OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Henok Goitom

Henok Goitom (municipi de Solna, 22 de setembre de 1984) és un exjugador de futbol. Té doble nacionalitat, de Suècia i d'Eritrea.

## Trajectòria

El 2003 va començar a jugar al Vasalund suec. Les temporades 2003-2004 i 2004-2005 va jugar a l'Udinese italià, a primera divisió del Calcio. D'aquest equip el va fitxar el Ciudad de Murcia a la segona divisió espanyola. Hi va estar dues temporades, la 2005-2006 i 2006-2007. A la temporada 2007-08, el va fitxar el Múrcia, que acabava de pujar a la Primera Divisió espanyola. A la seva carrera professional ha marcat 24 gols, més els actuals al Reial Múrcia. Durant la temporada 2008-09 jugà cedit al Real Valladolid. Fins al 2012 va jugar a la UD Almería.

## Referències

* ↑ «Henok Goitom» (en castellà). ceroacero.es. ZOS, Lda. [Consulta: 25 febrer 2024].
* 1 2 «Henok Goitom» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2024].
# Staurois

Staurois és un gènere de granotes de la família dels rànids que es troba a Brunei, Malàisia, Indonèsia i Filipines.

## Taxonomia

* Staurois latopalmatus
* Staurois natator
* Staurois nubilus (Mocquard, 1890)
* Staurois parvus (Inger & Haile, 1960)
* Staurois tuberilinguis

## Referències

* IUCN (anglès)
# Pyxicephalus adspersus

Pyxicephalus adspersus és una espècie de granota que viu a Angola, Botswana, Kenya, Malawi, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Eswatini, Tanzània, Zàmbia, Zimbàbue i, possiblement també, a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* Channing, A., Poynton, J.C., Minter, L., Howell, K. & Harrison, J. 2004. Pyxicephalus adspersus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Emmelsbüll-Horsbüll

Emmelsbüll-Horsbüll (frisó septentrional Ämesbel-Hoorbel, danès Emsbøl-Horsbøl) és un municipi rural del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És el resultat de la fusió el 1974 dels municipis Emmelsbüll i Horsbüll. El 2023 tenia 885 habitants.
El nom de les dues entitats del municipi té el sufix -büll, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’, la primera part sol ser un nom de persona. Sovint són assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic.
Els activitats econòmics més importants del poble són el negoci musclos, l'agricultura, l'energia eòlica i el turisme. És un «poble d'energia» amb el seu propi parc eòlic comunitari «Bürgerwindpark Emmelsbüll-Horsbüll» que va començar amb sis aerogeneradores el 2014, i que el 2024 ja n'explotava dotze.

## Llocs d'interés

* La platja Südwesthorn, antic port amb un alberg històric i l'estació de bombatge Schöpfwerk Südwesthorn del 1977 que garanteix el desguàs dels pòlders a baixamar, com que el municipi és a 0 metre del nivell mitjà del mar.
* L'església de Rimbertus de 1768 a Emmelsbüll
* L'església de la Mare de Déu de Horsbüll, la més antiga del Wiedingharde.

## Referències

* ↑ «Kreise, kreisfreie Städte, Ämter, Gemeinden und amtsfreie Gemeinden in Schleswig-Holstein» (en alemany). Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein, 2022. [Consulta: 15 març 2025].
* 1 2 3 «Gemeinde Emmelsbüll-Horsbüll» (en alemany). Amt Südtondern. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Regionaldaten für Emmelsbüll-Horsbüll [Dades regionals per a Emmelbüll-Horsbüll]» (en alemany). Statistik Nord, 31-12-2023. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.
* ↑ «Bürgerwindpark Emmelsbüll-Horsbüll GmbH & Co. KG» (en alemany). Northdata.
* ↑ «Windbranchentag Schleswig-Holstein» (en alemany). BWE, 24-04-2024. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Badestelle Südwesthörn» (en alemany). Batllia de Emmelsbüll-Horsbüll, 01-01-2021. [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Emmelsbüll-Horsbüll - Lloc web oficial
* «Bürgerwindpark Emmelsbüll-Horsbüll [Parc eòlic comunitari d'Emmelsbüll-Horsbüll]» (en alemany). Bürgerwindpark Emmelsbüll-Horsbüll GmbH & Co. KG. [Consulta: 15 març 2025].
# Groovy

