OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia de Belarús

Fins al començament dels anys 1960, l'economia de Belarús es basava tradicionalment en la agricultura, puix que fins al 1960 el 58% de la població activa treballava al sector primari. Després d'aquesta època el règim soviètic va implantar moltes indústries a la regió. La indústria va seguir fort, però ja antiga, després de la independència. Actualment el sector industrial encara representa més de 40% del PIB, però ara ja és ultrapassat, ineficient en el consum d'energia - importada de Rússia i subvencionada - i dependent del mercat de consum rus.
Belarús no és gaire rica en mineria ni en productes energètics, i endemés encara pateix els efectes de l'accident nuclear de Txernòbil i la pol·lució atmosfèrica provocada per una industrialització sense mesura i descontrolada. Pel que fa a la indústria, les principals són les mecàniques de Minsk, tèxtils a Vítsiebsk, fusteres, construcció i vidre, així com una refineria de petroli a Polatsk. Encara avui dia el 80-90% de l'economia belarussa és controlada per l'estat; els estats d'on més importa són encara Rússia (46,2%), Ucraïna (14,3%), Alemanya (9,3%), Lituània (4,3%) i Polònia (3,9%), mentre que exporta a Rússia (47%), Ucraïna (16,7%), Polònia (4,8%) i Alemanya (4,5%). Encara avui fabrica tots els camions de l'antiga URSS, però amb acer rus i ucraïnès.
En 1 de gener de 2010, Rússia, Kazakhstan i Belarús va llançar una unió duanera, amb controls unificats de comerç i codis de duana encara sota negociació.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2008-12-10. [Consulta: 20 agost 2017].
# David Casademunt Izquierdo

David Casademunt Izquierdo (Barcelona, 1984) és un director de cinema i guionista barceloní, conegut principalment per dirigir el llargmetratge El páramo de Netflix.

## Trajectòria

Després de la seva graduació a l'ESCAC en l'especialitat de direcció, va iniciar la seva carrera dirigint vídeos musicals i anuncis. El seu projecte final de carrera és el curtmetratge en 35mm Jingle Bells, protagonitzat per Emma Vilarasau. Va obtenir 24 premis i va ser seleccionat en la 56a edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià.
Ha dirigit videoclips per Pablo Alborán, Antonio Orozco, Luis Fonsi, Chenoa, Nena Daconte, Love of Lesbian, The Pinker Tones i Manuel Carrasco de la mà de les productores Fitzcarraldo Films i Rollout.
El 2015 codirigeix al costat de Joan Capdevila el documental Rumba Tres. De ida y vuelta, basat en la vida del grup Rumba Tres, amb el que va guanyar el primer premi sl festival In-Edit 2015. El 2018 participa al TIFF Filmmaker Lab del Festival Internacional de Cinema de Toronto amb el projecte en desenvolupament La Bestia, que posteriorment es titularia El Páramo.
El 2022 estrena la seva opera prima, El Páramo, un llargmetratge original de Netflix produït per Rodar y Rodar. El llargmetratge és protagonitzat per Inma Cuesta, Roberto Álamo i Asier Flores i va tenir la seva première en la Secció Oficial del LIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya 2021. Durant dues setmanes va ser la pel·lícula de parla no anglesa més vista a tot el món, amb 8.000.000 d'espectadors.

## Referències

* ↑ «David Casademunt-IMDB» (en anglès).
* ↑ «El Páramo-IMDB».
* ↑ «Jingle Bells en el Festival de San Sebastian».
* ↑ «Pablo Alborán estrena el vídeoclip de su nuevo single, ‘Te he echado de menos'».
* ↑ «Chenoa - Quinta Dimensión».
* ↑ «¿Te apetece tumbarte al sol?».
* ↑ «Un "Domingo astromantico" con Love of Lesbian».
* ↑ «El vídeo "Tokyo", del grupo The Pinker Tones, primer premio de FIVECC 11».
* ↑ «Rumba Tres, de ida y vuelta».
* ↑ «Un documental sobre Rumba3 guanya el festival In-Edit».
* ↑ «‘The Beast’ Director David Casademunt Heads to TIFF Industry: Filmmaker Lab».
* ↑ «Rodar y Rodar Boards ‘The Beast’ (EXCLUSIVE)».
* ↑ «“EL PÁRAMO”, DE DAVID CASADEMUNT, PARTICIPARÁ EN LA SECCIÓN OFICIAL DE SITGES».
* ↑ «El páramo, una ópera prima de 8 millones de espectadores en Netflix».
# Basilosàurids

Els basilosàurids (Basilosauridae) són una família de cetacis extints que visqueren als mars tropicals de l'Eocè superior.

