OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pubertat precoç

La pubertat precoç és una pubertat anormalment primerenca, és a dir, que ocorre abans dels vuit anys.

## Tipus i causes

Els desenvolupaments primerencs de pèl púbic, mames, o genitals podria ser normal aquesta precocitat de maduració, però pot succeir que siguen situacions anormals. La pubertat precoç normal en tot sentit menys en l'edat es diu pubertat precoç idiopàtica central. Pot ser parcial o total. La pubertat central pot ocórrer prematurament si el sistema inhibitori del cervell es danya, produeix pulsàtilment hormona gonadotropina (GnRH). El desenvolupament sexual secundari induït per esteroides sexuals d'altres fonts anormals (per tumors gonàdics o adrenals, hiperplàsia congènita adrenal, etc.) s'anomena pubertat precoç perifèrica o pseudopubertat precoç.

## Significats clínics

El desenvolupament sexual precoç necessita imperiosament una avaluació a causa de:
* induir primerenca maduració d'oss i reduir eventualment l'altura d'adult,
* causar problemes socials significatius,
* indicar la presència d'un tumor o d'altres problemes seriosos.

## Mesuraments

No hi ha un límit d'edat prefixat per a separar els processos sexuals normals dels anormals, però els següents models d'edats poden minimitzar el risc de perdre l'estudi de problemes significatius:

### En el nen

* Borrissol púbic o allargament de genitals en xiquets per sota dels 7 als 10 anys.
* Desenvolupament de mames en xiquets (masculins) abans de l'aparició de borrissol púbic i de l'allargament de testicles.

### En la nena

* Borrissol púbic abans dels 8 o desenvolupament de mames en xiquetes (femení) per sota dels 7 anys.
* Menarquia (hemorràgia ginecològica per ovulació) en xiquetes abans dels 9 a 11 anys.

## Causes suggerides

* Estrògens en l'ambient (ingesta de medicaments, aliments contaminats amb estrògens)
* Estil de vida sedentari.
* Obesitat.

## Altres avisos

El diagnòstic mèdic i la seua avaluació és necessari per a reconèixer a aquells infants amb condicions severes de salut, d'aquells que ingressen a la pubertat precoç sent normals en salut.
Els xiquets (especialment les xiquetes) amb obesitat són més propensos a madurar físicament més primerenc.
La pubertat precoç pot fer a una xiqueta capaç de concebre a molt primerenques edats. Ambdós sexes poden ser pares abans dels 10 anys. La mare més prematura registrada fou Lina Medina, que va parir als 5 anys, 7 mesos i 21 dies.

## Vegeu també

* Pubertat retardada
* Lina Medina, mare prematura

## Referències

* ↑ Evolució biofisiològica en l'adolescència, d'Isabel Moya Colacios. Publicat a Infermera Virtual, web editada pel Col·legi Oficial d'Infermeria de Barcelona. 27 de juny de 2010
* Traggiai C, Stanhope R Best Pract Res Clin Obstet Gynaecol, 17, 2003, pàg. 41-56. PMID: 12758225.

## Enllaços externs

* Universitat de Michigan Arxivat 2009-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Alta cuina

L'alta cuina (en francès, haute cuisine) va ser a França una etiqueta referida a la cuina de grans restaurants i hotels de luxe internacionals durant els 70 i els 80, i que encara utilitzen algunes guies gastronòmiques, com la Guia Michelin, per a referir-se a restaurants cars que se suposa, segons els seus crítics, que són de qualitat.
Fins a la dècada de 1970, aquesta gran cuina es definia per la tradició de la cuisine classique francesa, codificada principalment per Auguste Escoffier.
Es caracteritza per ser considerada el que els francesos adoren, "luxe", és a dir un producte car que en principi no estigui a l'abast de tothom, i que segons la seva cultura ha de ser forçadament bo, o almenys ha de tenir una imatge que ho és. Als anys 70 i 80 corresponia a la nouvelle cuisine, tendència gastronòmica francesa de l'època, d'estil burgès, caracteritzada per les racions minúscules, les salses lletoses per a aconseguir sabors subtils, preparacions meticuloses i carta de vins cara. El servei de les taules també està molt especialitzat i diversificat.
Actualment no està definida per un estil particular, només cal que un crític de cuina francès posi aquesta etiqueta segons els seus criteris personals.
El concepte de cuina burgesa, front a la cuina popular, existia des de l'antiguitat i fins i tot en èpoques considerades tradicionalment com poc refinades com en la cuina medieval. És aquest concepte, cuina burgesa el que fan servir els gastrònoms al segle xxi a la resta de cultures.