Groovy és un llenguatge de programació orientat a l'objecte que utilitza la plataforma Java. Constitueix una alternativa al llenguatge Java per aquesta plataforma i utilitza per executar-se en la mateixa màquina virtual que aquest llenguatge. S'inspira en altres llenguatges dinàmics com són Python, Ruby i Smalltalk. Aquest objecte és producte de l'especificació JSR 241.
Groovy utilitza una sintaxi més pròxima al Java bytecode i es compila directament, ja sigui dinàmicament o amb un compilador en bytecode.
Groovy s'integra de manera natural amb l'entorn Java, ja que des del punt de vista de la màquina virtual de Java no és res més que bytecode de Java. És un concepte similar al llenguatge Scala.

## Vegeu també

* Grails

## Enllaços externs

* (anglés) Lloc web oficial
* (anglès) GroovyArxivat 2012-02-11 a Wayback Machine.
Viccionari
# Heorhi Pohòssov

Heorhi Pohòssov (Kíiv, 14 de juliol de 1960) és un tirador d'esgrima ucraïnès, ja retirat, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on disputà dues proves del programa d'esgrima sota bandera de la Unió Soviètica. Guanyà la medalla de plata en la prova del sabre per equips, mentre en la del sabre individual fou sisè. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, i sota bandera de l'Equip Unificat, tornà a disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla d'or en la prova del sabre per equips, mentre en la prova del sabre individual fou vintè.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del Món d'esgrima, sis d'or i una de plata, entre les edicions de 1983 i 1990; així com una medalla d'or a les Universíades de 1985. A nivell nacional guanyà el campionat individual soviètic de 1987.
Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador, principalment als Estats Units i la Universitat Stanford. El 2020 fou inclòs al Saló de la Fama de la Federació Internacional d'Esgrima.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Georgy Pogosov». [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Погосов Георгий Вадимович. Федерация Фехтования России», 22-04-2012. Arxivat de l'original el 2012-04-22. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «ПОГОСОВ Георгий Вадимович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «George Pogosov» (en anglès americà). [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Pogosov to Hall of Fame» (en anglès americà). [Consulta: 23 juliol 2024].
# Andrewsarchus

Andrewsarchus és un gènere extint de mamífers artiodàctils que visqueren a l'Àsia oriental durant el Miocè mitjà, fa entre 37,7 i 47,8 milions d'anys. Henry Fairfield Osborn el descrigué el 1924, juntament amb l'espècie tipus, A. mongoliensis, basant-se en un crani gairebé complet. El 1977 en fou descrita una segona espècie, A. crassum, a partir d'un conjunt de dents. A més a més, un maxil·lar inferior descrit anteriorment com a Paratriisodon correspon probablement a Andrewsarchus. Durant molt de temps, aquest gènere fou situat entre els mesoníquids o els arctociònids o vist com un parent proper dels cetacis; avui en dia, es classifica en la família monotípica dels andrewsàrquids (Andrewsarchidae), que possiblement és afí als entelodòntids. Se n'han trobat restes fòssils a les formacions d'Irdin Manha, Lushi i Dongjun, a la regió autònoma xinesa de Mongòlia Interior, que daten de l'edat asiàtica de mamífers terrestres de l'Irdinmanhà.
Caminaven amb les seves quatre curtes potes i tenia el cos llarg, la cua llarga i els peus dotats de peülles. Tenia un musell llarg amb grans dents esmolades i unes dents premolars i molars que podrien haver servit per esclafar ossos; tanmateix, com que Andrewsarchus només és conegut a partir d'un crani i alguns ossos, encara es debat si era un depredador actiu o només un carronyaire.

