OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hotel Mediterráneo

L'Hotel Mediterráneo fou un establiment hoteler inaugurat l'any 1923 al passeig Marítim de Palma. La construcció fou promoguda per Joan Pensabene Cunill com a sucursal de l'hotel Alhambra.
Inicialment comptava amb una capacitat de 31 places de categoria primera A. L'any 1927 fou ampliat a 120 habitacions. El 1944, Ramon Tarragó Jordana comprà l'hotel, el remodelà i en canvià la decoració. Es tornà a ampliar l'any 1952 segons el projecte de l'arquitecte Ponsettí. L'hotel esdevingué un centre de reunió i celebració d'actes de societat de Palma on s'hi allotjaren personalitats d'arreu del món comː Agatha Christie, Nixon, George Sanders, Anthonny Quinn, Michael Hein o Ava Gadner, entre d'altres. A la seva piscina s'hi rodaren escenes de les pel·lícules Un trono para Christie i Vacaciones en Mallorca (1959).
Fou dirigit per Joan Pensabene Cunill, els seus fills Salvador i Joan Pensabene Oliver, per Josep Cubeles Malapeira i Antoni Tarragó.
El 1975 es clausurà l'hotel i es convertí en pisos de luxe. Després del seu tancament, l'any 1987 també s'hi obriren els restaurants Badia Mediterrani i Mediterrani 1930. Més ʈard, també s'hi ubicà la discoteca Social Club.
Una imatge molt representativa de l'hotel era el pont que travessava per damunt del passeig marítim per unir la piscina amb la resta de l'establiment. Aquest pont i la piscina serien demolits com a conseqüència de la reforma del passeig marítim que s'inicià l'any 2023.

## Referències

* 1 2 «Hotel Mediterrani». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 373 - 374. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Planas, Eugenia. «El edificio del hotel Mediterráneo marca un hito en el recuerdo» (en castellà), 04-03-2000. [Consulta: 26 abril 2024].
* 1 2 3 4 Alomar, Gabriel. «Adiós a la piscina del antiguo Hotel Mediterráneo: La reforma del Passeig Marítim contempla su demolición» (en castellà), 27-07-2022. [Consulta: 26 abril 2024].
# Jordi Maurici de Saxònia-Altenburg

Jordi Maurici de Saxònia-Altemburg, duc titular de Saxònia-Altemburg (Potsdam 1900 - Redensburg 1991). Duc titular de Saxònia-Altemburg i cap de la casa ducal de Saxònia-Altemburg amb el tractament d'altesa.
Nascut a Potsdam el dia 13 de maig de l'any 1900 essent fill del duc Ernest II de Saxònia-Altemburg i de la princesa Adelaïda de Schaumburg-Lippe. Jordi Maurici era net per via paterna del príncep Maurici de Saxònia-Altemburg i de la princesa Augusta de Saxònia-Meiningen; mentre que per via materna ho era del príncep Guillem de Schaumburg-Lippe i de la princesa Bathildis d'Anhalt.
Des del 1031 va promoure i ensenyar l'antroposofia al voltant del castell de Hamborn. L'any 1936 va llogar la finca propera al Castell. Tot i que el règim nazi va prohibir l'antroposofia, la recerca amb nens discapacitats va continuar a Hamborn fins al juny de 1941, gràcies a la mediació de George Moritz. Comptava amb la protecció de Rudolf Hess, que fins al 1941 va ser partidari de l'antroposofia. No obstant això, finalment la Gestapo va aturar la investigació i George Moritz, juntament amb el director gerent de la institució Adolf Ammerschläger, van ser posats sota custòdia protectora durant nou mesos i mig.
Jordi Maurici no contragué núpcies. A la mort del duc Ernest II de Saxònia-Altemburg l'any 1955, Jordi Maurici esdevingué duc titular de Saxònia-Altemburg i cap de la casa ducal. Jordi Maurici fou el dipositari de més de cinc segles d'una família alemanya que havia regnat en un petit ducat del centre d'Europa. Malgrat que des de 1918, els Saxònia-Altemburg perderen el tro del ducat, la família havia mantingut intacte el seu prestigi i influència al si de la societat alemanya. Ara bé, amb l'ocupació de l'antic Ducat per part de les tropes soviètiques, els Saxònia-Altemburg perderen la seva capacitat econòmica i amb això, el seu poder en la societat saxona.
Malgrat que el duc Ernest II de Saxònia-Altemburg decidí romandre en territori del ducat tot i l'ocupació russa, el príncep Jordi Maurici abandonà el país i s'establí a Redensburg, a l'actual land de Slesvig-Holstein. Amb la seva mort, l'any 1991 desaparegué el darrer membre de la històrica família dels Altemburg, ja que el seu hereu, el seu germà, el príncep Frederic de Saxònia-Altemburg també morí sense descendència l'any 1985.

