OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Ángeles Parejo Jiménez

María Ángeles Parejo Jiménez (Terrassa, Vallès Occidental, 22 de març de 1969) és una exfutbolista catalana.
Davantera, començà a practicar el futbol a l'Escola de Futbol de Terrassa i, posteriorment, jugà al Centre d'Esports Sabadell Futbol Club, amb el qual competí a la Lliga catalana i la Copa Generalitat. Després d'un torneig internacional, el 1988 fou fitxada pel president del Torino per 300.000 pesetes, juntament amb la seva germana bessona Isabel. A la Lliga italiana desenvolupà gran part de la seva carrera esportiva. Destacà les tretze temporades que jugà amb el Sassari Torres (1990-2002, 2010-11), amb el qual guanyà quatre Serie A (1993-1994, 1999-2000, 2000-2001, 2010-2011), quatre Copes d'Itàlia (1991, 1995, 2000, 2001) i dues Supercopes italianes (2000-01, 2011-12). També jugà a l'Atletico Oristano (2003-05), Olbia (2005-06), Roma CF (2006-09) de la Sèrie A2, ASD Reggiana (2009-10), guanyant una Copa d'Itàlia. Competí professionalment a la Lliga japonesa amb el Takaruza Bunny el 1998. Es retirà de la competició als quaranta-dos anys.
Internacional amb la selecció espanyola en divuit ocasions entre 1988 i 1999, debutà amb disset anys. Competí a l'Eurocopa de 1997, anotant el primer gol de la selecció en una competició internacional i finalitzant en tercera posició. Fou escollida en l'equip ideal del torneig.
L'octubre de 2023 en una entrevista al diari Marca denuncià les condicions i el masclisme sofert a la selecció espanyola per part de la Federació Espanyola de Futbol.

## Palmarès
### Clubs

* 4 Lligues italianes de futbol femenina (1993-1994, 1999-2000, 2000-2001, 2010-2011)
* 5 Copes d'Itàlia de futbol femenina (1991, 1995, 2000, 2001, 2010)
* 2 Supercopes italianes de futbol femenina (2000-01, 2011-12).
* 1 Campionat d'Itàlia de Sèrie A2 (2007-08)

### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa de futbol de 1997

## Referències

* 1 2 Menayo, David. «Las hermanas Parejo, Ángeles e Isabel: "Nosotras también nos quejamos, pero no nos escucharon"» (en castellà). Marca, 25-10-2023. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ Morán, Jorge. «Ángeles Parejo y el machismo en el fútbol femenino: "O te acuestas conmigo o cuento que eres lesbiana"» (en castellà). El Desmarque, 25-10-2023. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ Roldán, Isabel. «Italia despide a su última gran 'donna' española» (en castellà). As, 25-05-2011. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ Villarrubia, Begoña. «A l'assalt del Mundial». Mundo Deportivo p. VIII-IX, 01-05-1998. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ G. Gil, Aimara; Griñán, Marta. «¡Cómo hemos cambiado! 25 años de la gesta de La Roja» (en castellà). As, 08-07-2022. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «Parejo, en la selección de la UEFA» (en castellà). El País [Madrid], 14-07-1997. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 19 juny 2024].
# Mark Klein

Mark Klein (Brooklyn, 2 de maig de 1945 - Oakland, 8 de març de 2025) va ser un tècnic estatunidenc d'AT&T que va denunciar la cooperació de la seva ex-empresa amb l'Agència de Seguretat Nacional (NSA) en el marc del programa de vigilància electrònica de la NSA, probablement il·legal, als ciutadans americans. Als Estats Units d'Amèrica, la seva denúncia va aparèixer en diversos importants mitjans de comunicació estatunidencs el maig de 2006.

## Biografia

Klein va treballar a AT&T durant més de 22 anys, abans de jubilar-se l'any 2004 Va revelar l'existència de la Room 641A («sala 641HA»), una instal·lació d'intercepció de telecomunicacions explotada per la societat AT&T per a l'NSA situada en un immoble de San Francisco. Va començar les seves operacions l'any 2003 i va ser descoberta i a continuació descoberta per ell l'any 2006.
En reconeixement dels seus gestos, Electronic Frontier Foundation li va donar l'any 2008 un Pioneer Award. El juliol de 2009, va publicar un llibre relatant les seves experiències després de la denúncia.