## Taxonomia

* Família Basilosauridae
** Subfamília Basilosaurinae
*** Gènere Basilosaurus
*** Gènere Basiloterus
*** Gènere Cynthiacetus
** Subfamília Dorudontinae
*** Gènere Ancalecetus
*** Gènere Chrysocetus
*** Gènere Cynthiacetus
*** Gènere Dorudon
*** Gènere Ocucajea
*** Gènere Masracetus
*** Gènere Saghacetus
*** Gènere Stromerius
*** Gènere Tutcetus
*** Gènere Zygorhiza
** Subfamília Pachycetinae
*** Gènere Antaecetus
*** Gènere Perucetus
*** Gènere Platyosphys
** Altres
*** Gènere Basilotritus
*** Gènere Pachycetus
*** Gènere Sulaimanitherium

## Vegeu també

* Evolució dels cetacis
# Westre

Westre (danès Vestre) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba arran de la frontera amb Dinamarca. El 2022 tenia 350 habitants.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties» (en anglès), 13 juliol 2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Adentro mío estoy bailando

Adentro mío estoy bailando s una pel·lícula del gènere dramàtic i fals documental argentina de 2023 escrita i dirigida per Leandro Koch i Paloma Schachmann.
La pel·lícula va ser seleccionada per a competir al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín en la secció Encuentres. l seu torn va ser triada per a competir en la secció Horitzons Llatins en el Festival de Sant Sebastià 2023.

## Argument

Leandro és un frustrat fotògraf de bodes jueu sense cap d'interès per la religió de la seva família. Però quan s'enamora de Paloma, una clarinetista que toca klezmer, inventa un projecte documental sobre la música klezmer per a poder passar temps amb ella. La pel·lícula el porta per Europa de l'Est a la recerca de melodies klezmer perdudes que han estat salvaguardades pels romanís que van viure al costat dels jueus abans de la Segona Guerra Mundial.

## Repartiment

* Leandro Koch com si mateix
* Rebeca Yanover com si mateixa
* Cessar Lerner com si mateix
* Marcelo Moguilevsky com si mateix
* Bob Cohen com si mateix
* Ivan Popovych com si mateix
* Simkhe Nemet com si mateixa
* Vanya Lemen com si mateixa

## Referències

* 1 2 «Adentro mío estoy bailando | The Klezmer Project - Encounters 2023» (en anglès). [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Festival de San Sebastián» (en castellà). [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ "Adentro mío estoy bailando", ganadora del Festival de Mar del Plata, Página/12, 21 d'agost de 2024
* ↑ «Premios Sur: “Blondi” lidera las nominaciones, seguida por “Cuando acecha la maldad”, “El rapto”, y “Puan”». Otros cines, 25-07-2024. Arxivat de l'original el 2024-07-28. [Consulta: 29 juliol 2024].
* ↑ «Todos los nominados del Martín Fierro de Cine: Puan, Cuando acecha la maldad, El Encargado y División Palermo, las más distinguidas». Infobae, 30-09-2024. [Consulta: 5 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Adentro mío estoy bailando a Cine Nacional
* Adentro mío estoy bailando en MUBI
# Adolf Eberle

Adolf Eberle (Múnic, 11 de gener de 1843 - Múnic, 24 de gener de 1914) va ser un pintor alemany especialitzat en la pintura de gènere, especialment dels agricultors i caçadors de Baviera i Tirol.

## Biografia

Eberle va néixer a Munic; el seu pare, Robert Eberle, també era pintor. A l'Acadèmia de Belles Arts de Munic, va estudiar amb Karl von Piloty a partir de 1860. Va aconseguir l'èxit l'any següent amb un quadre anomenat Pfändung der letzten Kuh ('hipotecar l'última vaca'), del qual William Unger va fer un gravat.
Després de passar un temps representant soldats a la Guerra dels Trenta Anys i la Guerra dels Set Anys, va tornar a tractar temes de la vida camperola bavaresa i tirolesa. A l'exposició internacional de Munic de 1879, el seu Erster Rehbock (primer cérvol) va ser ben rebut. Un quadre seu amb el títol traduït Diversió infantil es va vendre per 16.800 dòlars a Bonhams de San Francisco el 2007, i un altre amb el títol traduït La bossa del dia per 7.500 lliures esterlines a Christie's a Londres el 2012
Eberle va morir a Munic el 1914. El 1952, Eberlestraße al barri de Solln de Munic va rebre el seu nom.

