OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Bòsnia i Hercegovina

L'escut de Bòsnia i Hercegovina fou adoptat el 1998 en substitució de l'antic disseny usat des del 1992, arran de la independència.
Segueix el mateix disseny que la bandera estatal. Es tracta d'un escut trinxat alçat, d'or i d'atzur, carregat de set estrelles de cinc puntes d'argent posades en banda. La part d'or, un triangle isòsceles, simbolitza els tres grups ètnics principals (bosnians, croats i serbis) i la forma del mapa de Bòsnia i Hercegovina. Les estrelles han substituït les flors de lis de l'escut anterior, que només simbolitzaven els bosnians, i són el símbol d'Europa.

## Escut precedent

* Escut de la República de Bòsnia i Hercegovina (1992-1998)
L'escut utilitzat els primers anys de la independència era d'atzur, flordelisat d'or, carregat d'una banda d'argent. Es basava en les armories de la dinastia Kotromanić, que va governar a Bòsnia dels segles xiii al xv. Segons la tradició, la banda d'argent simbolitza l'espasa de Tvrtko, el primer rei de Bòsnia, i el seu poder. Es va dissenyar juntament amb la bandera al començament de la guerra de Bòsnia, que va durar tres anys; a l'acabament del conflicte, arran de les queixes de croats i serbis en el sentit que els símbols estatals només representaven la comunitat bosniana, es va demanar un arbitratge a les forces internacionals que ocupaven el territori. Al començament del 1998 es va crear una comissió per a la reforma de la bandera i el mateix any es va crear l'escut actual, que conserva els mateixos colors que l'anterior tot i que no té cap referent amb la història del país.

## Escuts usats anteriorment

* Escut durant el regnat de Tvrtko (1377-1391)
* Escut de Bòsnia dins l'armorial de Fojnica, amb dues fletxes encreuades i un escussó amb una estrella i un muntant (segle xv)
* Escut durant l'annexió a Àustria-Hongria, amb un braç que branda una espasa (1878-1918)
* Escut durant el règim comunista de Iugoslàvia, sense elements nacionals identificadors (1945-1992)

## Vegeu també

* Bandera de Bòsnia i Hercegovina

## Enllaços externs

* Flags of the World – Escut de Bòsnia i Hercegovina Arxivat 2009-12-30 a Wayback Machine. (anglès)
* Heraldry of the World – Història de l'escut (anglès)
# Escut de Moldàvia

L'escut de Moldàvia fou aprovat el 3 de novembre de 1990 arran de la independència de la nova República, subsegüent a la dissolució de la Unió Soviètica. Es tracta d'un escut estilitzat, una mica allunyat de les solucions heràldiques tradicionals, obra de l'artista plàstic Gheorghe Vrabie, basat en les armes del Principat de Moldàvia.

## Descripció

És un escut truncat, de gules i atzur, sobre el qual ressalta un rencontre de bou, acompanyat al cap per una estrella de vuit puntes, a la destra per una rosa i a la sinistra per una lluna creixent, tot d'or. L'escut és al pit d'una àguila d'or, becada i membrada de gules, símbol de l'origen llatí del poble moldau, que aguanta una creu ortodoxa d'or amb el bec, una branca d'olivera de sinople amb l'urpa de la destra i un ceptre d'or amb la de la sinistra, i presenta una gran semblança amb l'escut romanès, dins el qual figuren també les armes de Moldàvia al quarter superior dret.
L'escut apareix al centre de la bandera estatal.

## Escuts històrics

* Escut de l'RSS de Moldàvia
Va substituir l'escut de la República Socialista Soviètica de Moldàvia, adoptat el 10 de febrer de 1941, amb els elements típics del comunisme (l'estrella roja i la falç i el martell) juntament amb un sol ixent, emblema del futur de la nació moldava, i símbols agrícoles (blat, blat de moro, raïm, pomes). Duia una cinta vermella amb les inicials de la República en moldau escrit en alfabet ciríl·lic: PCCM (és a dir, Република Советикэ Сочиалистэ Молдовеняскэ, Republica Sovietică Socialistă Moldovenească) i el lema de l'URSS, «Proletaris d'arreu del món, uniu-vos!», en moldau i rus.