## Referències

* ↑ Die Pachtübernahme durch den Erbprinz von Sachsen-Altenburg in: Schloss Hamborn Chronik.de [retrieved 10 December 2014].
* ↑ Das Verbot durch die Nazis in: Schloss Hamborn Chronik.de [consulta 10 desembre 2014].
# Democratic Left

Democratic Left (DL) (en irlandès: Daonlathas Clé) fou un partit polític irlandès, escindit el 1992 del Partit dels Treballadors d'Irlanda, fins que el 1999 es va integrar en el Partit Laborista. El seu cap fou Proinsias de Rossa.
L'escissió amb el Partit dels Treballadors es produí quan s'intentaren modificar les estructures del partit per eliminar els lligams amb l'IRA Oficial, i marxaren Proinsias de Rossa, eurodiputat, i 5 parlamentaris dels 7 que tenien al Dáil Éireann (Eamon Gilmore, Patt Rabbitte, Eric Byrne, Pat Mc Cartan i Robert Sherlock), però Tomás Mac Giolla va refusar. El grup va adoptar el nom de New Agenda fins a la seva conferència de fundació.
Es presentà a les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1992 i va obtenir 2.133 vots, i a les eleccions per al Fòrum d'Irlanda del Nord de 1996, però només obtingué l'1%, i un dels seus membres, Seamus Lynch, va perdre el seient a l'ajuntament de Belfast, encara que Gerry Cullen el mantingué a Dungannon a les eleccions de 1993 i 1997. A les eleccions al Dáil Éireann de 1992 obté 2,8% i va obtenir 2 dels 6 escons que tenia (Eric Byrne i Liz McManus), encara que en guanyà dos més en eleccions parcials. El 1994 va donar suport la coalició del Fine Gael i Laboristes, en la que de Rossa fou nomenat ministre de benestar social. A les eleccions de 1997 va obtenir el 2,5% i 4 escons.
El 1999 es va unir al Partit Laborista, quan Ruairi Quinn fou escollit nou cap. De Rossa es mantingué com a eurodiputat fins al 2004, quan es retirà. El 2002 Pat Rabbitte fou nomenat líder del Partit Laborista, i dels 20 diputats 6 eren de DL. El 2007 va dimitir com a líder i fou substituït per Eamon Gilmore, també ex DL.

## Resultats electorals
### Dáil Éireann

| Any | Líder | Vots | % | Escons | ± | Govern |
| 1992 | Proinsias De Rossa | 47,945 | 2.8 | 4 / 166 | Nou | Oposició (1992–94) |
| 1992 | Proinsias De Rossa | 47,945 | 2.8 | 4 / 166 | Nou | Coalició (1994–97): FG-Lab-DL |
| 1997 | Proinsias De Rossa | 44,900 | 2.5 | 4 / 166 | = | Oposició |

### Cambra dels Comuns

| Any | Líder | Vots | % | Escons | ± | Govern |
| 1992 | Proinsias De Rossa | 2,133 | 0.3 | 0 / 18 | Nou | Extraparlamentari |

### Eleccions locals (Irlanda)

| Any | Vots | % | Escons | +/– |
| 1994 | 6,264 | 2.5 | 11 / 744 | Nou |

### Eleccions locals (Irlanda del Nord)

| Any | Vots | % | Escons | +/– |
| 1993 | 2,288 | 0.4 | 1 / 582 | Nou |
| 1997 | 560 | 0.1 | 1 / 584 | = |

