OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ixtab

En la mitologia maia, Ixtab és la deessa del suïcidi, i esposa del déu de la mort, Chamer. També era la divinitat de la forca.
En la tradició maia, el suïcidi era considerat una manera extremadament honorable de morir, a un nivell similar que el de les víctimes humanes de sacrificis, guerrers caiguts en batalla, dones mortes al moment de donar a llum, o sacerdots.
Ixtab és representada com un cadàver parcialment descompost amb els seus ulls tancats, penjant d'un arbre. El seu rol com a divinitat era el de protegir els que se suïcidaven, acompanyant-los i guiant-los cap a un paradís especial. Aquest rol era anomenat psicopomp o guia d'ànimes.
Essent una deessa molt popular, alguns documents històrics proposen la teoria que el culte a Ixtab va impulsar a la gent d'Amèrica Central en els temps maies a suïcidar-se abans que enfrontar-se a la humiliació, malaltia, o desgràcia, creant una ona de suïcidis entre la gent de casta alta, de manera similar al seppuku en la tradició japonesa.

## Referències

* ↑ Landa: "los venía a llevar," Tozzer: "came to fetch them."
* ↑ Ixtab en el panteón maya
* ↑ «Las poderosas diosas de la cultura maya» (en castellà), 11-11-2019. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «Desmitificación del contexto cultural del suicidio entre los mayas prehispánicos» (en castellà). Cuicuilco. Revista de ciencias antropológicas, 27, 79, 12-2020, pàg. 235–255. ISSN: 2448-8488 [Consulta: 28 juny 2023].

## Bibliografia

* Alfred M. Tozzer, Landa's Relación de las cosas de Yucatán. A Translation. Peabody Museum, Cambridge MA 1941.
# Iàkov Rilski

Iàkov Rilski (Shemonaikha District, 25 d'octubre de 1928 - Moscou, 9 de desembre de 1999) va ser un tirador d'esgrima rus, especialista en sabre, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova de sabre per equips, mentre en la de sabre individual quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, tornà a disputar dues proves del programa d'esgrima. Fou vuitè en la prova de sabre individual, mentre en la de sabre per equips quedà eliminat en sèries. El 1964, a Tòquio, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. Guanyà la medalla d'or en la prova de sabre per equips, mentre en la de sabre individual fou quart.
En el seu palmarès també destaquen dotze medalles al Campionat del món d'esgrima, quatre d'or, cinc de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1955 i 1966. Amb l'or aconseguit el 1958 fou el primer tirador d'esgrima soviètic que guanyà un campionat del món individual. També guanyà cinc campionats soviètics de sabre individual.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Yakov Rylsky». [Consulta: 24 novembre 2023].
* 1 2 «Лауреат». [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ «РЫЛЬСКИЙ Яков Ануфриевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 24 novembre 2023].
# Colibrí de la puna

El colibrí de la puna (Oreotrochilus estella) és un colibrí.

## Descripció

* Colibrí mitjà amb uns 14 cm de llargària.
* Bec negre, petit, fi i lleugerament corbat.
* Mascle marró groguenc per sobre. Gorja verd maragda limitada per una línea negra. Pit i abdomen blancs amb una banda longitudinal marró. Flancs i subcaudals grisenques. Rectrius centrals verd fosc i la resta principalment blanques.
* Semblant al mascle, amb la gola blanquinosa amb taques fosques. Parts inferiors clares.

## Hàbitat

Habita zones de praderia de muntanya entre 3000 i 4000 m.

## Subespècies i distribució

S'han descrit dues subespècies:
* O. e. estella (d'Orbigny, 1838). Des del sud-oest del Perú i nord-oest de Bolívia fins al nord de Xile i nord-oest de l'Argentina.
* O. e. bolivianus Boucard, 1893. De Cochabamba, a Bolívia central.

