OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia de Namíbia

Tradicionalment, l'economia de Namíbia ha tingut una forta dependència de la mineria, responsable per 8% del producte interior brut i per més de 50% de les exportacions, principalment de l'explotació de diamants i urani; tot i que hi ha jaciments menors de coure, estany, plom i tungstè. Namíbia és el 4t exportador de minerals a Àfrica, el cinquè productor mundial d'urani. La mineria empra solament 3% de la població, mentre gairebé 50% depèn de l'agricultura.
La pesca és important, encara que han disminuït les captures a partir dels anys setanta de la dècada del segle xx. En anys recents el turisme s'ha tornat molt més important donada la bellesa natural del país i la interessant fauna nativa, tradicionalment africana, però en un ambient diferent del comunament associat en la sabana africana.
El país importa gairebé 50% dels cereals que necessita, i durant les sequeres la falta d'aliments a les zones rurals és un problema considerable. L'elevat PIB per capita del país quan comparat als seus veïns oculta la pitjor distribució de renda del món, amb un coeficient de Gini de 70,7.
L'economia del país posseeix forts lligams amb la de l'Àfrica del Sud, i el dòlar namibià té taxa de canvi fixa 1 per 1 amb el rand sud-africà.

## Referències

* 1 2 3 4 «The World Factbook.». Arxivat de l'original el 2020-04-23. [Consulta: 11 juny 2009].
# Francisco Trénor Palavicino

Francisco Trénor y Palavicino (València, 23 de juny de 1873 - 17 de febrer de 1935) fou un advocat, aristòcrata i polític valencià, comte de Trénor, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de Tomás Trénor y Bucelli, i heretà el títol de comte el 1911. També fou germà de l'escriptor Leopold Trènor i Palavicino i del polític Tomás Trénor Palavicino. Es llicencià en dret i milità al Partit Conservador, amb el que fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1910 pel districte de Sagunt en substitució de Ramón de Castro Artacho. També fou nomenat senador per la província de València i diputat provincial el 1918-1919. Fou gentilhome de cambra de Sa Majestat el Rei i gran creu de l'orde d'Isabel la Catòlica.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Genealogia dels Trénor». Arxivat de l'original el 2009-07-21. [Consulta: 13 juny 2009].
# Iryo

Iryo és una marca d' Intermodalidad de Levante SA, un operador ferroviari privat d'alta velocitat a Espanya. L'empresa és propietat conjunta de Trenitalia, Air Nostrum i el fons d'inversió en infraestructures Globalvia .
Els trens van començar a operar a la línia d'alta velocitat Madrid-Barcelona el novembre de 2022, en competència amb els serveis AVE i Avlo del ferrocarril nacional Renfe i la companyia de baix cost de propietat francesa Ouigo España. Per tant, Espanya és el primer país d'Europa amb tres operadors ferroviaris d'alta velocitat competidors.
El servei va començar amb 12 trens diaris a la ruta entre Madrid i Barcelona, de vegades fent escala a Saragossa. Iryo va afegir una ruta Madrid- Conca - València el desembre de 2022, amb els trens Madrid- Còrdova - Sevilla / Màlaga programats per començar a operar el març de 2023 i els trens Madrid- Albacete - Alacant anunciats per al juny de 2023.
Per al material mòbil, l'empresa va demanar vint noves unitats Frecciarossa 1000, similars a les que s'utilitzen a Itàlia des del 2015. Nou d'ells havien arribat quan va començar el servei a Barcelona. A més llarg termini, també podran adquirir trens d'ample variable per donar servei a zones de Galícia a les quals només es pot accedir per vies d'ample ibèric.

## Rutes

| Origen | Parades | Destí | Freqüències | Millor duració (entre origen i destí) | Duració total (totes les parades) |
| Corredor Nord-Est |||||||
| Madrid-Puerta de Atocha-Almudena Grandes | Saragossa-Delicias · Camp de Tarragona | Barcelona-Sants | 14 trens diaris per sentit | 2 hores i 30 minuts | 2 hores i 45 minuts |
| Corredor Est |||||||
| Madrid-Chamartín-Clara Campoamor | Conca-Fernando Zóbel | València-Joaquim Sorolla | 8 trens diaris per sentit | 1 hora i 49 minuts | 1 hora i 55 minuts |
| Madrid-Chamartín-Clara Campoamor | Conca-Fernando Zóbel · Albacete-Los Llanos | Alacant | 2 trens diaris per sentit | 2 hores i 25 minuts | 2 hores i 25 minuts |
| Corredor Sud |||||||
| Madrid-Puerta de Atocha-Almudena Grandes | Córdoba | Sevilla-Santa Justa | 4 trens diaris per sentit | 2 hores i 34 minuts | 2 hores i 34 minuts |
| Madrid-Puerta de Atocha-Almudena Grandes | Córdoba · Antequera-Santa Ana | Málaga-María Zambrano | 2 trens diaris per sentit | 2 hores i 35 minuts | 2 hores i 35 minuts |
| Altres corredors |||||||
| Barcelona-Sants | Saragossa-Delicias · Madrid-Puerta de Atocha-Almuenda Grandes · Córdoba | Sevilla-Santa Justa | 2 trens diaris per sentit | 5 hores i 50 minuts | 5 hores i 50 minuts |