## A Catalunya

L'anomenada cuina d'autor, dita també, en expressions més o menys afortunades, alta cuina, cuina creativa o cuina d'avantguarda, ha donat, d'uns anys ençà, una projecció internacional a la cuina catalana.

## Referències

* ↑ «Cuina d'Autor». Web. Generalitat de Catalunya, 01-03-2013. [Consulta: març 2013].

## Bibliografia

* Académie des gastronomes, La Haute Cuisine française : les cent menus du Président, Paris, J.-P. Delarge, 1975.
* Craig Claiborne, Pierre Franey, La Haute Cuisine de France, Paris, Livres Time-Life, 1971.
* Nicolas de Rabaudy, Sandrine Courau, Renaud Marca, La Haute Cuisine française, Genève, Minerva, 2000.
* Recettes : la haute cuisine de France, Paris, Livres Time-Life, 1971.
* La Haute Cuisine française, Paris, Corlet, 1990.
* Nicolas Rabaudy, Antoine Westermann, La Haute Cuisine française, Genève, Minerva, 2006

## Enllaços externs

* Web oficial de la Cambra sindical de la haute cuisine francesa Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Oca de galta blanca

L'oca de galta blanca (Branta leucopsis), també anomenada oca galtablanca a les Illes Balears, és una espècie d'ocell de la família dels anàtids i de l'ordre dels anseriformes, considerada una oca. És freqüent al Nord d'Europa, fins a Groenlàndia. A vegades és possible observar-ne en l'extrem nord-oriental de l'Amèrica del Nord.
El nom específic de leucopsis vol dir que té la cara blanca
En anglès s'anomena Barnacle goose, literalment "percebe oca", i el nom de barnacle primer designava l'ocell i posteriorment es va aplicar al percebe.
Pertany al gènere Branta amb plomes negres que els diferencien dels anàtids del gènere Anser que les tenen grises.

## Distribució

Crien a les illes àrtiques de l'Atlàntic Nord. Hi ha tres poblacions principals:
* Crien a Groenlàndia, hivernen a les Hèbrides de l'oest d'Escòcia i en l'oest d'Irlanda. Població d'unes 40.000.
* Crien a Svalbard, hivernen a Solway Firth al límit entre Anglaterra/Escòcia Unes 24.000.
* Crien a Novaya Zemlya, hivernen als Països Baixos. Unes 130.000.
* Una població derivada de la de Novaya Zemlya, observada des de 1975, crien en les illes del mar Bàltic (Estònia, Finlàndia, Dinamarca, i Suècia), i hivernen als Països Baixos. Unes 8.000.
Als Països Catalans, pot haver-n'hi una presència accidental a l'hivern. Tot i això, cada vegada hi són més freqüents les observacions d'exemplars que s'han escapat de captivitat.

## Reproducció

Malgrat tractar-se d'un ocell, cria en les paret rocoses inaccessibles i els seus pollets han de saltar a terra, ja que com la resta de les oques no són alimentats pels seus pares, quan tenen tres dies de vida, per alimentar-se. Una part d'ells moren pel cop i són menjats per la guineu àrtica i l'os polar.

## Cultura popular

En època medieval s'estengué la llegenda sobre que aquests ocells naixien directament dels arbres i que per tant no era carn, ja que no havien sortit de la carn. Per a la cuina medieval en certes regions, es considerava, doncs, que la carn d'aquesta au no trencava l'abstinència de la quaresma, tot i això un Papa de Roma, en el quart concili de Letrà al segle xiii, ratificà que aquest era una mena d'ànec i que no era permès menjar-lo en aquells dies d'abstinència.
També en el judaisme es considerava pel seu llegendari mode de reproducció que la Branta leucopsis era menjar caixer.