## Referències

* ↑ TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2018. IOC World Bird List (v8.1). doi : 10.14344/IOC.ML.8.1.
# Hisn al-Ghurab

Hisn al-Ghurab (Castell del Corb) és una fortalesa i una muntanya del Iemen a la governació de Xabwa, a l'antic sultanat Wahidi de Bir Ali, prop de Bir Ali. La muntanya és d'origen volcànic i en forma de promontori protegeix una badia al nord'est de la qual hi ha Bir Ali, el millo port de la zona entre Aden i Mukalla. La fortalesa està a uns 4 km de la ciutat. Es pensa que unes ruïnes al peu de la muntanya correspondrien a la Cane Emporium del Periplus. Les ruïnes de la fortalesa són al cim on s'accedeix per una sendera amb antigues inscripcions que testimonien l'antic nom sudaràbig de la muntanya "Urr MWYT" i el port (KN). Alguns situen Cane a Bal Haf (a l'oest) o a Madjdaha (10 km a l'est) però modernament la ubicació a Bir Ali ha predominat.

## Bibliografia

* G. Lankester Harding, Archeology in the Aden Protectorates, Londres 1964.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Colossoma macropomum

Colossoma macropomum és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 108 cm de llargària total i 40 kg de pes.

## Alimentació

Menja zooplàncton, insectes, caragols i plantes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Amazones i Orinoco, tot i que és criat en piscifactories d'arreu de Llatinoamèrica.

## Costums

És una espècie normalment solitària.

## Interès gastronòmic

Es comercialitza fresc i congelat.

## Observacions

És criat en aqüicultura perquè pot viure en aigües pobres i és molt resistent a les malalties.

## Referències

* ↑ «Colossoma macropomum». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Lovshin, L.L. 1995. The colossomids. p. 153-159. A C.E. Nash i A.J. Novotny (editors) World animal science: production of aquatic animals: fishes. Elsevier Science, Amsterdam, Països Baixos.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Frimodt, C. 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial warmwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra. 215 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Yússuf (nom)

Yússuf és un nom masculí àrab (àrab: يوسف, Yūsuf) que es correspon amb el català Josep, que l'àrab pren directament de l'hebreu יוֹסֵף, Yôsēp. Si bé Yússuf és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Yusuf, Yussouf, Yusef, Youssef... Com a nom del fill del patriarca Jacob és un nom força usual entre els àrabs jueus, així com entre els àrabs cristians —per als quals també és el nom de Josep, espòs de la Verge Maria—, de la mateixa manera que, com a nom d'un dels principals profetes de l'islam, és dut per molts musulmans, arabòfons o no; aquests darrers l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: albanès: Jusuf; àzeri: Yusif; català medieval: Jucef; somali: Yuusuf; turc: Yusuf; uzbek: Yusuf.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "يوسف". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Jack Salter

Jack Salter (Melbourne, 3 de juliol de 1930 - Reus 1993) va ser un ceramista australià que va viure a Reus.
Va estudiar a la Universitat d'Edimburg la carrera de Filosofia i Lletres, en l'especialitat d'Art, i a la vegada va seguir diversos cursos de belles arts a l'Escola d'Art d'Edimburg en l'especialitat de pintura i dibuix. Durant quinze anys va ser professor d'art a algunes escoles privades d'Anglaterra i pel mes de març de 1968 es va traslladar a Reus. Es va integrar a la societat reusenca, aprenent el català que parlava a la perfecció, amb un deix anglès. Va dedicar-se a l'ensenyament artístic, a Reus i a l'Escola d'Arts i Oficis de la Diputació de Tarragona, sobretot en el camp de la ceràmica. L'any 1975 va obrir un taller de ceramista amb la seva dona Isabel Mas al carrer de la Concepció, al centre històric de Reus. Van tenir dos fills.
Va guanyar premis per la seva obra a Manises, Talavera de la Reina, Amposta i Móra d'Ebre, i amb la seva esposa va dur a terme exposicions a Barcelona, Reus, Tarragona i altres ciutats. Algunes obres seves es troben al Vaticà, en col·leccions privades i al Fons d'Art de Premsa Catalana. Va ser artista invitat a la Fira de Ceràmica i Vidre de València l'any 1974, el mateix any que va guanyar el primer premi a l'Exposició del Sindicat d'Artesania de la província de Tarragona.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs, vol. II. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 586.
* ↑ Amorós, Xavier «Jack Salter: un record precís i dens». Revista del Centre de Lectura, 3, 1993, pàg. 17.
# Actinolita

