OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Profecia autocomplerta

S'anomena profecia autocomplerta una predicció que, un cop feta, és ella mateixa la causa moral (o motivació principal) que fa que esdevingui realitat. És un terme relacionat, sovint, amb la mitologia (el destí), o amb els contes propis de l'autoajuda (un exemple seria el conte «La princesa que creia en els contes de fades», conte que té versió en castellà). Una profecia autocomplerta pot ser optimista o pessimista, segons la situació en concret (si bé generalment és pessimista).
Es poden trobar exemples de profecies que s'autorealitzen en la literatura universal, ja a l'antiga Grècia i a l'antiga Índia, però no és fins al segle xx que el sociòleg Robert K. Merton formalitza la seva estructura i les seves conseqüències. Al seu llibre Social Theory and Social Structure (Teoria social i estructura social), Merton dona la següent definició: «La profecia que s'autorealitza és, al principi, una definició “falsa” de la situació que desperta un nou comportament que fa que la falsa concepció original de la situació esdevingui “veritable”.»

## Exemple

Un grup de nois està estudiant i de cop i volta un diu: «Impossible, per a demà no ho haurem estudiat tot i, per tant, suspendrem.» Si aquesta proposició comporta el desànim general del grup, deixen d'estudiar i l'endemà suspenen, ens trobarem davant d'una profecia autorealitzada, ja que l'afirmació va ser la causa de deixar d'estudiar i, per tant, del suspens. Si aquesta afirmació en lloc de portar al desànim porta a un augment de coratge i estudi i deriva en un aprovat de l'examen estarem davant d'una profecia autofrustrada.

## Referències

* ↑ «Profecia autocomplerta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Introducción a la psicología social. EUA: Alianza Editorial, 1972, p. 155 [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ Merton, Robert K. «The Self Fulfilling Prophecy». Antioch Review, 8, 2 (Summer), 1948, p. 195. DOI: 10.2307/4609267. ISSN: 0003-5769 [Consulta: 4 maig 2014].
* ↑ Darley, John M.; Gross, Paget H. «A Hypothesis-Confirming Bias in Labelling Effects». A: Stereotypes and prejudice: essential readings. Psychology Press, 2000, p. 212. ISBN 978-0-86377-589-5. OCLC 42823720.

## Vegeu també

* Profecia autofrustrada
* Teorema de Thomas
# Heinz Richter

Heinz 'Heiri' Richter (Zittau, 24 de juliol de 1947) és un ciclista alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de l'Alemanya de l'Est durant les dècades de 1960 i 1970. Es dedicà al ciclisme en pista. En el seu palmarès destaca una medalla olímpica i tretze campionats nacionals.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics. El 1972, a Múnic, junt a Thomas Huschke, Uwe Unterwalder i Herbert Richter, va guanyar la medalla de plata en la persecució per equips. Quatre anys abans havia pres part, sense sort, als Jocs de Ciutat de Mèxic.

## Palmarès

* 1967
** Campió de la RDA del Quilòmetre contrarellotge
** Campió de la RDA de persecució
** Campió de la RDA de persecució per equips
* 1968
** Campió de la RDA del Quilòmetre contrarellotge
** Campió de la RDA de persecució
** Campió de la RDA de persecució per equips
** Campió de la RDA de velocitat per equips
* 1969
** Campió de la RDA del Quilòmetre contrarellotge
** Campió de la RDA de persecució
* 1970
** Campió de la RDA de persecució per equips
** Campió de la RDA de velocitat per equips, amb Thomas Huschke
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme en pista de persecució per equips
* 1971
** Campió de la RDA de velocitat per equips, amb Thomas Huschke
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme en pista de persecució per equips
* 1972
** Campió de la RDA de velocitat per equips, amb Thomas Huschke
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Múnic en persecució per equips, junt a Thomas Huschke, Uwe Unterwalder i Herbert Richter
* 1974
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme en pista de persecució per equips

## Referències

* ↑ «RICHTER Heinz "Heiri"». [Consulta: 17 agost 2024].
* 1 2 «Olympedia – Heinz Richter». [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Lexikon: Sportler in der DDR. Berlin: Verl. Neues Leben, 2009. ISBN 978-3-355-01759-6.