## Referències

* ↑ «Oca de galta blanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* 1 2 Estrada, Joan; Jutglar, Francesc; Llobet, Toni. Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears : Inclou també Catalunya Nord, Franja de Ponent i Andorra. Barcelona: Lynx, març de 2010, pàgs. 20-21. ISBN 978-84-96553-54-5.

## Enllaços externs

* Barnacle Goose videos on the Internet Bird Collection
# Leuciscus leuciscus

Leuciscus leuciscus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Euràsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausanne, Delachaux & Niestlé, 192p.

## Bibliografia

* Berg, L.S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka 2004: Catalogue of agnathans and fishes of fresh and brackish waters of Russia with comments on nomenclature and taxonomy. Russian Academy of Sciences, Moscou, Rússia. 1-389. [en rus].
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fuk sau che ji sei

Fuk sau che ji sei (復仇者之死), comercialitzada internacionalment com Revenge: A Love Story, és una pel·lícula de Hong Kong de 2010 escrita i dirigida per Wong Ching-po.

## Argument

El món de Kit (Juno Mak), un empleat d'una botiga de queviures, és sacsejat per la brutal violació de la seva xicota retardada Wing (Sola Aoi) per part d'un grup de policies. L'home busca venjança dels violadors.

## Repartiment

* Juno Mak com a Chan Kit (陳杰)
* Sola Aoi com a Cheung Wing (張穎)
* Candy Cheung com a Ling
* Chin Siu-ho
* Tony Ho
* Tony Liu

## Crítiques

Catherine Shoard a The Guardian la va anomenar un "horror desconcertant i grotesc que no aconsegueix validar els seus impactes" i li va donar una estrella.

## Premis

| Cerimònia | Any | Categoria | Nominat | Resultat | Przy. |
| Cerimònia | Any | Categoria | Nominat | Resultat | Festival Internacional de Cinema de Moscou | 2011 | Premi al millor director | Wong Ching Po | Guanyador |
| Premi de la Crítica de Cinema Rus | Revenge: A Love Story | Guanyador | | | Festival Internacional de Cinema de Moscou | 2011 |
| Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Puchon | Premi al millor actor | Juno Mak | Guanyador | | | 2011 |

## Referències

* ↑ «復讐の絆 Revenge: A Love Story<未>» (en japanese). AllCinema. Stingray. [Consulta: 12 octubre 2013].
* ↑ Niels Matthijs. «REVENGE: A LOVE STORY (Ching-Po Wong) Review». Twitch Film, 12-09-2011. Arxivat de l'original el 13 December 2011. [Consulta: 12 setembre 2011].
* ↑ «OPIS». filmweb.pl.
* ↑ Shoard, Catherine. «Revenge: A Love Story – review», 24-11-2011. [Consulta: 6 març 2012].
* ↑ «Alberto Morais' ‘The Waves' Wins Top Prize at Moscow Film Festival». hollywoodreporter.com.
* ↑ «Moscow International Film Festival». imdb.com.
* ↑ «France’s ‘Rubber’ Wins as PiFan Wraps». hollywoodreporter.com, 25-07-2011.

## Enllaços externs

* Fuk sau che ji sei a YouTube
# WhatsCine

WhatsCine és una empresa espanyola nascuda el 2013 amb la col·laboració de la Universitat Carles III de Madrid perquè les persones sordes i cegues gaudeixin del cinema i la televisió. L'aplicació ofereix autodescrpció, subtitulació adaptada, llengua de signes amb castellà i permet incloure idiomes addicionals i en versió original.
L'empresa va guanyar el premi Letizia 2015. El 2016 van aconseguir 300.000 euros per llançar-se al mercat americà.

