OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bolet de soca vellutat

El bolet de soca vellutat (Inonotus hispidus) té un barret amb forma de mitja lluna. No és comestible a causa de la consistència de la seua carn.

## Morfologia

El barret té una amplada de fins a uns 20 cm, fins i tot més, i una profunditat d'uns 10 o 12 cm en els exemplars ben desenvolupats. Està unit directament a l'escorça del tronc sobre el qual viu, sense peu, generalment sobre esquerdes o ferides. La superfície és recoberta de pèls rígids i erectes en els exemplars joves, però amb el temps van caient i quan el bolet és vell ja no en té. Pren un color grogós o rosat que a mesura que passa el temps s'enfosqueix. Els exemplars més vells són gairebé negres, però en qualsevol moment el marge és sempre més clar que la resta. Sota el barret té tubs fins, d'uns 4 mm de llargada, amb els porus petits, grocs o vermellosos, que s'enfosqueixen al tacte. Carn esponjosa o dura, segons l'edat, de color groc o brunenc, que traspua gotes aquoses per la part inferior del bolet.

## Hàbitat

Ix des de darreries d'estiu sobre arbres molt diversos, tant forestals (alzines, roures, faigs...) com fruiters (pereres, pomeres, etc.), i en parcs i jardins (plàtans, robínies, etc.).

## Risc de confusió amb altres espècies

És possible confondre'l amb altres bolets de soca (Ganoderma, Fomitopsis, Phellinus, etc.) dels quals se separa fàcilment si s'observa un bolet jove i s'hi veuen els pèls rígids característics d'aquesta espècie.

## Bibliografia

* Pascual, Ramon; Llimona, Xavier; Nistal, Miquel; Cuello, Pilar i Cuello, Josep: Els bolets. Edicions Intercomarcals, S.A, Col·leccions Temàtiques, volum I, Manresa, 1994. ISBN 84-88545-06-1, plana 56.
# Cortinari rutilant

El cortinari rutilant o cortinari de muntanya (Cortinarius orellanus i Cortinarius rubellus) és un bolet de color vermell.

## Morfologia

Té un barret cònic, al principi, que aviat s'estén i en resta una mamella al mig, testimoniatge de la seua forma primitiva, d'un color vermell de foc, de 4 a 8 cm de diàmetre. Làmines espaiades, del mateix color del barret, que s'enfosqueixen quan maduren les espores.
Peu groc, amb estries rogenques de dalt a baix, de fins a uns 8 cm d'alçària, afuat i, gairebé sempre, retort.
Carn grogosa sense altres caràcters remarcables.

## Hàbitat

Apareix a la tardor en boscos de planifolis i mixtos. Rar.

## Comestibilitat

És un bolet tòxic mortal, tan perillós com la farinera borda (Amanita phalloides), ja que ocasiona uns símptomes i uns efectes similars. No es donen accidents amb aquest bolet, potser perquè el seu aspecte ja el fa sospitós de la seua malesa i perquè és ben diferent de qualsevol espècie comestible tradicional.
És un bolet molt enganyós, ja que el verí actua al cap de dotze o tretze dies després de la seua ingestió, afectant principalment el fetge i els ronyons provocant formes molt greus de necrosi que acaben amb la mort de la persona intoxicada. Als anys cinquanta, aquest fong fou el responsable d'ocasionar més d'un centenar de morts a Polònia.

## Risc de confusió amb altres espècies

Hi ha altres bolets d'aquest mateix gènere de similar aspecte (Cortinarius speciosissimus, Cortinarius cinnamomeus, etc.), metzinosos o sospitosos de ser-ho. És perillós fiar-se de bolets rogencs i petits, d'espores fosques i fesomia de cortinari.

## Bibliografia

* Pascual, Ramon; Llimona, Xavier; Nistal, Miquel; Cuello, Pilar i Cuello, Josep: Els bolets. Edicions Intercomarcals, S.A, Col·leccions Temàtiques, volum I, Manresa, 1994. ISBN 84-88545-06-1, plana 97.
* Spoerke, David G.; Rumack H Rumack, Barry H Rumack: Handbook of Mushroom Poisoning: Diagnosis and Treatment. CRC Press, gener de 1994, ISBN 0-8493-0194-7.