L'actinolita és un silicat del grup dels amfíbols que conté magnesi, calci i ferro. Del grec "Aktis" = raig i "Lithos" = pedra, en al·lusió als hàbits radials dels seus cristalls. Va ser descoberta el 1794. Pertany al grup tremolita-actinolita, i al subgrup dels amfíbols càlcics.

## Propietats

Els cristalls que forma són generalment aciculars i s'agrupen formant fibres, de vegades de cristalls extremadament fins (asbests). Aquest mineral es fon fàcilment, sobretot quan són petits fragments. Forma una sèrie isomorfa amb la tremolita i la ferroactinolita. És un mineral d'interès científic i pels col·leccionistes.
El mineral antigament anomenat uralita, emprat sovint en la preparació de fibrociment, és un producte de l'alteració del piroxè primari amb una mescla composta en gran part d'actinolita. Els cossos de roca metamorfosada, anomenats epidiorites, contenen una quantitat considerable d'aquesta alteració uralítica.

## Formació i jaciments

Es forma en roques metamòrfiques bàsiques de la fàcies dels esquistos verds i de part de les amfibolites. També pot generar-se per alteració de piroxens en roques gàbriques. Finalment també la podem trobar en marbres i pissarres. Es troba en roques metamòrfiques (per exemple esquistos acompanyant a talc i clorita).
Alguns dels jaciments on s'han trobat són: Zillertal (Àustria) o Lugo (Espanya). Als territoris de parla catalana se n'ha trobat actinolita a la província de Barcelona: a la mina de coure de l'antic municipi de Sant Gervasi de Cassoles (Barcelona) i a les pedreres de Gualba (Vallès Oriental); a la província de Girona a la mina Can Llebó (Sant Martí Sacalm, Selva) i a la mina Roca del Turó (Espinavell, Ripollès); a la província de Lleida se'n troba a la mina Victòria (Arres, Vall d'Aran), a la mina Margalida (Bossòst, Vall d'Aran) i a Casterner de les Olles (Tremp, Pallars Jussà); a la província de Tarragona se n'ha trobat a Vimbodí (Conca de Barberà), a la mina Serrana (El Molar, Priorat) i a la mina Bessó (Ulldemolins, Priorat); al País Valencià trobem actinolita a la pedrera San Anton (Oriola, Baix Segura), a la pedrera Los Arenales (Toràs, Alt Palància) i a la pedrera Tozal Negro (Barxeta, Costera); i a la Catalunya Nord es troba actinolita a la Fossa del Gegant (Fontpédrouse), al massís del Canigó, a Costa de Sant-Jaume i al Pic Barbet (Taurinya), a les mines de Costabona (Prats de Molló-la Presta) i a Roca Gelera (Reynes).

## Referències

* ↑ «Actinolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ «Actinolita». dIEC. [Consulta: 21 desembre 2013].
# Gymnocorymbus ternetzi

Gymnocorymbus ternetzi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes. Poden assolir fins a 7,5 cm de llargària total. Menja cucs, crustacis petits i insectes. Viu en zones de clima subtropical entre 20 °C - 26 °C de temperatura, a Sud-amèrica: conques dels rius Paraguai i Guaporé a l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Gymnocorymbus ternetzi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Britski, 2007. Peixes do Pantanal: manual de identificaçäo, 2 ed. re. ampl. Brasília, DF: Embrapa Informaçäo Tecnológica, 227 p.
* ↑ Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
# Enola Gay

Enola Gay va ser un bombarder B-29 Superfortress estatunidenc conegut per llançar la primera bomba atòmica ofensivament, el 6 d'agost de 1945 sobre la ciutat japonesa d'Hiroshima.