## Referències

* ↑ Yoldi, Marta. «WhatsCine se lanza a EE UU de la mano del ‘crowdfunding’» (en castellà), 22-10-2016. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Whatscine, una aplicación para que invidentes y sordos disfruten del Cine» (en castellà), 12-09-2013. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ 20minutos. «Premian a la 'app' WhatsCine, que permite a discapacitados visuales y auditivos disfrutar del cine» (en castellà), 31-05-2016. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Referente, El. «Whatscine levanta 300.000 euros en una campaña de equity crowdfunding» (en castellà), 05-12-2016. [Consulta: 4 novembre 2024].
# Dofí mular indopacífic

El dofí mular indopacífic (Tursiops aduncus) és una espècie de dofí del gènere Tursiops. Creix fins a 2,6 metres de llargada i pesa fins a 230 quilograms. Viu a les aigües del voltant de l'Índia, el nord d'Austràlia, el sud de la Xina, la mar Roja i la costa oriental d'Àfrica. Té una esquena de color gris fosc i un ventre d'un gris més clar o gairebé blanc amb taques grises.

## Referències

* 1 2 3 Shirihai, H. and Jarrett, B.. Whales Dolphins and Other Marine Mammals of the World, 2006, p. 159–161. ISBN 0-691-12757-3.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Elegia (Fauré)

Élégie (en francès, Elegia), op. 24, va ser escrita pel compositor francès Gabriel Fauré l'any 1880, i es va publicar i estrenar el 1883. L'obra fou escrita inicialment per a violoncel i piano, si bé més tard el mateix Fauré en faria la versió per a orquestra. La peça comença amb una obertura trista i lúgubre per a avançar cap a un clímax intens a la secció central, abans de retornar al tema d'obertura.

## Composició

El 1880, després d'haver treballat en el seu Primer Quartet de Piano, Fauré va començar una sonata per a violoncel. Tal com era habitual en la seva forma de treball, va començar pel moviment lent de la sonata, que s'hauria presentat en públic al saló de Camille Sant-Saëns el juny de 1880. El moviment, com el quartet esmentat, està escrit en la tonalitat de Do menor. La resta de la sonata mai va ser escrita i aquest moviment lent va ser presentat com a peça sola sota el títol Élégie.
La primera presentació de l'obra amb el nou títol va ser a la Société Nationale de Musique el desembre de 1883 pel compositor i violoncelista Jules Loeb a qui Fauré va dedicadar la peça. Élégie va ser un gran èxit des del principi, i el director Édouard Colonne va demanar a Fauré una versió per a cello i orquestra que es va estrenar també a la Société Nationale l'abril de 1901, amb el violoncelista català Pau Casals com a solista i el mateix compositor com a director.

## Estructura Musical

La peça segueix una estructura en tres parts (A-B-A), en la qual el material musical del començament retorna en el tancament de la peça després d'una secció intermèdia de contrast. L'obertura és una melodia ombrívola. El cello suporta el material temàtic principal, amb el piano proporcionant un acompanyament d'harmonia variada. A la part intermèdia en tonalitat major el piano condueix el tema melòdic inicialment per a passar-lo al violoncel després. La secció central acaba amb un passatge contundent en el qual l piano i el violoncel intercanvien el tema. A la tercera part, quan retorna el tema del principi, es manté una dinàmica forta al començament que va cedint pas al caràcter ombrívol del principi. La versió orquestral de l'obra requereix dues flautes, dos oboès, dos clarinets, dos fagots, quatre trompes i cordes per acompanyar el violoncel·lista. L'especialista en Fauré Jean-Michel Nectoux escriu que Élégie és "una de les últimes manifestacions del romanticisme musical francès. A partir d'ara la música de Fauré seria més introvertida i discreta."

## Notes i referències
### Fonts

Nectoux, Jean-Michel. Gabriel Fauré: A Musical Life. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23524-3.

## Enllaços externs

* Versió per a violoncel i piano
* Versió per a violoncel i orquestra
* Elegie: Partitura lliure a l'IMSLP.
Viccionari
# Scindia