## Obres seleccionades

* Pfändung der letzten Kuh (1861) (Hipotecar l'última vaca)
* Erster Rehbock (1879) (Primer cérvol)
* Feldschule in Wallensteins Lager (instrucció de camp al camp de Wallenstein)
* Die verunglückte Musikprobe (La prova de música ha fallat)
* Der Hochzeitstag (dia del casament)
* Nach der Taufe (Després del bateig)
* Zitherunterricht (lliçó de cítara)
* Das Tischgebet (gràcia)
* Verspätetes Mittagessen des heimgekehrten Försters (dinar tardà del forester després de tornar a casa)

## Pintures

* Pintures d'Adolf Eberle
* Die Dackelfamilie mit Jäger und Magd (Família dedachshuntsamb caçador i nena)
* Füttern der Hunde (Alimentar els gossos)
* Die Naturkunde-Stunde (Estudi de la natura)
* La bossa del dia

## Referències

* 1 2 «retro|bib - Seite aus Meyers Konversationslexikon: Eberle - Ebermayer». [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Lot 124, Auction 15410: European Paintings, 7 novembre 2007, Bonhams, retrieved 19 octubre 2014.
* ↑ Sale 6836, Lot 102, 27 setembre 2012, Christie's, retrieved 19 octubre 2014.
# Adolfo Ferrari

Adolfo Ferrari, conegut com a Alfo o Alfio Ferrari (Sospiro, Província de Cremona, 20 de setembre de 1924 - Ídem, 30 de novembre de 1998) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1950 i 1958. Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. Fou quart en la prova per equips i novè en la prova individual. En el seu palmarès destaca el Campionat del món en ruta amateur de 1947.

## Palmarès

* 1947
** Campió del món amateur en ruta
** Campió d'Itàlia amateur en ruta
* 1948
** Campió d'Itàlia amateur en ruta
* 1950
** Campió d'Itàlia amateur en ruta

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1952. Abandona
* 1953. Abandona

## Referències

* ↑ «FERRARI Alfio (Adolfo)». [Consulta: 22 desembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Alfo Ferrari». [Consulta: 22 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-11-01 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Adrián Rosa Hidalgo

Adrián Rosa Hidalgo (Granada, 1931) és un pintor andalús resident a Eivissa.

## Biografia

Nascut a Granada, va arribar a Eivissa amb els seus pares amb tan sols dos anys, el 1933. Comença els seus estudis a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics, l'any 1943, amb 12 anys, compaginant amb l'institut de batxillerat. Allí va haver de professor al pintor Josep Tarrés Palau. A la mort d'en Tarrés, el 1943, va ser alumne d'Ignacio Agudo Clará. Foren companys seus d'estudis Antoni Pomar i Vicent Calbet, entre d'altres. Després va conèixer a Francisco Carreño, pintor valencià i professor de l'Institut de Batxillerat Santa Maria d'Eivissa. Carreño li va aconsellar anar-se’n a estudiar a València. Realitza els seus estudis de Belles Arts becat a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Carles de València.
En finalitzar els estudis sol·licita i obté una plaça interina de professor de dibuix a Cartagena, a l'Institut Isaac Peral. A Cartagena va realitzar dues exposicions individuals. Així i tot, mai interromp la seva vinculació amb Eivissa, on passa els estius i participa a diverses exposicions col·lectives. Abandona la seva plaça a l'Institut de Cartagena i se’n va a viure a Copenhaguen. Aquest període va durar cinc anys entre Dinamarca i Bèlgica principalment, encara que va recórrer molts països europeus com a professor de guitarra espanyola i amb un grup de flamenc. Amb el grup flamenc va visitar també els països escandinaus, Iugoslàvia, etc.