## Referències

* ↑ «Spain's new high-speed trains make it Europe's rail capital». CNN, 25-11-2022. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Iryo makes inaugural run». International Railway Journal, 25-11-2022. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Spanish Iryo takes off with inaugural journey». RailTech.com, 21-11-2022. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «ILSA gains third shareholder with Globalvia and plans to compete for Galicia», 16-02-2022. [Consulta: 26 novembre 2022].
# Escut de Ghana

L'escut de Ghana fou adoptat el 4 de març de 1957 sota el regnat d'Elisabet II, segons un disseny de l'artista local Amon Kotei.

## Descripció

Es tracta d'un escut d'atzur quarterat mitjançant una creu de sinople perfilada d'or, al centre de la qual hi ha un lleopard d'or extret de l'escut del Regne Unit, símbol d'Anglaterra, igual com la creu, que vol recordar la creu de Sant Jordi, tot plegat en al·lusió a la pertinença de Ghana a la Commonwealth.
* Al primer quarter hi ha un bastó d'okyeame (personatge que tradicionalment ha fet d'intèrpret entre els governants i el poble) i una espasa cerimonial, tots dos d'or i passats en sautor, el bastó en banda i per damunt de l'espasa en barra, com a representació de l'administració local.
* Al segon quarter, un castell d'argent terrassat d'or (en al·lusió a l'antic nom del país, Costa d'Or) sobre un mar d'ones d'argent i atzur, que vol simbolitzar el govern nacional.
* Al tercer quarter, un cocoter al natural terrassat de sinople, símbol de la riquesa agrícola ghanesa.
* Al quart quarter, la representació d'una explotació minera, en al·lusió als recursos naturals del país.
Coronant l'escut, un borlet amb els colors nacionals (gules, or i sinople), presents a la bandera, somat d'una estrella de cinc puntes de sable perfilada d'or, que també es repeteix a la part central de la bandera estatal. L'estrella és el símbol de la llibertat d'Àfrica.
Com a suports, dues àguiles d'or becades i membrades de gules a banda i banda, que porten al coll una cinta amb els colors nacionals de la qual penja l'estrella que timbra l'escut. Les àguiles hi fan de personatges protectors forts, que vetllen pel país amb la seva mirada atenta. Els suports descansen damunt una terrassa de sinople amb una cinta d'or on, amb lletres de gules, es destaca el lema nacional en anglès: FREEDOM AND JUSTICE ('Llibertat i justícia').

## Escuts utilitzats anteriorment

Durant l'època colonial, Ghana feia servir un segell rodó amb un elefant davant una palmera, idèntic també per a Sierra Leone i Gàmbia, però amb les inicials G.C. com a distintiu, derivades del nom en anglès de la colònia, Gold Coast (Costa d'Or).
* Segell de l'Àfrica Occidental Britànica (1870-1888)
* Segell de la Costa d'Or (1877-1957)

## Referències

* ↑ Govern de Ghana – L'escut Arxivat 2012-03-19 a Wayback Machine. (anglès)

## Vegeu també

* Bandera de Ghana

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut de Ghana (anglès)
# Shogunat Ashikaga

