OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Loubna Mrie

Loubna Mrie (Latakia, 1991) és una activista dels drets civils siriana.

## Biografia

Mrie prové d'una família alauita d'un poble prop de Latakia. El seu pare és un alt funcionari de la Intel·ligència de la Força Aèria de Síria. Malgrat els seus vincles familiars, és una dels pocs alauites que s'han unit a la lluita contra el règim d'Àssad i ha estat titllada de traïdora pel seu pare.
Quan van esclatar els disturbis en les etapes inicials de la guerra civil siriana, Loubna va assistir a la Universitat de Latakia, però es va traslladar a Damasc el 2012, ja que es considerava que Latakia no era segura per als activistes. Això es va deure al fet que les tropes d'Àssad van obrir foc contra els manifestants civils. Posteriorment es va unir a l'Exèrcit Lliure de Síria (FSA) on va ajudar amb el transport d'aliments i ajuda mèdica, i després amb el contraban de municions. Va promoure els objectius de la revolució a la comunitat alauita i va parlar amb les víctimes de les tropes governamentals. Després que el seu pare va emetre una ordre de detenció, va fugir l'agost de 2012 a Turquia.
L'11 d'agost de 2012, la seva mare va ser segrestada, segons el seu pare, que posteriorment va trencar qualsevol contacte amb ella. Loubna va rebre més tard informació d'un amic sobre la mort de la seva mare.
Més tard es va convertir en fotoperiodista a Reuters amb seu a Alep, on va cobrir el conflicte i després es va traslladar a Nova York, on és investigadora i comentarista d'assumptes de Síria i Orient Mitjà. Ha estat publicada a The Washington Post, Rosa-Luxemburg-Stiftung, i The New Republic, entre altres publicacions.

## Referències

* 1 2 «Syria conflict: 'My father wants me dead'» (en anglès). BBC News.
* ↑ «Alawite FSA supporter whose father backs Assad tells of a Syrian family ripped apart» (en anglès). The National.
* 1 2 «I Left My Family for the Free Syrian Army» (en anglès). VICE, 27-11-2012.
* ↑ Slackman, Michael «Syrian Troops Open Fire on Protesters in Several Cities» (en anglès). The New York Times, 25-03-2011. ISSN: 0362-4331.
* 1 2 3 Chulov, Martin «Syrian exile: 'My mother is dead. And it was my father who killed her'» (en anglès). The Guardian, 11-11-2012. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «İstanbul'da yalnız bir Suriyeli» (en turc). Akşam.
* ↑ «Afrin After the Turkish Invasion» (en anglès). RLS (Rosa-Luxemburg-Stiftung).
* ↑ «Loubna Mrie, Kevorkian Center for Near Eastern Studies, New York University» (en anglès). Near East Studies (Universitat de Nova York).
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1957

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1957 es van celebrar a la República Popular de Polònia per a renovar el Sejm el 20 de gener de 1957, amb el Partit Comunista i els partits satèl·lits en un sistema de candidatures úniques per circumscripció, cosa que facilitava que sempre sortissin elegits el mateix nombre d'escons per als diferents partits, aplegats en el Front de la Unitat Nacional (Front Jedności Narodu). La participació fou del 94,00%.
El nou secretari del partit Władysław Gomułka, nomenat després de les protestes de Poznań de 1956, va mantenir com a primer ministre de Polònia el continuista Józef Cyrankiewicz, nomenat el 1954, alhora que s'iniciava un tímid procés de desestalinització que va despertar moltes expectatives, fins i tot el cardenal Stefan Wyszyński li va donar un vot de confiança, però va desencoratjar als polonesos molt aviat.