## Publicació

* Wiring Up The Big Brother Machine And Fighting It

## Referències

* 1 2 Robert McMillan «The NSA wiretapping story nobody wanted» (en anglès). Computerworld, juliol 2009. Arxivat de l'original el 2012-08-04 [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Boix, Arnau. «Ha mort Mark Klein, qui va destapar l'espionatge de l'NSA». El Punt Avui. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Whistleblower Mark Klein» (en anglès).
* ↑ «NSA Spying» (en anglès). [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Anick Jesdanun «AT&T Whistle-Blower Among Award Winners» (en anglès). ABC News, 27-02-2008.

## Vegeu també

* Edward Snowden
# Euoplocephalus

Euoplocephalus («cap ben cuirassat» del grec antic; eu-/ευ-, ben; hoplo-/οπλο-, cuirassat; i kephale/κεφαλη, cap) és un dels gèneres de dinosaures ancilosaures més grans, de la mida aproximada d'un elefant petit. També es tracta de l'ancilosaure amb el millor registre fòssil. Es creu que els gèneres Anodontosaurus, Dyoplosaurus i Scolosaurus són el mateix que Euoplocephalus tot i que Dyoplosaurus s'ha considerat un tàxon vàlid en una anàlisi recent.

## Referències

* ↑ Vickaryous, M.K., Maryanska, T., and Weishampel, D.B. (2004). "Ankylosauria" In D. B. Weishampel, P. Dodson, and H. Osmolska (editors), The Dinosauria (segona edició). University of California Press, Berkeley 363-392.
* ↑ Arbour, V. M.; Burns, M. E.; and Sissons, R. L. «A redescription of the ankylosaurid dinosaur Dyoplosaurus acutosquameus Parks, 1924 (Ornithischia: Ankylosauria) and a revision of the genus». Journal of Vertebrate Paleontology, 29, 4, 2009, pàg. 1117–1135. DOI: 10.1671/039.029.0405.
# Énnec d'Oña

Énnec d'Oña, en llatí Ennecus o Innicus i en castellà Íñigo (Calataiud, Saragossa, ca. 1000 - Oña, Burgos, 1 de juny de 1068 o 1071) va ser un monjo benedictí aragonès, abat del monestir de San Salvador d'Oña. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

D'origen mossàrab, havia nascut cap a l'any 1000, a Calataiud. Des de jove es va retirar al monestir de San Juan de la Peña, de benedictins. Hi va ésser ordenat sacerdot i va demanar permís per retirar-se a les muntanyes de Tobed per fer-hi vida eremítica. La seva vida d'austeritat i pregària va despertar l'admiració dels veïns i la seva fama de santedat va fer que el rei Sanç III de Navarra anés a cercar-lo perquè fos l'abat del monestir de San Salvador de Oña (província de Burgos, llavors domini del Regne de Navarra), abans d'octubre del 1034, quan ja consta com a abat; en va ésser l'abat fins a la seva mort. Durant el seu abadiat, el monestir va obtenir la jurisdicció sobre San Juan de Pancorbo (1046) i San Martín de Alfania (1048) i altres llocs, esdevenint un dels més rics de tot Castella.
Fou conseller de Sanç III de Navarra i confessor del seu fill, el rei Garcia III. En 1052, Énnec va ajudar en la consagració del nou monestir de Santa María la Real de Nájera. Amb sant Domènec de Silos, va intentar evitar el conflicte sorgit entre Garcia Sanxes III de Pamplona, que acabà en la batalla d'Atapuerca l'1 de setembre de 1054 amb la mort del rei.
Va morir a Oña l'1 de juny de 1068 o 1071.