## Enllaços externs

* Fitxa de Heinz Richter a sitiodeciclismo.net'
# Stellaria

Stellaria és un gènere de plantes amb flor herbàcies, anuals, que pertany a la família Caryophyllaceae. Comprèn una norantena llarga d'espècies repartides arreu del món. Als Països Catalans se'n fan cinc espècies: el morró (Stellaria media), que és la més comuna, la rèvola (Stellaria holostea) i les més rares Stellaria alsine, Stellaria graminea i Stellaria nemorum.
Produeix plantes amb inflorescències cimoses ramificades, amb flors blanques de cinc pètals, que en moltes espècies estan profundament dividits en dos lòbuls, de manera que a primer cop d'ull aparenten ser deu pètals en comptes de cinc. En general tenen 10 estams i un pistil amb tres estils. Les tiges són herbàcies i toves i normalment molt ramificades.
El seu nom prové del mot llatí stella, estrella. Fa al·lusió a l'aspecte d'estrella produït pels pètals, oberts com una rosa dels vents o una estrella de mar.

## Taxonomia

* Stellaria alaskana Hultén
* Stellaria alsine Grimm.
* Stellaria americana (Porter ex B.L. Robins.) Standl.
* Stellaria antillana Urban
* Stellaria aquatica (L.) Scop
* Stellaria borealis Bigelow
* Stellaria calycantha (Ledeb.) Bong.
* Stellaria ciliatosepala Trautv.
* Stellaria corei Shinners
* Stellaria crassifolia Ehrh.
* Stellaria crassipes Hultén
* Stellaria crispa Cham. et Schlecht.
* Stellaria cupaniana (Jord. & Fourr.) Beg.
* Stellaria dicranoides (Cham. et Schlecht.) Fenzl
* Stellaria edwardsi R. Brown
* Stellaria fontinalis (Short et Peter) B.L. Robins.
* Stellaria graminea L. - rèvola menuda
* Stellaria holostea L. - rèvola
* Stellaria humifusa Rottb.
* Stellaria irrigua Bunge
* Stellaria littoralis Torr.
* Stellaria longifolia Muhl. ex Willd.
** Stellaria longifolia var. eciliata (Boivin) Boivin
* Stellaria longipes Goldie
** Stellaria longipes var. longipes Goldie
** Stellaria longipes ssp. arenicola (Raup) Chinnappa et J.K. Morton
** Stellaria longipes ssp. longipes Goldie
* Stellaria media (L.) Vill. - morró
* Stellaria neglecta Weihe
* Stellaria nemorum L.
* Stellaria nitens Nutt.
* Stellaria obtusa Engelm.
* Stellaria oxyphylla B.L. Robins.
* Stellaria pallida (Dumort.) Piré
* Stellaria palustris Hoffm.
* Stellaria parva Pedersen
* Stellaria porsildii Chinnappa
* Stellaria prostrata Baldw.
* Stellaria pubera Michx.
* Stellaria ruscifolia Pallas ex Schlecht.
* Stellaria sitchama Steud.
* Stellaria umbellata Turcz. ex Kar. et Kir.

## Referències

* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ DE WIT, H.C.D. Plantas superiores. Barcelona, 1966. Seix Barral (Ed. Original. De wereld del planten. Hogere planten. La Haia, 1964)(castellà)

## Enllaços externs

* Stellaria a Flora of America (anglès)
* Stellaria a Flora of China (anglès)
* Stellaria a Flore électronique Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine. (francès)
# Wadi al-Hitan

Wadi al-Hitan (àrab: وادي الحيتان, wādī al-Ḥītān, literalment ‘vall de les Balenes’) és una regió del desert occidental d'Egipte, situada a 140 km al sud-oest del Caire, que conté importants restes fòssils de cetacis primitius. Aquestes restes representen un dels principals registres de la història de l'evolució de les espècies: la transformació d'animals terrestres en animals aquàtics soferta per les balenes.
Els fòssils complets o gairebé complets de Zeuglodon són les troballes més importants que s'han fet a la vall, cosa que li ha guanyat el sobrenom de «Vall dels Zeuglodon». Hi ha centenars d'esquelets de basilosaures i Dorudon, així com altres espècies d'arqueocets, sirenis, crocodilians, serps marines, tortugues, peixos teleostis i taurons.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "حوت". ISBN 978-84-412-1546-7.
* 1 2 Voss et al., 2019, p. 2.