## Resultats

| | FJN | | Partit Obrer Unificat Polonès | 16,563,314 | 98.40 | 239 / 459 | 34 |
| | FJN | | Partit Popular Unit | 16,563,314 | 98.40 | 118 / 459 | 28 |
| | FJN | | Partit Demòcrata | 16,563,314 | 98.40 | 39 / 459 | 14 |
| | FJN | | Independents | 16,563,314 | 98.40 | 63 / 459 | 26 |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 16,833,316 | 99.65 | – |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 58,897 | 0.35 | – |
| Total | Total | Total | Total | 16,892,213 | 100.00 | 459 | 34 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 17,944,081 | 94.14 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. Ed. Baden-Baden, Germany: Nomos, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Louis Bonnaire

Louis Bonnaire (Liesse-Notre-Dame, 13 de març de 1751 - Saint-Sauveur, 19 de juny de 1807) fou un general major de la Revolució Francesa.
Va servir en un regiment de Dragons sota l'Antic Règim on es va allistar el 5 de juny de 1769. Va esdevenir oficial de la Guàrdia Nacional durant la Revolució Francesa, després capità del 6è Regiment d'Hússars el 20 d'abril de 1793.
Va ser nomenat general de brigada el 20 de setembre de 1793 a l'Exèrcit del Nord, després va ser enviat a l'Exèrcit de l'Oest. Va ser elevat al rang de general de divisió el 9 d'abril de 1794. A la Vendée, va comandar la vuitena de les onze columnes infernals de Louis Marie Turreau. Suspès el juny de 1795, va ser reintegrat quatre mesos després i va continuar servint a Occident. Va ser admès a la jubilació el 1796.
Va morir el 19 de juny de 1807 a Saint-Sauveur.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Jean PESTEL. «Le général Liébert et Louis Bonnaire» (en francès). Liesse Notre Dame. Commune de Liesse Notre Dame. [Consulta: 27 febrer 2024].
# Luci Cecili Metel (cònsol)

Luci Cecili Metel (llatí: Lucius Caecilius L. F. C. N. Metellus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Cecília, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va ser cònsol l'any 251 aC junt amb Gai Furi Pacil i va ser enviat amb el seu col·lega a Sicília per oposar-se a Àsdrubal, el general cartaginès. Els soldats romans es van alarmar tant en veure els elefants cartaginesos que no es van aventurar a atacar l'enemic i Metel i el seu col·lega van restar inactius durant molt de temps. Finalment, quan Furi Pacil va retornar a Itàlia amb una part de les forces, Àsdrubal va aprofitar per atacar Panorm, però llavors va ser derrotat per Metel que va capturar tots els elefants i va fer nombroses baixes als cartaginesos. Els elefants capturats els va exhibir Metel en el seu triomf a Roma. Aquesta victòria va establir la supremacia romana a Sicília, i va tenir una influència decisiva sobre el curs de la guerra.
L'any 249 aC va ser magister equitum del dictador Aule Atili Calatí i el 247 aC cònsol per segona vegada amb Numeri Fabi Buteó, període en què no va passar res destacat. Quatre anys després, el 243 aC va ser escollit pontífex màxim, dignitat que va exercir durant 22 anys.
Devia morir poc abans de començar la Segona Guerra Púnica, el 221 aC. Els historiadors parlen d'una acció de Metel quan era pontífex màxim: l'any 241 aC va rescatar el Palladium quan el temple de Vesta es va cremar, però va resultar ferit i va perdre la vista. Se'l va recompensar amb una estàtua al Capitoli, i el permís, que no s'havia donat mai a ningú, d'anar al senat en cotxe. Va ser nomenat dictador l'any 224 aC, amb la finalitat de celebrar comicis. Plini enumera els seus mèrits i distincions en un extracte que va fer a partir de l'oració funerària del seu fill, Quint Cecili Metel.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1056.
* ↑ Plini. Naturalis Historia VII,43
# Institut Amatller d'Art Hispànic

L'Institut Amatller d'Art Hispànic és una institució privada fundada el 1941 per Josep Gudiol i Ricart a la Casa Amatller de Barcelona, obra modernista de Josep Puig i Cadafalch. Va ser possible pel mecenatge de Teresa Amatller i Cros, filla del gran industrial xocolater i fotògraf Antoni Amatller i Costa, que a més de cedir la seva casa va adquirir l'Arxiu Mas.
Des de la mort del fundador, el director és Santiago Alcolea Blanch, que hi ha introduït les tècniques digitals. El patronat que governa la fundació està presidit per l'historiador de l'art Francesc Fontbona, que succeí Montserrat Blanch, vídua de l'anterior president Santiago Alcolea i Gil.
L'Institut ha editat obres importants per a l'art català i hispànic i és un punt de trobada d'historiadors de l'art d'arreu del món. S'hi va planejar i preparar la important col·lecció Ars Hispaniae i la participació catalana en el Congrés Internacional d'Història de l'Art del 1973. També s'hi organitzen exposicions d'art i cursos i conferències sobre temes artístics.

