OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clari

Clari és una òpera en tres actes composta per Jacques Fromental Halévy sobre un llibret italià de Pietro Giannone. S'estrenà al Théâtre-Italien de París el 19 de desembre de 1828.
Clari es va basar en una novel·la popular, l'argument de la qual ja s'havia utilitzat per a l'òpera de Henry Bishop a Londres el 1823 (Clari, or the Maid of Milan -que incloïa el que va venir a ser la cançó més famosa, Home! Sweet Home!, música de Bishop i lletra de Payne). També hi havia hagut una producció de la història amb el nom de Clari ou la promesse de mariage com a ballet-pantomime en tres actes a l'Òpera de París el 1820, amb música de Rodolphe Kreutzer i dissenys de Pierre-Luc-Charles Ciceri i Louis Daguerre.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
* ↑ * Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 42, pàg. 1055. (ISBN 84-239-4542-1)
* ↑ dissenys del vestuari a Gallica.
Viccionari
# Sigurd (Reyer)

Sigurd és una òpera en quatre actes composta per Ernest Reyer sobre un llibret francès de Camille du Locle i Alfred Blau, basat en el Cant dels Nibelungs. S'estrenà al Théâtre de la Monnaie de Brussel·les el 7 de gener de 1884.
En aquesta estrena, també debutà en el rol de Brunehilde, la cantant francesa Meuniez de Caron acompanyada del seu compatriota, el baríton també francès Maurice Renaud.

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2015-02-09. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 1359 (ISBN 84 239-4534-0)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1188. (ISBN|84-7291-226-4)
# Luperci

Luperci (literalment lupercs, singular luperc) va ser el nom dels sacerdots del déu Luperc (Lupercus).
Formaven un col·legi originalment integrat per joves patricis i que hauria estat creat per Ròmul i Rem; el col·legi estava dividit en dos classes: els Fabii o Fabiani i els Quinctilii o Quinctiliani. En temps de Juli Cèsar s'hi va afegir una tercera classe, els Julii o Juliani i Marc Antoni va ser un dels grans sacerdots. Els lupercs tenien dret a algunes vectigàlies (taxes) que més tard van perdre.
El santuari de Luperc, que en diversos autors apareix com un faune, era la cova del Lupercal, al vessant nord-oest del Palatí. En aquell indret la lloba hauria alletat Ròmul i Rem. A aquella cova li feia ombra una figuera, la Figuera Ruminal, i d'ella brollava una font. August va restaurar la font i va reorganitzar el culte dels lupercs.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 335. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Serp de cogulla

La serp de cogulla (Macroprotodon cucullatus) és una espècie de serp de la família dels colúbrids.

## Distribució i hàbitat

La serp de cogulla és un rèptil de distribució mediterrània meridional. Es troba al sud de la Comunitat Valenciana i a les illes de Mallorca, Menorca i Cabrera.
Els hàbitats naturals d'aquesta serp són els boscos i erms amb vegetació mediterrània, així com les zones rocalloses, costes arenoses. Es troba també als camps de conreu i jardins rurals. L'hi agrada amagar-se sota les pedres.
La serp de cogulla és l'ofidi mediterrani més rar de la península Ibèrica. Ans que és moderadament abundant a Mallorca i Menorca, aquesta espècie es troba amenaçada a causa de la pèrdua del seu hàbitat.

## Referències

* ↑ Macroprotodon cucullatus (GEOFFROY SAINT-HILAIRE, 1827) - Reptile Database
* ↑ Àrea de distribució de la serp de cogulla als Països Catalans
* ↑ Macroprotodon cucullatus Foto i dades (castellà)
* Macroprotodon cucullatus.
* 2006 IUCN Red List of Threatened Species
# David Twohy

David Twohy (Los Angeles, 18 d'octubre de 1955) David Neil Twohy és un director de cinema i guionista estatunidenc. És conegut per treballar en pel·lícules de ciència-ficció i acció, en particular la sèrie The Chronicles of Riddick.

## Biografia

Twohy va néixer al Comtat de Los Angeles, Califòrnia. Va estudiar a Palos Verdes High School. Va assistir a la universitat a la California State University, Long Beach, on es va graduar en ràdio/televisió/cinema.