### Parlament Europeu (Irlanda)

| Any | Vots | % | Escons | +/– |
| 1994 | 39,706 | 3.5 | 0 / 15 | Nou |

## Referències

* ↑ Kevin, Rafter. Democratic Left: The Life and Death of and Irish Political Party. Irish Academic Press, 2011, p. 238. ISBN 978-0-7165-3111-1.
* ↑ Paul Hainsworth. Divided Society: Ethnic Minorities and Racism in Northern Ireland. Pluto Press, 1998, p. 44. ISBN 978-0-7453-1195-1.
* ↑ «The 1993 Local Government Elections in Northern Ireland, www.ark.ac.uk». Ark.ac.uk. [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ Northern Ireland and the Democratic Left Party, 1989–1999 – Ciaran McClean, New Hibernia Review (2003)
# Forner rogenc

El forner rogenc (Furnarius rufus) és un ocell Passeriforme de la família Furnariidae de l'est de l'Amèrica del Sud. És conegut pel seu característic niu de fang en forma de forn (característica compartida amb moltes espècies d'aquesta família). És l'ocell símbol de l'Argentina, on és anomenat de hornero («Au de la Pàtria», des de 1928).
Habita brolles, pastures, terres agrìcoles, i és trobat amb freqüència pròxim de nuclis urbans (construint nius sobre lluminàries, per exemple).
És endèmic del sud-est del Brasil, Bolívia, el Paraguai, l'Uruguai i Argentina septentrional i central (fins al nord de la Patagònia). Posseeix quatre subespècies acceptes.

## Noms populars

* Argentina: hornero, casero o alonsito
* Brasil: joão-de-barro o forneiro

## Referències

* ↑ «Hornero» (en castellà). Arxivat de l'original el 2008-10-24. [Consulta: 30 novembre 2008].
* ↑ Remsen, V. (2003) Family Furnariidae (Ovenbirds). in del Hoyo J., Elliott A. & Christie D.A. (2003) Handbook of the Birds of the World. Volume 8. Broadbills to Tapaculos. Lynx Edicions, Barcelona. ISBN 84-87334-50-4 (anglès)

## Enllaços externs

* SOUZA, Franco L. i SANTOS, Cinthia A..Climate and nest opening orientation in Furnarius rufus (Furnariidae). Iheringia, Sér. Zool. [online]. 2007, v. 97, n. 3 [Consulta: 30-11-2008], p. 293-295. Disponible a: Scielo. ISSN 0073-4721. DOI: 10.1590/S0073-47212007000300013.(portuguès)
# Tercera guerra anglo-afganesa

La Tercera guerra anglo-afganesa (1919) fou un conflicte armat entre Afganistan i el Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda que va durar un mes del 4 de maig de 1919 al 3 de juny de 1919.
Quan Amanullah va pujar al tron (25 de febrer de 1919) en ser assassinat Habibullah i després de cinc dies de regnat de Nasrullah, va decidir combatre els britànics i la seva hegemonia sobre el país. Va proclamar la independència plena i va exigir un nou acord amb els britànics per acabar amb el virtual protectorat existent fins aleshores; va enviar les seves tropes a la frontera.
El dia 4 de maig van començar les hostilitats amb un atac afganès a Landi Kotal i el tancament del pas de Khyber pels britànics. Els xocs van seguir durant la resta del mes. El 24 de maig Amanullah va respondre positivament a les peticions britànics d'alto el foc que fou declarat el 2 de juny. Finalment la pau es va establir al tractat de Rawalpindi de 8 d'agost de 1919 que establia virtualment la independència, confirmat pels tractats de Mussoorie de 18 de juliol de 1920 i el definitiu tractat signat a Kabul el 2 de desembre de 1921.