El shogunat Ashikaga (足利幕府, Ashikaga bakufu) va ser el segon règim feudal militar establert pels shōguns del clan Ashikaga des de l'any 1336 fins al 1573. El període és també conegut com el període Muromachi.
Aquest shogunat va ser creat, a causa del fet que el seu fundador, Ashikaga Takauji, qui estava al costat de l'Emperador contra l'anterior shogunat Kamakura, el clan Ashikaga va tenir un poder compartit amb el govern Imperial, més gran que el que tenia el shogunat Kamakura. Tot i això, va ser un shogunat dèbil, comparat amb el shogunat Kamakura i el shogunat Tokugawa. La majoria del poder regional encara pertanyia als daimyōs provincials, i el poder militar del shogunat depenia majoritàriament a la lleialtat que tenien al clan Ashikaga. Donat que van ser els feudals dels daimyōs es va tornar més poderosos, i tenien set de poder, això va desencadenar una guerra civil al final del shogunat, també conegut com el Període Sengoku.
El shogunat Ashikaga va ser destruït el 1573 quan Oda Nobunaga va deposar al quinzè i últim shōgun Yoshiaki, expulsant-lo de Kyoto. A partir d'aquell moment passarien trenta anys, fins que en el 1603 es va instaurar el tercer i últim shogunat al Japó, el shogunat Tokugawa.

## Llista de shōguns

* Ashikaga Takauji (1305-1358) (r. 1338-1358)
* Ashikaga Yoshiakira (1330-1368) (r. 1359-1368)
* Ashikaga Yoshimitsu (1358-1408) (r. 1368-1394)
* Ashikaga Yoshimochi (1386-1428) (r. 1395-1423)
* Ashikaga Yoshikazu (1407-1425) (r. 1423-1425)
* Ashikaga Yoshinori (1394-1441) (r. 1429-1441)
* Ashikaga Yoshikatsu (1434-1443) (r. 1442-1443)
* Ashikaga Yoshimasa (1436-1490) (r. 1449-1473)
* Ashikaga Yoshihisa (1465-1489) (r. 1474-1489)
* Ashikaga Yoshitane (1466-1523) (r. 1490-1493, 1508-1521)
* Ashikaga Yoshizumi (1480-1511) (r. 1495-1508)
* Ashikaga Yoshiharu (1510-1550) (r. 1522-1547)
* Ashikaga Yoshiteru (1536-1565) (r. 1547-1565)
* Ashikaga Yoshihide (1540-1568) (r. 1568)
* Ashikaga Yoshiaki (1537-1597) (r. 1568-1573)
Shogunat Ashikaga -- Arbre genealògic :
Takauji $^{(1)}$ 1305-1338-1358
        Yoshiakira$^{(2)}$ 1330-1358-1367-1368
        Yoshimitsu$^{(3)}$ 1358-1367-1395-1408
Yoshimochi$^{(4)}$ 1386-1395-1423-1428                
Yoshikazu$^{(5)}$ 1407-1423-1425      Yoshinori$^{(4)}$ 1394-1428-1441         
    Yoshikatsu$^{(7)}$ 1433-1442-1443 Masatomo 1435-1491  Yoshimasa$^{(8)}$$^†$ 1435-1449-1474-1490   Yoshimi 1439-1491
        Yoshizumi$^{(11)}$$^†$ 1478-1493-1508-1513  Yoshihisa$^{(9)}$$^†$ 1465-1474-1489   Yoshitane$^{(10)}$$^†$ 1465-1490-1493+1508-1521-1522 
      Yoshiharu$^{(12)}$ 1510-1521-1545-1550        Yoshitsuna 1509-1573  
    Yoshiteru$^{(13)}$ 1535-1545-1565 Yoshiaki$^{(15)}$ 1537-1568-1573-1597      Yoshihide$^{(14)}$ 1538-1564-1568 :

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.107. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Copa d'Europa de futbol 1971-72

La Copa d'Europa de futbol 1971-72 fou l'edició número 17 en la història de la competició. Es disputà entre l'octubre de 1971 i el maig de 1972, amb la participació inicial de 33 equips de 32 federacions diferents.
La competició fou guanyada per l'Ajax a la final davant del F.C. Internazionale. Fou el segon títol pel club neerlandès.

## Ronda preliminar

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| València | 4-1 | Union Luxemburg | 3-1 | 1-0 |