## Enllaços externs

* Estudi de la substància anomenada orellanina i que conté aquest bolet. (anglès)
# Claudi Marcel

Claudi Marcel (en llatí Claudius Marcellus) era el cognomen de la família romana mes il·lustre de la gens Clàudia.
Plutarc diu que el primer que va portar el cognom Marcel va ser el conqueridor de Siracusa, cosa que sembla un error. No se sap qui va ser, però l'any 331 aC hi va haver un cònsol amb aquest cognom, Marc Claudi Marcel, (Marcus Claudius Marcellus).
Alguns personatges amb aquest nom van ser:
* Marc Claudi Marcel, cònsol cinc vegades i conqueridor de Siracusa l'any 212 aC.
* Marc Claudi Marcel, censor l'any 189 aC.
* Marc Claudi Marcel, pretor el 185 aC i cònsol el 183 aC.
* Marc Claudi Marcel, militar, lloctinent de Juli Cèsar a la guerra social.
* Gai Claudi Marcel, pretor l'any 80 aC.
* Marc Claudi Marcel, cònsol el 166 aC, 155 aC i 152 aC.
* Gai Claudi Marcel Major, cònsol l'any 49 aC.
* Gai Claudi Marcel Menor, amic de Ciceró i cònsol l'any 50 aC.
* Gai Claudi Marcel el Jove, un dels conspiradors amb Catilina
* Marc Claudi Marcel, nebot d'August.
* Marc Claudi Marcel Eserní, cònsol l'any 22 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 927.
# Creu de Sant Jordi (Rússia)

La Creu de Sant Jordi, o simplement, la Creu de Jordi va ser fins a 1913 oficialment coneguda com el Signe de Distinció de l'Orde Militar de Sant Jordi a Rússia.
Establerta pel Tsar Alexandre I el 1807, era atorgada als sots-oficials soldats i mariners per l'heroisme militar. El 1856 va ser dividida en 4 graus. Inicialment es rebia el quart grau, i subseqüentment seria promogut als graus superiors pels posteriors actes de valentia. Aquells que rebien tots 4 graus eren anomenats polniy Georgievskiy kavaler (Cavaller Complert de St. Jordi).
La Creu de Sant Jordi era pràcticament igual a l'Orde de Sant Jordi, excepte que era atorgada als sots-oficials. El 1878, Rússia establí la Medalla de Sant Jordi. Se situava per darrere de la Creu de Sant Jordi, i també era concedida pels actes de valentia al camp de batalla.
La Creu de Sant Jordi va ser abolida després de la Revolució Russa, però va tornar a establir-se el 8 d'agost del 2000 pel President de la Federació Russa Vladímir Putin. El 1943, la Unió Soviètica creà l'Orde de Glòria, hereva directe de la Creu de Sant Jordi (compartint fins i tot el galó).

## Disseny

Una creu pattée d'or o plata (posteriorment seria substituït per metalls no preciosos de colors similars) amb un disc central, que llueix la imatge de Sant Jordi a cavall matant el drac.
Penja d'una cinta taronja amb 3 franges negre (igual que l'Orde de Sant Jordi.

## No confondre amb

* Creu de Sant Jordi – Un símbol heràldic
* Creu de Sant Jordi – La bandera d'Anglaterra
* Premi Creu de Sant Jordi – Una distinció de la Generalitat de Catalunya
* Creu de Jordi – la màxima condecoració a la valentia civil al Regne Unit i a la Commonwealth

## Vegeu també

* Condecoracions de la Federació Russa
* Orde de Sant Jordi
* Orde de Glòria
* Galó de Jordi

## Referències

* ↑ http://www.cefresearch.com/matrix/Utilities/abbreviations.htm
* ↑ World War I: Encyclopedia, pp 768, Spencer Tucker, Priscilla Mary Roberts, Contributor Spencer Tucker, Published by ABC-CLIO, 2005, ISBN 1-85109-420-2, 9781851094202
# Gastronomia de Jordània

La gastronomia jordana (àrab: مطبخ أردني) és similar a altres cuines de la regió del Llevant (per exemple, la cuina libanesa). Utilitza molts tipus de verdures, iogurt, carn (la majoria de les vegades carn de vedella, de xai i aviram, i de vegades, cabra i camell). Les herbes, l'all, la ceba, la pasta de tomàquet, la llimona i moltes espècies s'utilitzen per aromatitzar els plats jordans, i la barreja d'espècies za'atar és popular. Jordània és un dels majors productors d'olives del món, i per això, a Jordània s'utilitza sovint l'oli d'oliva.
A Jordània, és popular servir menjar en forma de meze, que són petites porcions de diversos plats, molt semblants a les tapes espanyoles.