## Bibliografia

* Voss, M.; Antar, M. S. M.; Zalmout, I. S.; Gingerich, P. D. «Stomach contents of the archaeocete Basilosaurus isis: Apex predator in oceans of the late Eocene» (en anglès). PLoS ONE, 14, 1, 2019, pàg. e0209021. DOI: 10.1371/journal.pone.0209021.
# Rèvola vera

La rèvola o rèvola vera (de nom científic Stellaria holostea) és una herba fràgil de fulles sèssils, oposades, sense estípules i llargament acuminades, és a dir, acaben en punta ja des de molt a prop de la base i poden fer d'entre 3 i 8 centímetres de llarg; amb tiges quadrangulars. Produeix flors de color predominantment blanc, amb cinc pètals (pentàmeres) profundament bífids o bipartits fins a llur meitat formant una estrella (d'ací el nom científic, stellaria, de stella "estrella" en llatí) i doblement llargs que els sèpals els quals són glabres i lliures Té de 3 a 10 estams, per bé que poden faltar del tot. És d'inflorescència cimosa bípada. Fa el fruit en càpsula esfèrica d'uns 6-8mm. Les llavors són de subgloboses a reniformes i tuberculades. La floració és des del març a juliol.
Es fa en l'Europa meridional. Es troba en boscos caducifolis humits principalment en l'estatge montà, i també apareix al nord del País Valencià, però no és present a les Balears. A Catalunya és molt comuna a la Vall d'Aran, a les zones silíciques.

## Referències

* 1 2 3 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ Flora arvense española, Las malas hierbas de los cultivos españoles. José Luis Carretero Cervero. Ed Phytoma 2004. ISBN 8493205664

## Enllaços externs

* La rèvola a l'Herbari Virtual del Mediterrani Occidental
* Stellaria holostea a Flore électronique Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (francès)
# Helena Almeida

Helena Almeida (Lisboa, 1934 - Sintra, 26 de setembre de 2018) fou una fotògrafa i artista portuguesa.
Va néixer a Lisboa en un ambient artístic, ja que el seu pare era l'escultor Leopoldo de Almeida. Va cursar la llicenciatura en Belles arts a la seva ciutat natal. Es va casar amb l'arquitecte i escultor Artur Rosa, amb el qual té una filla que també realitza treballs artístics amb el nom de Joana Rosa.

## Obra

El seu treball artístic, basat en la fotografia, en blanc i negre principalment, s'inicia a la fi dels anys seixanta, quan començaven a desenvolupar-se els moviments del Body art i la Performance.
Les seves fotografies tenent sovint com a objecte la mateixa autora, en el que podria considerar-se com a autoretrats, tot i que ella nega que ho siguin en sentit estricte i fins i tot que sigui fotògrafa, pel fet que les fotografies estan molt planificades i n'ha fet prèviament esbossos, a més que qui prem el disparador de la càmera fotogràfica és el seu marit. Finalment les fotografies sofreixen una manipulació posterior en pintar-les, en afegir-hi objectes tridimensionals o acompanyar-les d'enregistraments sonors o de vídeo.
L'obra d'Helena Almeida experimenta amb la seva pròpia imatge, buscant nous camins per explorar la relació entre el cos humà i l'espai que l'envolta. Una de les seves obres destacades és la sèrie Estudo para dois espaços (Estudi per a dos espais, 1977) on es mostren mans que es deixen veure per entre reixes i portes metàl·liques entreobertes, ben bé com si fossin darrere de barreres opressives, de manera que provoquen la sensació d'estar atrapades entre dos espais o realitats. Aquest treball il·lustra la situació d'una dona lligada a les ocupacions domèstiques i és també una resposta a la percepció d'aïllament artístic de la resta del món que Almeida sentia durant els anys de la dictadura a Portugal, tant des del punt de vista cultural com polític.
Assistí, representant Portugal, a les biennals de Venècia del 1982 i del 2005, a la de São Paulo del 1979 i a la de Sydney del 2004. Ha exposat obra seva a París, Londres, Nova York, entre altres ciutats.

## Referències

* ↑ Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 32. ISBN 84-376-2038-4.
* 1 2 «Helena Almeida | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 juliol 2023].
* ↑ «Arte y tecnología. Colección Fotografía contemporánea. Helena almeida». Fundación Telefónica, 01-06-2003. Arxivat de l'original el 2014-03-31. [Consulta: 14 febrer 2010].
* 1 2 Ángeles García. «Reportaje. Helena Almeida: la obra es ella». El País, 21-11-2008. [Consulta: 14 febrer 2010].
* ↑ Jessica Lack. «Culture. Artist of the week 59: Helena Almeida» (en anglès). The Guardian, 07-10-2009. [Consulta: 14 febrer 2010].
* ↑ «FEMINISMES!». CCCB. [Consulta: 17 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Reseña de la exposición «Tela rosa para vestir».
* Reseña crítica ades la seua participació en la Bienal de Venècia de 2005.
# Helena Cortesina