## La bomba: "Little Boy"

La bomba atòmica emprada va ser anomenada "Little Boy" i tenia un nucli d'urani enriquit, equivalent a 20.000 tones de TNT. Tenia una espoleta de pressió que la va fer esclatar a uns 600 m d'alçada sobre Hiroshima, tot arrasant més de 12 km² de la ciutat i causant gairebé 80.000 morts i 70.000 ferits (que van morir al cap de pocs mesos) i, en els anys següents, molts més morts i l'afectació de la salut de mig milió de persones.

## Conservació del bombarder

L'Enola Gay va ser completament restaurat i actualment s'exposa al "Centre Steven F. Udvar-Hazy" del Museu Nacional de l'Aire i l'Espai de la Smithsonian Institution, prop de l'Aeroport Internacional de Washington-Dulles (Virgínia).

## Tripulants

Els dotze tripulants del bombarder el 6 d'agost de 1945 eren:
* Coronel Paul Tibbets (pilot)
* Capità Robert Lewis (copilot)
* Major Thomas Ferebee (artiller)
* Capità Theodore Van Kirk (navegant)
* Tinent Jacob Beser (contramesures electròniques)
* Capità William "Deak" Parsons (encarregat de llençar la bomba)
* Segon tinent Morris R. Jeppson (ajudant de l'encarregat de llençar la bomba)
* Sergent Joe Stiborik (radar)
* Sergent George Caron (metralladora de cua)
* Sergent Robert Shumard (ajudant de l'enginyer de vol)
* Soldat Richard Nelson (ràdio)
* Sergent Wayne Duzenberry (enginyer de vol)

## Galeria d'imatges

* Enola Gay en exposició
* Primer pla de la cabina de vol
* Visió lateral de l'Enola Gay
* Visió de 3/4 posterior de l'Enola Gay

## Referències

* ↑ Murray, Williamson. WAR IN THE AIR 1914-1945. Londres: Smithsonian Books, 2005, p. 217-219 [Consulta: 2 agost 2014].
* 1 2 Història Universal, segle xx, Vol. I. Barcelona: Editorial 92, 1997, p. 364. ISBN 84-87254-51-9 [Consulta: 2 agost 2014].
* ↑ «Boeing B-29 Superfortress "Enola Gay"». Smithsonian National Air and Space Museum. Arxivat de l'original el 5 de gener 2014. [Consulta: 2 agost 2014].
* ↑ Cooper, Sgt. Jean. «Photo: P-574 (Enola Gay Crew Members)». Atomic Heritage Foundation. Arxivat de l'original el 2011-03-22. [Consulta: 2 agost 2014].
* ↑ «Mor l'últim tripulant de l'"Enola Gay", l'avió que va llançar la bomba atòmica sobre Hiroshima». 324.cat. [Consulta: 30 juliol 2014].
# Lorantàcies

Lorantàcia, lorantàcies o Loranthaceae és una família de plantes amb flors. Consta d'uns 75 gèneres i unes 1.000 espècies de plantes llenyoses, moltes d'elles semiparàsites. Totes excepte tres tenen els hàbits del vesc (viure sobre els arbres). Les tres espècies terrestres són Nuytsia floribunda – l'arbre de Nadal australià, Atkinsonia ligustrina –un escàs arbust australià– i les espècies sudamericanes de Gaiadendron punctatum.
De bon principi la família contenia totes les espècies amb l'hàbit del vesc, però els gèneres Viscum i Phoradendron pertanyen ara a la família Viscaceae, que de vegades s'inclou dins la família Santalaceae.
El sistema classificatori APG II (2003) assigna aquesta família a l'ordre Santalales, en el clade core eudicots.