## Primera ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Marseille | 3-2 | Górnik Zabrze | 2-1 | 1-1 |
| Ajax | 2-0 | Dynamo Dresden | 2-0 | 0-0 |
| Reipas Lahti | 1-9 | Grasshopper | 1-1 | 0-8 |
| Strømsgodset | 1-7 | Arsenal | 1-3 | 0-4 |
| Dinamo Bucarest | 2-2¹ | Spartak Trnava | 0-0 | 2-2 |
| Feyenoord | 17-0 | Olympiakos Nicosia | 8-0 | 9-0 |
| Wacker | 1-7 | Benfica | 0-4 | 1-3 |
| CSKA September Flag | 4-0 | Partizani Tirana | 3-0 | 1-0 |
| València | 1-1² | Hajduk Split | 0-0 | 1-1 |
| Újpesti Dózsa | 4-1 | Malmö FF | 4-0 | 0-1 |
| Boldklubben 1903 | 2-4 | Celtic | 2-1 | 0-3 |
| ÍA | 0-4 | Sliema Wanderers | 0-4 | 0-0 |
| Internazionale | 6-4 | AEK Atenes | 4-1 | 2-3 |
| Cork Hibernians | 1-7 | Borussia Mönchengladbach | 0-5 | 1-2 |
| Galatasaray | 1-4 | CSKA Moscou | 1-1 | 0-3 |
| Standard Liège | 5-2 | Linfield | 2-0 | 3-2 |
¹ El Dinamo Bucarest passà a la segona ronda per la regla del valor doble dels gols en camp contrari.
² El València passà a la segona ronda per la regla del valor doble dels gols en camp contrari.

## Segona ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Marseille | 2-6 | Ajax | 1-2 | 1-4 |
| Grasshopper | 0-5 | Arsenal | 0-2 | 0-3 |
| Dinamo Bucarest | 0-5 | Feyenoord | 0-3 | 0-2 |
| Benfica | 2-1 | CSKA September Flag | 2-1 | 0-0 |
| València | 1-3 | Újpesti Dózsa | 0-1 | 1-2 |
| Celtic | 6-1 | Sliema Wanderers | 3-0 | 3-1 |
| Internazionale | 4-2 | Borussia Mönchengladbach | 4-2 | 0-0 |
| CSKA Moscou | 1-2 | Standard Liège | 1-0 | 0-2 |

## Quarts de final

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Ajax | 3-1 | Arsenal | 2-1 | 1-0 |
| Feyenoord | 2-5 | Benfica | 1-0 | 1-5 |
| Újpesti Dózsa | 2-3 | Celtic | 1-2 | 1-1 |
| Internazionale | 2-2¹ | Standard Liège | 1-0 | 1-2 |
¹ L'Internazionale passà a semifinals per la regla del valor doble dels gols en camp contrari.

## Semifinals

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Ajax | 1-0 | Benfica | 1-0 | 0-0 |
| Internazionale | 0-0¹ | Celtic | 0-0 | 0-0 |
¹ L'Internazionale passà a la final en guanyar per 5-3 als penals.

## Final

| Ajax | 2-0 | Internazionale |
| Cruijff 47' 78' | | |
* Guanyador de la Copa d'Europa 1971-72
* AFC Ajax Segon títol

## Enllaços externs

* Temporada 1971-72 a la web de la UEFA
* RSSSF
# Conquilla de Plata a la millor interpretació de repartiment

La Conquilla de Plata a la millor interpretació de repartiment és un dels principals premis atorgats al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià a la millor interpretació de repartiment d'una pel·lícula en competició.
El 2021, el Festival de Cinema de Sant Sebastià va anunciar que les dues categories d'interpretació serien eliminades i reemplaçades per una categoria de gènere neutre, fusionant els premis a millor actor i millor actriu en les categories de millor interpretació protagonista i millor interpretació de repartiment.

## Palmarés

| Any | Actor/actriu | Pel·lícula |
| 2021 | Elenc d'actors de Quién lo impide | Elenc d'actors de Quién lo impide |
| 2022 | Renata Lerman | El suplente |
| 2023 | Hovik Keuchkerian | Un amor |
| 2024 | Pierre Lottin | Quand vient l'automne |
# Melant (fill d'Andropomp)