Helena Cortesina –de nom, Helena Cortés Altabas– (València, 17 de juliol de 1903 - Buenos Aires, 7 de març de 1984) va ser una cupletista i artista de varietats. Posteriorment fundà la seva pròpia productora, Cortesina Films, amb què rodà el film Flor de España o la vida de un torero (1923). Esdevingué així, després de la cineasta Elena Jordi —que havia dirigit el film Thais al 1918—, una de les pioneres del cinema fet a Espanya.
D'aquesta pel·lícula, una película muda rodada entre Madrid i Aranjuez, se'n conserven tot just uns quants fotogrames i la banda sonora, composta per Mario Bretón, que hauria d'acompanyar la projecció.
Al 1933 va viatjar a Buenos Aires, on va interpretar diverses obres de García Lorca, amb la companyia de Lola Membrives.
Compromesa durant la Guerra Civil espanyola amb l'Aliança d'Intel·lectuals Antifeixistes per a la Defensa de la Cultura, es va veure forçada a viure l'exili, que fou a Argentina, on va continuar treballant en el teatre i on vaa tenir la seva pròpia companyia. El seu va ser un dels noms silenciats amb la dictadura franquista.
L'any 2023, la Mostra de València i IVC La Filmoteca li dediquen una exposició i coediten una publicació al seu voltant, Helena Cortesina, una cineasta pionera a Espanya, treball d'investigació d'Irene de Lucas Ramón.

## Referències

* ↑ Caro Leal, Lidia. «Helena Cortesina, cien años de la primera película dirigida por una mujer, por Lidia Caro» (en castellà). Valencia Plaza, 22-12-2022. [Consulta: 2 febrer 2024].
* 1 2 3 «Un libro recoge la historia de Helena Cortesina, la valenciana pionera del cine» (en castellà). Culturplaza, 26-10-2023. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ Cordero, Elena. «Entre el clasicismo, el exotismo y la modernidad: Helena Cortesina en España.». A: Àngel Quintana, Jordi Pons. La dona visible. Presències de la feminitat en la pantalla. 1895-1920. (en castellà). 2020. Girona: Museu del Cinema de Girona, p. 245. ISBN 978-84-8496-277-9.
* ↑ Cordero, Elena. «Mujeres en la historia del cine español (2). Helena Cortesina: pionera en tiempos de cine mudo (I)» (en castellà). Centro Virtual Cervantes, 27-07-2018. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Helena Cortesina, ¿pionera del cine español?» (en castellà). La cantera de Babí. Arxivat de l'original el 2023-02-10. [Consulta: 10 febrer 2023].
* 1 2 Garsán, Carlos. «Helena Cortesina, la pionera del cine 100 años antes de Jaione Camborda» (en castellà). Culturplaza, 04-10-2023. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ «Activitats Paral·Leles». [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «La filmoteca Valenciana recupera el nom d'Helena Cortesina, la primera directora de cine espanyola». À Punt, 08-03-2022.
# Helena Dalli

Helena Dalli (Żabbar, 29 de setembre de 1962) és una política maltesa, la primera persona comissària per a la Igualtat de la Comissió Europea des de 2019 en el govern presidit per Ursula von der Leyen.
Dalli té un doctorat en sociologia política per la Universitat de Nottingham i ha estat professora de matèries d'economia, política i sociologia a la Universitat de Malta.
És membre del Partit Laborista de Malta i va entrar en el Parlament del seu país el 1997, essent primer ministre Alfred Sant, i des d'aleshores va ser elegida per a totes les següents legislatures. L'any 2019 va deixar el càrrec de ministra d'Igualtat de Malta a petició del president Joseph Muscat, que va proposar-la per a comissària europea.
En la seva carrera política ha destacat per la defensa dels drets humans, especialment pels col·lectius LGBTIQ, i ha aconseguit que Malta sigui un dels països del món on aquests col·lectius tenen més garantits els seus drets.