## Bibliografia

* G. N. Molesworth, Afghanistan 1919. An Account of Operations in the Third Afghan War, Bombai, 1962
# Departament de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya

El Departament de Política Lingüística, del Govern de la Generalitat de Catalunya té competències sobre la implementació de la política lingüística que estableix el Govern i la coordinació de les accions i mesures dels diversos departaments. El departament va ser creat l'11 d'agost de 2024, en el marc de la formació del Govern de Salvador Illa i el primer conseller és Francesc Xavier Vila Moreno.
El Departament de Política Lingüística és continuador organitzativament de la Secretaria de Política Lingüística.

## Funcions

El Departament de Política Lingüística s'encarrega de les polítiques lingüístiques en els àmbits següents, d'acord amb el decret de creació:
* La promoció i el foment de la llengua catalana.
* La implementació de la política lingüística que estableix el Govern i la coordinació de les accions i mesures dels diversos departaments.
* El desenvolupament de les polítiques per fomentar els usos de la llengua catalana en tots els àmbits de la societat i la disponibilitat de productes i serveis en català.
* Garantir l'ús del català a les institucions.
* Qualsevol altra funció que li atribueixin les lleis i altres disposicions.
Inicialment, el decret de creació del Departament incloïa també l'Institut Ramon Llull i la Institució de les Lletres Catalanes, però posteriorment va ser modificat i les dues institucions van ser retornades al Departament de Cultura.

## Llista de consellers

| # | Legislatura | Nom | Nom | Inici mandat | Fi mandat | Partit polític | Partit polític |
| 1 | XV | | Francesc Xavier Vila Moreno | 12 d'agost de 2024 | En el càrrec | Independent |

## Referències

* ↑ «DECRET 133/2024, d'11 d'agost, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competència dels departaments en què s'organitza el Govern i l'Administració de la Generalitat de Catalunya.».
* ↑ «Qui és Francesc Xavier Vila, el conseller del nou Departament de Política Lingüística pactat amb ERC». El Nacional, 11-08-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «El president Illa crea el Departament de Política Lingüística i en nomena conseller F. Xavier Vila | L'estat actual de la llengua catalana als diversos territoris on es parla». Consorci per a la Normalització Lingüística, 12-08-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «Els canvis de nom i de competències de les conselleries del govern d’Illa que en marquen l'orientació». Vilaweb, 12-08-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ Nopca, Jordi. «L'Institut Ramon Llull continuarà depenent del departament de Cultura». Diari Ara, 22-08-2024. [Consulta: 16 octubre 2024].
# The Last of Us Part II

The Last of Us Part II és un joc d'acció i aventura del 2020 desenvolupat per Naughty Dog i publicat per Sony Interactive Entertainment per a PlayStation 4.

## Argument

La història té lloc cinc anys després de The Last of Us (2013), i els jugadors controlen dos personatges a uns Estats Units postapocalíptics: l'Ellie, de 19 anys, que proposa venjar-se, i l'Abby, una mercenària implicada en un conflicte entre milícies i una secta.

## Mecànica de joc

El joc conté elements de survival horror i es juga des de la perspectiva de tercera persona. Els jugadors poden utilitzar armes de foc, armes improvisades i el sigil per a defensar-se d'enemics i criatures canibals infectades per una mutació del fong Cordyceps.

## Desenvolupament

El desenvolupament de The Last of Us Part II va començar el 2014, poc després del llançament de The Last of Us Remastered. Neil Druckmann va tornar com a director creatiu, co-escrivint la història amb Halley Gross. Ashley Johnson reprèn el seu paper com a Ellie, mentre que Laura Bailey actua com a Abby.

## Llançament

Després d'algunes demores, en part a causa de la pandèmia COVID-19, The Last of Us Part II es va estrenar per a PlayStation 4 el juny de 2020. Ràpidament es va convertir en un dels jocs més venuts de PlayStation 4, amb més de quatre milions d'unitats venudes en el cap de setmana de llançament.

## Crítica

A l'estrenar-se el joc va ser aclamat per la crítica, amb elogis adreçats a les actuacions, personatges, fidelitat visual i mecànica de joc; la narració i la representació d'un personatge transgènere van polaritzar els crítics i la comunitat. El joc va ser objecte d'un bombardeig de ressenyes a Metacritic, i alguns membres del repartiment i l'equip de desenvolupament van rebre amenaces de mort.

## Referències

* 1 2 «The Last of Us: Part II». [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ Myers, Maddy. «The Last of Us Part 2 review: We’re better than this» (en anglès), 12-06-2020. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Release Date Updates For The Last of Us Part II, Ghost of Tsushima» (en anglès), 27-04-2020. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «The Last of Us Part II sells more than 4 million copies» (en anglès), 26-06-2020. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «The Last of Us Part II» (en anglès). [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «The Last of Us: Part 2 has been review bombed on Metacritic», 19-06-2020. [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ «Last of Us 2 voice actor Laura Bailey shares death threats on Twitter» (en anglès). [Consulta: 11 juliol 2020].

## Enllaços externs

* The Last of Us Part II: Naughty Dog i la síndrome d'Stendhal Crítica a ludica.cat (català)
* Tots els detalls de The Last of Us: part 2 Potcast del programa Generació Digital (icat) (català)
# Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens

Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens és una falguera de la família Aspleniaceae, present als Països Catalans.

## Particularitats

És una falguera autotetraploide (2n=144 cromosomes) de la família de les Aspleniaceae. Les seves frondes mesuren entre 10 i 25 cm. Pinnes de 0,4 a 1,2 cm. relativament pròximes unes de les altres, suborbiculars, ovades o oblongues, coriàcies excepte en les formes d'ombra; les superiors, inserides perpendicular o un poc obliquament al raquis; la pinna apical, reduïda, linear-lanceolada. Espores d'entre 27 i 50 micres de diàmetre. Esporulació durant tot l'any.

## Hàbitat

Viu a les encletxes de les roques i entre les pedres de les parets de les marjades, tant àcides com bàsiques, a vegades als sotaboscos. Pot viure tant a plena llum com a la penombra i suporta bé la sequera estival, encara que prefereix els ambients humits. Durant els mesos més secs i calorosos de l'estiu les seves frondes entren en estivació i es deshidraten fins a arribar a semblar mortes, rehidratant-se i reverdint de nou com si no hagués passat res amb les primeres pluges de la tardor.

## Híbrids

* Asplenium trichomanes nothosubsp. lucanum: híbrid entre Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens i Asplenium trichomanes ssp. inexpectans.
* Asplenium trichomanes nothosubsp. lusaticum: híbrid entre Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens i Asplenium trichomanes ssp. trichomanes.
* Asplenium X orellii: híbrid entre Asplenium majoricum i Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens.
* Asplenium X tubalense (Asplenium trichomanes nothosubsp. barreraense): híbrid entre Asplenium azomanes i Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens.
* Asplenium X pagesii: híbrid entre el Asplenium foreziense i el Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens.
* Asplenium X heufleri: híbrid entre el Asplenium septentrionale ssp. septentrionale i Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens.
* Asplenium X helii nothosubsp. nieschalkii: híbrid entre Asplenium petrarchae ssp. petrarchae i Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens.

## Referències

* ↑ «Asplenium trichomanes L. subsp. quadrivalens D.E. Meyer». [Consulta: 1r octubre 2022].
* Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens a Flora Ibèrica
* "Les falgueres de les Balears", de Guillem Alomar, Edicions Documenta Balear S.L.
* "Helechos de la Comunidad Valenciana", Consellería de Medio Ambiente, Generalitat Valenciana.
* "Guía de Helechos de la Península Ibérica y Baleares", de Enrique Salvo Tierra, Ediciones Pirámide, S.A. Madrid.
# Jon Pérez Alonso

Jon Pérez Alonso (Bilbao, 5 de març de 1974), conegut com a Bolo, és un exfutbolista professional i entrenador de futbol basc. Després de passar pel Danok Bat i les categories inferiors de l'Athletic Club, va debutar el 1994 amb el primer equip.
Després de quatre anys al club de San Mamés, amb cessions a l'Osasuna i Hèrcules d'Alacant incloses), va passar a jugar al Rayo Vallecano en el període més reeixit de la seua carrera, tot jugant la Copa de la UEFA. Posteriorment, ha militat al Gimnàstic de Tarragona i CD Numancia.
L'agost del 2008, amb el retorn dels castellans a Primera, Bolo va deixar el club i va retornar a Euskadi, a les files del Barakaldo CF, de la Segona Divisió B.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bolo». BDFutbol. Base de Dades Històrica de Futbol. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «Bolo». Transfermarkt.
# Basti