## Veneració

Les seves relíquies es veneren en una arqueta d'argent a l'església d'Oña. Va ésser canonitzat en 1259 per Alexandre IV.
Molt popular a Castella durant segles (moltes famílies posaven el nom d'Íñigo a algun dels fills, com Íñigo López de Loyola, futur Ignasi de Loiola), és el sant patró de Calataiud i Oña, i era advocat dels captius. Al Barrio de los Mozárabes de Calataiud, al lloc on es deia que havia nascut, s'aixecà un monestir benedictina, del qual se'n conserva l'església.
La llegenda diu que, essent de camí a Solduengo, prop d'Oña, va emmalaltir i volent morir a Oña, va anar-hi, ja de capvespre. Dos àngels, encarnats en dos nens vestits de blanc, l'acompanyaren amb teies enceses. En morir, la seva cel·la s'il·luminà i s'hi sentí una veu que deia: "Vine, ànima ditxosa, a gaudir la benaurança del teu Senyor".

## Bibliografia

* Juan Bautista Dameto, José María Sánchez Molledo, Francisco Javier Lorenzo de la Mata. Historia de San Íñigo, Abad del Real Monasterio de San Salvador de Oña. Calatayud: Departamento de Cultura, 2000. ISBN 84 606 3013 7.
* Biografia
# Tinocòrids

Els tinocòrids (Thinocoridae), són una família de camallargs petits i gregaris, adaptats a una dieta herbívora. Pertanyen a l'ordre dels Caradriformes i reben el nom de tinocors.

## Morfologia

Aspecte similar a les guatlles o a les gangues. Amb una llargària entre 20 i 30 cm i un pes de 60 - 250g, els del gènere Thinocorus són menors, amb una grandària d'un becadell com a màxim. Els del gènere Attagis són majors, de la grandària d'una perdiu. Tenen curtes cues i potes (amb dits llargs). El color general del plomatge és críptic. Hi ha un lleuger dimorfisme sexual en el plomatge de les espècies de Thinocorus: Els mascles tenen la cara, coll i pit gris.

## Hàbitat i distribució

Habiten una certa varietat de medis durs, incloent les praderies, estepes, deserts semiàrids, i hàbitat alpí. Attagis gayi arriba al límit de la neu (5500 m) La família es distribueix per Sud-amèrica, en les regions andines i patagones.

## Reproducció

El niu és una ranura superficial sobre el terreny amb escàs material. Els ous (2 - 4) són color ocre o crema, amb motes brunes, oliva o lila i taques negres. Els coven durant 25 dies. Els joves són nidífugs i volen abans dels dos mesos.

## Taxonomia

La família es classifica en dues gèneres, Attagis i Thinocorus, amb dues espècies cadascú d'ells. Les relacions amb altres famílies dins l'ordre Charadriiformes no són clares. S'ha suggerit que els pedionòmids, els jacànids, i els rostratúlids, són llurs pròxims parents. En particular els pedionòmids tenen una ecologia alimentària semblant, però difereixen notablement en la biologia de la reproducció. En la classificació de Sibley-Ahlquist formen part de l'Ordre Ciconiiformes.
* Gènere Attagis, amb dues espècies.
* Gènere Thinocorus, amb dues espècies.

## Referències

* ↑ Zoonomen
* Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Jocs Sud-americans

Els Jocs Sud-americans, també anomenats Jocs ODESUR i anteriorment Jocs de la Creu del Sud, són una competició multi-esportiva que enfronta cada quatre anys a participants de tots els països d'Amèrica del Sud. Són organitzats per l'Organització Esportiva Sud-americana (ODESUR).
Els primers Jocs es van celebrar l'any 1978 a La Paz, Bolívia. Des d'aleshores s'han celebrat cada quatre anys, amb l'edició de 2018 a Cochabamba, Bolívia. Els Jocs han tingut un equivalent a la Flama Olímpica des dels seus inicis: l'anomenada "Flama Sud-americana", que és portada des de Tiahuanaco, Bolívia, fins a la ciutat amfitriona.