## Carrera

Els seus crèdits cinematogràfics més notables han estat escriure El fugitiu, Waterworld i G.I Jane, però va és conegut principalment per escriure i dirigir Han arribat i, amb l'excepció de Pitch Black, que simplement va coescriure, la majoria de les entrades a Chronicles of Riddick.
Va fer un cameo a Below com el capità britànic del vaixell de rescat.
Riddick: Furya, la quarta entrega de The Chronicles of Riddick es va anunciar el febrer de 2023. Twohy ha escrit el guió i dirigirà la pel·lícula.

## Filmografia

Pel·lícules :
| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 1988 | Critters 2 | | Sí | |
| 1989 | Warlock | | Sí | |
| 1992 | Timescape | Sí | Sí | Debut com a director |
| 1993 | El fugitiu | | Sí | |
| 1994 | Terminal Velocity | | Sí | També productor executiu |
| 1995 | Waterworld | | Sí | |
| 1996 | Han arribat | Sí | Sí | |
| 1997 | G.I. Jane | | Sí | |
| 2000 | Pitch Black | Sí | Sí | |
| 2001 | Impostor | | Sí | |
| 2002 | Below | Sí | Sí | Cameo com a "Capità britànic" |
| 2004 | The Chronicles of Riddick | Sí | Sí | |
| 2009 | A Perfect Getaway | Sí | Sí | |
| 2013 | Riddick | Sí | Sí | |
| 2022 | Ice Moon Rising | | Sí | |
| TBA | Running with Lions | Sí | Sí | |
| TBD | Riddick: Furya | Sí | Sí | |
Curtmetratges :
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor |
| 2000 | Pitch Black: Slam City | Sí | Sí | Sí |
| 2004 | The Chronicles of Riddick: Dark Fury | | Story | |
| 2013 | Riddick: Blindsided | | Sí | Sí |
Sèries de televisió :
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor |
| TBD | Merc City | | Sí | |

## Referències

* ↑ «Early Concept Art from Next 'Riddick' Adventure!». BloodyDisgusting.
* ↑ «David Twohy and Vin Diesel Reteam for Darker 'Riddick'». BloodyDisgusting.
* ↑ «Vin Diesel Drops Huge Riddick Bomb, Scouting Underway?». BloodyDisgusting.
* ↑ «'Riddick' Plot Details Revealed, More Monsters!». BloodyDisgusting.
* ↑ Fleming, Mike Jr. «Vin Diesel, David Twohy Reunite For ‘Riddick: Furya’: Hot EFM Title» (en anglès americà), 11-02-2023. [Consulta: 11 febrer 2023].

## Enllaços externs

* David Twohy - Lloc web oficial
# De Grasse

El De Grasse fou un gran vaixell transatlàntic, mixt, mercant i de passatgers, francès, construït a les drassanes de Cammel Laird & Co., a Birkenhead, Anglaterra per a la French Line.
El seu nom aleshores era Suffren. En ser varat el 1924, però, ja es deia De Grasse. Desplaçava 19.379 tones, l'eslora era de 184 m. i la velocitat màxima de 16 nusos. Estava previst per transportar 399 passatgers en cabina i 410 en tercera classe. Va operar en el servei CGT Havre-Nova York fins al 1940, quan va ser capturada pels alemanys.
El navili fou un dels que traslladaren refugiats de la Guerra Civil espanyola d'Europa a Amèrica, juntament amb el Flandre, el Méxique, el Westernland, el Statendam, l'Ipanema, el De la Salle, el Sinaia i el Nyassa. El viatge del De Grasse fou des de Le Havre a Nova York, entre el 23 de desembre de 1939 i el 6 de gener de 1940, en un viatge que va haver d'esquivar els submarins de guerra alemanys. El passatgers hagueren de continuar el trajecte en tren i entraren a Mèxic per Tampico.
Aquell mateix any fou requisat pels alemanys i utilitzat com a vaixell-caserna sobre el riu Gironda. En evacuar Bordeus, el 1945, els mateixos alemanys el metrallaren i enfonsaren. Hissat a flor d'aigua, rehabilitat i amb una sola xemeneia, reprengué les rutes comercials el 1947. Venut el 1953 a la Canadian Pacific, canvià el nom pel d'Empress of Australia, per tal de reemplaçar l'acabat d'incendiar Empress of Canada, i cobrí la ruta Liverpool-Montreal. El 1956 fou adquirit per la naviliera italiana Sicula Oceanica, de Palerm, que el rebatejà Venezuela i que el mantingué en operació uns anys més, per al seu servei Itàlia-Índies Occidentals-Veneçuela, amb una capacitat que augmentà de 664 a prop de 1500, fins que en tornar-lo a reparar deixà de ser rendible. Acabà la seva llarga i agitada vida, barrinat i enfonsat, el 1962, a La Spezia.