## Trajectòria artística

Va realitzar algunes exposicions a Brussel·les. Després de l'experiència Belga torna a Eivissa l'any 1964, on va reprendre la pintura i va començar a exposar cada any en la Caixa de Pensions i també per tota l'illa. Participa a diverses col·lectives a El Corsario, a Ivan Spence i abans a la Van der Voort. Del 70 i fins a l'any 72 va treballar també el cuir. L'any 2011 va fer una retrospectiva al desaparegut Centre Cultural S'Alamera del Consell d'Eivissa. També ha exposat els darrers anys Sa Nostra Sala.
Com a restaurador va fer la restauració de la volta de Santo Domingo, i la dels retrats de la galeria de fills il·lustres de la Ciutat.

## Referències

* 1 2 Torres, Juan A. «Adrián Rosa: «Puget Viñas i Tur de Montis han estat els millors pintors d’Eivissa»» (en castellà). Periódico de Ibiza, 06-03-2020. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Consell d'Eivissa, 2001. [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ R.C «Eivissa salda su cuenta con Adrián Rosa y le dedica una retrospectiva en S'Alamera». Periódico de Ibiza, 19-04-2011.
# Aerei da Trasporto Regionale

Aerei da Trasporto Regionale (ATR) és un fabricant d'aeronaus franco-italià amb seu a l'aeroport internacional de Toulouse Blagnac a Blagnac, França.
Els seus productes primaris són els avions ATR 42 i ATR 72. ATR ha venut més de 1.700 avions i té més de 200 operadors en més de 100 països. Els avions que produeix son capaços d'operar a aeroports amb pistes de menys de 1500 metres com n'és el cas de l'aeroport d'Andorra-La Seu.
A finals de la dècada del 2010 va anunciar l'ATR 42-600S que amb 42 passatgers, d'aquí el seu nom, ha de ser capaç d'operar a aeroports amb pistes de 800 metres.

## Història

El programa ATR va ser llançat el 4 de novembre de 1981. L'ATR 42, equipat amb motors PW120, va fer el seu vol inaugural el 16 d'agost de 1984. L'ATR 72 es va posar en marxa el 15 de gener de 1986. ATR va llançar la sèrie nova -600 el 2 d'octubre de 2007, a més va obtenir un certificat de sistema de gestió ISO 14001 en 2008. Al 2017, ATR va celebrar el seu 35è aniversari. Al 21 de febrer, va obrir un nou centre de formació a Miami.

## Avions

| | ATR 42-600 | ATR 42-600 (STOL) | ATR 72-600 |
| Pilots | 2 | 2 | 2 |
| Passatgers | 42 | 42 | 72 |
| Llargada | 22,67 m | 22,67 m | 27,166 m |
| Envergadura | 24,57 m | 24,57 m | 27,05 m |
| Altura | 7,6 m | 7,6 m | 7,65 m |
| Pes net | 11.700 kg | 11.800 kg | 13.500 kg |
| Màxim pes (MTOW) | 18.600 kg | 18.600 kg | 21.000 kg |
| Rang | 1.345 km | 1.259 km | 1.370 km |
| Velocitat de creuer | 556 km/h | 556 km/h | 510 km/h |
| Motors | Pratt & Whitney Canada PW127M | Pratt & Whitney Canada PW127M | Pratt & Whitney Canada PW127M |
| Potència | 1.611 kW | 1.611 kW | 1.846 kW |
| Distància de pista necessària | 1.107 metres (MTOW) | 810 metres | 1.175 metres (MTOW) |
També té altres avions com l'ATR 72MP utilitzat per exèrcits o una versió carguera de l'ATR 72.

## Operadors nacionals

Normalment operen aquests avions companyies regionals o insulars i a aeroports situats en terrenys accidentats on tenen pistes curtes com a l'aeroport d'Andorra-La Seu. A l'estat espanyol hi ha tres companyies que operen avions ATR:
* Air Europa Express (2)
* Air Nostrum (2)
* Binter Canarias (28)

## Referències

* ↑ «ATR Aircraft | Home» (en anglès americà). [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «Who we are | ATR Aircraft» (en anglès americà). [Consulta: 28 octubre 2023].
# Economia d'Eslovàquia

Eslovàquia va afrontar grans dificultats en la transició d'una economia socialista per a l'economia de mercat. Durant el govern de Mikuláš Dzurinda (2000-2004) van ocórrer progressos en aquesta transició: les principals privatitzacions van ser concloses, el sector bancari està actualment gairebé tot en mans estrangeres, i el govern facilita la inversió estrangera.
L'1 de gener de 2009 Eslovàquia adoptà l'euro en substitució de la corona eslovaca. Després d'Eslovènia i els lands corresponents a l'antiga Alemanya Oriental, és un dels primers territoris ex-comunistes a accedir a la zona euro.

