan Boucher

Gaétan Boucher (Ciutat de Quebec, 10 de maig de 1958) és un patinador de velocitat sobre gel canadenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980. Durant la seva carrera esportiva guanyà quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 10 de maig de 1958 a la ciutat de Charlesbourg, població situada a la província candenca del Quebec. El 1983 fou guardonat amb l'Orde del Canadà i el 1985 amb l'Orde Nacional del Quebec.

## Carrera esportiva

Va participar, a l'edat de 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria), on finalitzà sisè en la prova de 1.000 m. i catorzè en les proves dels 500 i 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) aconseguí la medalla de plata en la prova dels 1.000 metres, finalitzant vuitè en els 500 m. i quinzè en els 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia) aconseguí guanyar tres medalles: la medalla d'or en les proves de 1.000 i 1.500 metres i la medalla de bronze en els 500 metres. Gran esperança en revalidar els títols en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà), només aconseguí ser cinquè en els 1.000 m., novè en els 1.500 m. i catorzè en els 500 metres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar cinc medalles en el Campionat del Món de patinatge de velocitat, destacant la medalla d'or aconseguida en la modalitat d'esprint l'any 1984.

## Referències

* ↑ «Panthéon des sports du Québec». [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ «Canada Sports Hall of Fame | Hall of Famers Search». [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Gaétan Boucher». [Consulta: 2 novembre 2023].

## Enllaços externs

* (anglès) www.skateresults.com - Gaétan Boucher Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Uombat de musell pelut meridional

El uombat de musell pelut meridional (Lasiorhinus latifrons) és una de les tres espècies de uombat. Viu en àrees disperses de matolls i "mallee", des de l'est de la plana de Nullarbor fins a la zona limítrofe de Nova Gal·les del Sud. És el uombat més petit; fa entre 77,5 i 93,5 centímetres i pesa entre 20 i 32 kg. Les cries no solen sobreviure a les estacions seques.

## Referències

Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Unió Nacional Radical

La Unió Nacional Radical (grec Εθνική Ριζοσπαστική Ένωσις, Ethnike Rizospastike Enosis, ERE) fou un partit polític grec fundat el 1955 per Konstandinos Karamanlís com a escissió del Reagrupament Grec. Es tractava d'un partit conservador força dretà amb polítics centristes com:
* Panagiotis Kanel·lópulos
* Konstandinos Tsatsos, president de Grècia de 1975 a 1980.
* Evangelos Averoff, ministre d'afers exteriors en el govern de Karamanlís (1955-1963) i líder de ND de 1981 a 1984.
Karamanlís va dimitir de la direcció d'ΕRΕ el 1963 i el va succeir Panagiotis Kanel·lópulos, i per això les eleccions legislatives gregues de 1963 foren molt disputades. Segons els resultats oficials, l'ERE van guanyar les eleccions. Però l'oposició formada per la Unió de Centre i Esquerra Democràtica Unida va acusar al govern de Karamanlís de frau massiu, no va reconèixer el resultat, va organitzar manifestacions i reclamà la convocatòria de noves eleccions. Karamanlís se sentí greument insultat i va renunciar com a primer ministre i com a cap del partit. Es van celebrar noves eleccions el 1964 en les que la Unió de Centre va guanyar amb el segon percentatge més alt en la història grega, el 54% dels vots.
Kanel·lópulos continuà sent líder del partit fins al 1967, quan va formar un govern que no va durar més d'un mes, ja que va ser enderrocat per la junta militar grega de 1967-1974. Després de 1967 l'ΕRΕ, igual que tots els partits polítics, fou prohibir. Mai no fou recompost, ja que Karamanlís va formar un nou partit en 1974, Nova Democràcia.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

Parlament Hel·lènic :
| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 1956 | Konstantinos Karamanlis | 1,594,112 | 47.4% | 165 / 300 | 82 | 2n | Govern |
| 1958 | Konstantinos Karamanlis | 1,583,885 | 41.2% | 171 / 300 | 6 | 1r | Govern |
| 1961 | Konstantinos Karamanlis | 2,347,824 | 50.8% | 176 / 300 | 5 | = 1r | Govern |
| 1963 | Konstantinos Karamanlis | 1,837,377 | 39.4% | 132 / 300 | 44 | 2n | Oposició |
| 1964 | Panagiotis Kanellopoulos | 1,621,546 | 35.3% | 107 / 300 | 27 | = 2n | Oposició |
# Erg

Erg (عرق) és una paraula àrab que significa 'mar de dunes' i es dona a les grans zones desèrtiques formades per dunes de sorra, mentre que, quan són de pedra, es diuen "hamada". L'arena del desert està formada per les restes al·luvials dels uadis o rierols que arrosseguen material quan plou, i l'acció de cents d'anys del vent i la pluja arriba a transformar els al·luvions en arena (si els materials no estan prou erosionats, són de pedra i llavors són "reg" en lloc d'erg). Aquesta arena, per l'acció del vent, xoca contra les roques del desert i provoquen el sorgiment de nous materials que, per fragmentació, arriben a ser arena. Els canvis de temperatura, amb la contracció i dilatació violenta dels materials, provoquen també la creació de l'arena. Les dunes són acumulacions d'arena i són una característica dels erg. Les precipitacions dels ergs són molt minses, d'uns 120 mm/any.