## Fons

Manté una gran fototeca amb més de 360.000 negatius de l'arxiu Amatller i d'altres procedències (entre d'altres, hi ha els d'Adolf i Pelai Mas, especialitzat en la fotografia d'art, i els de Josep Gudiol) i per un banc d'unes 90.000 imatges digitals. A més, hi ha una biblioteca especialitzada en la mateixa temàtica, amb més 16.000 volums.
La col·lecció Amatller compta amb vidres d'excavació, romans (segles iii-iv), catalans i d'altres manufactures (segles xv-xviii), així romàniques i gòtiques sobre fusta (entre les quals, algunes de Bartolomé Bermejo), mobiliari, exemplars d'indumentària litúrgica, tapissos i pintures de Ramon Casas i Lluís Graner, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Institut Amatller d'Art Hispànic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Història». Fundació Institut Amatller d'Art Hispànic.
* ↑ «Conservaran la col·lecció de vidre Amatller». Artneutre? Agenda Cultural i de les Arts Visuals, 28-05-2010.
# Canèfora

Canèfora o canèfores (en grec κανηφόρος, que porten cistells) també anomenades cistòferes, eren noies verges ateneses d'entre onze i quinze anys, que participaven en processons religioses com ara les Panatenees o les Dionísies. Aquestes donzelles eren triades entre les filles de les millors famílies de la ciutat d'Atenes. Portaven cistells amb ofrenes per als déus, garrafes de vi per a les libacions, garlandes per a guarnir els animals per sacrificar i els ganivets per immolar-los. Anaven en processó fins a arribar al temple de la divinitat on li oferien els seus presents.
A la comèdia Lisístrata d'Aristòfanes trobem una dona que diu que va començar als set anys a sortir en diferents processons i "Finalment, bella com era, vaig ser canèfora i portava un collaret de figues" (Lisístrata, 641-647). Ésser canèfora a l'Atenes clàssica donava molt de prestigi a les noies i a les seves famílies. Tucídides explica a La guerra del Peloponès (Llibre VI, 56 i ss.) que un ciutadà atenès va assassinar el tirà Hiparc per haver rebutjat la seva germana com a canèfora a les Grans Panatenees de l'any 514 aC i d'aquesta manera havia humiliat la seva família.
Els atenesos també donaven aquest nom a les joves a punt de casar-se quan portaven ofrenes a Àrtemis per demanar-li permís per canviar d'estat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman antiquities. Vol. I. Londres: John Murray, 1875, p. 237.
# Chiara di Rosemberg

Chiara di Rosemberg és una òpera en dos actes composta per Luigi Ricci sobre un llibret de Gaetano Rossi. Es va estrenar l'11 d'octubre de 1831 al Teatro alla Scala de Milà.
També s'estrenà com a Chiara di Montalbano a França el 1835.

## Referències

* ↑ Fort i Romeu, Joan. «Òperes representades al Gran Teatre del Liceu des de 1847-1936». Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. [Consulta: 25 gener 2018].
# Arenaria (ocell)

Arenaria és un gènere d'ocells de la família dels escolopàcids (Scolopacidae).

## Taxonomia

S'han descrit dues espècies:
* remena-rocs comú (Arenaria interpres).
* remena-rocs fosc (Arenaria melanocephala).

## Particularitats

N'hi ha dues espècies. Es coneixen amb els noms de "picaplatges" o "remena-rocs". L'últim nom és una traducció de llur nom anglès turnstone.