Basti és una ciutat i municipalitat de l'Índia a Uttar Pradesh, capital de la divisió de Basti, del districte de Basti i del tahsil de Basti, situada a uns 65 km l'est de Faizabad (i a uns 70 km de Gorakhpur) a la vora del riu Kuwana. La població el 2001 era de 107.601 habitants. La població el 1881 era de 5.536 habitants i el 1901 de 14.761 habitants.
És una ciutat agrícola i comercial. Està formada per tres parts, la Vella Basti amb la fortalesa del raja i després talukdar de Basti, situada a l'est; Pukka Bazar, suburbi al sud-oest de tipus residèncial; i l'anomenada Estació Civil, a l'oest a la vora del riu. Hi ha una secció de la universitat de Gorakhpur.
Al segle xvii fou seu d'un raja local tributari de l'Imperi Mogol que va passar a dependre d'Oudh on va formar un dels talukdar tributaris del nawab. Els sobirans locals hi tenien una fortalesa. Abans del 1857 s'hi acumulava l'opi; el talukdar va desaparèixer el 1858 per haver participat en el motí i el 1865 la població fou declarada capital de districte i va començar a créixer. La ciutat fou administrada durant el període britànic segons la llei XX de 1856.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Thalassoma bifasciatum

Thalassoma bifasciatum és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de Bermuda i Florida (Estats Units) fins al sud del Golf de Mèxic, el Carib i el nord de Sud-amèrica.
Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Cordillera de Guanacaste

La Cordillera de Guanacaste és una serralada volcànica configurada per una sèrie d'edificis volcànics al nord de Costa Rica. S'estén des del cerro de el Hacha i el volcà Orosí, prop de la frontera amb Nicaragua, fins a la depressió del volcà Arenal. És una de les cadenes muntanyoses més antigues de Costa Rica, remuntant fins a finals del Plistocè del període Terciari del Cenozoic.
Es divideix en dues seccions:
* La Cordillera Volcánica, formada per una sèrie d'edificis volcànics que comencen amb el volcà Orosí i acaba amb el volcà Arenal.
* La Sierra de Tilarán, situada entre les depressions de l'Arenal i Tapezco. En aquesta es troben el volcà Chato i el volcà Arenal, que formen una unitat de relleu independent.
És divisòria d'aigües de la part nord-oriental del país, separant la província de Guanacaste de les planes de la regió nord, per la qual cosa contribueix a establir els climes d'aquestes regions, en detenir els vents alisis: sec cap a l'oest i més plujós cap al Carib. Les seves muntanyes són en general de baixa altitud, en la qual destaquen com a punts culminants el volcà Tenorio (1.916 m), el turó Montezuma, el de la Garganta i el volcà Miravalles (2.028 m). La majoria dels cons volcànics estan inactius, exceptuant el volcà Rincón de la Vieja. A la serralada neixen rius que aboquen les seves aigües cap al mar Carib (Guacalito i Zapote) i cap a l'oceà Pacífic (Blanco, Tenorio, Martirio, Corobiá i San Lorenzo).
La serralada volcànica de Guanacaste posseeix gran importància econòmica per al país. Els volcans actius, com el Rincón de la Vieja i l'Arenal, són font d'atracció ecoturística. Alberga àrees de gran valor ecològic, el que ha determinat la creació de diversos parcs nacionals, com el Parc Nacional Rincón de la Vieja, el Parc Nacional Arenal, el Parc Nacional Volcán Miravalles, el Parc Nacional Guanacaste i el Parc Nacional Volcán Tenorio. La caldera volcànica Guayabo, al volcà Miravalles, afavoreix l'explotació d'energia geotèrmica (es troben en explotació les de Los Hornillos i Las Palmas).

## Enllaços externs

* Geografia física de Costa Rica.