## Àfrica
### Algèria

* Gran Erg Oriental (en part a Tunísia)
* Gran Erg Occidental
* Erg Chech (en part a Mali)
* Erg Iguidi (en part a Mauritània)
* Erg er-Raoui
* Erg Tiferine
* Erg Tidohaine
* Erg Ferradj
* Erg Admer

### Botswana

* Desert de Kalahari

### Txad

* Erg Djourab
* Erg Idrisi

### Egipte

* Ramla El Kebir
* Erg Somaya
* Erg Abunugar
* Erg Abu Ramada
* Desert del Negev (en part a Israel i Palestina)

### Líbia

* Erg Awbari
* Erg Ubari
* Erg Titersine
* Erg Idehan Murzuq
* Erg Ouan Kasa
* Erg Tannezouft
* Erg Takarkouri
* Erg Mehedjibat
* Erg Tassegefit

### Mali

* Erg Achaif
* Erg Atouila
* Erg Outouila

### Mauritània

* Erg Aoukar
* Erg Taokest

### Marroc

* Erg Chebbi
* Erg Lihoudi
* Erg Chegaga
* Erg Mghiti
* Erg Jerboia
* Erg Zemoul

### Namíbia

* Desert de Namíbia

### Níger

* Jadal
* Erg Brousset
* Ténéré
* Tafassasset
* Erg de Gran Bilma o 'Kaouar' (en part a Txad)

### Sudan

* Erg Selima

## Àsia
### Xina

* Taklamakan, Xinjiang
* Jungària, Xinjiang
* Desert de Tengger, Ningxia
* Desert d'Ordos, Mongòlia Interior

### Iran

* Dasht-e Lut

### Kazakhstan

* Moin Kum
* Khizilkhum (en part a l'Uzbekistan i Turkmenistan)

### Mongòlia

* Nomin Mingan Gobi

### Pakistan i Índia

* Desert de Thar

### Aràbia Saudita

* Rub al-Khali
* Dahna
* Gran Nefud
* Jafurah
* Nefud Es Sirr
* Nefud Eth Thuwairat
* Nefud Shudaiah

### Turkmenistan

* Desert de Karakum
* Turan
* Zaunguz

## Austràlia

* Desert de Gibson
* Gran Desert d'Arena
* Gran Desert Victòria
* Desert de Simpson

## Amèrica
### Mèxic

* Desert de Sonora

### Estats Units d'Amèrica

* Navajo Sandstone
* Turons d'Arena de Nebraska, Nebraska
* Desert de Yuma, Arizona
* Dunes d'Algodones, Califòrnia

## Amèrica del Sud
### Xile

* Desert d'Atacama

### Perú

* Gran desert d'Ica
# María Candelaria

María Candelaria (1944) és una pel·lícula mexicana dirigida per Emilio Fernández Romo i protagonitzada per Dolores del Río i Pedro Armendáriz. Ambientada a Xochimilco el 1909, narra la tràgica història d'una jove florista marginada per ser filla d'una prostituta i l'amor que li professa Lorenzo Rafael, un camperol que arriba a robar per salvar-la d'una malaltia. La pel·lícula destaca per la fotografia en blanc i negre de Gabriel Figueroa, influenciada per l'expressionisme soviètic i l'estètica de pintors mexicans com Diego Rivera. És considerada una de les millors obres del cinema mexicà i va guanyar el Gran Premi del Festival de Canes i el guardó a la millor fotografia el 1946.

## Referències

* 1 2 «Les 500 millors pel·lícules de la història del cinema». Arxivat de l'original el 2016-05-08. [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ Películas del cine mexicano (castellà)
* ↑ En Clave de Cine (castellà)
* ↑ Filmaffinity (castellà)

## Bibliografia

* Paul A. Schroeder Rodríguez, 2016. Latin American Cinema: A Comparative History. University of California Press. ISBN 9780520963535. Pàgs. 6 i 103-106.
# Psarocolius

Psarocolius és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 15.1, 2025), aquest gènere conté 9 espècies:
* Cacic capbrú (Psarocolius wagleri Gray, GR, 1844)
* Cacic olivaci (Psarocolius atrovirens d'Orbigny & Lafresnaye, 1838)
* Cacic dorsi-rogenc (Psarocolius angustifrons Spix, 1824)
* Cacic crestat (Psarocolius decumanus Pallas, 1769)
* Cacic verd (Psarocolius viridis Müller, PLS, 1776)
* Cacic de Pará (Psarocolius bifasciatus Spix, 1824)
* Cacic de Moctezuma (Psarocolius montezuma Lesson, RP, 1830)
* Cacic negre (Psarocolius guatimozinus Bonaparte, 1853)
* Cacic de Cassin (Psarocolius cassini Richmond, 1898)

## Referències

* ↑ «Psarocolius (Psarocolius sp.) - Avibase». [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Psarocolius Wagler, 1827» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Oropendolas, orioles, blackbirds – IOC World Bird List». [Consulta: 14 març 2025].