## Referències

* Thomas, Gavin H.; Wills, Matthew A. & Székely, Tamás (2004): A supertree approach to shorebird phylogeny. BMC Evol. Biol. 4: 28. doi:10.1186/1471-2148-4-28 PDF fulltext Arxivat 2016-04-11 a Wayback Machine. Supplementary Material
* Alexander Wetmore (1937): The Eared Grebe and other Birds from the Pliocene of Kansas. Condor 39(1): 40. PDF fulltext Arxivat 2008-06-25 a Wayback Machine. DjVu fulltext Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Thomas et al. (2004)

## Enllaços externs

* Ruddy Turnstone - Cornell Lab of Ornithology
* Ruddy Turnstone Arenaria interpres - USGS Patuxent Bird Identification InfoCenter
* Ruddy Turnstone Information - South Dakota Birds and Birding
* Turnstones feeding and bathing
# Jaume Utrillo Morlius

Jaume Utrillo Morlius (Reus, 17 de novembre de 1887 - 11 d'octubre de 1976) va ser un farmacèutic i periodista català.
Era fill de Josep Utrillo Morlius, propietari, de Barcelona i de Magdalena Morlius Vidal, de Reus. Es va llicenciar en farmàcia l'any 1911 a la Universitat de Barcelona i es va quedar a viure en aquella ciutat. Va formar part del «Cuerpo de Inspectores Farmacéuticos Municipales», creat l'any 1935, i es desplaçava per tot l'estat. La seva vinculació amb Reus va ser constant, i hi anava amb freqüència. Va col·laborar amb articles periodístics als periòdics locals Ciutat (1930), Las Circunstancias (1928), la Revista del Centro de Lectura, sobretot a la postguerra, i al Semanario Reus. L'any 1915 va publicar diversos articles ideològics al setmanari barceloní L'Avençada, portaveu del Partit Republicà Radical d'Alejandro Lerroux, i més tard, ja al 1930, es va apropar al socialisme, com indiquen alguns articles seus publicats a Las Circunstancias.
Era un bon conferenciant i va parlar a l'Ateneu Enciclopèdic Popular, al Cercle Cultural de Sant Andreu de Palomar, a l'Ateneu Barcelonès, a Madrid diverses vegades, i al Centre de Lectura de Reus en moltes ocasions. Va escriure també sobre temes de demografia, i va publicar articles sobre la immigració, on parla de l’èxode rural a Catalunya en tres articles amb el mateix títol: «El éxodo rural en Cataluña y zonas limítrofes: Reacciones de los centros nucleares», a la Revista internacional de Sociología, números 34 i 36 de l'any 1951 i número 38 de 1952. En els tres articles fa constar que era membre del «Cuerpo de Inspectores Farmacéuticos Municipales». Quan es va jubilar va fixar la residència a Reus, on va morir. Va deixar al Museu de Reus alguns mobles d'estil modernista de bona qualitat.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. II. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 658.
* ↑ Pascual de Sans, Àngels «L'estudi de les migracions a Catalunya: l'estudi de la societat catalana». Revista Catalana de Sociologia, 27, 2011, pàg. 6.
# Ictiobus cyprinellus

Ictiobus cyprinellus és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nord-amèrica: les conques de la badia de Hudson, dels Grans Llacs d'Amèrica del Nord i del riu Mississipi des d'Ontario fins a Saskatchewan al Canadà i des de Montana fins a Louisiana als Estats Units.
Els mascles poden assolir 123 cm de longitud total i 31,9 kg de pes.
És ovípar.
Menja cladòcers, copèpodes i larves.
És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Referències

* 1 2 «Ictiobus cyprinellus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993. The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Maria Fuster Embuena

Maria Fuster Embuena (Gandia, 3 de setembre del 1988) és una periodista i presentadora valenciana.
Va estudiar Comunicació Audiovisual al Campus de Gandia de la Universitat Politècnica de València, i comença a treballar a les televisions locals. Posteriorment entraria com a reportera a Trencadís, de 8tv, i després d'un curt període a La Sexta, s'encarregaria dels reportatges de la segona temporada de Tips, a La 2. El setembre de 2017 entra a Tarda oberta, el magazín vespertí de TV3.
Amb l'inici d'emissions d'À Punt, passa a ser copresentadora del magazín El Matí d'À Punt. Posteriorment passaria per altres formats de la cadena, com el magazín Bona Vesprada, així com retransmissions de Falles i Fogueres.
El febrer de 2024, va ser seleccionada com directora adjunta d'Audiovisuals i Cinematografia de l'IVC.