## Referències

* 1 2 3 4 «De Grasse (1924) - Empress of Australia - Ocean Liner Postcards» (en anglès). Ian Boyle/Simplon. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «De Grasse (barco de vapor)» (en castellà). PARES. Portal de Archivos Españoles. Ministerio de Cultura - Gobierno de España. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Santaeulàlia, Inés «“Crecimos en una especie de gueto, siempre con la idea de regresar”». El País, 23-11-2012.
# L'Olimpiade (Vivaldi)

L'Olimpiade és una òpera en tres actes d'Antonio Vivaldi (RV 725) sobre un llibret de Pietro Metastasio, el mateix que va ser escrit originalment per a l'òpera del mateix nom (1733) d'Antonio Caldara. Fou estrenada al Teatro Sant'Angelo de Venècia el 17 de febrer de 1734.
A Catalunya es va estrenar, en versió concertant, el 15 d'octubre de 1982 al Palau de la Música de Barcelona interpretat pel Cor Madrigal de Budapest i l'Orquestra de Cambra de l'Orquestra Simfònica Hongaresa dirigida per Ferenc Szekeres.

## Origen i context

Entre 1733 i 1734, Vivaldi va passar una part important del seu temps a Venècia. Allà va escriure tres òperes per al Teatro Sant'Angelo: Montezuma, L'Olimpiade i Dorila in Tempe.
Més de 50 compositors varen musicar el llibret de Pietro Metastasio L'Olimpiade entre 1733 i 1815, començant per Caldara i que inclouen noms com Pergolesi, Galuppi, Cimarosa, Cherubini i Paisiello. En comparació amb aquestes figures, alguns dels més il·lustres en l'òpera del segle xviii, Vivaldi va ser una mica d'un estrany, però, la seva L'Olimpiade va ser la segona en aparèixer, estrenant-se menys d'un any després que la de Caldara pugés a l'escenari a Viena.
L'Olimpiade va ser un dels millors textos de Metastasio. El resum del llibret de Metastasio pot semblar confús, però la construcció dramàtica de l'obra és de fet molt clara i eficaç. Cada acte conté boniques àries, sent el segon acte el més intens dramàticament. Aquesta obra mostra com la forta personalitat musical de Vivaldi no acceptava de bon grat la dominació de l'estil napolità en les arts.

## Referències

* ↑ «Programa de mà». Palau de la Música. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ Susan Adams. Vivaldi: Red Priest of Venice. Lion Books, 2010, p. 75–. ISBN 978-0-7459-5353-3.
* ↑ Kemp, Lindsay. «Ressenya del disc». Gramophone.
* ↑ Laurance, Rita. «Ressenya del disc». allmusic.com.
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# L'incoronazione di Poppea

L'incoronazione di Poppea és una òpera seriosa en tres actes composta per Claudio Monteverdi sobre un llibret en italià de Giovanni Francesco Busenello, basat en fets històrics descrits en els Annals de Tàcit. Va ser estrenada el 1642 al Teatro Santi Giovanni i Paolo de Venècia.
És la primera òpera on els protagonistes són personatges històrics, molt més humanitzats que els mitològics habituals en les òperes anteriors, fet que li permeté un tractament aprofundit de la individualitat psicològica de cadascun dels personatges, amb un resultat molt més commovedor que el de la resta d'obres que s'havien pogut veure al teatre fins aquell moment.

