OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mainpuri (ciutat)

Mainpuri (hindi: मैनपुरी) és una ciutat i consell municipal de l'Índia, a Uttar Pradesh, divisió d'Agra, capital del districte de Mainpuri. És centre de producció i indústria del tabac. Està situada a 27° 14′ N, 79° 01′ E﻿ / ﻿27.23°N,79.02°E﻿ / 27.23; 79.02. Segons el cens del 2001, Mainpuri tenia 89.535 habitants, i actualment se suposa que passa dels 100.000. La població, a cavall entre els dos segles, estava formada per dues parts: Mainpuri i Mukhamganj. La població el 1872 era de 21.177 habitants; el 1881, de 20.236, i el 1901 de 19.000.

## Història

Hi ha diverses tradicions, entre les quals la principal és la que fa derivar el nom de Main Deo, que seria un personatge llegendari, si bé una imatge seva es conservava com a relíquia a Tal Daarwaza, a Nagaria, un barri de la ciutat, fins que va ser robada el 1970. La ciutat de Mainpuri, que hauria fundat, va existir suposadament sota els pandaves i va ser habitada per bramans. S'hi han trobat restes budistes i va formar part del gran regne de Kanauj. A la caiguda d'aquest regne, la regió es va dividir en diversos principats, entre els quals els principals van ser els de Rapri i Bhongaon. Els habitants històrics eren els ahirs, meos, bhars i chirars, que entre els segles XIV i XV van ser suplantats pels rajputs chauhans. Els ahirs van subsistir a la part occidental, on encara són la tribu més nombrosa. Els chauhan s'haurien establert a la ciutat des d'Asauli el 1363 i haurien construït un fort. Al segle xvi, la ciutat va esdevenir feudatària dels mogols. Al segle xviii, el raja Jagat Man Singh va fundar Mukhamganj.
Mainpuri comença a ser realment important el 1801, quan Oudh cedeix uns territoris als britànics i aquests escullen la ciutat com a capital del districte format, anomenat districte d'Etawah. El 1804 es va repel·lir un atac de Jaswant Rao Holkar. El 1845 es va mantenir com a capital del districte de Mainpuri quan una part del territori va formar un districte separat, amb capital a Etawah.

## Llocs interessants

* Fort del maharaja Tej Singh Chauhan
* Palau del raja o Garhi Raj
* Parc Foolbagh
* Parc Lohia
* Temple Sheetla Devi
* Bhimsen Mandir
* Temple Kale Mahadev
* Temple Shweat Mahadev
* Temple de l'Hanuman
Grus antigone o grua sarus és l'única espècie de grua que viu i creix a l'Índia. Les grues són ocells grans, de cames i bec llargs, del grup de les gruïformes, família gruidae. Es calcula que n'hi ha deu mil exemplars.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* wild Life official web site
# Iodur de plom(II)

El iodur de plom(II) és un sòlid groc insoluble en aigua i tòxic. Es pot sintetitzar fent reaccionar en medi aquós nitrat de plom(II) amb iodur de potassi, de manera que el iodur de plom precipiti.
    Pb(NO₃)₂ (aq) + 2KI (aq) → PbI₂ (s) + 2KNO₃ (aq)

## Referències

* ↑ Olmsted, John A.; Williams, Gregory M. Chemistry, the Molecular Science (en anglès). Jones & Bartlett Learning, 1997, p. 166. ISBN 0815184506.

## Enllaços externs

* http://www.npi.gov.au/database/substance-info/profiles/50.html Arxivat 2008-01-11 a Wayback Machine.
* http://www.atsdr.cdc.gov/toxfaqs/tf.asp?id=93&tid=22 Arxivat 2009-12-08 a Wayback Machine.
# Francis Kerbiriou

Francis Kerbiriou (Rennes, 11 de maig de 1951) és un atleta francès, ja retirat, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4×400 metres, formant equip amb Gilles Bertould, Roger Vélasques i Jacques Carette, va guanyar la medalla de bronze, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal, quedà eliminat en sèries en els 4×400 metres.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el 4x2 voltes del Campionat d'Europa d'atletisme en pista coberta de 1973 i una medalla de plata als Jocs del Mediterrani de 1975. A nivell nacional guanyà els campionats francesos dels 400 metres el 1972 i 1975.

