OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Verd Estonià

El Partit Verd Estonià (estonià Erakond Eestimaa Rohelised, EER) és un partit polític d'Estònia d'ideologia ecologista fundat el 2006. Té el seu origen en el Moviment Verd Estonià (Eesti Roheline Liikumine), fundat el maig de 1988 per Juhan Aare i que participà en les primeres protestes contra les autoritats soviètiques. Es va constituir com a partit polític el 19 d'agost de 1989, encara que el maig de 1990 es creà un partit verd rival sota la direcció de Vello Pohl. Després de dos anys de la fragmentació es crearen els Verds Estonians el desembre de 1991, però només va obtenir un escó per a Rein Järlik a les eleccions legislatives estonianes de 1992.
El 25 de novembre de 2006 el partit va celebrar la seva assemblea general, amb 361 representants dels 1.203 membres. El programa del partit fou ratificar i s'escollí una junta de 13 membres. Marek Strandberg va assenyalar que l'objectiu del partit era obtenir com a mínim 5 escons al Riigikogu escons a les properes eleccions i formar un grup parlamentari. Els principals punts del programa eren: la protecció dels boscos d'Estònia, el mar i altres recursos, la lluita contra el canvi climàtic, i la promoció de la democràcia directa. Econòmicament, el partit dona suport a la innovació i les polítiques fiscals conservadores. A les eleccions legislatives estonianes de 2007 els verds estonians va rebre 39.265 vots (7,1% del total) i sis escons al Riigikogu.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/− | Govern |
| 2007 | Aleksei Lotman | 39,279 | 7.14 (#5) | 6 / 101 | Nou | Oposició |
| 2011 | Aleksei Lotman | 21,824 | 3.79 (#5) | 0 / 101 | 6 | Extraparlamentari |
| 2015 | Aleksander Laane | 5,193 | 0.90 (#7) | 0 / 101 | = | Extraparlamentari |
| 2019 | Züleyxa Izmailova | 10,227 | 1.82 (#7) | 0 / 101 | = | Extraparlamentari |
| 2023 | Johanna Maria Tõugu | 5,886 | 0.96 (#9) | 0 / 101 | = | Extraparlamentari |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/− | Grup |
| 2009 | | 10,851 | 2.73 (#5) | 0 / 6 | Nou | − |
| 2014 | Marko Kaasik | 986 | 0.30 (#7) | 0 / 6 | = | − |
| 2019 | Evelin Ilves | 5,824 | 1.75 (#7) | 0 / 6 | = | − |
| 2024 | Evelyn Sepp | 2,246 | 0.61 (#9) | 0 / 6 | = | − |

## Enllaços externs

* Verds estonians Arxivat 2006-07-21 a Wayback Machine. web oficial
* Fòrum oficial Arxivat 2009-09-06 a Wayback Machine.
* Kortsleht (mensual no oficial)
# Jan Svěrák

Jan Svěrák (Žatec, 6 de febrer de 1965) és un actor, productor i director de cinema txec, dels més destacats des de la Revolució de Vellut.
Fill del conegut escriptor Zdeněk Svěrák, va estudiar a l'Acadèmia de les Arts Escèniques de Praga. Ha rebut diversos premis, entre ells l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa en 1997, el Globus d'Or, el Globus de Cristall i el Gran Premi de Tòquio per Kolja.

## Filmografia
### Actor

* Na vlastní nebezpecí (2008)
* Román pro zeny (2005)
* Rebelové (2001)
* Valka barev (1993)
* Nejistá sezóna (1988)
* Kulový blesk (1979)

### Director

| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 1988 | Ropáci | Sí | Sí | Guanyadora del Premi Oscar Estudiantil |
| 1991 | Obecná škola | Sí | No | Nominada al Premi Oscar |
| 1994 | Jízda | Sí | Sí | Guanyadora del Globus de Cristall |
| 1994 | Akumulátor 1 | Sí | Sí | |
| 1996 | Kolja | Sí | No | Guanyadora de diversos premis incloent el Premi Óscar |
| 2001 | Tmavomodrý svět | Sí | No | També hi participa com actor |
| 2004 | Tatínek | Sí | No | |
| 2007 | Vratné lahve | Sí | No | |
| 2010 | Kuky se vrací | Sí | Sí | |
| 2014 | Tři bratři | Sí | No | |
| 2017 | Po strništi bos | Sí | Sí | |
| 2022 | Betlémské světlo | Sí | Sí | |