## Gèneres

| Actinanthella Aetanthus Agelanthus Alepis Amyema Amylotheca Atkinsonia Bakerella Baratranthus Benthamina Berhautia Cecarria Cladocolea Cyne Dactyliophora Decaisnina Dendropemon Dendropthoe Desmaria | Diplatia Distrianthes Elytranthe Emelianthe Englerina Erianthemum Gaiadendron Globimetula Helicanthes Helixanthera Ileostylus Ixocactus Kingella Lampas Lepeostegeres Lepidaria Ligaria Loranthus Loxanthera | Lysiana Macrosolen Moquiniella Muellerina Notanthera Nuytsia Oliverella Oncella Oncocalyx Oryctanthus Oryctina Panamanthus Papuanthes Pedistylis Peraxilla Phragmanthera Phthirusa Plicosepalus | Psittacanthus Scurrula Septulina Socratina Sogerianthe Spragueanella Struthanthus Tapinanthus Taxillus Tetradyas Thaumasianthes Tolypanthus Trilepidea Tripodanthus Tristerix Trithecanthera Tupeia Vanwykia |

## Enllaços externs

* Loranthaceae Arxivat 2006-11-01 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* Loranthaceae at Parasitic plants.
* NCBI Taxonomy Browser.
* Notanthera heterophylla illustrations Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine..
# Efecte Ettinghausen

L'efecte Ettinghausen és un fenomen termoelèctric descobert el 1886 que afecta el corrent elèctric que passa per un conductor en presència d'un camp magnètic. El nom deriva del físic austríac Albert von Ettingshausen.
El resultat del fenomen consisteix en la inducció d'una diferència de potencial perpendicular a la direcció del camp magnètic i a la direcció del corrent elèctric. Alternativament, s'indueix un camp elèctric perpendicular al gradient de temperatura i al camp magnètic.
Aquest efecte es quantifica amb el coeficient d'Ettinghausen |P|, que es defineix com:
       $|P|={\frac {-1/(I_{Y}B_{Z})}{dT/dx}}$
on $dT/dx$ és el gradient de temperatura que resulta dels components $I_{Y}$ (del flux elèctric) i $B_{Z}$ (del camp magnètic).
El procés invers es coneix amb el nom d'efecte Nernst.

## Referències

* ↑ v. Ettingshausen, A.; Nernst, W. «Ueber das Auftreten electromotorischer Kräfte in Metallplatten, welche von einem Wärmestrome durchflossen werden und sich im magnetischen Felde befinden». Annalen der Physik und Chemie, 265, 10, 1886, pàg. 343–347. Bibcode: 1886AnP...265..343E. DOI: 10.1002/andp.18862651010 [Consulta: 23 febrer 2012].
# Els morts del llac Constança: La sirena

Els morts del llac Constança: La sirena o Mort al llac: la sirena (títol original en alemany, Die Toten vom Bodensee – Die Meerjungfrau) és un telefilm germanoaustríac d'ORF i ZDF de 2019, dirigit per de Michael Schneider. És la novena entrega de la sèrie de de ficció criminal Els morts del llac Constança. La primera emissió va tenir lloc el 9 d'octubre de 2019 al canal ORF 2. Es va projectar al Festival de Cinema de Colònia el 14 d'octubre de 2019. La pel·lícula es va estrenar a ZDF el 21 d'octubre de 2019. S'ha doblat al català central per a TV3 amb el títol d'Els morts del llac Constança: La sirena, i al valencià per a À Punt amb el nom de Mort al llac: la sirena.

## Referències

* 1 2 «Els morts del llac Constança: La sirena». ésAdir. [Consulta: 11 novembre 2023].
* 1 2 «Mort al llac: la sirena». À Punt, 29-01-2021. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «Die Toten vom Bodensee – Die Meerjungfrau» (en alemany).
* ↑ fernsehserien.de: Die Toten vom Bodensee Folge 9: Die Meerjungfrau. Abgerufen am 10. September 2019.
# Ratpenat fals

El ratpenat fals (Pipistrellus nathusii) viu a l'àrea compresa entre Europa Occidental, Anatòlia i la serralada del Caucas.