## Sinopsi

L'heroïna és Sabina Popea, segona esposa de l'emperador romà Neró. Aquesta és l'última òpera de Monteverdi, on demostra la seva maduresa com a compositor. Drama més amoral que no pas immoral, celebra la victòria de la passió i de l'ambició, i presenta una varietat i complexitat molt grans tant en la psicologia dels personatges com en els recursos musicals, però sense defugir la ironia i el sarcasme, en un conjunt que integra tràgic i còmic, sentiments i afectes, crueltat i sensualitat.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# De què vas?

De què vas? és una sèrie de televisió creada per Jean-François Porry i emesa del 1991 al 1995 pel canal TF1. Va ser emesa també per TV3 que va substituir la cançó d'obertura original en francès per «Per què ser gran?» de Lax'n'Busto.
Es tracta d'una sèrie derivada de Salut les Musclés centrada en el personatge de Justine Girard, interpretada en ambdues sèries per l'actriu Camille Raymond. Al seu torn, Premiers Baisers va ser objecte d'una sèrie sèrie derivada, Helena, quina canya! (centrada en el personatge d'Hélène, la germana gran de Justine) i també va tenir dues seqüeles: Les Annés fac (1995 - 1998) i Les Années bleues (1998).
El gran nombre d'episodis produïts per AB Productions va requerir de molts actors principiants per a papers secundaris o de figurants, com ara Laurent Lafitte, Guillaume Canet i Julie Gayet, entre d'altres.

## Argument

La sèrie descriu la vida quotidiana de Justine Girard al llarg dels seus anys d'institut, i en particular la seva vida sentimental amb el seu xicot Josep. Al seu voltant graviten els seus amics, Anna, Lluc i Francesc, que es reuneixen regularment als passadissos de l'institut o a la cafeteria, així com la família de Justine: els seus pares Roger i Maria i la seva germana gran Helena.

## Referències

* ↑ «Premiers baisers» (en francès). [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Club Do' Story - toute l'histoire du Club Dorothée». www.clubdostory.net. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «BULLETIN FINAL DE SECONDE B,MENTION ANTI-AB» (en francès). Le Soir. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «LA DEUXIEME CHAINE DE RTL CHANGE DE PROGRAMMATION "CLUB RTL" LANCE LA CHASSE AUX HOMMES» (en francès). Le Soir. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Séries télévisées et bonheur conforme» (en francès). Le Monde diplomatique, 01-08-1993. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Anthony Dupray (Derniers baisers) : « Je travaille à un retour de Premiers baisers »» (en francès). Toutelatele. [Consulta: 14 abril 2020].
* 1 2 «Lliçó 18: Sonrisas y lágrimas i De què vas?», 10-10-2017. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Hélène et les garçons» (en francès). AnimeGuides. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Interview - Ex-star de sitcom sur TF1, Anthony Dupray monte sur scène : "J'ai senti une vague de nostalgie des années 90 et de Premiers baisers"». www.lechorepublicain.fr, 26-05-2019. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Alexandra Lamy, Alice Taglioni, Guillaume Canet… leurs cassero... - Closer» (en francès). www.closermag.fr, 14-12-2013. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Society #120» (en francès). Society. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Guillaume Canet : Ses débuts dans "Premiers baisers" (Vidéo)» (en francès). aufeminin, 04-12-2012. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Julie Gayet évoque ses débuts dans la sitcom "Premiers baisers" - La Voix du Nord». www.lavoixdunord.fr. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Photos : ces stars qui ont débuté dans la sitcom “Premiers Baisers” - Gala» (en francès). Gala.fr. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «PHOTOS. Ces comédiens très connus qui ont démarré dans les sit... - Télé Star» (en francès). www.telestar.fr, 10-09-2019. [Consulta: 15 abril 2020].