## Referències

* ↑ Entrada «Andrewsarchus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 13 novembre 2024].
# Herbert Runge

Herbert Runge (Elberfeld, 23 de gener de 1913 - Wuppertal, 11 de març de 1986) va ser un boxejador alemany que va competir durant la dècada de 1930. Era germà del també boxejador Santiago Lovell.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes pesant del programa de boxa. Va guanyar en la final a l'argentí Guillermo Lovell.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa de Boxa amateur, plata el 1934 i 1937 i bronze el 1939, així com vuit campionats alemanys, de 1935 a 1939 i de 1941 a 1943.
Va tenir una carrera professional poc destacable entre 1946 i 1949, amb vint-i-cinc combats disputats, dels quals sols en guanyà cinc.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Herbert Runge». [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ Fitxa a boxrec.com
# Herbaria (pel·lícula)

Herbaria és una pel·lícula documental argentina del 2022 dirigida per Leandro Listorti.
La pel·lícula es va estrenar en la secció oficial (competència argentina) de la 37a edició del Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata.

## Argument

En un viatge a través de la conservació botànica i cinematogràfica, "Herbaria" explora, en els seus processos gairebé invisibles, les derivacions artístiques i polítiques que vinculen tots dos mons. A partir d'una narració en la qual el temps i l'espai semblen fondre's, les imatges ens conviden a endinsar-nos en el fascinant univers de la preservació de la bellesa i la memòria d'un món que s'obstina a desaparèixer.

## Repartiment

* Claudio Caldini
* Lucía Ciruelos
* Narcisa Hirsch
* Gabriela Klier
* Julia Wallmüller

### Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Any | Organització | Categoria | Nominat/a(s) | Resultat |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor director | Leandro Listorti | Nominat |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor documental | | Guanyador |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor muntatge | Leandro Listorti | Nominat |
| 2023 | Premis Sur | Millor pel·lícula documental | | Nominat |

## Referències

* ↑ «Herbaria» (en español). Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata. [Consulta: 26 enero 2023].
* ↑ «Todos los ganadores de los premios independientes en el Festival de Mar del Plata TELAM SE 2022.» (en español). Télam. [Consulta: 26 enero 2023].
* ↑ «Toda la programación» (en español). Festival Internacional de Cine de Mar del Plata. [Consulta: 26 enero 2023].
* ↑ «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 27 abril 2023].
* ↑ «Todos los nominados a los Premios Sur 2022». Escribiendo Cine, 06-08-2023 [Consulta: 16 agost 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Hernán Valdés

Hernán Valdés (Santiago de Xile, 1934 - Kassel, 15 de febrer de 2023) va ser un escriptor xilè, que va exiliar-se a Europa després d'haver estat segrestat, desaparegut i torturat durant la dictadura militar de Pinochet del segle xx.
La seva primera incursió per la literatura va fer-la en la poesia en la dècada de 1950. El seu primer poemari va guanyar el Premi Jerónimo Lagos, que convocava la Sociedad de Escritores de Chile. La seva primera novel·la, Cuerpo creciente, publicada el 1966, va rebre un premi en el concurs Internacional que organitzava la Casa de las Américas, de Cuba.
La seva obra més difosa va ser Tejas Verdes. Diario de un campo de concentración en Chile, publicat a Barcelona el 1974. És un text testimonial de la seva experiència com a presoner polític en el Xile de Pinochet; es va traduir de seguida a l'alemany, anglès, danès, neerlandès, hongarès, italià, noruec, portuguès i suec i es va convertir en un referent de la literatura testimonial. Malgrat que a Espanya hi havia també una dictadura repressiva, com a Xile, el llibre va passar la censura franquista a causa d'una situació d'incomoditat diplomàtica entre els dos països. En la segona edició del llibre, publicada el 1978, durant la Transició, el mateix Hernán Valdés ho explicava en una nota preliminar:
| « | Justamente por aquellos días del lanzamiento de Tejas verdes, la Junta Militar chilena faltaba al cumplimiento de un compromiso comercial con el gobierno español: en vez de comprar camiones en España, decidía hacerlo en Estados Unidos. Un pequeño acto de venganza franquista fue, pues, la libertad de circulación de este libro | » |
| — Hernán Vldés, Tejas verdes |||
Valdés va establir-se definitivament a Alemanya, on va escriure A partir del fin, del qual va fer la presentació a Mèxic. No va tornar mai a Xile i va morir a Kassel el 15 de febrer de 2023.
L'any 2022 es va publicar, a Xile, Reunión de versos 1964-2018, un recull de poemes de Valdés que comprèn els dos poemaris seus de la dècada de 1960 i altres pomes inèdits. Va tenir cura de l'obra María Teresa Cárdenas.