## Descripció

És un ratpenat de musell gros i curt i orelles triangulars, proveïdes d'un tragus curt de punta arrodonida. La part dorsal de l'uropatagi és coberta de pèl aproximadament fins a la meitat, i la part ventral, solament al llarg de la pota. La cua sobresurt com a màxim 1 mm de l'uropatagi, i el cinquè dit fa uns 46 mm de llargada.
A l'estiu, el pelatge dorsal presenta una tonalitat marró vermellosa o terrosa i, quan arriba la tardor, es torna més fosc, sovint amb un matís grisós. La part ventral és marró clara o marró grogosa. El musell, les orelles i les membranes alars són de color marró negrós. Pot presentar una franja més clara, mal delimitada i mai del tot blanca a la vora posterior de l'uropatagi compresa entre el cinquè dit i el peu.
Dimensions corporals: cap + cos = 44 - 58 mm, cua = 30 - 44 mm, avantbraç = 31 - 37 mm i envergadura alar = 230 - 250 mm. Pes: 6 - 15 g.

## Hàbitat

Preferentment boscos, on generalment s'amaga en els forats dels arbres, però també en esquerdes de les roques. Menys freqüentment se la pot trobar en poblacions, i aleshores cerca refugi en construccions humanes.

## Costums

Ix del seu amagatall en fer-se fosc. El seu vol és ràpid, i quan va en línia recta bat profundament les ales. Les femelles formen colònies de cria de fins a 200 individus.

## Espècies semblants

El ratpenat de vores clares presenta sempre una franja clara, molt blanca i ben delimitada, a la vora posterior de l'uropatagi. En la pipistrel·la el cinquè dit no arriba als 43 mm de llargada.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 94-95.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Pipistrellus nathusii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 27 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie de ratpenat. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Franck Khalfoun

Franck Khalfoun (París, 9 de març de 1968) és un director de cinema i guionista francès. Va treballar amb el director Alexandre Aja. És conegut per haver dirigit P2, Wrong Turn at Tahoe, Maniac, i Amityville: The Awakening. El 2019 va dirigir la pel·lícula de terror Prey. His upcoming film is the action-thriller film Entry Level.

## Filmografia
### Llargmetratges

| Any | Títol | Credited as | Credited as | Credited as | Credited as | Credited as | Notes |
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor | Editor | Actor | Notes |
| 1992 | Le Grand Pardon 2 | | | | | Sí | role – Guardespatlles de Maurice |
| 2003 | Snowboarder | | | | | Sí | paper - X |
| 2003 | High Tension | | | | | Sí | paper - Jimmy |
| 2007 | P2 | Sí | Sí | | | Sí | paper - Newsman |
| 2009 | Wrong Turn at Tahoe | Sí | | | | | |
| 2010 | Piranha | | | | | Sí | paper - Deputy Green |
| 2012 | Maniac | Sí | | | Sí | | |
| 2015 | i-Lived | Sí | Sí | Sí | Sí | Sí | paper - Detectiu McQuee |
| 2016 | Lowriders | | | | | Sí | paper - Marc Ochs |
| 2017 | Amityville: The Awakening | Sí | Sí | | | | |
| 2019 | Prey | Sí | Sí | | | | |
| 2023 | Night of the Hunted | Sí | Sí | | | | |

### Altres treballs

| Any | Títol | Acreditat com | Acreditat com | Acreditat com | Acreditat com | Acreditat com | Notes |
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor | Editor | Actor | Notes |
| 1994 | The Eagle and the Horse | | | | | Sí | Telefilm; paper - camioner |
| 2014 | All Corrupt Everything | | | Sí | Sí | | curtmetratge; productor executiu |
| 2018 | Lifer | Sí | Sí | | | | Minisèrie; episode credits TBC |

## Referències

* ↑ Rapold, Nicolas. «The Timid Guy With the Slasher Knife». The New York Times, 20-06-2013.
* ↑ Barton, Steve. «Amityville: The Awakening Release Update». Dread Central, 25-02-2015.
* ↑ D'Allessandro, Anthony. «Hyde Park-Image Nation & Blumhouse Partner For 'Prey'». Deadline Hollywood, 06-06-2016.
* ↑ Pederson, Erik. «'Entry Level' Staffs Up With Director Franck Khalfoun, 'Final Destination' Duo». Deadline Hollywood, 30-04-2015.