## Referències

* 1 2 3 Cerezo, Cèlia «El reporterisme extrovertit de la saforenca Maria Fuster». Tresdeu.com, 30-04-2017.
* ↑ Cerezo, Cèlia «La gandiana Maria Fuster fitxa per TV3». Tresdeu.com, 03-08-2017.
* ↑ «Vador Lladó: “Farem un programa transversal en què tothom se senti còmode”». Diari Ara, 04-09-2017.
* ↑ «Clara Castelló i Carolina Ferre presentaran El Matí À Punt i À Punt directe a la televisió pública». Diari la Veu, 09-05-2018.
* 1 2 Garsán, Carlos; Devís, Álvaro. «María Fuster, María José Mora y Joan Cerveró, nuevos directores adjuntos del IVC». Culturplaza. [Consulta: 9 febrer 2024].
# The Red Pony (Copland)

The Red Pony (El poni vermell) és la banda sonora d'una pel·lícula basada en una història curta de John Steinbeck. Fou composta per Aaron Copland el 1948.
La música, que es toca ocasionalment com a obra orquestral curta en forma de suite, dura aproximadament uns 20-25 minuts i consta de sis peces separades:
* Morning on the Ranch
* The Gift
* Dream March and Circus Music
* Walk to the Bunkhouse
* Grandfather's Story
* Happy Ending.
# Galantis

En la mitologia grega Galantis (en grec antic Γαλανθίς) (o Galintias Γαλινθιάς), filla del tebà Pretos, era una serventa pèl-roja d'Alcmena que la va assistir durant el naixement d'Hèracles. Quan Alcmena estava de part, tenia moltes dificultats per parir a un nen tan gran. Després de set dies va demanar l'ajuda de les Moires i d'Ilitia, la deessa dels naixements. No obstant això, Ilitia no la va ajudar per exprés desig d'Hera. En lloc d'això, va estrènyer les seves mans i va creuar les seves cames, evitant que el nen naixés. Alcmena es va retorçar de dolor, va maleir els cels i es va posar a la vora la mort. Galantis, que entrava i sortia sovint, la va veure i, sospitant de les seues intencions, va presentar-se davant les divinitats i va dir de sobte que la seua senyora ja havia parit per ordre de Zeus. Indignades, les divinitats van abandonar la seva actitud i Ilitia, sorpresa, s'aixecà tot separant les cames, i llavors pogué néixer Heracles. La deessa, indignada amb aquest engany, transformà Galantis en una mostela. Va seguir vivint amb Alcmena després de la seva transformació. Hècate va apiadar-se de la pobre bèstia i la va convertir en la seva serventa i el seu animal de companyia. Quan Heracles es va fer gran, recordà aquella que l'havia permès néixer i li va alçar un santuari. Els tebans, durant les festes d'Hèracles, portaven ofrenes a Galantis.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 211. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Antoní Liberal. Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 182-184. ISBN 9788498592061
# Giovanna di Castiglia

Giovanna di Castiglia és una òpera composta per Antonio José Cappa. Es va estrenar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 2 de desembre de 1848.

## Referències

* ↑ «Llibret de l'estrena» (en castellà). Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 30 gener 2018].
# Tating

Tating és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situat a 5 quilòmetres al nord-est de Sankt Peter-Ording i a 15 km a l'oest de Tönning, a la península d'Eiderstedt.

## Referències

* ↑ Kunz, Harry; Panten, Albert. Die Köge Nordfrieslands (en alemany). Nordfriisk Instituut, 1997. ISBN 978-3-88007-251-0.
* ↑ The Regional Travel Guide for Schleswig-Holstein (Germany) (en anglès). YouGuide Ltd. ISBN 978-1-83714-156-2.
* ↑ Bülow, Jörg. Gemeindeverfassungsrecht für Schleswig-Holstein: Vorschriftensammlung mit einer einführenden Darstellung (en alemany). W. Kohlhammer Verlag, 2008. ISBN 978-3-555-01408-1.
# Institut La Pineda

L'Institut La Pineda, conegut també com Institut Badalona 1, és un centre d'educació secundària situat a la ciutat de Badalona (Barcelona). Fundat l'any 1915 com a Escola d'Arts i Oficis, que el 1978, davant l'augment de demanda d'estudis, es va dividir en dos centres. El 1983 es va inaugurar l'actual seu al carrer de la Batllòria.