## Vegeu també

* Bandera de Moldàvia
* Escut de Romania

## Referències

* ↑ Pàgina oficial de la República de Moldàvia – Entrevista amb Gheorghe Vrabie Arxivat 2008-04-28 a Wayback Machine. (romanès)
* ↑ Andrei Brezianu, Vlad Spânu. Historical Dictionary of Moldova (en anglès). Scarecrow Press, 2007, p. 255. ISBN 9780810864467.
# Idurre Eskisabel

Idurre Eskisabel (Beasain, 11 de novembre de 1970) és una periodista i antropòloga basca que treballa com a professora a la Universitat del País Basc. La seva recerca s'ha centrat en qüestions sobre gènere, identitat nacional i llengua basca. Des del 6 de desembre de 2022 és la secretària general de Kontseilua.
Anteriorment ha treballat als diaris Euskaldunon Egunkaria i Berria i ha col·laborat amb mitjans com Euskadi Irratia, Euskalerria Irratia, Argia i Jakin.

## Obra publicada
### Assaig

* Trikua esnatu da. Euskaratik feminismora eta feminismotik euskarara (amb Lorea Agirre, Susa, 2019) ISBN 978-84-17051-36-5.

### Poesia

* Goseak janak (2018, Susa)

## Referències

* ↑ Idurre Eskisabel izango da Euskalgintzaren Kontseiluko idazkari nagusi berria, <https://kontseilua.eus/euskalgintza/idurre-eskisabel/>
* ↑ Aizu! AEKren aldizkaria - Idurre Eskisabel: “Jauzi kualitatiboa emango duten hizkuntz politika sendoak behar dira”, <https://aizu.eus/elkarrizketa-nagusia/683-idurre-eskisabel-jauzi-kualitatiboa-emango-duten-hizkuntz-politika-sendoak-behar-dira>
* ↑ Aperribai, Julen, «Alderdien arteko jokotik kanpo utzi behar da hizkuntzaren auzia», <https://www.berria.eus/paperekoa/1919/006/001/2022-12-06/alderdien-arteko-jokotik-kanpo-utzi-behar-da-hizkuntzaren-auzia.htm>
* ↑ Idurre Eskisabel Euskalgintzako Kontseiluko idazkari nagusiari elkarrizketa, <https://www.youtube.com/watch?v=i7FHr5MHnIw>
* ↑ «Idurre Eskisabel, Kontseiluko idazkari nagusi berria» (en castellà), 28-11-2022. [Consulta: 3 setembre 2023].
* 1 2 , <http://www.susa-literatura.eus/liburuak/lisi07>
# Eusthenopteron

Eusthenopteron és un gènere extint de peix sarcopterigi de l'ordre dels eotetrapodiformes que ha assolit una certa importància a causa de la seva anatomia propera a la dels tetràpodes. La visió científica usual d'aquest animal el mostrava emergint de l'aigua per a desplaçar-se per terra; no obstant això els paleontòlegs actuals acorden majoritàriament que era un animal de la zona marítima pelàgica. El gènere Eusthenopteron es coneix bé a causa de la troballa de restes de diverses espècies que van viure a finals del Devonià, fa prop de 385 milions d'anys, en aigües dolces i salades d'Amèrica del Nord i Europa. Eusthenopteron va ser inicialment descrit per J. F. Whiteaves el 1881, com a part d'una gran col·lecció de peixos fòssils obtinguts a Miguasha, Quebec. El seu nom vol dir 'aleta forta'.

## Descripció anatòmica

Anatòmicament, Eusthenopteron comparteix moltes característiques úniques amb els primers tetràpodes coneguts. Per exemple, té en comú amb Ichthyostega i Acanthostega un patró similar en els ossos que assenten en el crani. Eusthenopteron, com altres peixos tetrapodomorfs, tenia les finestres del nas internes, característica que es troba solament en animals terrestres i sarcopterigis. També tenia dents labirintodonts, el que constituïx un tret comú de tots els tetràpodes primitius.
Com els altres sarcopterigis basals, Eusthenopteron tenia un crani bipartit, que té forma de frontissa cap a la meitat al llarg de l'entroncament intracranial. La notorietat d'Eusthenopteron prové del patró de l'endoesquelet de les seves aletes, que duu un húmer, un cúbit, i un ràdio (en l'aleta davantera) i un fèmur, una tíbia, i una fíbula distints (en l'aleta pelviana). Aquest és el patró característic dels tetràpodes. Ara se sap que és un tret general de les aletes de tots els sarcopterigis fòssils. Es creu que aquestes fortes aletes ajudaven a Eusthenopteron a desplaçar-se reptant durant èpoques de sequera, a la recerca d'un nou hàbitat aquàtic. Aquests moviments fora de l'aigua també eren possibles gràcies a la possessió de pulmons a més de brànquies.
Tenia unes dimensions d'entre 30 i 60 centímetres. La seva cua era característica, ja que el seu perfil era còncau i rematat en tres puntes, a manera de trident. L'aleta posterior li deuria proporcionar la capacitat de realitzar impulsos ràpids, imprescindibles tant per a la caça com per a la fugida.
# Estadi Giuseppe Meazza