## Referències

* ↑ «Helena Dalli» (en anglès). European Research Council. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «Hon. Helena Dalli MP - Partit Laburista» (en anglès). Parlament ta' Malta, 2022. [Consulta: 17 febrer 2024].
* 1 2 Valdés, Isabel «“Hemos logrado que los padres de gais estén orgullosos de sus hijos”» (en castellà). El País [Madrid], 03-09-2019. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 17 febrer 2024].
# Lamniformes

Els lamniformes (Lamniformes) són un ordre de taurons. Inclouen algunes de les espècies més familiars de taurons, com el tauró blanc; i algunes espècies extremament rares, com el tauró bocaample. Apareixen a prop de la costa o a regions oceàniques. Inclou espècies perilloses per a l'ésser humà.

## Característiques

Tenen dues aletes dorsals, una aleta anal i el lòbul superior de la caudal és llarg. Tenen cinc fenedures branquials, ulls sense membrana nictitant, el moro allargat i la boca, molt ample, arriba fins darrere els ulls. Hi ha espècies que presenten canibalisme intrataurí.

## Taxonomia

L'ordre dels lamniformes inclou les següents famílies:
* Alopiidae
* Cetorhinidae
* Lamnidae
* Megachasmidae
* Mitsukirinidae
* Odontaspididae
* Pseudocharchariidae

## Referències

* ↑ «Order Lamniformes». Arxivat de l'original el 2020-11-10. [Consulta: 8 gener 2020].
# Hengshui

Hengshui (xinès: 衡水) és una ciutat a nivell de prefectura al sud de la província de Hebei, a la República Popular de la Xina, limitant amb Shandong al sud-est. Al cens de 2010, la seva població era de 4.340.373 habitants, dels quals 522.147 vivien a l'àrea urbanitzada (o metropolitana) formada pel districte urbà de Taocheng. Es troba a la línia de ferrocarril Beijing-Kowloon.

## Geografia
### Clima

Hengshui té un clima fred semiàrid (BSk) utilitzant tant l'isoterma de temperatura mitjana anual de 18 °C com la isoterma de temperatura mitjana més baixa de 0 °C del mes més fred (gener) segons la classificació climàtica de Köppen, amb estius calorosos i humits a causa del monsó d'Àsia Oriental i hiverns breus, encara que molt freds i secs, a causa dels vents secs predominants del nord-oest que reflecteixen la influència del vast anticicló siberià.
Les precipitacions sumen 496,9 mm anuals amb més de tres quartes parts caient durant la meitat de l'estiu. Les temperatures extremes van oscil·lar entre -20,6 °C i 42,8 °C durant el període 1981-2010. La humitat relativa és més alta a l'estiu i més baixa a la primavera, abans del període monsònic. A causa de les condicions hivernals molt seques, les nevades no són habituals, encara que es produeixen gairebé cada any, generalment en petites quantitats.

## Administració

Hengshui està administrada en 2 districtes, una ciutat i 8 comtats:
Mapa de Hengshui :
| Taocheng Jizhou Comtat de Zaoqiang Comtat de Wuyi Comtat de Wuqiang Comtat de Raoyang Comtat d'Anping Comtat de Gucheng Comtat de Jing Comtat de Fucheng Shenzhou (ciutat) |||||||
| # | Nom | Hanzi | Hanyu Pinyin | Població (2010) | Sup. (km²) | Densitat (/km²) |
| 1 | Districte de Taocheng | 桃城区 | Táochéng Qū | 522.147 | 602,5 | 867 |
| 2 | Districte de Jizhou | 冀州区 | Jìzhōu Qū | 362.013 | 918 | 394 |
| 3 | Ciutat de Shenzhou | 深州市 | Shēnzhōu Shì | 566.087 | 1.244 | 455 |
| 4 | Comtat de Zaoqiang | 枣强县 | Zǎoqiáng Xiàn | 391.469 | 903 | 437 |
| 5 | Comtat de Wuyi | 武邑县 | Wǔyì Xiàn | 315.693 | 830 | 380 |
| 6 | Comtat de Wuqiang | 武强县 | Wǔqiáng Xiàn | 214.549 | 442 | 485 |
| 7 | Comtat de Raoyang | 饶阳县 | Ráoyáng Xiàn | 280.498 | 573 | 490 |
| 8 | Comtat d'Anping | 安平县 | Ānpíng Xiàn | 328.512 | 493 | 666 |
| 9 | Comtat de Gucheng | 故城县 | Gùchéng Xiàn | 487.025 | 941 | 518 |
| 10 | Comtat de Jing | 景县 | Jǐng Xiàn | 528.693 | 1.183 | 447 |
| 11 | Comtat de Fucheng | 阜城县 | Fùchéng Xiàn | 341.087 | 698 | 489 |