## Edicions

| Edició | Any | Seu | Esportistes | Països | Esports | Líder Medaller |
| I | 1978 | La Paz | 480 | 8 | 16 | Argentina |
| II | 1982 | Rosario | 961 | 10 | 19 | Argentina |
| III | 1986 | Santiago | 969 | 10 | 17 | Argentina |
| IV | 1990 | Lima | 1.070 | 10 | 16 | Argentina |
| V | 1994 | Valencia | 1.599 | 14 | 19 | Argentina |
| VI | 1998 | Cuenca | 1.525 | 14 | 24 | Argentina |
| VII | 2002 | Belém, Curitiba, Rio de Janeiro i São Paulo | 2.069 | 13 | 24 | Brasil |
| VIII | 2006 | Buenos Aires | 2.938 | 15 | 28 | Argentina |
| IX | 2010 | Medellín | 3.751 | 15 | 31 | Colòmbia |
| X | 2014 | Santiago | 3.499 | 14 | 33 | Brasil |
| XI | 2018 | Cochabamba | 4.010 | 14 | 35 | Colòmbia |
| XII | 2022 | Asunción | 4.476 | 15 | 34 | Brasil |
| XIII | 2026 | Curicó | | | | |

## Referències

* ↑ «Ediciones de los Juegos» (en castellà). ODESUR. Arxivat de l'original el 16 juny 2012. [Consulta: 5 juny 2012].
* ↑ «Llama Suramericana» (en castellà). ODESUR. Arxivat de l'original el 18 agost 2012. [Consulta: 5 juny 2012].
# Rodamon de plana

El rodamon de plana (Pedionomus torquatus) és l'única espècie del gènere Pedionomus Gould, 1840 i de la família dels pedionòmids (Pedionomidae). Són endèmics d'Austràlia.

## Descripció

Semblant a un turnícid, però presenta una imatge més erguida i conserva el dit posterior. Fa 15 – 19 cm de llargària amb la femella una mica més grossa que el mascle. Ambdós sexes tenen una coloració general críptica. El mascle adult té el ventre solcat per taques negres en forma de mitja lluna. El coll de la femella adulta és molt distintiu, formant un collar blanc amb petites taques negres.

## Hàbitat i distribució

Viuen en praderies obertes i camps de rostolls del sud-est i centre d'Austràlia. No són migratoris

## Hàbits

Volen malament, preferint fugir a la carrera o acatxar-se per passar inadvertit.

## Reproducció

Les femelles ponen 4 ous de color groc amb taques grises o color oliva, en un niu que consisteix en un forat en terra cobert d'herbes. La posta la cova el mascle durant 23 dies. Els pollets són nidífugs.

## Alimentació

S'alimenten d'insectes i petites llavors.

## Taxonomia

Tradicionalment va ser classificat entre els turnícids i per tant, a l'ordre dels gal·liformes o dels gruïformes. Estudis amb l'ADN, han propiciat que el relacionin amb els jacanes (Sibley & Ahlquist 1990, Paton et al. 2003, Thomas et al. 2004, van Tuinen et al. 2004). Això representa un cas notable de convergència evolutiva.
És l'única espècie de la família Pedionomidae, a l'Ordre dels caradriformes. En la classificació de Sibley-Ahlquist la família està situada a l'ordre dels ciconiformes.

## Estatus

El declivi de la població ha estat ocasionat per la transformació de les praderies naturals australianes en terres de conreu. La UICN el considera espècie "en perill".

## Referències

* Pedionomus torquatus en birdlife
* Pedionomus torquatus en EPBC
# Isidoro de Hoyos y Rubín de Celis

Isidoro de Hoyos y Rubín de Celis (Ribadedeva, 1793 - Madrid, 1876) fou un militar i polític asturià, ministre durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya i director general de la Guàrdia Civil en dues ocasions.

## Biografia

Va participar com voluntari a la guerra del francès. D'idees liberal, va donar el restabliment de la Constitució de Cadis quan va tornar Ferran VII i el govern progressista de 1820. La reacció absolutista de 1823 el va enfrontar a l'exèrcit dels Cent Mil Fills de Sant Lluís, i durant un breu període fou fet presoner. A la mort de Ferran VII es va posicionar amb la Regent, Maria Cristina de Borbó contra el pretendent Carles en suport de la futura reina Isabel II, i va combatre en el bàndol cristí durant la guerra carlina, on va assolir el grau de general i va rebre el títol de vescomte de Manzanera. El 1843, durant la regència de Baldomero Espartero, va ser nomenat senador per Astúries i nomenat Ministre de la Guerra, càrrec que va abandonar amb l'arribada dels moderats i la caiguda del regent. No obstant això, es va afiliar més tard a la Unió Liberal creada per Leopoldo O'Donnell i va adquirir la condició de senador vitalici el 1858. Va participar en la repressió de la revolta de Villarejo de Salvanés, mèrit pel qual se li va concedir el títol de Marquès d'Hoyos, i en la de la revolta de la caserna de San Gil.