## Història

Nascut com un centre de formació professional, el centre remunta els seus orígens en l'antiga Escola d'Arts i Oficis de Badalona, situada a l'actual edifici del Conservatori de Música. Promogut per l'Ajuntament de Badalona, encapçalat per l'alcalde Josep Casas, el centre va començar a funcionar el 1915, uns anys en què van ser-ne directors personatges insignes com Pompeu Fabra i Pau Rodon. El 1927 la primera seu va ser reformada i durant la dictadura de Primo de Rivera, el centre va passar a ser l'Escola Elemental del Treball.
Ja durant el franquisme, el 1957 va passar a anomenar-se Escola de Mestria Industrial i el 1970 va passar a ser Institut de Formació Professional Badalona 1. A finals de la dècada de 1970, la demanda de matrícules anava en alça i les instal·lacions havien quedat petites i obsoletes. El 1978 es va decidir dividir l'escola en dos: per una banda el «Badalona 1», avui La Pineda, i el «Badalona 2», que va donar lloc a l'Institut Pompeu Fabra.
Després de negociacions i pressions de diverses associacions del barri de Sant Crist, es va decidir construir el nou edifici sobre dues hectàrees de terreny vora el torrent de la Batllòria. Les obres van començar el 1982 i l'edifici va inaugurar-se i obrir les portes el 1983. El centre va donar-se-li el nom de «La Pineda» perquè es troba al costat d'un pineda que havia estat propietat de la torre de Can Pi i Gibert, actualment desapareguda.
Des d'ençà aleshores, el centre va oferir primer formació professional, especialitats d'electricitat, delineació i administració. Arran de la reforma de la llei educativa i la promulgació de la LOGSE a la dècada del 1990 es va convertir en un Institut d'Educació Secundària (IES) i van implantar-se els estudis d'Educació Secundària Obligatòria i de Batxillerat, sent un dels primers instituts a fer-ho el 1993 i 1995, respectivament. Amb els anys també s'ha diversificat l'oferta de graus de formació professional, tant de nivell mitjà com superior, convertint-se en un dels centres escolars més grans de Badalona i amb més oferta educativa.
El 2015, el centre va commemorar el seu centenari, amb la presència de la consellera d'educació, Irene Rigau.

## Referències

* 1 2 3 4 Palacio Serra, Francesc. Sant Crist de Can Cabanyes. Història d'un barri. Badalona: Associació de Veïns de Sant Crist de Can Cabanyes, 2017, p. 125-126.
* 1 2 3 4 «Un segle de coneixement, formació i persones». Diari de Badalona, 04-06-2015.
* ↑ Montagut i Barberà, M. Mercè «Pompeu Fabra, ciutadà de Badalona». Llengua Nacional, núm. 57, 2007, pàg. 39-41.
* 1 2 3 «La consellera d'Ensenyament, Irene Rigau, presideix el centenari de l'Institut La Pineda de Badalona». Govern de Catalunya, 27-05-2015. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Tremp per inducció

El tremp per inducció consisteix a exposar la peça d'acer a un camp magnètic altern el qual penetra superficialment (efecte licular).
Com més alta és la freqüència de treball, menor és la penetració sobre la peça. L'energia del camp magnètic es transforma en calor (per efectes de la histèresi i les corrents de Foucault sobre materials ferromagnètics), augmentant la temperatura de la superfície de la peça fins a arribar en pocs segons a la temperatura de tremp (900 °C aprox.). Quan sobrepassa determinada temperatura (Temperatura de Curie) el material perd les propietats ferromagnètiques i es redueix en gran manera la generació de calor.
Arribat a aquest punt s'elimina el camp magnètic i es refreda la peça de diverses maneres (corrents d'aire, aigua, solucions aquoses, etc.) Controlant d'aquesta manera la velocitat de refredament. Fent-ho amb gran rapidesa s'obtenen grans dureses, sent la duresa directament proporcional a la velocitat de refredament.

## Vegeu també

* Tremp (metal·lúrgia)

## Referències

* ↑ Temple y revenido a GH Induction.