## Plats principals

Exemples de plats jordans són el mansaf, un plat tradicional beduí (carn de moltó cuit en una salsa de iogurt, servit amb arròs o bulgur), de vegades considerat el plat nacional de Jordània; el magluba (pollastre al forn amb espècies, arròs i verdures), el kibbeh (mandonguilles amb bulgur), l'hummus (crema de cigrons per untar), el falàfel (boletes de cigrons fregides), el baba ganoush (albergínia a la planxa amb tahini, oli d'oliva, suc de llimona i all) i el tabbouleh (una amanida de julivert, bulgur, tomàquet i menta).
Entre les postres, destaquen les baklava, les halva i el kanafeh, fetes de massa dolça farcides de formatge.

## Begudes jordanes

Les principals begudes jordanes són el cafè (sovint aromatitzat amb diverses espècies), el te i l'arak (una beguda alcohòlica aromatitzada amb anís).
Hi ha una petita producció viticultora a Jordània (el vi només es produeix en dues vinyes), però la viticultura té una llarga tradició al país que es remunta a l'època nabatea. També hi ha diverses cerveses a Jordània (com Petra Brewery).

## Referències

* 1 2 3 «Jordanian Food: 12 Best Local Dishes to Eat in Jordan» (en anglès americà), 22-02-2022. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Saudi Aramco World : Thyme Travels», 30-12-2014. Arxivat de l'original el 2014-12-30. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Top 25 Olive Oil Producing Countries | PEAS Health», 07-07-2015. Arxivat de l'original el 2015-07-07. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 3 4 «Jordan travel guide» (en anglès americà). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ Sherry. «Minimalistic Coffee and Tea in Jordan» (en anglès americà), 24-01-2011. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 «Jordan Wine and Arak» (en anglès americà). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Experiences- Wines of the Holy land - Jordan», 03-12-2018. Arxivat de l'original el 2018-12-03. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «أكثر أنواع الجعة شعبية في العالم العربي» (en àrab), 28-06-2017. [Consulta: 18 novembre 2024].

## Vegeu també

* Gastronomia de l'Orient Mitjà
* Gastronomia àrab
# Art rock

Art rock és un terme utilitzat per a descriure a un ampli subgènere de la música rock que és caracteritzat per la seva tendència experimental i les seves ambicions intel·lectuals, amb les quals molts artistes buscaven donar-li credibilitat al rock. L'art rock incorpora elements com ara experimentació amb ritmes ambiciosos, elements estètics i lírics no associats a la música rock (en molts casos amb lletres poètiques) i una tendència a veure els àlbums de llarga durada com una unitat (per exemple, en el cas dels àlbums conceptuals), a més d'incorporar influències de gèneres com el jazz, la música clàssica, la world music o la música avantguardista o experimental.
En molts casos es fa servir el concepte d'"art rock" d'una manera similar al terme "rock progressiu" (estil que va assolir popularitat als anys 70), però avui dia els termes són utilitzats per separat: el rock progressiu actualment és considerat com un gènere principal de la música rock, mentre el terme art rock roman com una idea més extensa, més subjectiva i sense ubicació entre gèneres.
A vegades "art rock" és usat per referir-se a la música rock que tendeix a l'experimentació dins d'un marc de natura més propera al mainstream . El concepte també és utilitzat normalment per a referir-se al denominat rock experimental, terme que en general s'utilitza més específicament per parlar d'artistes que busquen escapar a les convencions pop en un intent de crear alguna cosa innovadora. Segons Allmusic, l'art rock (igual que el rock progressiu) incorpora elements de la música clàssica europea i (en menor mesura) del jazz, mentre que el rock experimental, encara que té característiques similars, és més "desafiant, sorollós i poc convencional", més difícil d'assimilar i està més relacionat amb l'art modern, en especial l'avantgarde.

## Referències

* ↑ «Prog-Rock - Allmusic». www.allmusic.com.
* 1 2 «Art-Rock/Progressive Rock». www.allmusic.com. Arxivat de l'original el 2010-11-13. [Consulta: 4 novembre 2010].
* ↑ «Experimental Rock». www.allmusic.com.
* ↑ «Art-Rock/Experimental». www.allmusic.com.
# José Manuel Fuente Lavandera

José Manuel Fuente Lavandera (Llimanes, Siero, Astúries, 30 de setembre de 1945 - Oviedo, 18 de juliol de 1996) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1970 i 1976. Era conegut amb el sobrenom de El Tarangu.
Va aconseguir un palmarès extraordinari en els pocs anys en què va córrer: dues Volta a Espanya (1972 i 1974), 3 etapes en aquesta mateixa cursa, 9 etapes i 4 classificacions del Gran Premi de la Muntanya al Giro d'Itàlia i 2 etapes al Tour de França.
Problemes de salut el van obligar a abandonar prematurament l'activitat esportiva. Més tard tornà a vincular-se amb el ciclisme professional de la mà de l'equip CLAS-Cajastur, del qual fou director esportiu.