L'Estadi Giuseppe Meazza és un estadi al barri de San Siro a la ciutat de Milà. , Abans es deia estadi de San Siro i va ser inaugurat el 19 de setembre de 1926. Té una capacitat de 80.018 espectadors i unes dimensions de 105×68 metres. L'estadi és de propietat municipal i és compartit pels dos grans clubs de la ciutat, l'AC Milan i l'Inter de Milà. Porta el nom de l'exfutbolista dels anys 1930 Giuseppe Meazza.

## Història

La construcció va començar el 1925 al districte de San Siro, que li va donar el seu primer nom. Va ser idea del llavors president de l'AC Milan, Piero Pirelli.
Es va estrenar amb el partit de l'Inter de Milà contra l'AC Milan el 19 de setembre del 1926, L'Inter va guanyar amb 6 contra 3. El 3 de març del 1980 va ser rebatejat en honor de Giuseppe Meazza, bicampió del món amb Itàlia i exjugador de l'Inter de Milà. Sovint es coneix encara l'estadi amb el seu nom antic, San Siro, especialment per part d'aficionats milanistes.
L'Inter de Milà hi va començar a jugar de local des del 1947. El San Siro és un dels 23 estadis d'elit de la UEFA.
El 2 juny del 2007 Laura Pausini va ser la primera dona de la història en cantar a «San Siro» amb 70.000 aficionats de tot el món.
L'estadi també va rebre dos partits de rugbi de la selecció italiana, el 1988 contra Romania i el 2009 contra Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ WorldStadiums.com architectural feature Arxivat 2017-03-31 a Wayback Machine.
* ↑ «Febbre da rugby, San Siro al completo per la sfida Italia-All Blacks». Corriere della Sera, 05-11-2009. [Consulta: 11 juliol 2012].
* ↑ «L'Italia sconfitta dagli All Blacks». Corriere della Sera, 14-11-2009. [Consulta: 7 desembre 2009].
* ↑ «Vincono gli All Blacks 20-6. Orgoglio Italia nella ripresa». La Gazzetta dello Sport, 14-11-2009. [Consulta: 11 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'estadi (italià)
* San Siro Museum & Tour Website
# Endònim

Un endònim és el topònim o etnònim en la llengua pròpia o autòctona del lloc o ètnia. Si es tracta d'un topònim, en aquest cas es parla d'un endotopònim. D'altra banda, un exònim és l'adaptació tradicional d'un etnònim o d'un topònim (i en aquest cas es parla d'un exotopònim) en una llengua que no és la pròpia d'aquell lloc o ètnia.

## Referències

* ↑ «enciclopèdia.cat | El cercador de referència en català». [Consulta: 24 octubre 2020].

## Vegeu també

* -ònim
# Hestur

Hestur (Cavall en feroès) o Hestoy (Illa de(l) cavall) és una illa del centre l'arxipèlag de les Fèroe. La colonització de l'illa l'iniciaren els vikings. Hom n'ha trobat restes arqueològiques a Hælur, la punta de l'illa, on actualment hi ha un far.

## Geografia física

Hestur està situada al sud de l'illa de Streymoy (concretament al sud-oest del poble de Kirkjubøur), al sud-est de la veïna illa de Koltur i al nord de Sandoy. Sa forma és allargada i recorda lleugerament la d'un cavall, raó per la qual té el nom que té. Amb 5,9 km² és la quarta illa més petita de l'arxipèlag.
Té quatre muntanyes: Nakkur (296 m), Múlin (421 m), Eggjarrók (421 m) i Álvastakkur (125 m) (una punta a la costa oest). Al sud de l'illa hi ha una plana amb quatre petits llacs, el més gran dels quals s'anomena Fagradalsvatn.