## Integració a la zona euro

Els progressos econòmics d'Eslovàquia, des de la seva creació en 1993, han estat considerables, quan aquest país es va separar de la República Txeca, molts escèptics veien molt complicada la seva supervivència econòmica. La República Txeca tenia una posició inicial més preparada en acollir la indústries principals existents en l'antiga Txecoslovàquia i a més la seva grandària era el doble que Eslovàquia, en termes de territori i de població.
Els primers anys de la independència eslovaca van ser bastant caòtics, entre 1993 i 1998 es va caracteritzar per ser una època de grans privatitzacions i de creació d'una classe empresarial nacional, que va acabar amb una greu crisi bancària, la resolució de la qual va tenir un alt cost per a les arques del país.
A partir de 1998 es van instaurar mesures de control de la despesa pública i polítiques d'atracció a la inversió estrangera mitjançant estímuls que comprenien mesures fiscals, que en l'àmbit dels ingressos va suposar la introducció d'un tipus únic d'impost d'un 19 per 100 que va augmentar l'incentiu per fer negocis i va disminuir l'evasió fiscal. El nou sistema fiscal va arribar a ser molt atractiu per a inversors estrangers, un dels més favorables en tot Europa. També es van establir polítiques laborals més favorables als empresaris, ajudes directa als inversors, al que s'afegia l'existència d'una mà d'obra qualificada i barata. Amb totes aquestes mesures, Eslovàquia es va convertir en una destinació molt atractiva per a inversors estrangers, fins i tot se li va atorgar en 2006 el títol «tigre econòmic d'Europa Central».
L'adhesió a la Unió Europea es va produir l'1 de maig de 2004, juntament amb altres nou països (República Txeca, Polònia, Hongria, Eslovènia, Estònia, Lituània i Letònia, Malta i Xipre. Des de la seva incorporació, Eslovàquia ha estat un dels països de la zona que major auge ha experimentat, durant la primera dècada del segle xxi, en 2007 Eslovàquia va ser el segon país de la Unió Europea, només per darrere de Letònia, l'economia de la qual va tenir un major creixement. En els seus anys de pertinença a la Unió Europea, Eslovàquia va escometre els esforços per constituir-se com a participant de la zona euro, amb el compliment dels criteris d'accés a la zona euro i la seva definitiva incorporació a l'euro en 2009.
# David Corenswet

David Packard Corenswet (Filadèlfia, 8 de juliol de 1993) és un actor estatunidenc.
Corenswet va ser triat per a interpretar a Superman en la pel·lícula del Univers DC (DCU) dirigida per James Gunn; Superman (2025).

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper |
| 2011 | Following Chase (Curt) | Ted |
| 2013 | Michael and Clyde (Curt) | Clyde |
| 2018 | Affairs of State | Michael Lawson |
| 2019 | Project Pay Day | Guardaespatlles |
| 2022 | Look Both Ways | Jake |
| 2022 | Pearl | El projeccionista |
| 2024 | Twisters | Scott |
| 2025 | Superman | Clark Kent / Superman |

### Televisió

| Año | Título | Papel |
| 2014-2016 | Moe & Jerryweather | Jerryweather |
| 2015 | One Bad Choice | Reggie Shaw |
| 2017 | Elementary | Houston Spivey |
| 2017 | The Tap | Kirk Lewis |
| 2017 | Controversy | Brian Meadows |
| 2018 | Instinct | Spencer Baymoore |
| 2018 | House of Cards | Reed |
| 2019–20 | The Politician | River Barkley |
| 2020 | Hollywood | Jack Castello |

## Referències

* ↑ Kroll, Justin. «'Superman: Legacy': James Gunn Taps David Corenswet And Rachel Brosnahan To Play Clark Kent And Lois Lane In DC Studios Film». Deadline Hollywood, 27-06-2023. Arxivat de l'original el 2023-06-27. [Consulta: 27 juny 2023].
# Jaime Wright

Jaime Nelson Wright (Curitiba, Paraná; 12 de juliol de 1927 – Vitória, Espírito Santo; 29 de maig de 1999) va ser un pastor presbiterià brasiler, reconegut per la seva defensa dels drets humans.