Scindia (forma anglesa Sindhia, també Sindia o Sindhe) fou el nom de la dinastia maratha que va governar a Malwa i Índia central, amb seus a Ujjain i a Gwalior (concretament al costat de la ciutat de Gwalior, a Lashkar).
Ranoji Sindhia, fill del patel (cap) d'un poble anomenat Kannerkhera al Dècan (a 26 km de Satara), era porta-estores del peshwa maratha Balaji al començament del segle XVIII, i va ascendir dins a la jerarquia del peshwa, va rebre un títol de l'emperador i una parenta es va casar amb Raja Sahu, fill i successor de Sambhaji. Per les seves qualitats militars Ranoji va arribar a dirigir la guàrdia reial. Va dirigir les expedicions dels marathes a Malwa (1726) junt amb Malhar Rao Holkar (fundador de la casa d'Indore) i va ser autoritzat pel peshwa (1731) per recaptar el chauth (el 25% de les taxes) i el sardeshmukhi (el 10% extra per damunt del chauth), conservant per a si mateix el makossa (la meitat de l'altra 65%). Va establir la seva capital a Ujjain.
La dinastia es va conservar al poder fins a l'accessió a l'Índia el 1947, efectiva el 1948.

## Governants (títol Maharaja Scindia)

* Ranoji Rao Scindia (o Sindhia) 1731 - 19 de juliol de 1745
* Jayappa Rao Scindia 19 de juliol de 1745 - 25 de juliol de 1755
* Jankoji Rao I Scindia 25 de juliol de 1755 - 15 de gener de 1761
* Dattaji (regent) 25 de juliol de 1755 - 10 de gener de 1760
* Interregne 15 de gener de 1761 - 25 de novembre de 1763
* Kadarji Rao Scindia 25 de novembre de 1763 - 10 de juliol de 1764
* Manaji Rao Scindia 10 de juliol de 1764 - 18 de gener de 1768
* Madhav Rao I Scindia 18 de gener de 1768 - 12 de febrer de 1794
* Daulat Rao Scindia 12 de febrer de 1794 - 21 de març de 1827
* Maharani Baija Bai (reina regent) 21 de març de 1827 - 17 de juny de 1827 (regent)
* Jankoji Rao II Scindia 17 de juny de 1827 - 7 de febrer de 1843
* Maharani Baija Bai (reina regent per segona vegada) 17 de juny de 1827 - desembre de 1832
* Jayaji Rao Scindia febrer de 1843 - 20 de juny de 1886
* Maharani Tara Bai (reina regent) 7 de febrer de 1843 - 19 de gener de 1845
* Dada Khasjiwallah (rebel) 1843 - gener de 1844
* Madhav Rao II Scindia 20 de juny de 1886 - 5 de juny de 1925
* Maharani Sakhya Bai (reina regent) 17 d'agost de 1886 - 15 de desembre de 1894
* George Jivaji Rao Scindia 5 de juny de 1925 - 15 de juny de 1948 (+ 1961)
* Maharani Chinku Bai (reina regent) 5 de juny de 1925 - 23 de novembre de 1931
* Maharani Gajra Bai (reina regent) 23 de novembre de 1931 - 22 de novembre de 1936

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Bandera de l'Uzbekistan

La bandera de l'Uzbekistan, antiga república de l'URSS que va assolir la independència el 1991, es compon de tres franges horitzontals de colors blau, blanc i verd, separades de dos filets vermells.
Al costat esquerre, a la franja blava, hi figura una lluna creixent, símbol de l'islam, la religió majoritària del país, símbol que es pot trobar en moltes banderes de països islàmics. També hi ha dotze estrelles que simbolitzen els dotze mesos de l'any de la independència.

## Construcció i dimensions
### Colors

El blau recorda el color de la bandera de Tamerlà. Mentre que el blanc simbolitza la puresa i la pau, i la franja verda és el color de l'islam (el 88% de la població és musulmana).

## Altres banderes

* Bandera de la República Socialista Soviètica de l'Uzbekistan (1952-1991)

## Fonts

* http://drapeaux.destinationlemonde.com/drapeau-ouzbekistan.html Arxivat 2008-07-20 a Wayback Machine.
* http://www.studentsoftheworld.info/infopays/wfb_fr.php3?CODEPAYS=UZB
* http://www.quid.fr/monde.html?mode=detail&iso=uz&style=drapeau Arxivat 2008-06-13 a Wayback Machine.
* http://www.routard.com/guide/ouzbekistan/1805/traditions.htm
# Anomalia gravitatòria

