OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adrià Ferran i Vallès

Adrià Ferran i Vallès (Vilafranca del Penedès, 1774 - 1842) fou un escultor català.

## Biografia

Es té constància que als 20 anys pertanyia a un gremi i tenia taller propi. En els seus inicis es va dedicar a la imatgeria religiosa, i va realitzar diverses talles per al Convent de Santa Caterina (Barcelona).
El 1808 o 1809 es va exiliar a Mallorca a causa de la invasió francesa, i allà hi va obrir un taller d'estatuària i mobiliari. Va realitzar diverses imatges, crucifixos i ornaments per a les catedrals de Palma i Eivissa, així com per a diverses parròquies mallorquines i la Cartoixa de Valldemossa, on va confeccionar un Sant Bruno conservat actualment a la Catedral de Palma.
De tornada a Barcelona, entre 1822 i 1823 va elaborar el grup dels Sants Just i Pastor per a l'església homònima. El 1826 va realitzar una de les seves obres més significatives, la Font de Neptú, situada inicialment al Moll de la Riba i en l'actualitat a la plaça de la Mercè, davant de la basílica homònima.
El seu fill August Ferran (1813-1879) va ser també escultor. Nebot seu era el pintor Lluís Ferrant i Llausàs.

## Referències

* ↑ «Adrià Ferran i Vallès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Bestard, Bartomeu. «Tras las huellas del escultor Adrià Ferran en Palma (1808-1821)» (en castellà). Diario de Mallorca, 27-09-2009. [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ Lecea et al., 2009, p. 527.

## Bibliografia

* Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M. Art públic de Barcelona. Barcelona: Ayuntamiento de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
# Eu Sei que Vou Te Amar

Eu Sei que Vou Te Amar és una pel·lícula brasilera de 1986, del gènere drama, dirigida i escrita per Arnaldo Jabor. Explica la història d'una parella que decideix jugar un joc de veritat sobre la història de les seves vides, l'un per l'altre, en una mena de sessió de psicoanàlisi filmada. És protagonitzada per Fernanda Torres i Thales Pan Chacon.
La pel·lícula va participar en el 39è Festival Internacional de Cinema de Canes, on va ser seleccionada per a l'exposició principal, competint per la Palma d'Or a la Millor Pel·lícula. Fernanda Torres va rebre el premi a la millor interpretació femenina a Canes, convertint-se en la primera actriu brasilera a guanyar aquest un dels premis de cinema més prestigiosos del món. Va ser llançada comercialment el 17 d'abril de 1986.

## Argument

Una parella jove que es va reunir quan encara eren joves tenen un fill i se separen al cap de dos anys. Després d'estar tres mesos separats, pensen retrobar-se i decidir, durant dues hores, fer un joc de la veritat sobre tot el que els ha passat al llarg de la seva vida, en una mena de psicoanàlisi filmada. Es tracta d'un rodatge del que seria una pel·lícula sobre l'amor.

## Repartiment

* Fernanda Torres... Ella
* Thales Pan Chacon... Ell

## Producció

La pel·lícula es va rodar a Rio de Janeiro amb el teló de fons d'una casa dissenyada per l'arquitecte Oscar Niemeyer el 1948. La fotografia va ser de Lauro Escorel Filho i el vestuari van ser planificat per la periodista i estilista Glória Kalil. És una producció entre els estudis Sagitário Produções Cinematográficas i Embrafilme.

## Llançament

La pel·lícula es va estrenar als cinemes el 17 d'abril 1986. Després del seu llançament comercial, va recórrer alguns festivals de cinema fora del país. Va ser seleccionada per a l'exposició principal del Festival de Cannes, que es va mostrar el 9 de maig de 1986. El mateix any, també es va mostrar al Canadà durant el Festival Internacional de Cinema de Toronto, al setembre, i a Portugal, durant el Festróia, que va tenir lloc al novembre. També es va estrenar als cinemes de l'antiga Unió Soviètica.

## Premis i nominacions

* 39è Festival Internacional de Cinema de Canes on Fernanda Torres va guanyar el premi a la premi a la millor interpretació femenina.
* Paó de plata a la millor actriu per Fernanda Torres a l'11è Festival Internacional de Cinema de l'Índia

## Referències

* ↑ Globo, Acervo-Jornal O. «Fernanda Torres, aos 20 anos, ganha a Palma de Ouro em Cannes, na França». Acervo.
* 1 2 «Love Me Forever or Never (1986) - IMDb». [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ AdoroCinema. «Eu Sei que Vou te Amar» (en portuguès brasiler). [Consulta: 25 agost 2021].
* 1 2 3 «FILMOGRAFIA - EU SEI QUE VOU TE AMAR». bases.cinemateca.gov.br. Arxivat de l'original el 2022-05-17. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «Festival de Cannes: Love Me Forever or Never». festival-cannes.com. Arxivat de l'original el 2 octubre 2012. [Consulta: 11 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Eu Sei que Vou Te Amar a YouTube
# Giuseppe Baldo

Giuseppe Baldo (Piombino Dese, 27 de juliol de 1914 - Montecatini-Terme, 31 de juliol de 2007) fou un futbolista italià que va competir durant la dècada de 1930.
Va començar la seva carrera futbolística al Calcio Padova abans de traslladar-se a Roma per jugar al SS Lazio el 1935. El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol. En aquests Jocs jugà els quatre partits. El 1937 fou finalista de la lliga italiana i de la Copa Mitropa.
Una vegada retirat continuà vinculat al futbol com a membre de la Federació Italiana de Futbol i del Comitè Olímpic Italià. Fou el darrer membre de la selecció olímpica italiana de 1936 en morir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Giuseppe Baldo». [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «CALCIO: Scomparso Baldo,ultimo olimpionico della nazionale 1936». [Consulta: 23 abril 2024].
# Carex pulicaris

Carex pulicaris és una espècie herbàcia de planta del gènere Carex.
És originària d'una zona que va des del nord de la península Ibèrica fins al vessant atlàntic europeu, arribant a Noruega i una localitat d'Islàndia.
Als Pirineus es troba generalment entre els 1800 i 2350 m d'altitud. Fa una gespa laxa i de 5 a 40 cm d'alt. Fa les espigues de maig a agost.
Es troba en rierols torbosos.

## Referències

* ↑ Flora dels Països Catalans, Oriol de Bolòs i Josep Vigo
# Corona noruega

La corona noruega (en noruec norsk krone o, simplement, krone; en plural, kroner) és la unitat monetària de Noruega. Es divideix en 100 øre (forma tant singular com plural). El codi ISO 4217 és NOK.

## Història

La introducció de la corona com a moneda de curs legal noruega el 1875 fou resultat de la Unió Monetària Escandinava, que va durar fins a la Primera Guerra Mundial. Els integrants inicials de la unió monetària foren els estats escandinaus de Suècia i Dinamarca, i Noruega s'hi va afegir dos anys després. La moneda comuna es va dir «corona» (krone a Dinamarca i Noruega i krona a Suècia). Arran de la dissolució de la unió monetària, tots tres estats van decidir de mantenir el nom de les respectives monedes individuals.

## Monedes i bitllets

Emesa pel Banc de Noruega (Norges Bank), en circulen monedes d'1, 5, 10 i 20 corones, i bitllets de 50, 100, 200, 500 i 1.000 corones.
Les monedes de 10 i 20 corones porten l'efígie del monarca. Abans també la duien les monedes d'1 i de 5 corones, però ara aquests valors només van guarnits amb símbols reials o nacionals estilitzats. A la moneda de 10 corones també hi ha inscrit el lema reial del monarca actual, Harald V: Alt for Norge, «Tot per Noruega».

## Tipus de canvi

El valor de la corona noruega, comparat amb el d'altres monedes, varia considerablement d'un any per l'altre, majoritàriament a conseqüència de les fluctuacions dels preus del petroli i per la variació dels tipus d'interès.
El 2002 la corona va començar a pujar fins a nivells rècord en comparació amb l'euro i el dòlar dels Estats Units, i continua a nivells molt alts si els comparem amb els d'abans de l'any de les pujades continuades. Les taxes de canvi a data 6 de juliol del 2018 són les següents:
* 1 EUR = 10,67 NOK
* 1 USD = 9,04 NOK

## Vegeu també

* Corona

## Enllaços externs

* (noruec) (anglès) Banc de Noruega
# Segell Imperial del Japó

El Segell Imperial del Japó (en japonès 菊の御紋 Kiku-no-gomon, literalment 'Noble Símbol del Crisantem' o 'Segell Imperial del Crisantem') és l'escut que representa l'Estat japonès. És un símbol molt antic que es remunta al segle xii, en temps de l'emperador Go-Toba.
El segell imperial és el mon o símbol heràldic emprat pels membres de la família imperial japonesa. Consisteix en la representació estilitzada d'un crisantem de setze pètals, amb setze més que sobresurten per sota. Sota la Constitució de Meiji (1890-1947), estava prohibit que fes servir aquest símbol ningú que no fos l'Emperador, de manera que cada membre de la família imperial n'havia d'utilitzar una versió lleugerament modificada. Les capelles xintoistes relacionades amb la Família Imperial també fan servir versions modificades del segell imperial en els seus propis segells. De fet, també apareix en algunes capelles xintoistes no relacionades amb la família imperial.
Avui dia, no hi ha cap llei que especifiqui que aquest és el símbol nacional del Japó, però és considerat de facto com si així fos. Per això apareix, per exemple, a la portada del passaport japonès o a les representacions diplomàtiques a l'estranger.
Generalment és representat de color groc o taronja, perfilat de negre o vermell, amb un disc central d'on surten els setze pètals. Les dues fileres de pètals identifiquen el segell imperial per excel·lència, mentre que el símbol estatal en té una sola filera i els membres de la família imperial en fan servir un de catorze pètals.

## Vegeu també

* Orde del Crisantem
* Bandera del Japó

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Símbols japonesos del Govern (anglès)
# In una notte di chiaro di luna

In una notte di chiaro di luna és una pel·lícula italina dirigida per Lina Wertmüller i estrenada el 1989.

## Argument

Un periodista es fa passar per seropositiu durant una investigació per estudiar les reaccions de la gent. Per casualitat descobreix que un conegut de és seropositiu, i ha tingut relacions (ja infectat) amb una dona amb qui va ser més tard. Alhora, la dona que estima pensa que està embarassada d'ell. Així comença una frenètica recerca de la veritat, entre la ira i la desesperació.

## Repartiment

* Rutger Hauer: John Knott
* Nastassja Kinski: Joëlle
* Peter O'Toole: Prof. Yan McShoul
* Faye Dunaway: Sra. Colbert

## Referències

* ↑ Allocine. In una notte di chiaro di luna (en anglès). Allocine.
# Cachorro

Cachorro és una pel·lícula espanyola dirigida per Miguel Albaladejo de temàtica LGBTi que es va estrenar el 27 de febrer de 2004 i en la que el director vol retre homenatge a Ralf König.

## Sinopsi

Desinhibit en les seves relacions i sense responsabilitats, Pedro es compromet a cuidar durant quinze dies al seu nebot Bernardo, un nen de 9 anys amb què fins a aquest moment no ha tingut molta relació. El nen és fill de Violeta, la germana de Pedro, una hippie passada de moda que realitzarà un viatge a l'Índia amb el seu nou xicot. Pedro canvia el seu ritme de vida pensant que serà una situació temporal. Mentre el nen té una actitud natural i sense prejudicis.
Als pocs dies arriba la notícia que la seva germana i el seu xicot han estat detinguts a l'Índia i que Violeta haurà de passar els pròxims anys en la presó. Pedro s'enfronta a aquesta situació inesperada i, a poc a poc, crearà forts llaços paternals amb el nen. Una cosa nova per a ell ja que havia intentat no involucrar-se afectivament amb ningú des de la mort del seu xicot. Tot va bé fins que donya Teresa, l'àvia paterna de Bernardo, aprofita l'absència de Violeta per a veure al nen i fer xantatge al dentista del nen per a apartar-lo de Pedro ja que, al seu parer, l'educació d'un nen no ha d'estar en mans d'un homosexual.

## Repartiment

* José Luis García Pérez: Pedro.
* David Castillo: Bernando, nebot de Pedro.
* Elvira Lindo: Violeta, germana de Pedro i mare de Bernardo.
* Diana Cerezo: Lola, la cangur.
* Josele Román: Gloria, la portera i mare de Lola.
* Empar Ferrer: donya Teresa, àvia de Bernardo.
* Mario Arias: Javi, amic de Pedro.
* Arno Chevrier: Manuel, el nuvi parisenc de Pedro.

## Producció

La pel·lícula es va estrenar al 45è Festival Internacional de Cinema de Berlín de 2004. Per a la seva estrena als Estats Units es van tallar dues escenes de sexe (l'escena inicial i la de la sauna).

### Banda sonora

En la banda sonora original apareixen dues cançons de Fangoria: Me odio cuando miento i Hombres. La primera cançó és del disc Una temporada en el infierno (1999) i la segona de Naturaleza muerta (2001).

## Premis

* Festival de Cinema de Tribeca de 2004
* 40è Festival Internacional de Cinema de Chicago
* Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Filadèlfia
* Festival Internacional de Cinema de Miami

## Referències

* ↑ Miguel Albaladejo estrena 'Cachorro', un filme cómico y tierno
* ↑ Albaladejo emula los cómics de Koening en su emocionante «Cachorro» «Los balseros» se cuelan en Berlín, Diario de León, 8 de febrer de 2004
* ↑ Cachorro a Fotogramas
* ↑ Albaladejo estrena en la Berlinale 'Cachorros', su última película, El Mundo, 8 de febrer de 2004
* ↑ 'Cachorro' se estrena en EE UU con su escena inicial cortada, El País, 5 de novembre de 2004
* 1 2 3 4 TLA Releasing - Bear Cub
# Ust-Orda Buriàtia

Ust-Orda Buriàtia (buriat: Усть-Ордын Буряадай автономито тойрог, Ust-Ordin Buriaadai avtonomito toirog; rus: Усть-Орды́нский Буря́тский автоно́мный о́круг, Ust-Ordinski Buriatski avtonomni ókrug) fou un districte autònom (subjecte federal) de la Federació Russa pertanyent a l'óblast d'Irkutsk, a la qual es va integrar totalment l'1 de gener del 2008 i on ara és un simple districte administratiu més, el Districte dels Buriats de l'Ust-Ordin (buriat: Усть-Ордын Буряадай тойрог, Ust-Ordin Burjaadaj toirog; rus: Усть-Орды́нский Буря́тский о́круг).
En un referèndum celebrat el 16 d'abril del 2006, la majoria dels residents de l'óblast d'Irkutsk i del districte autònom d'Ust-Orda Buriàtia votaren a favor de la unificació de les dues regions. Segons les comissions electorals de les dues regions, el 68,92% dels residents d'Irkutsk i el 99,45% dels residents d'Ust-Orda Buriàtia participaren en la votació, una de les més concorregudes des de les eleccions a Rússia del 2003. El resultat fou aprovat per majoria absoluta en ambdues regions.

## Població

Dels 135,327 residents (segons el cens del 2002) uns 38 (0,02%) no especificaren el seu origen ètnic. De la resta, s'identificaren amb 74 grups ètnics, inclosos els russos (54,4%), buriats (39,6%), tàtars (3%) i ucraïnesos (0,96%).
| | cens 1959 | cens 1970 | cens 1979 | cens 1989 | cens 2002 |
| Buriats | 44,850 (33,7%) | 48,302 (33,0%) | 45,436 (34,4%) | 49,298 (36,3%) | 53,649 (39,6%) |
| Russos | 75,099 (56,4%) | 86,020 (58,8%) | 76,731 (58,1%) | 76,827 (56,5%) | 73,646 (54,4%) |
| Altres | 13,122 (9,9%) | 12,090 (8,3%) | 9,986 (7,6%) | 9,745 (7,2%) | 8,032 (5,9%) |

## Referències

* ↑ Dmitrieva, Yu N. «Differentiation of dependency ratio in Irkutsk oblast» (en anglès). IOP Conference Series: Earth and Environmental Science, 629, 1, 1-2021, pàg. 012052. DOI: 10.1088/1755-1315/629/1/012052. ISSN: 1755-1315.
* ↑ Nowicka, Ewa «Towards the creation of modern ethnicity and imagined community: ethnofestivals and constructing the Buryat nation». Etnografia Polska, 59, 1-2, 2015 (2016), pàg. 141–154. ISSN: 0071-1861.
* ↑ Boronoyeva, Darima «Buryat Chronicles as Historical Sources of Buryat Ethnicity: A Reconstruction of a Hierarchical Structure of Ethnic Identity». Mongolian Studies, 28, 2006, pàg. 1–40. ISSN: 0190-3667.
# Gloria Steinem

Gloria Marie Steinem (Toledo, Ohio, 25 de març de 1934) és una periodista i escriptora estatunidenca, considerada una icona del feminisme al seu país així com una activista pels drets de la dona, especialment durant els anys 1960 i 1970. A banda, és membre honorària dels Socialistes Democràtics d'Amèrica.
Filla de Leo Steinem, jueu que es dedicava a la venda ambulant d'antiguitats, i de Ruth Steinem, periodista, va néixer durant la Gran Depressió. Va passar la seva infància anant d'una part a una altra dels Estats Units. El para comprava i venia antiguitats i la família vivia en una caravana.
Va ser columnista del New York Magazine i va cofundar la revista Ms.. El 1969 va publicar un destacat article titulat «After Black Power, Women's Liberation» (després del poder negre, l'alliberament de la dona), que la va convertir en una de les referents en la segona onada de teoria feminista, juntament amb d'altres com Betty Friedan.
El 2005 va cofundar amb Jane Fonda i Robin Morgan el Women's Media Center, una organització que lluita per millorar la visibilitat de les dones en els mitjans de comunicació. Treballa principalment com a activista i portaveu en temes d'igualtat a escala internacional.
El 2013 va rebre la Medalla Presidencial de la Llibertat.

## Obres

* 1957: The thousand Indias.
* 1963: The beach book.
* 1983: Outrageous acts and everyday rebellions (Actes escandalosos i rebel·lies quotidianes).
* 1986: Marilyn.
* 1991: La revolució interior.
* 1993: Moving beyond words.
* 2006: Doing sixty & seventy.
* 2016: My life on the road. / La meva vida a la carretera. Editorial Alpha Decay

## Referències

* ↑ «Gloria Steinem Fast Facts» (en anglès). CNN.com. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ «Gloria Steinem - facts, information, pictures» (en anglès). Encyclopedia.com. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ Dreier, Peter. «Gloria Steinem Renews an Old Debate About Socialism and Feminism» (en anglès). Dissent, 20-02-2016. [Consulta: 12 agost 2022].
* 1 2 «Gloria Steinem» (en anglès). Encyclopedia.com, 29-05-2018. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Steinem, Gloria. «After Black Power, Women's Liberation» (en anglès). New York Magazine, 04-04-1969. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Gloria Steinem, Jane Fonda, and Robin Morgan, Co-Founders of the Women's Media Center» (en anglès). Time, 17-11-2014. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Presidential Medal of Freedom Recipient - Gloria Steinem» (en anglès). Obama White House Archives. [Consulta: 14 octubre 2023].
# Dòlar de les Bahames

El dòlar de les Bahames (en anglès Bahamian dollar o, simplement, dollar) és la moneda oficial de l'estat insular de les Bahames. Normalment s'abreuja $, o B$ per diferenciar-lo del dòlar dels Estats Units i d'altres tipus de dòlars. El codi ISO 4217 és BSD. Se subdivideix en 100 cents.
Va substituir la lliura de les Bahames a raó d'1 $ per 7 xílings de lliura el 1966. Aquest tipus de canvi permetia l'establiment de la paritat amb el dòlar dels Estats Units, ja que aleshores la taxa de canvi entre la lliura esterlina i el dòlar USA es fixava en 1 £ = 2,80 $. Això també explica el valor inusual de la moneda de 15 cents, que si fa no fa equival a un xíling.
Emès pel Banc Central de les Bahames (The Central Bank of The Bahamas), en circulen monedes d'1, 5, 10, 15, 25 i 50 cents i d'1, 2 i 5 dòlars (aquestes tres últimes, rarament), i bitllets de ½, 1, 3, 5, 10, 20, 50 i 100 dòlars. Com a curiositat, cal destacar la forma romboïdal amb els angles arrodonits de la moneda de 15 ¢ –avui en dia poc freqüent– i la forma de petxina de pelegrí de la de 10 ¢; la resta són circulars, com és habitual a la majoria de països.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 1,2114 BSD (31 de març del 2006)
* 1 USD = 1,00 BSD (taxa paritària fixa)

## Vegeu també

* Dòlar

## Enllaços externs

* (anglès) Banc Central de les Bahames
# Max de Terra

Max de Terra (Zúric, 6 d'octubre de 1918 - Zollikon, 29 de desembre de 1982) va ser un pilot de curses automobilístiques suís que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Max de Terra va participar en dues curses puntuables pel campionat de la F1. Va debutar en la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 18 de maig el GP de Suïssa, que era la prova inaugural de la temporada. L'any següent, 1953, va tornar a disputar la cursa disputada al seu país, finalitzant-la en vuitena posició.
Fora del campionat de la F1 va disputar nombroses proves, amb millors resultats que a les curses oficials.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1952 | Alfred Dattner | Simca-Gordini | Simca | SUI Ret | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | HOL | ITA | | - | 0 |
| 1953 | Ecurie Espadon | Ferrari | Ferrari | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | SUI 8 | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* 1 2 Small, Steve. Grand Prix Who's who (en anglès). Travel Publishing, 2000. ISBN 978-1-902007-46-5.
# Acratocnus

Acratocnus és un gènere de peresosos terrestres extints que visqueren a Cuba, Haití, Puerto Rico i la República Dominicana durant el Plistocè i l'Holocè.
A diferència d'altres peresosos prehistòrics, com el gegantesc megateri, Acratocnus era un animal de la mateixa mida, o una mica més gros, que els peresosos actuals, però no es passava els dies a les branques dels arbres. Era un animal terrestre, possiblement semiarborícola.
La causa de la seva extinció és incerta. L'anomenada època glacial, la caça promoguda pels humans prehistòrics o la competició amb animals introduïts més tard al seu hàbitat (com rates o porcs) en són les causes més probables.

## Referències

* ↑ Steadman, D. W.; Martin, P. S.; MacPhee, R. D. E.; Jull, A. J. T.; McDonald, H. G. «Asynchronous extinction of late Quaternary sloths on continents and islands». Proc. Natl. Acad. Sci. USA. National Academy of Sciences, 102, 33, 16-08-2005, pàg. 11763–11768. Arxivat de l'original el 2021-02-24. DOI: 10.1073/pnas.0502777102. PMC: 1187974. PMID: 16085711 [Consulta: 24 gener 2009].
# Walter Bucher

Walter Bucher (Zúric, 8 de juny de 1926 - Zúric, 6 de març de 2025) va ser un ciclista suís que fou professional del 1950 al 1962.
Especialitzat en el ciclisme en pista, entre 1955 i 1959 va guanyar una medalla en tots els Campionats del Món de Mig Fons, amb un total d'un or, tres plates i un bronze. També aconseguí onze victòries en curses de sis dies i va guanyar cinc títols nacionals de mig fons (1955, 1957 a 1960). El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on fou cinquè en la cursa de persecució per equips del programa de ciclisme.
No va poder disputar el Campionat del món de 1961 per culpa d'una caiguda patida a començaments d'any. El 1952 deixà el ciclisme i fundà una empresa naviliera. Es jubilà el 1992 per culpa d'un accident laboral.

## Palmarès

* 1952
** 1r als Sis dies de Gant (amb Armin von Büren)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Jean Roth)
* 1953
** 1r als Sis dies de Münster (amb Jean Roth)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Jean Roth)
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Jean Roth)
* 1954
** 1r als Sis dies de Frankfurt (amb Jean Roth)
* 1955
** Campió de Suïssa de Mig fons
** 1r al Tour de Quatre Cantons
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Jean Roth)
* 1956
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Jean Roth)
** 1r als Sis dies d'Aarhus (amb Jean Roth)
** 1r als Sis dies de París (amb Jean Roth i Oscar Plattner)
* 1957
** Campió de Suïssa de Mig fons
* 1958
** Campió del món de Mig fons
** Campió de Suïssa de Mig fons
** Campió de Suïssa de Madison (Oscar Plattner)
* 1959
** Campió de Suïssa de Mig fons
** Campió de Suïssa de Madison (Oscar Plattner)
** 1r als Sis dies de Zuric (amb Reginald Arnold)
* 1960
** Campió de Suïssa de Mig fons

## Referències

* ↑ «BUCHER Walter». [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «Fallece el histórico mediofondista suizo Walter Bucher a los 98 años» (en castellà). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Roger De Maertelaere (2000). De Mannen van de Nacht. 100 jaar zesdaagsen. De Eecloonaar, Eeklo, ISBN 90-74128-67-X, p. 195
* ↑ Walter Bucher Arxivat 2023-02-17 a Wayback Machine.. radsportseiten.net
* ↑ Track Cycling World Championships 2012 to 1893. bikecult.com
* ↑ «Olympedia – Walter Bucher». [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Peter Schnyder (2012). 100 Jahre Faszination Radsport – Rennbahn Oerlikon, AS Verlag Zürich, ISBN 3909111955, p. 96

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it