## Poblament humà

Només té un poble que s'anomena també Hestur (19 habitants el 2021). Està situat a la costa oriental (61° 57′ 27″ N 6° 53′ 13″ W) davant de Gamlarætt i Velbastaður (a Streymoy). L'illa, com molts altres llocs de les Fèroe, experimenta el fenomen de l'emigració, amb part dels seus ex-pobladors preferint de viure a poblacions més grosses. Malgrat que les condicions de l'illa no són massa propícies per a la pesca (hom cultiva cereals al sud de l'illa), un accident en un vaixell pesquer matà un terç dels homes de l'illa el 1919.
El 1974 fou construïda una piscina en un intent de lluitar contra el despoblament de l'illa.
El codi postal de l'illa és FO 280. Des del 2005 pertany administrativamet al municipi de Tórshavnar.
Hestur forma part del grup d'illes anomenades Útoyggjar (illes exteriors o perifèriques en feroès), que tenen en comú la mala comunicació amb la resta d'illes i escassa població.

## Referències

* 1 2 «Population 01.01.2020» (en anglès). Statistical Database, 01-01-2020. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ «Løgtingslóg um at veita stuðul til íløgur í infrakervið á útoyggjum» (en feroès). Lógasavnid. [Consulta: 15 juliol 2019].

## Vegeu també

* Llista de fiords de les Illes Fèroe
# Skúvoy

Skúvoy és una illa de l'arxipèlag de Fèroe situada al sud de Sandoy i al nord-oest de Stóra Dímun.
El seu nom deriva d'una espècie autòctona de gavina molt abundant a la zona. En general acostuma a atacar els qui s'endinsen a les seves àrees, essent perillosa per a la població humana. Tot i això, durant la primera setmana de juny, és tradicional de collir-ne els ous, que han esdevingut part de la gastronomia típica de la zona.
* Extensió: 9.9 km² (la cinquena més petita de tot l'arxipèlag)
* Població: 30 habitants (2020)
* Punt més alt: Knútur, 392 metres. Un altre pic d'importància és el Heyggjurín Mikli de 391 metres. A més, cal esmentar la presència de múltiples penya-segats situats a la costa occidental l'altura de la qual varia entre els 300 i els 400 metres.
El municipi homònim no només comprèn la població de Skúvoy situada en aquesta illa, sinó també els residents de la localitat de Dímun, un llogaret de Stóra Dímun.

## Història

L'illa és esmentada a la Føroyinga søga ("la Saga dels feroesos"), com a lloc de naixença de Sigmundur Brestisson.
Nascut aproximadament l'any 961 va ser fill de Brestir i Cæcilia. A l'edat de 9 anys va ser testimoni de l'assassinat dels seus pare i germà, fet que li marcaria la major part de la seva vida. Durant molts anys va intentar venjar aquest assassinat per, finalment, convertir-se al cristianisme el 999. Ja com a membre d'aquesta religió, va dur a terme la construcció de la primera església de l'arxipèlag i s'encarregaria de cristianitzar els seus conciutadans.
La llegenda conta que, sent perseguit per Tróndur í Gøtu, va tractar d'escapar saltant al mar i nedant la distància que separa l'illa de la població de Sandvík (a l'illa de Suðuroy) (aproximadament uns 15 quilòmetres). Exhaust, va ser trobat a la costa per Torgrimur Illi, que el va decapitar per robar-li el seu braçalet d'or.
La seva tomba, coneguda com la Sigmundarsteinur es troba en el cementiri del poble de Skúvoy i és una de les restes medievals de major importància que es poden trobar en l'arxipèlag. Una característica curiosa de la seva làpida és l'absència de caràcters rúnics, que eren els habitual en aquella època. Enlloc seu es pot observar una petita creu.
Un altre esdeveniment històric relacionat amb l'illa és la incidència que hi va tenir la pesta negra. La tradició conta que el segle xiv tots els habitants van morir per culpa d'aquesta malaltia, llevat d'una jove dona, Rannvá. La ruina de la seva cabana (Rannvátoftir) es preserva encara avui al vall Fagradalur al nord de l'illa.
En el segle xviii una altra malaltia, la verola, va delmar novament la població de l'illa.

## Població

Skúvoy forma part del grup d'illes anomenades Útoyggjar (illes exteriors o perifèriques en feroès), que tenen en comú la mala comunicació amb la resta d'illes i escassa població.

## Referències

* 1 2 «Population 01.01.2020» (en anglès). Statistical Database, 01-01-2020. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ «Løgtingslóg um at veita stuðul til íløgur í infrakervið á útoyggjum» (en feroès). Lógasavnid. [Consulta: 15 juliol 2019].

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de les Illes Fèroe
* Llista de fiords de les Illes Fèroe
# Girona Futbol Club (femení)

Girona Futbol Club Femení és secció femenina del club Girona Futbol Club, matriu que milita en la Primera Nacional Femenina d'Espanya. Va ser establert el 14 d'agost de 2021, després de l'absorció de l'equip Sant Pere Pescador.

## Història

Encara que el Girona FC va tenir un equip femení sènior durant diversos anys, les limitacions financeres la van obligar a renunciar al seu lloc en Segona Divisió en 2013 i a cessar les seves operacions en 2016.
El Girona FC Femení va tornar a la competició en 2017-18, en la segona divisió de les lligues regionals catalanes, la cinquena divisió del futbol femení a Espanya.
Tres temporades més tard, el club va comprar la secció femenina del club local Sant Pere Pescador, canviant el nom a Girona FC Femení.

## Jugadores
### Plantilla 2021-22

El Girona F. C. Femení compta amb les següents jugadores per a la temporada 2024-2025.
* Nom
* Alba Ingles Cayuela
* Virgínia Parella Martí
* Paula Moreno Rincón
* Julia Net Valiente
* Emma Fernández Rodríguez
* María Peña Checa
* Ariadna Ceruela Vergés
* Aida Illar Pagès
* Alba Góngora Anton
* Abril Sabrià Liaño
* Liana Jimenez Cateura
* Júlia Uriel Bosch
* Eva Sancho Enrich
* Paula Maresma Surroca
* Maria Domínguez Lanchazo
* Clàudia Bustins Serra
* Anna Asencio Casas
* Sònia Brugués Ruiz
* Claudia Cebrián Vaca
* Thais Román Domínguez
* Núria González Pérez
* Núria Relat Soriguer
* Maria Corominas Caballero
* Paula Lloret Torro
* Mirén Duque Ocio

## Referències

* ↑ Jordi Bofill. «El Girona aposta fort pel futbol femení» (en catalán). Ara, 06-07-2017.
* ↑ Girona FC. «El Girona FC tendrá un equipo en Primera División Nacional femenina». Girona FC, 14-08-2020. [Consulta: 5 agost 2021].
* ↑ «Equip Girona FC A» (en català).
# Membrana (interfície)

Una membrana és una capa de material que serveix de barrera selectiva entre dos estats i roman impermeable a partícules, grups de partícules o substàncies específiques quan se l'exposa a l'acció d'una força impulsora. Alguns components poden passar a través de la membrana dins un corrent permeat, mentre que d'altres són aturats per ella i s'acumulen al corrent de retingut. Les membranes poden ser de diferent gruix, amb una estructura homogènia o heterogènia. Les membranes poden ser neutres o carregades, i el transport de les partícules pot ser actiu o passiu. Aquest últim pot ser facilitat per la pressió, concentració, o gradients químics o elèctrics del procés membranal. Les membranes es poden classificar en dos grups: membranes artificials o membranes biològiques. Aquests dos tipus de membrana difereixen significativament en la seva estructura i funcionalitat.

## Referències

* ↑ Zydney, Andrew L.; Zeman, Leos J.. Microfiltration and ultrafiltration: principles and applications. Nova York: CRC, 1996. ISBN 0-8247-9735-3.
* ↑ Mulder, Marcel. Basic principles of membrane technology. 2. Kluwer Academic: Springer, 1996. ISBN 0-7923-4248-8.
Viccionari
# Juncàcies

Juncàcia, Juncàcies o Juncaceae, és una família de plantes amb flors. que són monocotiledònies. Té 8 gèneres i unes 400 espècies. La majoria són plantes perennes que tant poden créixer en sòls pantanosos com en els secs. Es troben en climes temperats o freds i fins i tot en l'alta muntanya tropical.

## Enllaços externs

* Information and pictures
* Pictures of species Arxivat 2007-04-09 a Wayback Machine.
# Giulio Cappelli

Giulio Cappelli (La Spezia, 4 de març de 1911 - Massa, 16 de desembre de 1995) fou un futbolista i entrenador italià.
Com a jugador jugava d'extrem esquerre. El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol. Amb la selecció nacional jugà dos partits en què marcà un gol.
Nascut a La Spezia, va començar la seva carrera futbolística amb l'equip local de la Spezia. Va jugar al A.S. Livorno, de la Sèrie A, durant dues temporades, entre 1933 i 1935. La temporada següent la jugà al Vezio Parducci Viareggio, de la Sèrie B, per tornar a la Sèrie A el 1936 amb el US Lucchese Libertas. Acabà la seva carrera esportiva en equips de la Sèrie B i C.
Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador en diferents equips italians. Fou director tècnic de l'Inter de Milà entre 1948 i 1950, del Genoa CFC i Calcio Catania, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «E' morto Cappelli, olimpionico nel 36» (en italian). La Stampa, 17-12-1995.
* 1 2 3 «Olympedia – Carlo Biagi». [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ «Giulio Cappelli - Profil du joueur» (en francès). [Consulta: 24 abril 2024].
# Primer ministre del Canadà

El primer ministre del Canadà (en anglès: Prime Minister of Canada, en francès: Premier ministre du Canada) és el primer ministre de la Corona canadenca, i per tant, el cap de govern del Canadà. El càrrec no està definit en cap dels documents que constitueixen la porció escrita de la constitució del Canadà; l'autoritat executiva recau en el monarca canadenc, el qual designa un governador general per exercir-la. El càrrec del primer ministre és part de la tradició de la convenció constitucional del Canadà. Fou creat imitant el càrrec de la Gran Bretanya durant el temps de la creació de la Confederació el 1867. La prefectura del govern britànica, tot i que ja s'havia desenvolupat per al 1867, no fou integrada formalment a la constitució britànica sinó fins al 1905, per la qual cosa, no apareix tampoc a l'Acta Constitucional canadenca del 1867.
El primer ministre és el líder del partit polític o coalició de partits amb el major nombre d'escons a la Cambra dels Comuns. Segons el protocol, tots els primers ministres reben el títol de "Molt Honorable" (en anglès: Right Honorable, en francès: Très honorable) per a tota la vida.
Mark Carney, líder del Partit Liberal del Canadà, és el primer ministre del Canadà des del 2025.

## Vegeu també

* Llista de Primers Ministres del Canadà
# Sebastià Venier

Sebastià Venier (o Veniero) (c. 1496 – 3 de març de 1578) va ser dux de Venècia de l'11 de juny de 1577 al 3 de març de 1578.

## Biografia

Venier va néixer a Venècia cap al 1496. Era fill de Moisè Venier i Elena Donà, i nebot de Zuan Francesco Venier, co-senyor de Cerigo. Va ser net patern de Moisé Venier (ca. 1412 - ca. 1476). Descendia de Pietro Venier, governador de Cerigo, i la seva esposa.
Va treballar com a advocat des d'una edat molt primerenca, encara que sense tenir-ne cap qualificació formal, i més tard va ser administrador del govern de la República de Venècia. En 1570 va ser procurador i, al desembre del mateix any, capitano generale da mar ("almirall en cap") de la flota veneciana en la guerra contra l'imperi otomà.
Va ser comandant del contingent venecià en la batalla de Lepant (7 d'octubre de 1571), en la que la Lliga Santa va derrotar decisivament els turcs. Després de la pau va tornar a Venècia com algú molt popular, i en 1577, a l'edat de 81 anys, va ser elegit dux per unanimitat
Es va casar amb Cecilia Contarini, que li va donar una filla, Elena Venier, i dos fills. Un dels seus fills, Francisco Venier, va anar a França.
Sebastià Venier va morir el 1578, afligit de problemes de cor, després d'un foc que va danyar greument el Palau del Dux de Venècia. Va ser enterrat en la Basílica de Santi Giovanni i Paolo, un tradicional lloc d'enterrament dels dux.

## Vegeu també

* Uluj Ali
* Andreu Doria
* Antoni Grimani

## Referències

* ↑ Ancestry of Sultana Nur-Banu (Cecilia Venier-Baffo)
* ↑ Mihail-Dimitri Sturdza, Dictionnaire Historique et Généalogique des Grandes Familles de Grèce, d'Albanie et de Constantinople, París: Sturdza, 1983, p. 446
* ↑ Mihail-Dimitri Sturdza, Dictionnaire Historique et Généalogique des Grandes Familles de Grèce, d'Albanie et de Constantinople, París: Sturdza, 1983, p. 445

## Bibliografia

* Ladero, Miguel Ángel. Ejércitos y armadas de los Reyes Católicos. Nápoles y el Rosellón (1494-1504). Madrid: R.A.H., 2010. ISBN 9788496849969.
* Martín Gómez, Antonio Luis. El Gran Capitán. Las Campañas del Duque de Terranova y Santángelo. Madrid: Almena, 2000. ISBN 84-930713-1-5.
* Ruiz-Domènec, José Enrique. El Gran Capitán. Retrato de una época. Barcelona: Península, 2002. ISBN 84-8307-460-5.
* Zurita, Jerónimo. «Libro IV». A: Historia del rey Don Fernando el Católico. De las empresas, y ligas de Italia, 1580.