## Biografia

Fill de missioners presbiterians nord-americans, Jaime Wright es va formar a la Universitat d'Arkansas i després va obtenir la postgraduació a la Universitat de Pennsilvània. Va ser sacerdot a l'interior de Bahia i va fer-se conegut durant el seu pas per Caetité, en els primers anys de la dictadura militar, quan va denunciar actuacions sospitoses dels òrgans del govern estatal, el que li va valer les primeres persecucions per part d'un règim que no tolerava l'exposició pública.
El 1973 el seu germà, Paulo Wright, militant d'esquerra i exdiputat estatal per Santa Catarina —deposat pel govern militar— , va desaparèixer. Jaime decideix lluitar i comença a reunir una basta documentació sobre la tortura i assassinats practicats per l'Estat. De forma secreta, va unir-se al cardenal arquebisbe de São Paulo Do Paulo Evaristo Arns i al rabí Henry Sobel, que va resultar en la publicació del llibre Brasil: Nunca Mais (1985), que desemmascarava el terrorisme d'estat practicat durant aquella etapa.
Els darrers anys de la seva vida va residir a Vitória, on va morir víctima d'un atac de cor. El seu nom figura entre els brasilers que més van contribuir pel restabliment de la democràcia, la persecució dels criminals emparats per la dictadura i la defensa dels drets fonamentals de la ciutadania.

## Heroi de la Pàtria

El dia 10 de maig de 2023, el president Luiz Inácio Lula da Silva va sancionar la Llei n° 14.573 que inscrivia el nom de Jaime Nelson Wright en el Llibre dels Herois i Heroïnes de la Pàtria, per mor de la seva lluita en la defensa dels drets humans, sent el primer pastor a formar part del Llibre d'Acer que es troba en el Panteó de la Pàtria i de la Llibertat Tancredo Neves, a la Plaça dels Tres Poders de Brasília.

## Referències

* ↑ Dasilio, Derval. Jaime Wright: o pastor dos torturados (en portuguès). Metanoia Editora, 2012. ISBN 978-85-63439-28-4.
* 1 2 «Jaime Wright» (en portuguès brasiler). Memórias da ditadura. Instituto Vladimir Herzog. Arxivat de l'original el 2020-07-03. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ Lima Santos, Helena. Caetité, pequenina e ilustre ( PDF) (en portuguès brasiler). Brumado: Tribuna do Sertão, 1976. Arxivat 2023-12-05 a Wayback Machine.
* 1 2 Moreira Leite, Paulo «JAIME WRIGHT. 1927- 1999». Caros Amigos. Arxivat de l'original el 2007-06-12 [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Pastor Jaime Wright morre de infarto aos 71 anos» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo. UOL, 30-05-1999. Arxivat de l'original el 2018-11-03. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ Mayrink, José Maria «JAIME WRIGHT POR DOM PAULO EVARISTO ARNS». Jornal do Brasil, 13-06-1999. Arxivat de l'original el 2022-11-27 [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ Revista Veja, 07-06-1999.
* ↑ Revista IstoÉ, 09-06-1999.
* ↑ «Bicampeão olímpico e pastor são incluídos no livro de heróis da pátria» (en portuguès brasiler). Agência Brasil, 11-05-2023. Arxivat de l'original el 2024-05-20. [Consulta: 10 gener 2024].

## Vegeu també

* Hélder Câmara
# Bohmstedt

Bohmstedt (frisó septentrional goesharder Bååmst, danès Bomsted) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 10 kilòmetres d'Husum.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Duerrehilfe Liste Gemeinde.pdf» (PDF) p. 19.
* ↑ «Digitaler Atlas Nord».
# Imagocnus zazae

Imagocnus zazae és una espècie extinta de peresós terrestre que visqué durant el Miocè inferior a Cuba.
Aquest peresós vivia a les Antilles i presentava una mida de cos variable. La seva relació amb altres peresosos de les Antilles no està clara, tot i que es considera que Megalocnus i Parocnus en són els parents més propers.

## Referències

* ↑ MacPhee, R.D.E., Iturralde-Vinent, M.A., & Gaffney, E.S. «Domo de Zaza, an early Miocene vertebrate locality in south-central Cuba, with notes on the tectonic evolution of Puerto Rico and the Mona Passage». American Museum Novitates, 3394, 2003, pàg. 1–42. DOI: 10.1206/0003-0082(2003)394<0001:DDZAEM>2.0.CO;2. hdl:2246/2820.