## Referències

* 1 2 Calvo, Jorge. «Hernán Valdés, in memoriam» (en castellà). El Mostrador, 27-02-2023. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 Cárdenas, María Teresa. «Exilio chileno, cultura y solidaridad internacional: Literatura, rastros de una obra dispersa» (en castellà). Exilio Chileno, 23-08-2003. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 3 Paredes, Demian. «Adiós al poeta chileno Hernán Valdés | Fue autor de "Tejas verdes", primer testimonio público sobre los centros de detención de Pinochet» (en castellà). Página 12, 26-03-2023. [Consulta: 14 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Cárdenas, María Teresa. «HERNÁN VALDÉS, POETA Y NOVELISTA. "La comisión debe reparar sus omisiones"» (en castellà). Revista de libros de El Mercurio, 05-02-2005. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 febrer 2013].
* Peris Blanes, Jaume. La imposible voz. Memoria y representación de los campos de concentración en Chile: la posición del testigo. Santiago: Cuarto Propio, 2005, p. castellà. ISBN 9562603490.
# Adaptador per Telèfon Analògic

Un Adaptador per Telèfon Analògic, (en anglès analog telephone adapter), o ATA és un dispositiu que permet connectar un o més telèfons analògics corrents, a un o més sistemes telefònic digital com ara una xarxa VOIP.

## Aspecte

L'aspecte habitual d'un ATA és el d'una petita capsa amb un alimentador, un connector Ethernet, un o més connectors FXS (Foreign Exchange Station). També pot disposar d'un connector FXO (Foreign exchange office) link. Permet connectar-hi un o més dispositius telefònics corrents, de forma que aquest opera de forma normalment transparent, sobre una xarxa VoIP.

## Finalitat

Els Adaptadors per Telèfon Analògic que venen moltes companyies de servei VoIP, als que el dispositiu es fa servir per substituir una connexió de l'usuari a una companyia telefònica tradicional. Quan es ven juntament amb un servei VoIP, l'ATA sovint està bloquejat per tal que no es pugui fer servir amb un servei de la competència, i l'usuari només pot canviar la seva configuració de forma parcial. Alguns proveïdors venen dispositius oberts i que es poden fer servir amb qualsevol proveïdor compatible.

## FXS a gateways Ethernet

L'ATA més corrent consisteix en una capsa amb una o més FXS (Foreign eXchange Station) (que inclou un connector de telèfon), per a connectar un telèfon convencional, i un connector Ethernet per connectar-lo a la xarxa local (LAN). Amb un ATA d'aquesta mena, és possible connectar un telèfon convencional a un servidor VoIP remot. L'ATA es comunica amb el servidor amb un protocol com ara el H.323, SIP, MGCP, SCCP o IAX, i codifica i descodifica el senyal de veu amb un còdec de veu com ara el G.711, G.729, GSM, iLBC o d'altres,. Com que l'ATA comunica directament amb el servidor, no li cal que un ordinador personal ni cap mena de programari, com un softphone.
# Escut de Corea del Sud

L'escut de Corea del Sud, un emblema més que no un escut heràldic, consisteix en el símbol del taeguk, present també a la bandera estatal, envoltat per cinc pètals estilitzats i una cinta amb la inscripció en coreà 대한민국 Daehan Minguk ('República de Corea'), nom oficial de l'Estat, en caràcters hangul. Fou adoptat el 1963.
El taeguk, el símbol amb el Yin i el Yang, representa la pau i l'harmonia. Els cinc pètals estan relacionats amb la flor nacional coreana, l'Hibiscus syriacus.

## Vegeu també

* Bandera de Corea del Sud
# Simfonia núm. 2 (Schubert)

La Simfonia núm. 2 en si bemoll major, D. 125, va ser composta per Franz Schubert entre 1814 i 1815.
Schubert va escriure la seva segona simfonia entre desembre de 1814 i març de 1815 i la va dedicar a Innocenz Lang, director de l'orquestra de l'Stadtkonvikt de Viena, col·legi municipal fundat el 1803 per l'emperador Francesc I d'Àustria i reservat únicament als cantants de la cort, on Schubert havia ocupat una plaça entre 1808 i 1813. No se sap si la simfonia va ser estrenada per l'orquestra del Stadtkonvikt. L'existència de les parts orquestrals suggereix que sí, però el fet que contingui errors fa pensar en tot el contrari. La primera estrena pública coneguda es produí cinquanta anys després de la mort del compositor, el 20 d'octubre de 1877, a Londres.
La Simfonia núm. 2 es va publicar el 1884 en el marc de l'edició de Johannes Brahms dels "Alten Gesamtausgabe" i a càrrec de l'editorial Breitkopf & Härtel.
L'obra consta de quatre moviments:
* Largo - Allegro vivace
* Andante (mi bemoll major)
* Menuetto: Allegro vivace, en (do menor) - Trio (mi bemoll major)
* Presto
La peça està orquestrada per a instrument de vent en grups de dos (flautes, oboès, clarinets, fagots, trompes i trompetes), timbales i corda.
El tema inicial del primer moviment es basa en el corresponent primer tema de l'obertura Les criatures de Prometeu de Ludwig van Beethoven.
El segon moviment és un tema amb cinc variacions en mi♭ major, l'únic conjunt de variacions simfòniques de Schubert. Encara que hi ha alguna variació en la melodia, l'enfocament principal de les variacions és en la instrumentació i la tonalitat. La primera variació la presenten els violins i els instrument de vent. La segona variació el tema és interpretat pels instrument de corda greus i els instruments de vents de fusta. La tercera variació és un altre cop en els violins i els instrument de vent. La quarta variació, en do menor, presenta una certa acceleració amb l'ús de tresets de semicorxeres. La cinquena variació manté els tresets de semicorxeres, però es traslladen al baix, i la melodia retorna a la seva forma original com una mena de recapitulació. Conclou amb una coda.
El minuet és en do menor i la dinàmica principalment indica fortissimo i amb tutti instrumental. El Trio, en mi♭ major, és el més lleuger, amb instruments de vent, violins i els baixos fent pizzicato. La melodia del Trio és en realitat una variació del tema utilitzat en el segon moviment, i es crea d'aquesta manera un connexió melòdica i harmònica (mi♭ major/do menor) entre els dos moviments.
El darrer moviment és un galop, i la mètrica és un compàs 2/4 de caràcter ràpid (Presto).

## Referències

* ↑ Newbould, Brian. Schubert: The Music and the Man. University of California Press, 1997, p. 424.
* ↑ François-René Tranchefort (editor). Guide de la musique symponique, 1986. Fayard. ISBN 978-2-213-01638-2
* 1 2 3 4 Brown, A. Peter. The Symphonic Repertoire (Volum 2). Indiana University Press (ISBN 025333487X), 2002, pp. 586–591.
# Hervør Pálsdóttir

Hervør Pálsdóttir (Kambsdalur, 26 de novembre de 1995) és una política de les Illes Fèroe. És membre del Løgting des del 2019 en representació del partit polític Tjóðveldi.
Pálsdóttir va créixer a cavall entre Kambsdalur i Tórshavn, i va estudiar ciències polítiques i de l'administració a la Universitat de les Illes Fèroe. Ha estat portaveu de les organitzacions juvenils Unga Tjóðveldið i Socialistisk Ungdom i Norden. També s'ha significat a favor de la justícia climàtica i el dret a l'avortament.

## Referències

* ↑ Forniès, David. «La nostra estratègia és anar buidant la Llei de l’Autogovern per assolir la independència de les Fèroe». Nationalia, 10-09-2024. [Consulta: 9 octubre 2024].
* 1 2 «Hervør Pálsdóttir» (en feroès). [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Hervør Pálsdóttir».
# Hypostomus punctatus

Hypostomus punctatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: sud-est del Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Cuvier, G. i A. Valenciennes 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15: i-xxxi + 1-540, Pls. 421-455.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.