Melant o Melanti (Melanthus o Melanthius, Mélanthos o Melánthios Μελάνθιος o Μέλανθος) va ser un mític rei de Messènia descendent de Neleu, expulsat de la seva pàtria, Pilos, pels heràclides quan van conquerir el Peloponès. Aconsellat per l'oracle, es va refugiar a l'Àtica, on el van admetre com a ciutadà i va participar en les magistratures.
Estant allí, va esclatar la guerra entre Atenes i Beòcia que es disputaven la ciutat d'Ènoe, i el rei de la darrera, Xantos (Xanthos), va desafiar a un combat singular al d'Atenes, Timetes (de la dinastia de Teseu). Timetes va refusar per la seva edat i estat de salut, i va dir que estava disposat a cedir el seu tron a qui pogués vèncer Xantos. Melant va acceptar el repte i van començar a lluitar. Però darrere del rei Xantos va aparèixer un guerrer armat, Dionís Melanègida, i Melamp li va retreure que violés les condicions del combat portant amb ell un altre combatent. Xantos es va girar tot sorprès i Melamp va aprofitat per clavar-li la llança que portava. Així va aconseguir la victòria i va ser rei dels atenesos. Els ciutadans d'Atenes van erigir un temple a Dionís, que pel que es veu va ajudar Melamp en el combat. Aquesta història s'explicava també amb Andropomp, el pare de Melant, com a protagonista (Pausànias) o amb Codros, el fill de Melant (Aristòtil).
Una altra tradició transmesa per Ateneu explica que Melant, expulsat de Pilos, va rebre un oracle que li deia que s'establís en un lloc on li oferissin per menjar un cap i uns peus. Va arribar a Eleusis i els sacerdots li van presentar el que quedava d'un sacrifici que acabaven d'oficiar, el cap i les potes de la víctima. Melant va comprendre que l'oracle volia que s'establís allí i es va quedar a Eleusis.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 349. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 145. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Eleccions legislatives russes de 2007

Les Eleccions legislatives russes de 2007 es van celebrar el 2 de desembre per escollir els 450 membres de la 5a legislatura de la Duma Estatal. A diferència de les anteriors es va reduir enormement els partits amb representació parlamentària, passant d'una forquilla d'entre 23 i 12 partits des del 1993, a només quatre, la governant Rússia Unida molt per davant, i l'oposició del PCFR, el LDPR i Rússia Justa.

## Resultats

Resultats de les legislatives russes de 2007 :
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Rússia Unida | 44 714 241 | 64,30 | 315 / 450 | 92 |
| | Partit Comunista de la Fed. Russa | 8 046 886 | 11,57 | 57 / 450 | 5 |
| | Partit Liberal Democràtic de Rússia | 5 660 823 | 8,14 | 40 / 450 | 4 |
| | Rússia Justa | 5 383 639 | 7,74 | 38 / 450 | 1 |
| | Partit Agrari Rus | 1 600 234 | 2,30 | 0 / 450 | 2 |
| | Iàbloko | 1 108 985 | 1,59 | 0 / 450 | 4 |
| | Poder civil | 733 604 | 1,05 | 0 / 450 | = |
| | Unió de Forces de Dreta | 669 444 | 0,97 | 0 / 450 | 3 |
| | Patriotes de Rússia | 615 417 | 0,89 | 0 / 450 | = |
| | Partit de la Justícia Social | 154 083 | 0,22 | 0 / 450 | = |
| | Partit Democràtic de Rússia | 89 780 | 0,13 | 0 / 450 | = |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 68 777 136 | 98,91 | | |
| Vots blancs i nuls | Vots blancs i nuls | 759.929 | 1,09 | | |
| Total | Total | 69 537 065 | 100 | 450 | = |
| Abstencions | Abstencions | 39 608 452 | 39,79 | | |
| Inscrits / participació | Inscrits / participació | 109.145.517 | 60,21 | | |

### Resultats per regió

* Rússia Unida
* Partit Comunista
* LDPR
* Rússia Justa

## Referències

* ↑ «IFES Election Guide | Elections: Russia Parl 2 Dec 2007». [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Центральная избирательная комиссия Российской Федерации». [Consulta: 14 setembre 2021].
# Líbera

Segons la mitologia romana, Líbera va ser una divinitat itàlica agrària que formava una tríada amb Ceres i amb Líber, del que n'era l'esposa.
Considerada després filla de Ceres, se la va identificar amb Prosèrpina (Persèfone). Segons Higí, Líbera era Ariadna divinitzada.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Liber». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ Higinio. Fábulas mitológicas. Madrid: Alianza, 2009, p. 237. ISBN 9788420650722.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 136.
# Mentó

El mentó, o barbeta, és la part de la cara, situada sota la zona labial, i per sobre de la zona suprahioidal, on comença el coll. També s'anomena barbeta perquè és on apareix la part principal de la barba. És prou rar el fet de tenir-hi un clot, clotet o fosseta, dit 'de la bellesa'.
El mentó comprèn la símfisi mentoniana de la mandíbula o maxil·lar inferior. Posseeix pèls llargs i gruixuts en el mascle, pell movible, una capa subcutània amb teixit adipós –que pot donar lloc a la papada. Els músculs que comprenen el mentó són, fonamentalment, el triangular dels llavis i el quadrat de la barba.
# Eleccions parlamentàries armènies de 1919