## Palmarès

* 1969
** 1r a la Volta a Tarragona
* 1970
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor de 4 etapes de la Volta a Guatemala
* 1971
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia i 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1972
** 1r a la Volta a Espanya, vencedor d'una etapa i 1r del Gran Premi de la Muntanya
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia i 1r del Gran Premi de la Muntanya i de la Classificació de la combinada
* 1973
** 1r a la Volta a Suïssa, vencedor de 2 etapes i 1r del Gran Premi de la Muntanya
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia i 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1974
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 5 etapes al Giro d'Itàlia i 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1976
** Vencedor d'una etapa a la Vuelta a los Valles Mineros

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1970. 16è de la classificació general
* 1971. 54è de la classificació general]
* 1972. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la Muntanya i de la Classificació de la combinada
* 1974. 1r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1975. Abandona (19a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1971. 39è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1972. 2n de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1973. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1974. 5è de la classificació general. Vencedor de 5 etapes. 1r del Gran Premi de la Muntanya

### Resultats al Tour de França

* 1971. 72è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1973. 3r de la classificació general
* 1975. Abandona (1a etapa b)

## Referències

* 1 2 «Un lunático en bicicleta: sobre José Manuel Fuente, el Tarangu» (en castellà). jotdown. [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Un lunático en bicicleta: sobre José Manuel Fuente, el Tarangu» (en castellà). jotdown, 08-12-2020. [Consulta: 17 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa de José Manuel Fuente a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de José Manuel Fuente a memoire-du-cyclisme.eu
# Gastronomia de Txèquia

La gastronomia txeca (česká kuchyně) és l'expressió de l'art culinari desenvolupat a la República Txeca. Aquest tipus de cuina, especialment la regional de Bohèmia, està molt relacionada amb la del sud d'Alemanya i Àustria.
La cuina bohèmia ha estat molt influenciada pel microclima de la regió: envoltada de muntanyes, Bohèmia produeix una gran varietat de fruites, verdures, bolets, així com cereals, aliments la disponibilitat dels quals, combinada amb una ramaderia especialment florida, es reflecteix en la gran riquesa culinària. Entre els plats principals, predominen els plats de carn, especialment el porc, el xai i la vedella, mentre que el peix és menys utilitzat. El gust dels plats es diferencia de l'alemany per la major presència de sal i aromes com l'all. Altres olors molt utilitzades són el comí, la marduix i el pebre de Jamaica. Com a guarnició dels plats de carn amb salses, se serveixen els típics knedliky (gnocchis de pa, semblants als canéderli del Trentino), mentre que els rostits prefereixen els condiments a base de puré de patates. També són força habituals les guarnicions a base de pasta, principalment tallarines o pasta de forma quadrada (fleky).
Les amanides són majoritàriament de patates: van des de les més senzilles, condimentades només amb aigua i vinagre (a vegades fins i tot una mica ensucrades), fins a les més riques, és a dir, les típiques amanides de patates amb maionesa, ous durs, embotits a daus, pastanaga, ceba i pèsols. Un terme mitjà és el condimentat amb vinagre, ceba, trossos de poma i/o cansalada, però les variacions regionals són nombroses.
Pel que fa al peix, cal destacar la famosa carpa txeca, que també s'exporta a l'estranger. Als txecs normalment els encanta menjar-ne la nit de Nadal, preferiblement arrebossada.
Les postres també són molt variades. Entre els ingredients més utilitzats, destaquen les llavors de rosella i la mousse de pruna (powidl), mentre que en algunes parts del país també creixen préssecs i albercocs que s'utilitzen habitualment com a ingredients en altres plats diversos.
La beguda principal és la cervesa: famoses arreu del món són la Budweiser Budvar, també coneguda com Czechvar, i la Pilsner Urquell; aquesta última va ser creada per Josef Groll, un cerveser bavarès, el 1842. El vi també és molt popular, i s'ha produït en aquestes regions des de l'antiguitat. Les zones amb més vocació són les del nord de Praga i el sud de Moràvia. El licor Becherovka també és molt popular.

## Bibliografia

* Trnka, Peter. The best of Czech cooking. Expanded ed. New York: Hippocrene Books, 2001. ISBN 978-0-7818-0805-7.