L'anomalia gravitatòria és la diferència existent entre l'acceleració de la gravetat en un determinat indret d'un planeta (generalment un punt de la superfície) i la gravetat que es pot esperar basant-se en un determinat model de densitat planetària de referència. Una anomalia de gravetat positiva indica la presència d'un cos profund més dens del suposat en el model de referència. Mitjançant el modelatge numèric del camp gravitatori és possible determinar l'estructura interna dels planetes.
L'anomalia gravitatòria és mesurada per mitjà de mesures in situ o per satèl·lit. Sol presentar-se en forma de mapes i és expressada habitualment en unitats de mil·ligal (1mGal = 1e-5 m/s²). A més, se li solen aplicar certes correccions, com la d'Airy i Bouguer, que faciliten la interpretació de les dades.

## Tipus d'anomalies

* Anomalia d'aire lliure:
Correspon a la diferència entre el valor de gravetat observat i el valor de gravetat teòric corregit per l'altura del valor mesurat de g respecte a una superfície de referència (que pot ser el geoide mitjançant l'aplicació del gradient de gravetat normal). Numèricament s'expressa així:
$\Delta g_{AL}=g_{obs}-0.3086h$
On 0,3086 és el gradient de gravetat normal expressat en mGal/m i h és la cota del punt en què s'ha realitzat l'observació de la gravetat.
* Anomalia de Bouguer
* Anomalia isostàica
# Eurídice II de Macedònia

Eurídice II de Macedònia (en llatí: Eurydice, en grec antic: Εὐρυδίκη) va ser una princesa filla d'Amintes IV de Macedònia i de Cinana, germanastra d'Alexandre el Gran. El seu nom original podria haver estat Audata, segons diu Flavi Arrià i recull Foci.
La seva mare, Cinana, es diu que la va entrenar des de petita en exercicis atlètics i arts marcials, tal com ella al seu torn, n'havia après de la seva mare. Eurídice va acompanyar la seva mare en l'expedició a Àsia d'Alexandre el Gran. QuanÀlcetes va assassinar a la seva mare Cinana seguint les ordres del seu germà Perdicas regent de l'imperi, no va matar Eurídice perquè ella tenia el favor de les tropes, que la veien com un dels pocs membres que restaven de la casa reial d'Alexandre el Gran.
Perdicas la va donar en matrimoni a Filip III Arrideu, rei nominal de Macedònia. A la mort de Perdicas va demanar als regents Pitó i Arrideu de compartir l'autoritat i com que era m olt ben considerada per l'exèrcit, els va obligar a renunciar als seus càrrecs. Llavors va aparèixer el seu gran rival, Antípatre.
Va prendre part activa a les reunions que van establir el Pacte de Triparadisos, on era al bàndol oposat a Antípatre, però aquest va aconseguir ser escollit regent. Amb el seu marit va haver d'acompanyar Antípatre a Macedònia, però a la mort del regent l'any 319 aC el va succeir Polipercont. però el caràcter feble que tenia el nou regent i el fet que s'apropés a Olímpia (mare d'Alexandre) i també les derrotes en algunes batalles la van determinar a tornar a la política activa.
Va fer aliança amb Cassandre, i com que estava ocupat a Grècia, va reunir un exèrcit i va reclamar el poder. Polipercont va avançar contra ella a Epir amb el rei d'aquest país, Eàcides, i amb Olímpia, Roxana i el seu jove fill Alexandre i s'hi va enfrontar, però no hi va haver necessitat de lluita, ja que les forces d'Eurídice van refusar de combatre contra la mare, la dona i el fill d'Alexandre el Gran.
Eurídice va fugir cap a Amfípolis, però va ser capturada. Inicialment la van tancar junt amb el seu marit a una masmorra fosca i petita on no se'ls donava quasi menjar, però després Olímpies se'n va compadir i li va enviar una espasa, una corda i una copa amb cicuta perquè triés la manera de morir. Eurídice es va penjar, segons diu Diodor de Sicília.
Més tard Cassandre va recollir el seu cos i el del seu marit i els va enterrar amb solemnitat a la necròpolis reial d'Eges.

## Referències

* ↑ Foci. Myriobiblion seu Bibliotheca, 92
* 1 2 3 4 Smith, William (ed.). «Eurydice». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 febrer 2024].
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XIX, 11