Les eleccions parlamentàries armènies de 1919 (Հայաստանի խորհրդարանական ընտրություններ 1919) foren les primeres eleccions celebrades a la República Democràtica d'Armènia entre el 21 i el 23 de juny de 1919. El sistema electoral emprat fou el de representació proporcional amb llista de partit usant el mètode D'Hondt en una circumscripció nacional única. El resultat fou una victòria aclaparadora de la Federació Revolucionària Armènia (FRA), la qual guanyà 72 dels 80 escons disponibles. No obstant això, les eleccions foren boicotejades pels Partit Socialdemòcrata Hunchak (PSH) i el Partit Populista Armeni (PPA). La participació electoral fou del 71%. La República Democràtica Armènia finalitzà quan els bolxevics prengueren el poder l'any següent, no tornant-se a celebrar eleccions multi-partidistes fins les de 1995.
Inicialment la FRA havia guanyat 73 escons, però un aparentment en fou assignat més tard al grup musulmà, reduint el grup parlamentari de la FRA a 72 escons.

## Resultats

| Partit | Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| | Federació Revolucionària Armènia | 230.772 | 88,95 | 72 | Nou |
| | Partit Socialrevolucionari | 13.289 | 5,12 | 4 | Nou |
| | Grup Independent Musulmà | 9.187 | 3,54 | 3 | Nou |
| | Unió Independent de Pagesos | 4.224 | 1,63 | 1 | Nou |
| | Partit Kurd | 1.305 | 0,50 | 0 | Nou |
| | Partit Populista Armeni | 481 | 0,19 | 0 | Nou |
| | Partit Assiri | 173 | 0,07 | 0 | Nou |
| Total | Total | 259.431 | 100 | 80 | 0 |
| Vots vàlids | Vots vàlids | n/a | n/a | | |
| Vots nuls | Vots nuls | n/a | n/a | | |
| Participació | Participació | n/a | 71 | | |
| Cens | Cens | 365.000 | | | |
| Font: Nohlen et al. ||||||

## Referències

* ↑ Yalanuzyan, Mikael. «The 1919 National Elections», 28-05-2021.
* ↑ Dieter Nohlen, Florian Grotz & Christof Hartmann (2001) Elections in Asia: A data handbook, Volume I, p329 ISBN 0-19-924958-X
* ↑ «A.R.F. - History». Lemagan.com. Arxivat de l'original el 2011-07-13. [Consulta: 4 gener 2009].
* ↑ Nohlen et al., p333
* ↑ Hovannisian, Richard G. The Republic of Armenia. Berkeley: University of California Press, 1971–1996, p. 16. ISBN 0-520-01805-2. OCLC 238471.
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1938

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1938 es van celebrar a la Segona República Polonesa per a elegir el Sejm del 6 a l'11 de novembre de 1938, i les del Senat van ser una setmana després, el 13 de novembre. Foren les darreres eleccions, ja que l'any següent el país fou invadit per nazis i soviètics. El partit més votat fou el Camp d'Unitat Nacional (Obóz Zjednoczenia Narodowego) - coalició de la facció Sanacja – que va a obtenir 164 (o 161) escons de 230 (o 208) al Sejm (parlament) i els 64 en el Senat de Polònia, gràcies a la Constitució d'abril, elaborada per a la facció Sanacja. La resta dels escons (47) no va ser als diputats independents, molts d'ells pertanyents a minories ètniques (principalment jueus i ucraïnesos).

## Resultats
### Sejm

Escons :
| Partit | Partit | Vots | % | Total | +/– |
| | Camp d'Unitat Nacional | | | 164 / 208 | Nou |
| | Minoria ucraïnesa | | | 18 / 208 | Nou |
| | Minoria jueva | | | 5 / 208 | Nou |
| | Minoria alemanya | | | 0 / 208 | Nou |
| | Altres partits | | | 21 / 208 | Nou |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 11,324,010 | 95.76 | | |
| Vots invàlids | Vots invàlids | 501,990 | 4.24 | | |
| Total | Total | 11,826,000 | 100.00 | 208 | 2 |
| Votants registrats | Votants registrats | 17,626,000 | 67.09 | | |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||

### Senat

Escons :
| Partit | Partit | Total | +/– |
| | Camp d'Unitat Nacional | 66 / 96 | Nou |
| | Minoria ucraïnesa | 6 / 96 | Nou |
| | Minoria jueva | 1 / 96 | Nou |
| | Independents | 23 / 96 | Nou |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p1491 ISBN 978-3-8329-5609-7