## Referències

* 1 2 Senat d'Espanya: Expediente personal.

## Bibliografia

* VV.AA. Diccionario de Historia de España. Alianza Editorial. Madrid, 1979.
* Isidoro de Hoyos, a ecured.cu
# Esquí alpí als Jocs Olímpics d'hivern de 1936

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 celebrats a la ciutat de Garmisch-Partenkirchen (Alemanya) es disputaren dues proves d'esquí alpí, sent la primera vegada que aquesta modalitat d'esquí formava part del programa dels Jocs Olímpics d'Hivern.
Es feren dues proves, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina, de combinada alpina, una modalitat que combina els resultats en descens i eslàlom. Les dues proves de descens es realitzaren el dia 7 de febrer i l'eslàlom femení el dia 8 i el masculí el dia 9 de febrer a les instal·lacions de Garmisch-Partenkirchen.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 103 esquiadors (66 homes i 37 dones) de 26 comitès nacionals diferents:
| Alemanya (8) (homes:4 dones:4) Àustria (4) (homes:0 dones:4) Bèlgica (4) (homes:4 dones:0) Bulgària (3) <(homes:3 dones:0) Canadà (7) (homes:3 dones:4) Espanya (2) (homes:0 dones:2) Estats Units (8) (homes:4 dones:4) Estònia (1) (homesen:0 dones:1) França (3) (homes:3 dones:0) Grècia (1) (homes:1 dones:0) Hongria (4) (homes:4 dones:0) Itàlia (8) (homes:4 dones:4) Iugoslàvia (4) (homes:4 dones:0) | Japó (3) (homes:3 dones:0) Letònia (3) (homes:2 dones:1) Liechtenstein (2) (homes:2 dones:0) Luxemburg (1) (homes:1 dones:0) Noruega (7) (homes:4 dones:3) Països Baixos (1) (homes:0 dones:1) Polònia (3) (homes:3 dones:0) Regne Unit (8) (homes:4 dones:4) Romania (4) (homes:4 dones:0) Suècia (1) (homes:1 dones:0)  Suïssa (2) (homes:0 dones:2) Turquia (4) (homes:4 dones:0) Txecoslovàquia (7) (homes:4 dones:3) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Combinada Detalls | Franz Pfnür | Gustav Lantschner | Émile Allais |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Combinada Detalls | Christl Cranz | Käthe Grasegger | Laila Schou Nilsen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 2 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 2 | Noruega | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Alpine Skiing at the 1936 Winter Olympics». [Consulta: 1r desembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) FIS - Combinada 1936 Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine.
# Oedipina maritima

Oedipina maritima és una espècie de salamandra de la família dels pletodòntids, observada a l'illa Escudo de Veraguas a la província de Bocas del Toro de Panamà. És en greu perill d'extinció. Va ser descrit el 2000 per Mario García-Paris i David B. Wake.
Habita els boscos humits de les terres baixes i els manglars. Les salamandres es van recollir en frondes en descomposició i escombraries humides d'una palmera caiguda en un palmerar de coco a final de març de 1991. L'espècie es reprodueix per desenvolupament directe.
L'illa Escudo de Veraguas és molt petita. La desforestació és la principal amenaça, així com l'urbanisme i turisme descontrolats. Laugment del nivell del mar com a conseqüència del canvi climàtic sigui una amenaça futura per a l'espècie.

## Referències

* ↑ Frost, Darrel. «Oedipina maritima García-París and Wake, 2000» (en anglès). Amphibian Species of the World. American Museum of Natural History, 2024. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Oedipina maritima» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 12-08-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t59317a54355296.en.
* 1 2 García-París, Mario; Wake, David B. «Molecular Phylogenetic Analysis of Relationships of the Tropical Salamander Genera Oedipina and Nototriton , with Descriptions of a New Genus and Three New Species» (en anglès). Copeia, 2000, 1, 1-2000, pàg. 42–70. DOI: 10.1643/0045-8511(2000)2000[0042:MPAORO]2.0.CO;2. ISSN: 0045-8511.
* ↑ Stuart, S. N.. Threatened Amphibians of the World (en anglès). Barcelona: Lynx Edicions, 2008. ISBN 978-84-96553-41-5.
# Uphusum

Uphusum és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a la línia de ferrocarril entre Niebüll i Tønder, a pocs kilòmetres de la frontera amb Dinamarca, situat al marge entre el geest i el maresme. El 31 de desembre del 2023 tenia 340 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Hyperdimension Neptunia

Hyperdimension Neptunia Chōjigen Geimu Neputyūnu (超次元ゲイム ネプテューヌ, lit. "Joc Neptú Súper Dimensional") és un videojoc de rol del 2010 desenvolupat per Compile Heart i Idea Factory i publicat per Sega al Japó, NIS America a Nord-amèrica i Tecmo Koei a Europa; exclusivament per a PlayStation 3.

## Referències

* ↑ Ishaan. «Hyperdimension Neptunia Orbits Over Europe In March». Siliconera, 16-11-2010. [Consulta: 14 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial nord-americà (anglès)
* Lloc web oficial japonès (japonès)
# Joe Fortenberry

Joe Fortenberry (Slidell, 1 d'abril de 1911 - Amarillo, 3 de juny de 1993) fou un jugador de bàsquet estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
Durant la seva carrera esportiva va jugar als Ogden Boosters de Utah i als McPherson Oilers de McPherson, Kansas. Aquest va ser l'equip que va guanyar el Campionat Nacional AAU de 1936. Aquell mateix any va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de bàsquet.
Després dels Jocs Olímpics va jugar cinc temporades, de 1936 a 1941, als Phillips 66ers, de la lliga de bàsquet AAU, la més important dels Estats Units abans de la creació de la NBA. Guanyà la lliga de 1940.
Se li atribueix el fet de ser un dels primers jugadors de bàsquet en fer una esmaixada en un partit de bàsquet.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Joe Fortenberry». [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Daly, Brian I. Canada's Other Game: Basketball from Naismith to Nash. Dundurn, September 9, 2013, p. 94–95. ISBN 9781459706347.
* ↑ Top Finds: 1936 Joe Fortenberry Olympic Gold Medal - Fort Worth Hour 3. January 17, 2017. Dura 2:29 – via YouTube.
# F.E.A.R.

F.E.A.R és un videojoc de gènere survival horror i videojoc d'acció en primera persona (FPS) que combina el clàssic mode de joc d'acció en primera persona (amb l'estil de jocs com Doom i Resident Evil) amb una atmosfera de terror sobrenatural. El clima és molt similar al de les pel·lícules de terror asiàtiques. Les sigles FEAR signifiquen en angles First Encounter Assault Recon, que traduït al català, es podria anomenar «primera força d'assalt i reconeixement». Va ser anunciat a la fira Electronic Entertainment Expo (E$^3$) com millor joc d'acció de l'any 2005. El joc va sortir el 18 d'octubre de 2005 per a Windows, i que més tard sortiria per a Xbox 360 i PS3.

## Sinopsi

Una força militar desconeguda s'infiltra en un complex d'alta tecnologia, ple de projectes armamentístics i investigació aeroespacial. Es cometen una sèrie d'assassinats del personal allotjat al complex sense demanar cap mena de rescat. Com a contrapartida, el govern envia les Forces Especials per controlar la situació, i que poc després, desapareixen sense deixar rastre. De tal manera que un segon equip, l'Equip FEAR que és una unitat altament entrenada per dominar amenaces estranyes i paranormals. L'objectiu principal és eliminar tota resistència militar i contindre una crisi sense precedents que ràpidament escapa a tot control.
# Dona llegint

Dona llegint és una pintura de Henri Matisse realitzada el 1894. Forma part de la col·lecció del Museu d'Art Modern de París.
# Leb ich oder leb ich nicht, BWV Anh. 191

Leb ich oder leb ich nicht, BWV Anh. 191 (Visc o no visc) és una cantata perduda de Bach, estrenada probablement a Weimar el 19 de maig de 1715, per al quart diumenge després de Pasqua; el text és de Salomo Franck.

## Referències

* ↑ [Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005. Pàg. 315]

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.