## Enllaços externs

* Banda sonora de De què vas? a YouTube
# Una cosa rara

Una cosa rara, ossia bellezza ed onestà és una òpera del gènere dramma giocoso, en dos actes, amb música de Vicent Martín i Soler segons un llibret de Lorenzo Da Ponte, basat al seu torn en La luna de la Sierra de Luis Vélez de Guevara. Es va estrenar al Burgtheater de Viena el 17 de novembre de 1786 i constituí un èxit clamorós, fins al punt que un tema de l'obra va ser recollit per Mozart en l'últim acte del seu Don Giovanni (1787).
Va ser estrenada a Barcelona el 1790 i es va repetir el 1793. No és fins al 1992 que s'estrenà a la ciutat natal del compositor, València.
L'obra pertany a l'etapa vienesa de Martin i Soler, on conegué al seu amic i llibretista favorit, Da Ponte, amb el qual obtindrà els grans èxits de la seva carrera. Juntament amb Il burbero di buon cuore (1786) i L'arbore di Diana (1787), aconseguiria un èxit rotund. El públic assitia massivament a totes les funcions, feia allargar les temporades, i fint i tot comprava les seves partitures que eren cantades al carrer. Si a Itàlia era conegut, a Viena va esdevenir una celebritat.
Com a mostra, Una cosa rara es va estrenar el mateix any que Le nozze di Figaro de Mozart. Mentre l'obra de Mozart va tenir 2 representacions, la de Martin i Soler, 78. Les dames començaren a vestir-se alla Cosa Rara és a dir, com els personatges de la trama.
L'acció es desenvolupa en un poble de Sierra Morena, a finals del segle xv.

## Referències

* ↑ «Anàlisi de l'òpera» (en castellà). edu.xunta.gal. [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Programa de mà» (en castellà). Auditorio Conservatori Superior Música de València. [Consulta: 17 novembre 2016].

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# Dejan Dabović

Dejan Dabović (Herceg Novi, 3 d'agost de 1944 - Belgrad, 6 de desembre de 2020) fou un waterpolista montenegrí que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la competició del waterpolo. Vuit anys més tard, als Jocs de Montreal, fou cinquè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles als Jocs del Mediterrani, d'or el 1971 i de plata el 1975. Durant la seva carrera esportiva fou 110 vegades internacional amb Iugoslàvia, en què marcà 53 gols.
A nivell de clubs jugà al PVK Jadran i a partir de 1968 al VK Partizan, equip amb el què guanyà dues lligues de Iugoslàvia, el 1968 i el 1970, i el campionat d'hivern el 1968 i el 1969, i la Copes d'Europa de Waterpolo de 1970. Posteriorment fitxà pel Primorje i el Solaris, on acabà la seva carrera com a jugador. Una vegada retirat va exercir d'entrenador en diversos equips de Iugoslàvia i Itàlia.

## Referències

* ↑ «Preminuo zlatni olimpijac iz Meksika 1968.» (en serbi), 12-07-2020. [Consulta: 6 desembre 2023].
* 1 2 «Najvažnije vijesti svakog dana». [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ «Preminuo Dejan Dabović, olimpijski šampion i legenda Jadrana» (en bosnià), 07-12-2020. [Consulta: 18 gener 2022].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Dejan Dabović». [Consulta: 6 desembre 2023].
# Demis Hassabis

Demis Hassabis CBE FRS FREng FRSA (1976) (Demòstenes Hassabis) fill de pare d'ascendència greco-xipriota i de mare sino-singapuresa, és un científic informàtic, investigador d'intel·ligència artificial i emprenedor britànic. Va ser programador i dissenyador de videojocs i un expert en jocs de taula. És el director executiu i cofundador de DeepMind i Isomorphic Labs, i assessor d'intel·ligència artificial pel govern del Regne Unit. És membre de la Royal Society i ha guanyat molts premis prestigiosos pel seu treball a AlphaFold, com ara el Breakthrough Prize, el Canada Gairdner International Award i el Lasker Award. El 2017 va ser nomenat CBE i va figurar a la llista de les 100 persones més influents de Time. Va compartir la meitat del Premi Nobel de Química el 2024 amb John M. Jumper «per la predicció de l'estructura de les proteïnes».