## Millors marques

* 400 metres. 46.01" (1972)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Francis Kerbiriou». [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «les Biographies». [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ Dupuy, Gérard. «Les finalistes des championnats de France – 1970 à 1980» (en francès). cdm.athle.com, 15-05-2021. Arxivat de l'original el 2021-05-15. [Consulta: 7 octubre 2022].
# Il Boemo

Il Boemo (literalment "La bohèmia") és una pel·lícula de 2022 sobre la vida i la carrera del compositor txec Josef Mysliveček (1737–1781), dirigit per Petr Václav. Mysliveček va ser un dels compositors d'òpera seria més aclamats i prolífics a Itàlia durant la segona meitat del segle XVIII, i mentor i amic de Wolfgang Amadeus Mozart. La pel·lícula és protagonitzada per Vojtěch Dyk, Elena Radonicich, Barbara Ronchi i Lana Vlady. La música de la pel·lícula ha estat gravada pel conjunt txec Collegium 1704 dirigit per Václav Luks, amb solistes internacionals com Philippe Jaroussky, Emöke Baráth, Raffaella Milanesi i Simona Šaturová. Va ser seleccionada com a entrada txeca a la millor pel·lícula internacional als Premis Oscar de 2022. Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2022 el 19 de setembre de 2022. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Repartiment

* Vojtěch Dyk com a Josef Mysliveček
* Barbara Ronchi com a Caterina Gabrielli
* Lana Vladi com a Anna Fracassati
* Elena Radonicich com a marchesa
* Diego Pagotto com a Orfeo Crispi
* Philip Hahn com a Wolfgang Amadeus Mozart

## Producció

La pel·lícula està coproduïda per la República Txeca, Itàlia i Eslovàquia, i va comptar amb el suport, entre d'altres, del Czech Film Fund, el Ministeri de Cultura italià i el Slovak Audiovisual Fund; el productor és Jan Macola i Mimesis Film, els coproductors són Marco Alessio (Dugong Film) a Itàlia, Marek Urban (sentimentalfilm) a Eslovàquia i Czech Television i MagicLab a la República Txeca.
Petr Václav ha destacat Barry Lyndon de Stanley Kubrick, en relació al treball de càmera, la il·luminació i l'estil narratiu, i Amadeus de Miloš Forman, pel que fa al treball amb l'òpera i la música, com a referents cinematogràfics particulars.

## Referències

* ↑ «Il Boemo - film in lavorazione - film & docu». [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Josef Václav Myslivček: Il (divino) Boemo», 30-04-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Il BOEMO». [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ «Do bojů o Oscara jde český film, který diváci ještě neviděli». [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ «O Oscara se bude za Českou republiku ucházet Il Boemo, film s Vojtou Dykem» (en txec). [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ «Il Boemo». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Petr Vaclav Soon to complete his dream film Il Boemo | Czech Film Center». [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ «Petr Václav prepares to shoot the ambitious historical biopic Il Boemo». [Consulta: 19 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Il Boemo - Lloc web oficial
* Il Boemo a Goita què fan, ara!
# Escut d'Eslovènia

L'escut d'Eslovènia és d'atzur vorejat per una filiera de gules blaves excepte a la vora superior, carregat d'una muntanya estilitzada d'argent que representa el Triglav, la muntanya més alta del país, el qual alhora està carregat al peu de dues faixes ondades d'atzur que representen la mar Adriàtica i els rius eslovens; al cap de l'escut hi ha tres estrelles de sis puntes d'or posades en triangle, provinents de les armories de la casa comtal de Celje, governant als segles xiv i xv.
És obra de l'artista eslovè Marko Pogačnik i fou adoptat per l'Assemblea Nacional el 24 de juny de 1991.
L'escut apareix a la bandera estatal, al cantó superior esquerre.

## Escut anterior

* Escut de la República Socialista d'Eslovènia (1963-1991)
Les ones i el Triglav ja apareixien a l'escut de la República Socialista d'Eslovènia, una de les sis constituents de la desapareguda República Federal Socialista de Iugoslàvia. L'escut anterior era arrodonit, emmarcat per unes espigues de blat ornades amb fulles de tell i amb una estrella roja al capdamunt.

## Vegeu també

* Bandera d'Eslovènia

## Enllaços externs

* Govern d'Eslovènia – L'escut (anglès) (eslovè)
# Ilan Van Wilder

Ilan Van Wilder (Jette, 14 de maig de 2000) és un ciclista belga, professional des del 2020. Actualment corre a l'equip Soudal Quick-Step.
En el seu palmarès destaca la Volta a Alemanya de 2023.

## Palmarès

* 2018
** 1r a la Nokere Koerse júnior
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies d'Axel
* 2019
** Campió del Brabant flamenc de contrarellotge sub-23
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Priessnitz spa
* 2023
** 1r a la Volta a Alemanya i vencedor d'una etapa
** 1r a la Tre Valli Varesine

#### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2023. 12è de la classificació general

#### Resultats a la Volta a Espanya

* 2020. Abandona (1a etapa)
* 2022. 40è de la classificació general

## Referències

* ↑ «QUICK-STEP ALPHA VINYL TEAM». UCI.org. Union Cycliste Internationale. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «Vuelta a Alemania: Para Ilan Van Wilder la general y para Arvid de Kleijn la última etapa» (en spanish), 27-08-2023. [Consulta: 18 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a cqranking.com
* Fitxa a procyclingstats.com
# Escut d'Estònia

L'escut d'Estònia és l'històric d'or, amb tres lleopards d'atzur lampassats i armats de gules. És voltat de dues branques de roure fruitades d'or (a la versió simplificada, o armes petites, les branques de roure no hi són).

## HIstòria

Prové de les armories de Valdemar II de Dinamarca, que va governar el nord d'Estònia al segle xiii, per això és tan semblant a l'escut danès, tot i que a diferència d'aquell els lleons miren de cara, no de perfil, i hi manca el sembrat de fulles de nenúfar. De fet, aquests mateixos tres lleopards d'atzur en camper d'or, però coronats (com els lleons danesos), són les armes tradicionals de la ciutat de Tallinn, la capital estoniana, que significa precisament 'castell danès'.
Com que el senyal dels tres lleopards (és a dir, lleons heràldics passants que miren de cara) es va mantenir al llarg dels segles per la major part del territori estonià, tot i les diverses dominacions estrangeres de què fou objecte, el Riigikogu o Parlament de la República independent d'Estònia el va adoptar oficialment el 19 de juny de 1925.
Aquest escut fou prohibit arran de l'ocupació soviètica de 1940 i substituït per un de tall socialista. Amb de la recuperació de la independència el 7 d'agost de 1990, el 6 d'abril de 1993 es tornava a adoptar oficialment l'escut històric.

## Escut de l'RSS d'Estònia

* Escut de l'RSS d'Estònia (1940-1990)
L'escut de l'RSS d'Estònia no tenia cap senyal nacional, sinó els típicament comunistes de l'estrella roja, la falç i el martell, el sol ixent i les espigues de blat, i l'únic que identificava Estònia era la branca de pi.
Duia una cinta amb el lema nacional soviètic, «Proletaris de tots els països, uniu-vos!», escrit en estonià i en rus, i el nom oficial del país en estonià, Eesti NSV, és a dir Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik ('República Socialista Soviètica d'Estònia').

## Versions de l'escut

* Versió completa
* Versió simplificada

## Vegeu també

* Bandera d'Estònia
* Escut de Dinamarca

## Enllaços externs

* Símbols nacionals d'Estònia Arxivat 2006-10-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Heraldry of the World – Escut d'Estònia (anglès)
* Hubert Herald – Escut d'Estònia (anglès)
# Ildebrando II

Ildebrando II (Toscana, segle XI) va ser un noble italià.
Va ser fill d'Ildebrando I, l'origen del qual no està esclarit. Hom l'ha identificat a l'audiència de 1068 a Lucca a petició de la marquesa Beatrice de Toscana, a la qual també assisteix el seu germà Alberto, i on se'ls esmenta com fills d'Ildebrando.

## Referències

* ↑ Repetti, Emanuele. Supplemento al Dizionario geografico, fisico, storico della Toscana (en italià). Florència: Giovanni Mazzoni, 1845, p. 27.
* ↑ Ceccarelli Lemut, Maria Luisa. «La fondazione di Semifonte nel contesto della politica di affermazione signorile dei conti Alberti». A: Semifonte in Val d'Elsa e i centri di nuova fondazione dell'Italia medievale (1202-2002) (en italià). Leo S. Olschki, 2002.
* ↑ Abatantuono, Michelangelo; Righetti, Luciano. I conti Alberti (secoli XI-XIV). Gruppo di studi Savena Setta Sambro, 2000, p. 20.
# Regne de Déu

El Regne de Déu (del grec βασιλεία τοῦ θεοῦ, basileia tou theou) o Regne dels Cels és un concepte teològic emprat en el judaisme i en el cristianisme (i de manera menys important en l'islam) per a referir-se al futur regnat o sobirania de Déu sobre totes les nacions de la terra.

## Referències

* ↑ Mercer Dictionary of the Bible by Watson E. Mills, Edgar V. McKnight and Roger A. Bullard (May 1, 2001) ISBN 0865543739 page 490
* ↑ George Eldon Ladd, The Presence of the Future: The Eschatology of Biblical Realism, Eerdmans (Grand Rapids: 1974), 46–47.

## Vegeu també

* Regne de Déu (cristianisme)
# Bismita

La bismita és un mineral de la classe dels òxids que rep el seu nom de la seva composició química. Va ser descoberta l'any 1868, i la localitat tipus d'aquesta espècie prové de la mina Colavi, Machacamarca, Província de Cornelio Saavedra, Departament de Potosí, Bolívia. També se la coneix amb el nom de wismuthokker.

## Característiques

Químicament, la bismita és un triòxid de bismut: Bi₂O₃. És un mineral monoclínic, però la forma típica d'aparició és massiva i argilosa, sense vidres macroscòpics. El color varia de verd a groc. Té una duresa a l'escala de Mohs entre 4 i 5, i una gravetat específica de 8,5 a 9,5, bastant alta per a un mineral no metàl·lic. És polimorfa de l'esferobismoïta, que cristal·litza en el sistema tetragonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bismita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, esferobismoïta, sillenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació

La bismita és un mineral secundari de les zones d'oxidació, que es forma a partir de minerals de bismut primaris. Va ser descrita per primera vegada a la mina Colavi, situada al districte miner de Machacamarca, a la província de Cornelio Saavedra (Potosí, Bolívia). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà)

## Referències

* ↑ «Bismite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ Castillo-Oliver, Montgarri; Melgarejo, Joan Carles; Torró, Lisard; Villanova-de-Benavent, Cristina; Campeny, Marc; Díaz-Acha, Yael; Amores-Casals, Sandra; Xu, Jingyao; Proenza, Joaquin; Tauler, Esperança «Sandstone-Hosted Uranium Deposits as a Possible Source for Critical Elements: The Eureka Mine Case, Castell-Estaó, Catalonia». Minerals, 10, 1, 1-2020, pàg. 34. DOI: https://doi.org/10.3390/min10010034 [Consulta: 13 gener 2024].
# Illa Candlemas

L'illa Candlemas és una petita illa volcànica deshabitada de les Illes Sandwich del Sud. Té una superfície de 14 km², amb 5,5 km de llarg per 2,5 km d'ample. L'illa va ser descoberta el 2 de febrer de 1775 per James Cook a bord de l'HMS Resolution. L'illa rarament és visitada a causa de les condicions meteorològiques adverses i el seu aïllament, però està poblada per pingüins i aus marines , que formen grans colònies de cria.
L'illa consta de dues parts. La part sud-est està formada pels volcans Andròmeda, màxima altura de l'illa amb 550 msnm, i Perseus, que no presenten cap evidència d'activitat recent. A la part nord-oest hi ha el complex de cons d'escòria més jove de Lucifer Hill, que està envoltat de colades de lava, i on hi ha nombroses fumaroles que emeten gasos volcànics. S'han documentat erupcions d'aquest volcà el 1200 a.C., 1775, 1823, 1911 i 1953. Al voltant de les fumaroles creix una comunitat vegetal formada per molses i líquens.

## Referències

* ↑ Daniel G. Gionco. «Información geográfica sobre las Islas Sandwich del Sur».
* 1 2 Holdgate, M.W.; Baker, P.E. «The South Sandwich Islands: I. General description» (PDF). British Antarctic Survey Scientific Reports. British Antarctic Survey [Cambridge], vol. 91, 1979, pàg. 76.
* ↑ Logan, Niall A.; De Clerck, Elke; Lebbe, Liesbeth; Verhelst, An; Goris, Johan; Forsyth, Gillian; Rodríguez-Díaz, Marina; Heyndrickx, Marc; De Vos, Paul «Paenibacillus cineris sp. nov. and Paenibacillus cookii sp. nov., from Antarctic volcanic soils and a gelatin-processing plant». International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology, vol. 54, 4, 2004, pàg. 1071–1076. DOI: 10.1099/ijs.0.02967-0. ISSN: 1466-5034. PMID: 15280271.
* ↑ «Global Volcanism Program | Candlemas Island» (en anglès). [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ Holdgate, M.W.; Baker, P.E. «The South Sandwich Islands: I. General description» (PDF). British Antarctic Survey Scientific Reports. British Antarctic Survey [Cambridge], vol. 91, 1979, pàg. 76.
# Illa Low

L'illa Low (en castellà isla Baja) és un illa deshabitada de 14 km de llargada per 8 d'amplada, i una superfície de 181 km², que es troba 23 km al sud-est de l'illa Smith, a les illes Shetland del Sud. Rep el nom per la seva baixa elevació.

## Història

A partir de 1820 l'illa va aparèixer en diversos mapes de caçadors de foques. El primer desembarcament registrat a l'illa es va fer el 2 de febrer de 1821. Segons el Regne Unit, l'arxipèlag li pertany des de 1908 i, des de 1962, forma part del Territori Antàrtic Britànic. Des de 1940 i 1943 respectivament ha estat reivindicat per Xile i l'Argentina. Des de 1959 la zona està protegida pel Tractat Antàrtic.

## Fauna

Una important colònia de més de 100.000 parelles de pingüins carablancs es reprodueix a l'illa.

## Referències

* 1 2 «SCAR Composite Gazetteer». [Consulta: 12 març 2024].
* ↑ Mills, William J. Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia. Santa Barbara, Calif: ABC-CLIO, 2003, p. 386. ISBN 978-1-57607-422-0.
* ↑ «Cape Garry, Low Island». BirdLife International, 16-03-2021. [Consulta: 16 març 2021].
# Illa Nagai

L'illa Nagai és una illa deshabitada de les illes Shumagin, a la península d'Alaska, a l'estat d'Alaska, Estats Units. Fa uns 50 km de llargada i té una superfície de 310 km². Es troba al sud-est d'Unga.
El 31 d'agost de 1741 Nikita Shumagin, un mariner del vaixell Sant Pere de la Segona expedició a Kamtxatka, hi va morir d'escorbut. L'illa va ser cartografiada per primera vegada l'any 1836 per l'almirall rus Fiódor Litke.

## Referències

* 1 2 «Geographic Names Information System». [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ Donald J. Orth. Dictionary of Alaska Place Names. Glacier House Publications, 1967. ISBN 0-94478-002-4.
# Economia de l'Uzbekistan

L'Uzbekistan era una de les zones més pobres de l'antiga Unió Soviètica amb més de 60% de la seva població vivint en comunitats rurals densament poblades. En anys recents seva economia ha estat orientada des de la seva independència a una transició gradual a una economia de mercat. No obstant això, el progrés en reformes econòmics ha estat cautelos i ha registrat alguns assoliments. Encara no s'ha eliminat la bretxa entre el mercat negre i les taxes de canvi oficials. El comerç restrictiu del règim i les seves polítiques generalment intervencionistes segueixen tenint efectes en la seva economia. Entre les restriccions imperants es troba la capacitat de convertibilitat de la moneda i altres mesures governamentals per controlar l'activitat econòmica, incloent la implementació de severes restriccions a les importacions i tancaments esporàdics de les seves fronteres amb els veïns Kazakhstan, Kirguizstan i Tadjikistan, els quals han portat a organitzacions internacionals a suspendre o fer marxa enrere els crèdits projectes.
El Govern de l'Uzbekistan, que treballa en estreta col·laboració amb el Fons Monetari Internacional, ha realitzat considerables progressos en la reducció de la inflació i el dèficit pressupostari. La moneda nacional (el som uzbek) es va fer convertible en 2003 com a part del programa d'estabilització dissenyat pel FMI, encara que segueixen existint algunes restriccions administratives. L'agricultura i la indústria contribueixen igualment en l'economia, representant cadascun aproximadament una quarta part del PIB. Lo país és actualment el 2n major exportador de cotó del món encara que la importància d'aquest producte ha declinat significativament des de la seva independència. Així mateix, Uzbekistan és un gran productor d'or, amb la major mina a cel obert d'or al món, posseeix dipòsits substancials de coure, minerals estratègics, i un gran productor de petroli i gas natural.

## Referències

* ↑ (en rus) Comitè estatal de la República de l'Uzbekistan sobre estadístiques
* ↑ CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2016-07-09. [Consulta: 19 maig 2014].
# Illa Richards

L'illa Richards és una de les illes de l'arxipèlag Àrtic Canadenc dins dels Territoris del Nord-oest, Canadà. L'illa està deshabitada i té una superfície de 2.165 km$^2$, amb 85 quilòmetres de llargada per 42 quilòmetres d'amplada. El seu límit oriental està marcat pel canal principal del riu Mackenzie, mentre que el seu límit occidental està definit pel canal Reindeer. La costa nord està definida pel mar de Beaufort. És una illa molt baixa, travessada per un laberint de canals i amb moltes llacunes i aiguamolls.
L'illa va ser batejada per John Richardson el 1826 en honor al governador del Banc d'Anglaterra, John Baker Richards.
A la zona hi ha importants jaciments de petroli i gas.

## Referències

* 1 2 «Canadian Arctic - Richards Island». www.oceandots.com. Arxivat de l'original el 23 December 2010. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ Franklin, John. Narrative of a second expedition to the shores of the Polar sea in the years 1825, 1826 and 1827, by John Franklin,... including an account of the progress of a detachment to the Eastward, by John Richardson.. Londres: J. Murray, 1828. «John Franklin 1826.»
* ↑ Harding, Lee; Nagy, John A. «Responses of Grizzly Bears to Hydrocarbon Exploration on Richards Island, Northwest Territories, Canada». Bears: Their Biology and Management, 4, 1980, pàg. 277–280. DOI: 10.2307/3872881. ISSN: 1936-0614.