## Premis i distincions
### Premi Oscar Estudiantil

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1989 | Millor pel·lícula estudiantil estrangera | Ropáci | Guanyador |

### Premis Óscar

| Any | Categoria | Treball nominat | Resultat |
| 1992 | Millor pel·lícula estrangera (de parla no anglesa) | Obecná škola | Nominat |
| 1997 | Millor pel·lícula estrangera (de parla no anglesa) | Kolja | Guanyador |

### Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1995 | Globo de Cristall | Jízda | Guanyador |

### Globus d'Or

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1996 | Millor pel·lícula en llengua no anglesa | Kolja | Guanyador |

### Festival Internacional de Cinema de Venècia

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1996 | Premi Luigi de Laurentis-Menció especial | Kolya | Guanyador |

### Festival Internacional de Cinema de Tòquio

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1996 | Tòquio Sakura Gran Premi | Kolya | Guanyador |

### Premis Lleó txec

| Any | Categoria | Treball nominat | Resultat |
| 1996 | Millor director | Kolya | Guanyador |
| 2001 | Millor director | Tmavomodrý svět | Guanyador |
| 2007 | Millor director | Vratné lahve | Guanyador |

## Referències

* ↑ Willoughby, Ian. «New children's film by Jan Svěrák set for cinema release». Radio Prague, 03-08-2014. [Consulta: 16 novembre 2014].
* 1 2 «The 64th Academy Awards (1992) Nominees and Winners». oscars.org.
* 1 2 «The 69th Academy Awards (1997) Nominees and Winners». oscars.org.
* ↑ Spáčilová, Tereza. «Jan Svěrák a jeho plyšák na nás políčili v temném lese. Podívejte se» (en txec). Mladá fronta DNES, 29-01-2010.
* ↑ «Official Awards of the 53th Mostra». labiennale.org. Arxivat de l'original el 2019-07-26. [Consulta: 8 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Página web personal
* PORTRAIT OF JAN SVĔRÁK by Nicolas Šustr
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1985

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1985 es van celebrar a la República Popular de Polònia per a renovar el Sejm el 13 d'octubre de 1985, amb el Partit Comunista i els partits satèl·lits en un sistema de candidatures úniques per circumscripció, cosa que facilitava que sempre sortissin elegits el mateix nombre d'escons per als diferents partits. La participació fou del 79%. Foren les últimes eleccions durant la dictadura comunista i la perestroika encara era incipient.

## Resultats

| | PRON | | Partit Obrer Unificat Polonès | | | 245 / 460 | 16 |
| | PRON | | Partit Popular Unit | | | 106 / 460 | 7 |
| | PRON | | Partit Demòcrata | | | 35 / 460 | 2 |
| | PRON | | Independents | | | 74 / 460 | 25 |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 20,489,086 | 99.68 | – |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 65,096 | 0.32 | – |
| Total | Total | Total | Total | 20,554,182 | 100.00 | 460 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 26,065,497 | 78.86 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: A Data Handbook. 1. Auflage. Baden-Baden: Nomos Verlagsgesellschaft mbH & Co. KG, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Ophioglossum

Ophioglossum (gr. "llengua de serp") és un gènere de plantes vasculars sense llavors de l'ordre Ophioglossales, amb unes 25-30 espècies de distribució cosmopolita però primordialment tropical i subtropical.
Les espècies d'aquest gènere presents als Països catalans són:
* Ophioglosssum vulgatum
* Ophioglossum lusitanicum
Ophioglossum té, fins ara, el record de cromosomes de tots els éssers vius amb 1.400 cromosomes. Tanmateix moltes d'aquestes espècies oscil·len entre 240 i 300.

## Referències

* ↑ PPG I (2016), "A community-derived classification for extant lycophytes and ferns", Journal of Systematics and Evolution 54 (6): 563–603, DOI 10.1111/jse.12229
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980
* ↑ Khandelwal S. 1990. "Chromosome evolution in the genus Ophioglossum" L. Botanical Journal of the Linnean Society 102: 205–217.
* Ophioglossum in Flora of North America

## Enllaços externs

* A description from Culpeper's "The English Physician" from 1814 Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Ángel Javier Hernández Pindado

Ángel Pindado (Àvila, 24 d'abril de 1979) és un futbolista castellanolleonès, que ocupa la posició de porter.

## Trajectòria esportiva

Després de destacar a l'Águilas CF i al Granada CF, el 2001 recala al filial de l'Atlètic de Madrid. La temporada 02/03 debuta a Segona Divisió amb el Getafe CF, amb qui és titular. Marxa a la lliga belga, i a la tornada juga amb l'Albacete Balompié a primera divisió, encara que només hi suma un encontre amb els manxecs.
L'estiu del 2005 recala a la UD Las Palmas, amb qui ha disputat tres campanyes a la Segona Divisió, sent només titular la temporada 06/07.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Alfisol

Els alfisols són un ordre de sòls en la USDA soil taxonomy. Els alfisols es formen en zones des de semiàrides a humides, típicament sota una coberta vegetal de fusta dura. Tenen un subsol enriquit en argila i una fertilitat del sòl relativament alta.
"Alf" es refereix a l'alumini (Al) i al ferro (Fe).
Són sòls, generalment vells, que es caracteritzen per l'el·luviació de les argiles que contenen en una part del perfil, i la seva il·luviació posterior en una part més profunda. La il·luviació de les argiles en capes subsuperficials origina els anomenats horitzons argílics, o àrgics. Aquestes capes es caracteritzen per l'elevada proporció d'argiles, la seva elevada densitat i limitada porositat.
Els alfisols ocupen al voltant d'un 10 % de la superfície emergida de la Terra no ocupada pel glaç.
Viccionari
# Angària

Angària (en llatí Angaria, en grec Αγγαρέια) era el nom, pres d'una paraula persa, que els romans donaven al sistema postal de l'Imperi Persa.
Xenofont diu que va ser establert per Cir II el Gran i estava basat en la utilització de cavalls subministrats a certes dependències que es trobaven a una distància acordada l'una de l'altra, seguint les principals rutes. Els missatgers (άγγαροι) cavalcaven si convenia dia i nit, sense importar l'estat del temps atmosfèric. Els cavalls eren proporcionats per l'estat, però també s'obligava a proporcionar-los a individus privats en cas de necessitat.
Els romans va copiar el sistema pel seu servei postal (angarium exhibitio o praestatio) i el van millorar en afegir vaixells i missatgers a peu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of greek and roman antiquities. Vol. I. Londres: John Murray, 1875, p. 94-95.
# Màquina de Newcomen

La màquina de Newcomen és un tipus de màquina de vapor que funciona per la pressió atmosfèrica sobre un èmbol a l'altra cara del qual es produeix un buit parcial per refredament cíclic del vapor d'aigua calent. Usada antigament, permetia el moviment d'un pes cap amunt i cap avall.
El seu inventor fou Thomas Newcomen (28 de febrer de 1663 - 5 d'agost de 1729) ferrer per tradició i pastor baptista per vocació. Va néixer a Dartmouth (Devon). El 1711 Newcomen va construir la primera màquina de vapor, que va suposar una millora davant la màquina de Thomas Savery.
El funcionament de les dues màquines eren similars. Ambdues creaven el buit en un dipòsit a base de refredar vapor d'aigua. La diferència estava en el fet que, mentre en la màquina de Savery era el mateix buit del dipòsit el que absorbia l'aigua de la mina, en la màquina de Newcomen el buit creador en un cilindre tirava d'una biga fins avall. Aquesta biga col·locada a tall de balancí de manera que en omplir-se el buit el cilindre amb vapor, la biga tornava a pujar. Aquest moviment d'anada i tornada accionava una bomba alternativa que extreia l'aigua de la mina.
Tant la màquina de Savery com la de Newcomen presentaven un problema: el seu funcionament es basava a escalfar i tornar a refredar repetidament un dipòsit. Això provocava ruptures en si mateix, a part de suposar una pèrdua energètica que feia que el rendiment de la màquina fos baix.
Posteriorment, James Watt va idear una nova màquina que comptava amb un condensador de vapor independent, de manera que cada part de la màquina es mantenia a una temperatura determinada.

## Referències

* ↑ Morris, Charles R. The dawn of innovation : the first American Industrial Revolution. 1st ed. Nova York: PublicAffairs, 2012. ISBN 978-1-58648-828-4.
* ↑ Rolt, L. T. C.. The steam engine of Thomas Newcomen. Ashbourne: Landmark, 1997. ISBN 1-901522-44-X.
* ↑ Hulse, David K. The early development of the steam engine.. Leamington Spa: TEE Pub, 1999. ISBN 1-85761-107-1.
* ↑ Earl, Bryan. Cornish mining : the techniques of metal mining in the west of England, past and present. 2nd (rev) ed. St Austell: Cornish Hillside, 1994. ISBN 0-9519419-3-3.
* ↑ «Do Patents Encourage or Hinder Innovation? The Case of the Steam Engine» (pdf). THE FREEMAN: Ideas on Liberty, 12-2008, pàg. 14-17. Arxivat de l'original el 2021-09-06 [Consulta: 6 setembre 2021].
# Hermann von Fehling

Hermann von Fehling (alemany: Hermann Fehling) (Lübeck, 9 de juny de 1812 - Stuttgart, 1 de juliol de 1885) fou un químic alemany famós per haver preparat la solució de Fehling utilitzada per a la determinació de glúcids.
Amb la intenció d'estudiar farmàcia entrà a la Universitat de Heidelberg el 1835. Després de graduar-se es anà a Gießen per a treballar amb Justus von Liebig, amb el qual dilucidà la composició de paraldehid i del metaldehid. El 1839, per recomanació de Liebig, fou nomenat per a la càtedra de química en el Politècnic de Stuttgart, càrrec que ocupà durant més de 45 anys.
Els seus primers treballs inclouen una investigació de l'àcid succínic, i la preparació del benzonitril, el nitril més simple de la sèrie aromàtica. Entre els mètodes analítics que desenvolupà destaca la invenció de la dissolució de Fehling per a la determinació dels glúcids, i que és una solució de sulfat de coure (II) barrejat amb alcalins i tartrat de potassi i sodi (sal de Rochelle). Finalment també es dedicà a qüestions de tecnologia i de salut pública.
Fou col·laborador de la Handwörterbuch de Liebig, Friedrich Wöhler i Johann Poggendorff així com en el llibre de text d'Otto-Graham. Durant molts anys fou membre del comitè de revisió de la Pharmacopoeia Germanica.
# Tisbe

Segons la mitologia romana, Tisbe fou una donzella babilònia. A Tisbe i Píram les seves famílies van prohibir-los estar junts, però com que estaven bojament enamorats van decidir escapar-se i van quedar al costat d'una morera per casar-se. Tisbe hi va arribar primer, quan estava a punt d'arribar va veure un lleó que se li acostava i va fugir corrents, mentre escapava el vel li va caure i el lleó el va destrossar i el va tacar de sang de la seva anterior víctima. Píram va arribar més tard i, en veure el vel destrossat i tacat de sang, va pensar que la Tisbe havia mort. Va treure el seu punyal i se'l va clavar. Tisbe va tornar on estava la morera i en veure a Píram mort a terra, va decidir fer el mateix i es va clavar el punyal. La sang dels dos enamorats va regar la morera, i els seus fruits, que fins llavors havien estat blancs, es van tornar de color vermell.
El mite va ser recollit amb alteracions al Decameró de Giovanni Boccaccio, centrant-se en la comunicació entre els amants a les seves llars i va servir de base per a Romeu i Julieta, especialment pel tràgic final on una falsa mort de la noia provoca la mort veritable dels dos amants. L'obra representa els amants tràgics Píram i Tisbe, separats per les seves famílies i units en la mort.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 211.
# Tauró camús

El tauró camús, tauró brau, tauró del Zambeze i tauró de Nicaragua (Carcharhinus leucas) és una espècie de peix cartilaginós carcariniforme de la família dels carcarínids. És un dels pocs taurons que remunta els estuaris per aconseguir aigües dolces. Arriba a mesurar fins a 3,4 m de llarg.

## Distribució

Pot ser trobat riu endins a l'Amazones, a Sud-amèrica, al Zambeze (pel que se l'anomena també tauró del Zambeze) i al Limpopo a l'Àfrica, al Llac Cocibolca de Nicaragua i al Ganges de l'Índia.

## Característiques

És un tauró marí de cos molt poderós que es troba a les costes de totes les zones temperades del planeta. És una de les tres espècies que solen atacar als humans, pot ser perillós per a l'ésser humà, perquè caça en llocs on solen nedar les persones, per l'habilitat que té aquest tauró de poder entrar a l'aigua dolça.
El tauró camús té en la part superior del seu cos un color verdós i cafè clar, ideal per als hàbitats en què es troba. Les femelles donen a llum en els estuaris, on les cries creixen i es desenvolupen per poder assolir major grandària i posteriorment sortir al mar.
Al contrari que moltes altres espècies de taurons, tolera bé l'aigua dolça. Generalment aquests taurons viuen en zones estuarines, però també remunten rius, com el Ganges, el Mississipi i l'Amazones, on es poden trobar a milers de km del mar.
Hi ha alguns llocs on viuen acostumats a les aigües dolces i han rebut un nom separat:
* A l'Àfrica meridional aquests taurons viuen al riu Zambeze i es coneixen amb el nom de tauró del Zambeze ("Zambezi River Shark" o "Zambi").
* A l'Amèrica central viuen també al llac Nicaragua i reben el nom de tauró de Nicaragua ("Nicaragua shark").

## Referències

* Fordham et al (2006). Tauró camús. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 7 de desembre del 2007 (en anglès).
* Simpfendorfer, C. & Burgess, G.H. (2005). "Carcharhinus leucas". IUCN Red List of Threatened Species. Version 2011.1. International Union for Conservation of Nature. http://www.iucnredlist.org/apps/redlist/details/39372.
* "Bull shark". Florida Museum of Natural History. http://www.flmnh.ufl.edu/fish/Gallery/Descript/bullshark/bullshark.htm Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine..
* "Bull shark". National Geographic. http://animals.nationalgeographic.com/animals/fish/bull-shark.html Arxivat 2007-07-04 a Wayback Machine.. Retrieved 2011-04-3.
* "Biology of Sharks and Rays". ReefQuest Centre for Shark Research. http://www.elasmo-research.org/education/ecology/fresh-bull.htm.
* Mark McGrouther (12 May 2010). "Bull Shark, Carcharhinus leucas Valenciennes, 1839 - Australian Museum". Australian Museum. http://australianmuseum.net.au/Bull-Shark-Carcharhinus-leucas-Valenciennes-1839.

## Enllaços externs

* Simpfendorfer & Burgess (2000). Carcharhinus leucas. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 maig 2006 (en anglès).
* "Carcharhinus {{{species}}}". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. 09 del 2005. N.p.: FishBase, 2005.
# Tauró cigar

El tauró cigar (Isistius brasiliensis) és una espècie de peix cartilaginós esqualiforme de la família dels dalàtids, d'aigües profundes (ha estat trobat a 1000 m de fondària).

## Referències

* Fordham et al (2006). Tauró cigar. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 7 de desembre del 2007 (en anglès).
# Consuelo Pérez Cuenca

Consuelo Pérez Cuenca (Vildé, Província de Sòria, 4 d'agost de 1949) és una exfutbolista catalana d'origen castellanolleonès, considerada una de les pioneres del futbol femení a Catalunya.
Davantera en la demarcació d'extrem dreta, disputà el primer partit del Futbol Club Barcelona femení –sota el nom de Selecció Ciutat de Barcelona–, juntament amb altres futbolistes com Carme Nieto, Alicia Estivill, Lolita Ortiz i Imma Cabecerán, principal promotora de l'esdeveniment. El partit se celebrà a l'estadi Camp Nou davant 60.000 espectadors contra la Unió Esportiva Centelles el dia de Nadal de 1970. Amb la Penya Femenina Barcelonista jugà durant dues temporades.

## Referències

* ↑ Tomás Belenguer, 2021, p. 333.
* ↑ Poquí, Joan. «Pioneras y valientes» (en castellà). Mundo Deportivo, 06-01-2021. [Consulta: 30 març 2023].

## Bibliografia

* Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení : història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Editorial Base, 2021. ISBN 9788419007001.

## Enllaços externs

* Fitxa de Consuelo Pérez Cuenca - Agrupació Jugadors FC Barcelona
# Fernando Molinos Granada

Fernando Molinos Granada (Sòria, Castella i Lleó, 1 d'agost de 1950), ha estat un conegut jugador castellanolleonès de futbol.

## Trajectòria

Va ser format al juvenil del Reial Saragossa, fins que la temporada 1970-1971, va debutar amb el primer equip on hi va romandre 3 temporades, entre Primera i Segona divisió. L'abril del 1974 va fitxar pel RCD Espanyol, on hi va estar 10 temporades, en el qual va disputar 264 partits, i va esdevenir el capità.
L'any 1984 es va retirar del futbol professional, si bé va seguir vinculat al club català com a President de l'Agrupació de veterans fins a 1996, Director general del RCD Espanyol i Director esportiu de l'entitat fins a l'any 2001. Des del 2009 forma part del Consell d'Administració del club. Al marge de l'Espanyol, també ha estat directiu de la Federació Catalana de Futbol i de la Lliga de Futbol Professional.
En juny de 2012 fou nomenat president executiu del Reial Saragossa per Agapito Iglesias García, el màxim accionista del club.

## Referències

* ↑ «Fernando Molinos, nuevo presidente del Real Zaragoza». Real Zaragoza, 10-06-2012. [Consulta: 10 juny 2012].
# Elena Busquets

Elena Busquets (Barcelona, 1992) és una periodista catalana, directora del diari digital especialitzat en economia VIA Empresa des de 2022.

## Trajectòria

Graduada en periodisme per la Universitat Internacional de Catalunya, va completar els seus estudis amb un postgrau a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Abans d'entrar a VIA Empresa, va treballar i/o col·laborar amb diversos mitjans, com Mundo Deportivo o Ràdio Cornellà. També va treballar per a la immobiliària Forcadell. Després de ser mare, va començar a treballar a VIA Empresa el 2021, el 2022 va esdevenir-ne cap de redacció i a finals d'any fou nomenada directora del digital.

## Referències

* 1 2 «Elena Busquets, nova directora de VIA Empresa», 22-12-2022. [Consulta: 2 octubre 2023].
* 1 2 Miró, Quim. «Elena Busquets: “VIA Empresa ha demostrat que és un model atractiu i de llarg recorregut”», 14-04-2023. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ «“Si no valorem la persona que ens explica les històries, el periodista, no tindrem històries de valor”». [Consulta: 2 octubre 2023].
# Al matí (Grieg)

Al matí (en noruec Morgenstemning ørkenen i) és un extracte de la música que Edvard Grieg compongué el 1874 per a l'obra Peer Gynt, escrita per l'autor noruec Henrik Ibsen. El tema d'aquesta peça es toca per rotació, amb flauta i amb oboè.

## Ambientació

La peça retrata la sortida del sol durant l'Acte IV, Escena 4, del drama d'Ibsen, en el qual l'heroi epònim es troba extraviat en el desert marroquí després que els seus companys s'hagin emportat el seu iot i l'hagin abandonat mentre dormia. L'escena comença amb la següent descripció:
| « | Comença a clarejar. Grup d'arbres amb acàcies i palmeres. Peer Gynt, enfilat a un arbre, es defensa d'un tropell de micos, amb una branca. | » |
El matí no és molt conegut en la seva ambientació original quan de fet l'entorn de les suites de Peer Gynt el treuen del context original del drama, i les imatges dels orígens escandinaus de Grieg sorgeixen més freqüentment en els entorns que l'acompanyen que les imatges del desert pel que van ser escrites.

## Referències

* ↑ Henrik Ibsen, Peer Gynt, José Pérez Bances (trans.), p. 130
* ↑ Jeal, Erica. «Prom 27: Peer Gynt». The Guardian, 11-08-2001. Arxivat de l'original el 2 de gener de 2012. [Consulta: 2 gener 2012].

## Bibliografia

* Auditorium. Cinco Siglos de Música Inmortal, pags. 90-91 d'editorial Planeta.

## Enllaços externs

* Peer Gynt Suite Suite No. 1 "Proyecto Biblioteca Internacional de Partituras Musicales".