## Referències

* ↑ «Gastronomie in Cesky Krumlov / Krummau». [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 3 4 5 «La cucina ceca», 30-11-2021. Arxivat de l'original el 2021-11-30. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Czech cuisine» (en anglès americà). [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 3 «Czech Foodie Map - Where to Find Czech Food in Prague», 07-10-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-07. [Consulta: 20 novembre 2024].
# Chicago White Sox

El Chicago White Sox és un club professional de beisbol estatunidenc de la ciutat de Chicago que disputa l'MLB.

## Història

Fundat el 1893 com a equip de lliga menor a Sioux City amb el nom de Cornhuskers, poc després es van traslladar a Saint Paul (Minnesota) el 1895, i després a Chicago el 1900 i és un dels equips fundadors de la Lliga Americana amb el nom original de Chicago White Stockings. Van guanyar la lliga en la primera temporada. El 1904 el nom de White Stockings es va reduir a White Sox.

## Palmarès

* Campionats de la Western League (1): 1894
* Campionats de l'MLB (3): 2005, 1917, 1906
* Campionats de la Lliga Americana (7): 2005, 1959, 1919, 1917, 1906, 1901, 1900
* Campionats de la Divisió Central (3): 2008, 2005, 2000
* Campionats de la Divisió Oest (2): 1993, 1983

## Evolució de la franquícia

* Chicago White Sox (1904-present)
* (Chicago) White Stockings (1900-1903) De 1900 a 1903 el nom oficial no contenia el nom de la ciutat
* St. Paul Saints (1895-1899)
* Sioux City Cornhuskers (1894)

## Colors

Negre, argent i blanc.

## Estadis

* Guaranteed Rate Field (Des de 1991)
** a.k.a. Comiskey Park (II) (1991-2003); U.S. Cellular Field (2003-2016)
* Milwaukee County Stadium (1968, 1969) El club disputà alguns partits com a local a Milwaukee els anys 1968 i 1969
* Comiskey Park (I) (1910-1990)
** a.k.a. White Sox Park (1910-1912 & 1962-1975)
* South Side Park (III) (1900-1910)
** a.k.a. White Stockings Park (1900-1903)

## Números retirats

* Nellie Fox 2
* Harold Baines 3
* Luke Appling 4
* Minnie Miñoso 9
* Luis Aparicio 11
* Paul Konerko 14
* Ted Lyons 16
* Billy Pierce 19
* Frank Thomas 35
* Jackie Robinson 42
* Mark Buehrle 56
* Carlton Fisk 72

## Enllaços externs

* Web oficial
* Baseball-Reference.com: Chicago White Sox
# Caixa Guissona

Caixa Guissona és una societat cooperativa de crèdit amb seu social a Guissona, fundada l'any 1963 i forma part del grup empresarial bonÀrea Agrupa. L'entitat compta amb 4 oficines a Barcelona, Guissona, Lleida, Reus i, pròximament, 1 a Manresa.
En l'exercici 2023, Caixa Guissona va guanyar 11,9 milions d'euros, doblant els beneficis sobre el 2022, i un 12,89% la xifra de negoci fins a 1.849,49 milions. També va ampliar la base sumant 10.992 usuaris, arribant així a la xifra de 85.000 clients, entre particulars, pimes i comunitats de propietaris.

## Referències

* ↑ InfoAgrupa 50
* ↑ «CaixaGuissona compleix seixanta anys amb un volum de negoci de 1.680 milions». Segre, 12-01-2023. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «bonÀrea Agrupa - corporate | Directe del camp». Arxivat de l'original el 2023-12-05. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Aguilera, Gemma. «Cooperatives de crèdit i rurals, la tortuga de la faula». Tornaveu, 24-03-2012. Arxivat de l'original el 2018-01-03. [Consulta: 13 gener 2013].
* ↑ «Gestor/a comercial nova oficina CaixaGuissona (Manresa)». bonÀrea Agrupa, 07-02-2025. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Coca, Maria Teresa. «CaixaGuissona guanya 11,9 milions i amplia la base sumant 11.000 clients». El Nacional, 07-05-2024. [Consulta: 23 maig 2024].

## Enllaços externs

* Caixa Guissona - Lloc web oficial
# Filandre d'Allen

El filandre d'Allen (Philander opossum) és una espècie d'opòssum de les Amèriques. Viu des de Mèxic al nord fins a l'Argentina al sud.

## Referències

* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 16-17. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :