OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grup de la fibroferrita

El grup de la fibroferrita és un grup de minerals format per dues espècies de la classe dels sulfats. Aquestes dues espècies són la fibroferrita, espècie que dona nom al grup, i la xitieshanita. La fibroferrita cristal·litza en el sistema trigonal, mentre que la xitieshanita ho fa en el monoclínic.
| Espècie | Fórmula |
| Fibroferrita | Fe³⁺(SO₄)(OH)·5H₂O |
| Xitieshanita | Fe³⁺(SO₄)Cl·6H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «07.DC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; cadenes d'octaedres que comparteixen costats» juntament amb altres minerals com l'aluminita, la butlerita, el botriògen, o la guildita, entre d'altres.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita una de les dues espècies, la fibroferrita, a les mines de Rocabruna de Gavà (Baix Llobregat), i a la mina de Llorts, a la parròquia d'Ordino (Andorra). La fibroferrita també ha estat trobada al planeta Mart.

## Referències

* ↑ «Fibroferrite group». Mindat. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Strunz-Mindat (2025) Classification - With only medium-sized cations; chains of edge-sharing octahedra». Mindat. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Mineral Location Search». [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Turu, Valenti; Michels «The Llorts mine: Historical background and geological characteristics». Institut d'Estudis Andorrans, 1995 [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ Farrand, William H.; Johnson, Jeffrey R.; Rice, Melissa S.; Wang, Alian; Bell, James F. «VNIR multispectral observations of aqueous alteration materials by the Pancams on the Spirit and Opportunity Mars Exploration Rovers». American Mineralogist, 101, 9, 01-09-2016, pàg. 2005–2019. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2016-5627 [Consulta: 13 març 2025].
# Slavikita

La slavikita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser anomenada l'any 1926 per Rudolf Jirkovsky i František Ulrich en honor del mineralogista txec František Slavík (1876-1957).

## Característiques

La slavikita és un sulfat de color groc verdós i lluentor vítria. Cristal·litza en el sistema trigonal, formant cristalls escamosos de fins a 0,3mm, normalment tabulars. Pot formar incrustacions o eflorescències, i s'hi pot trobar de manera massiva o en petits grans. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3,5. La seva densitat es troba entre 1,905 i 1,99 g/cm³.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la slavikita pertany a «07.DF - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: uklonskovita, caïnita, natrocalcita, metasideronatrita, sideronatrita, despujolsita, fleischerita, schaurteita, mallestigita, metavoltina, lannonita, vlodavetsita, peretaita, gordaita, clairita, arzrunita, elyita, yecoraita, riomarinaita, dukeita i xocolatlita.

## Formació

Es troba com a producte de l'oxidació de la pirita en esquists i pissarres. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pickeringita, halotriquita, pirita i guix.

## Referències

* ↑ «Slavíkite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2015].
# Escanyapolls

L'escanyapolls o cérvol volant (Lucanus cervus) és una espècie de coleòpter escarabeiforme de la família Lucanidae, un dels insectes més grossos de Catalunya, on no és rar de trobar als boscos caducifolis, ja que les larves s'alimenten de fusta en descomposició.

## Morfologia

És el coleòpter més gran d'Europa. Presenten un notable dimorfisme sexual: els mascles són més grossos que les femelles i presenten mandíbules molt desenvolupades. Encara que tinguin unes mandíbules tan prominents són massa febles per fer cap mena de mal. La seva mida oscil·la entre els 3 i 9 cm els mascles i els 2,8 i 5,4 cm les femelles.

## Ecologia

Està associat a boscos caducifolis, no necessàriament de Quercus, com se sol creure. Les larves s'alimenten de fusta en estat de descomposició i són bastant polífagues mentre que els adults ho fan de saba o fruita. Els adults es poden veure entre juny i setembre i els mascles emergeixen abans que les femelles.
Generalment els adults són actius durant el vespre i la nit, encara que també poden ser observats durant el dia. Els mascles es concentren entorns a fonts d'aliment i de les femelles, llocs on es produeixen lluites, de les que resulten guanyadors els mascles més grossos.

## Referències

* ↑ «escanyapolls». Termcat. [Consulta: 11 abril 2022].
* 1 2 3 4 «Lucanus cervus» (en castellà). Bases ecológicas preliminares para la conservación de las especies de interés comunitario en España: invertebrados. Marcos Méndez Iglesias. 2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 31 agost 2015].
# Gu Bon-gil

Gu Bon-Gil –en hangul, 구본길– (Seül, 27 d'abril de 1989) és un esportista sud-coreà que competeix en esgrima, especialista en la modalitat de sabre.
Va participar en tres Jocs Olímpics d'Estiu entre els anys 2012 i 2020, i hi va obtenir dues medalles, or a Londres 2012 i or a Tòquio 2020.
Va guanyar deu medalles (2 d'or) en el Campionat del Món d'esgrima entre els anys 2011 i 2023 i vint medalles (setze d'or) en els Campionats d'Àsia entre els anys 2010 i 2023.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 1 | Sabre per equips |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 1 | Sabre per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2011 | Catania ( Itàlia) | 3 | Sabre individual |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 3 | Sabre per equips |
| 2014 | Kazán ( Rússia) | 2 | Sabre individual |
| 2014 | Kazán ( Rússia) | 2 | Sabre per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Sabre per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 2 | Sabre individual |
| 2018 | Wuxi ( Xina) | 1 | Sabre per equips |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 1 | Sabre per equips |
| 2022 | El Caire ( Egipte) | 1 | Sabre per equips |
| 2023 | Milà ( Itàlia) | 2 | Sabre per equips |
| Campionat d'Àsia ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2010 | Seül ( Corea del Sud) | 1 | Sabre individual |
| 2010 | Seül ( Corea del Sud) | 2 | Sabre per equips |
| 2011 | Seül ( Corea del Sud) | 2 | Sabre individual |
| 2011 | Seül ( Corea del Sud) | 1 | Sabre per equips |
| 2012 | Wakayama ( Japó) | 1 | Sabre individual |
| 2013 | Shanghai ( Xina) | 1 | Sabre individual |
| 2013 | Shanghai ( Xina) | 1 | Sabre per equips |
| 2014 | Suwon ( Corea del Sud) | 1 | Sabre individual |
| 2014 | Suwon ( Corea del Sud) | 1 | Sabre per equips |
| 2015 | Singapur | 2 | Sabre individual |
| 2015 | Singapur | 1 | Sabre per equips |
| 2016 | Wuxi ( Xina) | 1 | Sabre per equips |
| 2017 | Hong Kong | 1 | Sabre individual |
| 2017 | Hong Kong | 1 | Sabre per equips |
| 2018 | Bangkok ( Tailàndia) | 1 | Sabre individual |
| 2018 | Bangkok ( Tailàndia) | 3 | Sabre per equips |
| 2019 | Tòquio ( Japó) | 1 | Sabre individual |
| 2022 | Seül ( Corea del Sud) | 1 | Sabre individual |
| 2022 | Seül ( Corea del Sud) | 1 | Sabre per equips |
| 2023 | Wuxi ( Xina) | 1 | Sabre per equips |

## Referències

* ↑ «Gu Bon-Gil». Base de dades de la FIE (anglès)
# Lycium

Lycium és un gènere de plantes fanerògames de la família de les solanàcies (Solanaceae).

## Característiques

Algunes espècies, com l'arç de tanques (Lycium europaeum) i Lycium intricatum d'aquest gènere creixen a zones àrides i muntanyoses d'Alacant, Múrcia i Almeria; on s'utilitzen per a fer vores o tanques de baix cost entre terrenys, a causa de les seves espines.
Dues espècies l'arç negre (Lycium barbarum) i Lycium chinense produeixen les baies anomenades goji.

## Taxonomia

N'hi ha unes 90 espècies del gènere; cal destacar:
* Lycium acutifolium
* Lycium afrum L.
* Lycium ameghinoi
* Lycium amoenum
* Lycium andersonii
* Lycium arenicola
* Lycium australe F.Muell.
* Lycium barbarum - arç negre, "goji"
* Lycium bosciifolium
* Lycium berlandieri Dunal
* Lycium brevipes
* Lycium californicum
* Lycium carolinianum Walter
* Lycium chilense
* Lycium chinense - arç de la Xina, "goji"
* Lycium cinereum
* Lycium cooperi
* Lycium decumbens
* Lycium depressum
* Lycium eenii
* Lycium europaeum (= L. intricatum) - arç de tanques, cambronera, ullastre d'ase o arn
* Lycium exsertum
* Lycium ferocissimum – arç africà
* Lycium fremontii
* Lycium gariepense
* Lycium grandicalyx
* Lycium horridum
* Lycium hirsutum
* Lycium macrodon
* Lycium mascarenense A.M. Venter & A.J. Scott (= L. tenue var. sieberi)
* Lycium nodosum
* Lycium oxycarpum Dunal
* Lycium pallidum
* Lycium pilifolium
* Lycium pumilum
* Lycium ruthenicum
* Lycium sandwicense A.Gray – ʻŌhelo kai (a Hawaii)
* Lycium schizocalyx
* Lycium schweinfurthii
* Lycium shawii Roem. & Schult. – arç d'Aràbia
* Lycium sokotranum
* Lycium strandveldense
* Lycium tenue L.
* Lycium tenuispinosum
* Lycium tetrandrum
* Lycium villosum

## Referències

* 'Mansfeld's Encyclopedia of Agricultural and Horticultural Crops' (P. Hanelt & IPK (editors) 2001, Springer).
* Huxley, A., ed. (1990). New RHS Dictionary of Gardening. Macmillan.

## Enllaços externs

* Lycium Fruit - Dharmananda, Subhuti Arxivat 2005-10-25 a Wayback Machine..
* Hitchcock, Charles Leo (1932): A Monographic Study of the Genus Lycium of the Western Hemisphere. Annals of the Missouri Botanical Garden
* Lycium a catalogueoflife.org (anglès)
# Adamita

L'adamita és un mineral del grup de l'olivenita que pertany a la classe dels fosfats. El seu nom va ser proposat per Charles Friedel l'any 1866 en honor del geòleg francès Gilbert-Joseph Adam (1795-1881), qui va descobrir el primer exemplar a Chañarcillo, Atacama (Xile).

## Característiques

Forma part de la sèrie adamita-olivenita, i és el dimorf ortoròmbic de la paradamita. Depenent de la presència d'altres elements a la seva composició se'n coneixen diferents varietats: alumoadamita, cobaltoadamita ((Zn, Co)AsO₄OH), cuproadamita ((Zn, Cu)₂AsO₄OH), manganadamita ((Zn, Mn)₂AsO₄OH) o niqueladamita ((Zn, Ni)₂AsO₄(OH)).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'adamita pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, sarkinita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, althausita, eveïta, libethenita, olivenita, zincolibethenita, zincolivenita, auriacusita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, scorzalita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, fosfoel·lenbergerita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.

## Formació i jaciments

Es troba habitualment en zones d'oxidació o humitat sobre menes de zinc. Habitualment és de color groc, però es tenyeix de verd per inclusions de coure. Normalment es presenta associada a la smithsonita, hemimorfita, escorodita, calcita, quars i limonita, entre d'altres.
Als territoris de parla catalana s'ha trobat adamita a la mina de Les Ferreres, a Rocabruna (Camprodon, Girona), a la mina Atrevida (Vimbodí, Tarragona), a la mina Linda Mariquita, a El Molar (Priorat, Tarragona), a la mina San José (Chóvar, Castelló) i a Can Pei (Montferrer, Pirineus Orientals).

## Referències

* ↑ «Alumino Adamite» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Cobaltoan Adamite» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Cuprian Adamite» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Manganoan Adamite» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Nickeloan Adamite» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Adamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Adamite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 24 novembre 2013].
# Gueorgui Màrkov

Gueorgui Màrkov (búlgar: Георги Мърков) (Gorno varshilo, 5 d'abril de 1946) és un lluitador búlgar, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de lluita, d'or el 1970 i de bronze el 1971, així com dues medalles al Campionat d'Europa de lluita, d'or el 1972 i de plata el 1974.
Una vegada retirat passà a fer d'entrenador de lluita. Als Campionats d'Europa de 1984, disputats a Jönköping, va desarmar un terrorista armat amb una pistola que volia irrompre a la pista de combat.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Georgi Markov». [Consulta: 30 maig 2024].
* 1 2 «International Wrestling Database». [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ BJJEE. «Olympic Wrestling Gold Medalist Stops Armed Terrorist With Takedown» (en anglès americà), 16-07-2018. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «Back in the 1984 on the European Championship in Jönköping (Sweden) the Bulgarian Olympic Wrestling gold medalist Georgi Markov disarmed an armed... | By BJJ HottakesFacebook». [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «Bulgarian olympic shampions», 11-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-02-11. [Consulta: 30 maig 2024].
# Guerman Sveixnikov

Guerman Sveixnikov (Nijni Nóvgorod, 11 de maig de 1937 - Nijni Nóvgorod, 9 de juny de 2003) fou un tirador d'esgrima rus, especialista en floret, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla d'or en la prova de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova de floret per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la de floret individual quedà eliminat en sèries. El 1968, a Ciutat de Mèxic, va disputar els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on guanyà la medalla de plata en la prova de floret per equips. En la prova del floret individual fou setè.
En el seu palmarès també destaquen dotze medalles al Campionat del Món d'esgrima, nou d'or, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1958 i 1969. També guanyà les Copes d'Europa entre 1965 i 1968 i el campionat soviètic de 1958, 1962, 1966, 1967 i 1969.
Una vegada retirat fou entrenador de la selecció soviètica als Jocs Olímpics de 1972. Posteriorment va treballar com a entrenador a Hongria (1985-1994) i Egipte (1994-2000).

## Referències

* ↑ «Утрата» (en rus). [Consulta: 1r agost 2023].
* 1 2 «Olympedia – German Sveshnikov». [Consulta: 1r agost 2023].
* 1 2 «Лауреат». [Consulta: 1r agost 2023].
# Sadr

Sadr (Gamma del Cigne / γ Cygni) és el segon estel més brillant de la constel·lació del Cigne després de Deneb (α Cygni). Situada al centre de l'asterisme de la Creu del Nord, la seva magnitud aparent és de +2,23. El seu nom prové de la paraula àrab صدر Sadr, "pit", paraula que dona nom a l'estrella Schedar (α Cassiopeiae). Es troba a uns 1500 anys llum de distància de la Terra.
Sadr és una estrella supergegant groga de tipus espectral F8 Ib, aproximadament 65.000 vegades més lluminosa que el Sol, la temperatura superficial és de 6500 K. D'acord amb la seva brillantor i temperatura, es pot estimar que en el moment del seu naixement la seva massa era unes 12 vegades més gran que la massa solar, la qual cosa la situa en el límit d'acabar els seus dies com una supernova. Al diagrama de Hertzsprung-Russell està situada prop de la regió on les estrelles es tornen inestables i comencen a prémer, variant en brillant. Encara que no és una estrella clarament variable, sembla prémer en una forma complexa amb un cicle de 74 dies.
Visualment localitzada en una complexa regió de la Via Làctia, apareix envoltada per la nebulosa d'emissió difusa IC 1.318, il·luminada per estrelles joves i calentes. No obstant això, Sadr no forma part de la nebulosa, ja que està a mig camí entre aquesta i la Terra, sent una estrella en primer pla. El cúmul obert NGC 6910, en el mateix camp visual, també es troba molt més distant.

## Referències

* ↑ «The Physical Basis of Luminosity Classification in the Late A-, F-, and Early G-Type Stars. I. Precise Spectral Types for 372 Stars» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 4-2001, pàg. 2148–2158. DOI: 10.1086/319956.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ Mario Perinotto «A catalogue of stellar rotational velocities» (en anglès). Contributi dell'Osservatorio Astrofisica dell'Universita di Padova in Asiago, 1970, pàg. 1.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 8-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
* ↑ David L. Lambert «The abundances of carbon, nitrogen and oxygen in the atmospheres of Cepheid variables: evidence for helium enrichment» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 5-1981, pàg. 1018–1034. DOI: 10.1086/158879.

## Enllaços externs

* Dades astronòmiques de Sadr (SIMBAD)
* Sadr (Stars, Jim Kaler) Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.
* Les 150 estrelles més lluminoses en el catàleg Hipparcos
# SK Dinamo Tbilisi

El SK Dinamo Tbilisi és un club poliesportiu de Geòrgia, de la ciutat de Tbilisi. Va ser fundat el 1925. Les seccions de futbol i bàsquet són les més importants. L'equip de futbol juga actualment a la primera divisió de la lliga georgiana.

## Història

Evolució del nom:
* 1925: Dinamo Tbilisi
* 1990: Iberia Tbilisi
* 1992: Iberia-Dinamo Tbilisi
* 1993: Dinamo Tbilisi

## Palmarès
### Futbol
#### Tornejos nacionals

* Lliga georgiana de futbol (19): 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2003, 2005, 2008, 2013, 2014, 2016, 2019, 2020, 2022.
* Copa georgiana de futbol (13): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2003, 2004, 2009, 2013, 2014, 2015, 2016.
* Supercopa de Geòrgia (9): 1996, 1997, 1999, 2005, 2008, 2014, 2015, 2021, 2023.
* Lliga de l'URSS de futbol (2): 1964, 1978.
* Copa de l'URSS de futbol (2): 1976, 1979.

#### Tornejos internacionals

* Recopa d'Europa (1): 1981.

### Bàsquet
#### Tornejos internacionals

* Eurolliga (1): 1962 - Subcampió (1): 1960

## Futbolistes destacats

* Borís Paitxadze
* David Kipiani
* Xota Arveladze
* Archil Arveladze
* Kakha Kaladze
* Georgi Kinkladze
* Lèvan Kobiaixvili
* Nedijeljko Zelić

## Enllaços externs

* SK Dinamo Tbilisi - Lloc web oficial (anglès) (georgià)
# Lligament vertebral comú posterior

El lligament vertebral comú posterior (o lligament longitudinal posterior) és un lligament que connecta les superfícies posteriors de les cossos vertebrals de totes les vèrtebres dels humans. Prevé dèbilment la hiperflexió de la columna vertebral. També prevé l'hèrnia discal posterior, encara que els problemes amb el lligament la poden facilitar.
El lligament longitudinal posterior està situat dins del canal vertebral. S'estén per les superfícies posteriors dels cossos de les vèrtebres.

## Referències

* ↑ Cramer, Gregory D. «5 - The Cervical Region». A: Clinical anatomy of the spine, spinal cord, and ANS. 3rd. St. Louis: Mosby, Elsevier Health Sciences, 2014, p. 135–209. DOI 10.1016/B978-0-323-07954-9.00005-0. ISBN 978-0-323-07954-9. OCLC 830314791.

## Vegeu també

* Lligament vertebral comú anterior
# La filla del rei barbut

La filla del rei barbut és una òpera bufa composta per Matilde Salvador sobre un llibret de Manuel Segarra, basat en els relats de la mitologia local del llibre Tomba Tossals de Josep Pasqual Tirado. Es va estrenar el 31 de març de 1943 en el Teatre Principal de Castelló, després de superar les dificultats de la censura, ja que no s'admetia en aquell moment un text que no fos el castellá.. Dirigida pel marit de la compositora, Vicente Asensio Ruano
És una comèdia folklòrica de la plana castellonense per a representar en retaule de ninots i titelles, a la memòria de J.Pascual Tirado pare de "Tomba Tossals".
L'opera de Matilde Salvador entra dins la tradició tonal-modal de la lírica. «No es una òpera comercial. Està composta una mica contra els cantors i més en funció del text. Pretenia reformar el valor expressiu del text», va explicar na Matilde Salvador.
La música s'inspira en melodies populars i cançons sofisticades i molt estilitzades, conservant l'essència d'aquestes. Aquesta línia està dintre de la música de Matilde Salvador, que si pot resoldre l'harmonització amb tres notes no n'usa quatre. Està vinculada als corrents culturals o de pensament entre el Neoclassicisme, l'Impressionisme, el Nacionalisme en la estela del Retablo de Falla i dintre dels tres moviments que defineixen a la Generació del 27 a la qual pertany.
En la primera representació es van utilitzar marionetes per escenificar l'acció.

## Bibliografia

* Casares Rodicio, Emilio (2002). "Matilde Salvador Segarra". Madrid: Sociedad General de Autores y editores, vol. 9, p. 626.
* Fernández Cid, A. (1975). Cien años de teatro musical en España. Madrid.

## Referències

* ↑ El País, divendres 23 d'abril de 1982.
# Bizerte Sud

La delegació o mutamadiyya de Bizerte Sud o Bizerta Sud (àrab: معتمدية بنزرت الجنوبية, muʿtamadiyyat Binzart al-Janūbiyya) és una delegació de Tunísia, a la governació de Bizerta, que abraça tota la zona al sud i a l'oest de la ciutat de Bizerta fins al llac Ichkeul, al sud, i la mar Mediterrània, a l'oest. Té al nord la delegació de Bizerte Nord. El cens del 2004 li dona una població de 44.230 habitants.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 17 53 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en deu sectors o imades:
* Teskraia (17 53 51)
* Farhat Hached (17 53 52)
* Marnissa (17 53 53)
* Hicher (17 53 54)
* Sidi Ameur (17 53 55)
* Louata (17 53 56)
* Bab Mateur (17 53 57)
* Cité El Jala (17 53 58)
* El Massida (17 53 59)
* Sidi Ahmed (17 53 60)
A nivell de municipalitats o baladiyyes, forma part de la municipalitat de Bizerta (codi geogràfic 17 11), que s'estén pels deu sectors d'aquesta delegació i pels disset de les delegacions de Bizerta Nord i Zarzouna.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 55-59. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 140-141. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «أمر حكومي عدد 602 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-602 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, pàg. 1970-1998. ISSN: 9061 0330 9061 [Consulta: 7 desembre 2023].
# Didelphodon

Didelphodon és un gènere extint de mamífers metateris de la família Stagodontidae, que visqué a finals del període Cretaci a Nord-amèrica. Inclou tres espècies, Didelphodon vorax, D. padanicus i D. coyi. Encara que solament era una mica més gros que l'opòssum de Virgínia, fou un dels majors mamífers del Mesozoic.

## Referències

* Clemens, W. A.; Jr. (1979). Marsupialia. Mesozoic mammals: the first two-thirds of mammalian history. J. A. Lilligraven, Kielan-Jaworowska i W. A. Clemens, Jr. Berkeley, University of Califòrnia Press: 192–220.
* Cifelli, R. L.; Z.-X. Luo, et al. (2004). Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution and Structure. Nova York, Columbia University Press.