## Referències

* ↑ «China: Hébĕi (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 2 octubre 2017].
# Gesta Hungarorum

Gesta Hungarorum (títol llatí que significa Els Actes dels Hongaresos) és un recull d'història medieval d'Hongria escrit per un autor identificat com a Magister P., sovint anomenat Anonymous. Es descriu a ell mateix com a "fidel servent del rei Béla", tot i que no se sap si es referia a Béla II o Béla III. La Gesta Hungarorum s'ha conservat en un manuscript del finals del segle xii o principis del xiii. Sembla ser una barreja de tradició oral, registres antics i invencions de l'autor.
La crònica en qüestió va ser redactada com a treball literari a l'estil de les cròniques occidentals, que en aquell moment estaven de moda. L'autor explica l'ocupació de Pannònia per part dels magiars i els seus aliats, els cumans durant el segle x i alhora traça un arbre genealògic entre aquells cabdills i les famílies governants del seu temps.
En un petit fragment hi diu que en arribar els magiars es van trobar amb romanesos o romanesos antics dits vàlacs i eslaus que més tard serien hungaritzats i els eslaus expulsats a l'actual Eslovàquia i Txèquia.

## Referències

* ↑ «Gesta Hungarorum». [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ «Gesta Hungarorum | Europe Between East And West» (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2018].

## Vegeu també

* Chronicon Pictum

## Enllaços externs

* (català) Text de la Gesta Hungarorum
# Henry Bataille

Henry Bataille (Nimes, 4 d'abril de 1872 - Rueil-Malmaison, 2 de març de 1922) fou un dramaturg i poeta francès.
Va començar a escriure a una edat primerenca. La seva primera obra va ser el poemari La chambre blanche, es va publicar l'any 1895. Inicialment, va rebre influències de Maurice Maeterlinck. Destacà sobretot com a dramaturg, doncs la gran majoria de la seva producció són obres de teatre. La seva obra L'Homme à la Rose (1920) va ser portada al cinema per Alexander Korda l'any 1934.
Henry Bataille es va casar dues vegades. La seva primera dona va ser l'actriu belga Berthe Bady. La segona dona va ser l'actriu francesa Yvonne de Bray.

## Referències

* 1 2 «Henry Félix Bataille». enciclopedia.cat. [Consulta: 7 novembre 2023].
# La Delicà de Gandia

La Delicà de Gandia és una llegenda coneguda en tot el País Valencià, els orígens de la qual se situen a la ciutat valenciana de Gandia.
D'acord amb alguns estudis publicats, aquests fets van tenir lloc en 1498 i la jove implicada va ser Inés de Catani, d'origen llombard.

## Història

Segons conta la llegenda, fa molts segles vivia a Gandia una jove anomenada Inés. Un dia, mentre la jove passejava pels carrers de la ciutat, va passar per l'entrada de la Col·legiata de Gandia. Allà, un pètal de gesmil li va caure al cap i li va provocar la mort a l'instant. Amb aquesta notícia, que es va difondre ràpidament pel poble, es va atribuir a la jove el malnom de la Delicà de Gandia, atés que es deia que era tan delicada que havia mort per l'impacte d'un pètal de gesmil.
No obstant això, aquesta llegenda amaga una explicació per a la mort de la jove: el pètal de gesmil que va caure i va provocar la mort a Inés pertanyia a un dels ornaments de la rosassa de la Col·legiata de Gandia, de manera que el pes del «pètal» de gesmil que es va desprendre era d'uns 400 kg aproximadament.
Arran d'aquesta llegenda, que encara es manté viva en l'imaginari popular, l'expressió «ser més delicat que la Delicà de Gandia» es fa servir en l'actualitat per a referir-se a les persones excessivament escrupuloses. A més, les referències a aquest fet en frases o dites populars són habituals; fins i tot, aquesta llegenda ha quedat plasmada en poemes i peces teatrals tant en valencià com en castellà. En aquest sentit, el tema de la Delicà apareix ja en el segle xviii en la Rondalla de rondalles, obra atribuïda a Lluís de Galiana.

## Referències

* ↑ Dice, Analia. «La historia de la Delicà de Gandía» (en castellà), 06-01-2017. Arxivat de l'original el 2021-10-30. [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ Tsoroni, Naya. «La Delicà de Gandia: leyenda y origen» (en castellà), 13-05-2020. [Consulta: 17 novembre 2020].