## Referències

* ↑ «Demis HASSABIS, Order of the British Empire». The London Gazette. Arxivat de l'original el 24 gener 2018. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Demis Hassabis». royalsociety.org. Arxivat de l'original el 13 juny 2018. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ «Exclusive interview: meet Demis Hassabis, London's megamind who just sold his company to Google for £400m». London Evening Standard, 31-01-2014 [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ «Demis Hassabis: the secretive computer boffin with the £400 million brain». The Daily Telegraph, 28-01-2014 [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ Anon. «Demis HASSABIS». companieshouse.gov.uk. Companies House. Arxivat de l'original el 27 abril 2017. [Consulta: 26 abril 2017].
* ↑ Crist, Ry. «Alphabet launches Isomorphic Labs, an AI-driven drug discovery startup» (en anglès). CNET, 04-11-2021. Arxivat de l'original el 4 novembre 2021. [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ Coldeway, Devin. «Isomorphic Labs is Alphabet's play in AI drug discovery» (en anglès americà). TechCrunch, 04-11-2021. Arxivat de l'original el 2 juliol 2022. [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ «Alphabet's Isomorphic Labs is a new company focused on AI-driven drug discovery». www.msn.com, 04-11-2021 [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ «World-leading expert Demis Hassabis to advise new Government Office for Artificial Intelligence» (en anglès). GOV.UK. Arxivat de l'original el 14 juny 2020. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «The Nobel Prize in Chemistry 2024» (en anglès americà). The Nobel Prize. [Consulta: 9 octubre 2024].
# Demokraatit

Els Demokraatit (kalaallisut Demòcrates) són un partit polític liberal de Groenlàndia. Va ser fundat com a partit centric i social-liberal el novembre de 2002 per Per Berthelsen, que abans havia militat en el partit socialdemocràtic Siumut. Té molts aficionats entre la població danesa de l'illa i milita entre d'altres per a mantenir els lligams amb el Regne de Dinamarca.
A les eleccions del 15 de novembre de 2005 va ser la segona força més votada del país. El 2008, Per Berthelsen va caure amb el seu partit. No va ser elegit com a president del partit i es va donar de baixa del partit.
De 2009 a 2013, de 2014 a 2016 i de 2018 a 2021 va participar en un govern de coalició.

## Resultats electorals
### Parlament de Groenlàndia

| Any | Vots | % | Escons | ± | Govern |
| 2002 | 4,558 | 15.9 (#4) | 5 / 31 | Nou | Oposició |
| 2005 | 6,595 | 22.8 (#2) | 7 / 31 | 2 | Oposició |
| 2009 | 3,620 | 12.7 (#3) | 4 / 31 | 3 | Coalició |
| 2013 | 1,870 | 6.2 (#5) | 2 / 31 | 2 | Oposició |
| 2014 | 3,469 | 11.8 (#3) | 4 / 31 | 2 | Coalició (2014-16) |
| 2014 | 3,469 | 11.8 (#3) | 4 / 31 | 2 | Oposició (2016-18) |
| 2018 | 5,712 | 19.5 (#3) | 6 / 31 | 2 | Oposició (2018-20) |
| 2018 | 5,712 | 19.5 (#3) | 6 / 31 | 2 | Coalició (2020-21) |
| 2021 | 2,454 | 9.3 (#4) | 3 / 31 | 3 | Oposició |
| 2025 | 8,563 | 30.3 (#1) | 10 / 31 | 7 | Per determinar |

### Parlament de Dinamarca

| Any | Vots | % Groenlàndia | Escons | ± |
| 2005 | 4,909 | 21.7 (#3) | 0 / 2 | Nou |
| 2007 | 4,584 | 18.5 (#3) | 0 / 2 | = |
| 2011 | 2,882 | 12.6 (#3) | 0 / 2 | = |
| 2015 | 1,753 | 8.5 (#3) | 0 / 2 | = |
| 2019 | 2,258 | 11.0 (#3) | 0 / 2 | = |
| 2022 | 3,656 | 19.0 (#3) | 0 / 2 | = |

### Eleccions locals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 2008 | 3,285 | 13.5 | 8 / 72 | 6 |
| 2013 | 1,521 | 6.5 | 2 / 70 | 6 |
| 2017 | 2,059 | 8,2 | 4 / 81 | 2 |
| 2021 | 1,800 | 6.9 | 4 / 81 | = |

## Referències

* ↑ Gad Einar, Ulrik; Jensen, Lund. «Demokraatit». A: Den Store Danske (en danès), 2023.
* ↑ «Demokraternes parti- og principprogram [Programa i principis dels Democrates]» (en danès), 2018. [Consulta: 10 març 2023].
* ↑ «Per Berthelsen melder sig ud af Demokraterne [Pere Berhelsen és dona de baix dels Democrates]» (en danès). Kalaallit Nunaata Radioa. [Consulta: 10 març 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial