OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terrerola rogenca

La terrerola rogenca o terrolot de prat (Calandrella/Alaudala rufescens) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes molt semblant a la terrerola vulgar.

## Morfologia

* Fa 14 cm de llargària total.
* En comparança amb la terrerola vulgar té el mantell un xic més fosc, el pit llistat i li manquen les taques negres del coll.
* Bec curt i fort.

## Subespècies

* Calandrella rufescens aharonii
* Calandrella rufescens apetzii
* Calandrella rufescens athensis
* Calandrella rufescens beicki
* Calandrella rufescens cheleensis
* Calandrella rufescens heinei
* Calandrella rufescens kukunoorensis
* Calandrella rufescens leucophaea
* Calandrella rufescens minor
* Calandrella rufescens nicolli
* Calandrella rufescens niethammeri
* Calandrella rufescens persica
* Calandrella rufescens polatzeki
* Calandrella rufescens pseudobaetica
* Calandrella rufescens rufescens
* Calandrella rufescens seebohmi
* Calandrella rufescens somalica
* Calandrella rufescens stegmanni
* Calandrella rufescens tangutica

## Reproducció

És una au nidificadora al Principat de Catalunya i realitza la posta (2-3 ous) a l'abril-juny. Nia a terra.

## Alimentació

Menja llavors i, especialment a l'època de cria, insectes.

## Hàbitat

Als Països Catalans viu a les platges i a les dunes del Delta de l'Ebre que tenen poca vegetació.

## Distribució geogràfica

Viu a l'Àfrica del Nord, a la península Ibèrica fins a l'Ebre, i des de Turquia fins a Mongòlia i la Xina.

## Costums

* Fa un cant, quan vola a gran alçada, i un crit, quan vola baix, diferents dels de la terrerola vulgar.
* Moltes poblacions (incloent-hi les ibèriques i les nord-africanes) són sedentàries però algunes asiàtiques septentrionals hivernen més al sud.

## Estat de conservació

* Població catalana: 418-1.885 parelles.
* Població europea: 1.600.000-4.000.000 parelles (representa el 25-49% de la població mundial).

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 79. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Estudi de la terrerola rogenca al Principat de Catalunya. (català)
* Taxonomia d'aquesta espècie. (anglès)
# De Tomaso

De Tomasso és un constructor de cotxes esportius de luxe italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
La companyia De Tomasso va ser fundada per l'italo-argentí Alessandro de Tomaso (1928-2003) l'any 1959 i tenia la seu a Mòdena, Itàlia on va començar a fabricar cotxes esportius de categoria, arribant a fabricar un monoplaça de F1 per Frank Williams l'any 1970.

## Models

* De Tomaso Vallelunga
* De Tomaso P70
* De Tomaso 5000
* De Tomaso Sport 2000
* De Tomaso Mangusta
* De Tomaso Pantera
* De Tomaso Deauville
* De Tomaso Longchamp
* De Tomaso Guarà
* De Tomaso Biguà

## Referències

* ↑ «Alejandro de Tomaso» (en anglès), 24-05-2003. [Consulta: 27 agost 2017].

## Enllaços externs

* DeTomaso Club Centre Europa Arxivat 2008-09-27 a Wayback Machine.
* Pantera Club Suís
# Adagio i Rondó concertant

L'Adagio i Rondó concertant (Adagio e Rondo concertante) en fa major per a quartet de piano, D 487, fou compost per Franz Schubert l'any 1816. Una obra brillant dissenyada com a peça de lluïment per al solista de piano. És una de les poques peces que el compositor va escriure en aquest estil i, a més a més, és la seva primera composició per al conjunt instrumental de piano i corda que precedeix el Quintet La truita en tres anys.
Aparentment, Schubert compon aquest quartet a petició de Heinrich Grob, el germà de Therese Grob, un noia que Schubert estimava i qui esperava poder-s'hi casar.

## Publicació i estrena

Ofert a Diabelli després de la mort de Schubert, la composició no va sortir publicada fins al 1865.
La primera actuació pública coneguda del quartet fou l'1 de novembre de 1861 al Ludwig Bösendorfer Salon, a Viena.

## Estructura

L'estructura està escrita per a un quartet de piano estàndard (piano, violí, viola i violoncel), i consta de dos moviments que s'interpreten sense pausa entre ells:
* Adagio -
* Rondó: Allegro vivace
La interpretació dura al voltant d'uns 14–16 minuts.

## Referències

* ↑ Siepmann 2002, p. 6
* ↑ Anderson 1992
* ↑ Newbould 1999, p. 126
* ↑ Woolf 2000
* ↑ Wasserman 2008
* ↑ Scharfenberger 2014

### Fonts

* Anderson, Keith (1992). Album notes for Schubert: Trout Quintet/Adagio and Rondo Concertante. Naxos Records. Arxivat 2018-02-28 a Wayback Machine.
* Hefling, Stephen. 19th-Century Chamber Music. Routledge, 2004. ISBN 0-415-96650-7.
* Newbould, Brian. Schubert: The Music and the Man. University of California Press, 1999. ISBN 0-520-21957-0.
* Scharfenberger, Paul. «Today in Music History: November 1». MusicandHistory.com, 2014. [Consulta: 4 setembre 2016].
* Siepmann, Jeremy (2002). Album notes for Schubert: Trout Quintet/Adagio and Rondo Concertante. Chandos Records. Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
* Wasserman, Janet I. «Schubert First Public Performances: A Timeline». Schubert Society of the United States, 2008. Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 4 setembre 2016].
* Woolf, Peter Graham. «Review of Schubert:Complete chamber music for piano and strings Vol. 1: Trout Quintet D.667; Notturno D. 667& Piano Quartet D. 487». Musicweb International, 2000. [Consulta: 4 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Adagio i Rondó concertant en fa major, D487: Partitura lliure a l'IMSLP.
* «Franz Schubert, Adagio e Rondo concertante, D.487». YouTube, 06-04-2013.
# Sonata en si bemoll major per a piano a quatre mans, D 617 (Schubert)

La Sonata en si bemoll major per a piano a quatre mans, D 617, (Op. 30), és la primera de les dues sonates per a dos pianos de Franz Schubert, composta el 1818. L'altra obra és la Sonata "Grand Duo", composta l'any 1824.

## Història

Schubert va escriure aquesta obra l'estiu de 1818 durant la seva estada a Zseliz, a casa dels Esterházy, on probablement feia de tutor de les dues comtesses. Allà va compondre un considerable nombre d'obres per a piano quatre-mans. L'obra va ser publicada el 1823 com a Op. 30 amb una dedicació al comte Ferdinand Palffy d'Erdöd, propietari del Theater an der Wien. Max Harrison pensa que la dedicatòria pot tenir connexió amb el fet que aquell mateix any es van fer representacions de Rosamunde.

## Estructura

L'obra té tres moviments:
* Allegro moderato
* Andante con moto
* Allegretto

## Referències

* ↑ Newbould, p. 71
* ↑ Harrison 1986, p. 2

### Fonts

* Anderson, Keith (2012). Album notes for Schubert: Piano Works for Four Hands Vol. 6. Naxos Records. Arxivat 2018-03-11 a Wayback Machine.
* Harrison, Max (1986). Album notes for Schubert: Grand Duo & Sonata in B-flat. Hyperion Records.
* Newbould, Brian. Schubert: The Music and the Man. University of California Press, 1999. ISBN 0-520-21957-0.

## Enllaços externs

* Sonata en si♭ major per a piano a quatre mans, D 617: Partitura lliure a l'IMSLP.
* «Schubert: Sonata for Piano Duet in B-flat major, D. 617». YouTube, 15-05-2017.
# Amelia Villa

María Amelia Chopitea Vila (Colquechaca, Bolívia, 20 de març de 1900 - 26 de gener de 1942) va ser escriptora i la primera metgessa boliviana.

## Biografia

Amelia Chopitea Vila era originària de Colquechaca, Departament de Potosí, nascuda el 1900, filla d'Amelia Vila i Adolfo Chopitea.

## Carrera

El 1926, Vila es va graduar per la Universitat Sant Francesc Xavier de Chuquisacal de Sucre, Bolívia, i després continuaria els seus estudis a París, amb una beca de setembre de 1926 del Congrés Nacional, obtenint així la seva titulació. Va retornar a Bolívia on es va convertir en una prominent cirurgiana, especialitzada en ginecologia i pediatria. Va aconseguir establir el Pavelló Infantil a l'Hospital Oruro. El govern bolivià la va honorar pel seu treball, per la qual cosa va ser inclosa en el llibre Qui és qui a Bolívia? publicat el 1942, el mateix any del seu decés.

## The Dinner Party, de Judy Chicago

Amelia Vila és una de les 999 dones presentades en la instal·lació d'art de Judy Chicago The Dinner Party i està inclosa en el Basament Patrimonial.

## Referències

* 1 2 ImBioMed. «Chopitea Villa Maria Amelia (1900 - 1951)» (en castellano), 2009. [Consulta: 26 maig 2013].
* ↑ laura Windsor. 2002.
* ↑ raquel ichaso Vásquez. 1927.
* ↑ Editorial Quién es quién en Bolivia. Quién es quién en Bolivia (Who is Who in Bolivia) (en castellano). University of California (2010), 1942, digitalizado en 2010, p. 74.
* ↑ Archivos bolivianos de historia de la medicina, José María Alvarado. «Breve semblanza de la primera médica boliviana» (en castellano), diciembre 1998. Arxivat de l'original el 2015-04-14. [Consulta: 26 maig].
* 1 2 Editorial Quién es quién en Bolivia. Quién es quién en Bolivia (Who is Who in Bolivia). Universidad de California (2010), 1942, digitalizado en 2010, p. 74.
* ↑ Windsor, Laura Lynn. Women in Medicine: An Encyclopedia (en castellano). ABC-CLIO, 2002, p. 204. ISBN 9781576073926.
# Josep Brunet Anguera

Josep Brunet Anguera (Reus, 4 de març de 1784 - segle XIX) va ser un comerciant i empresari català
A inicis de 1814, Josep Brunet, que havia tornat de França on havia estat desterrat per pertànyer a la societat secreta dels «Filadelfos», va obrir una botiga a la plaça del Mercadal de Reus, a l'edifici de cal Cardenyes, on després hi haurà la casa Navàs. Pertanyia a un grup defensor de la Constitució de Cadis d'ideologia radical, i la seva botiga va ser el punt de subscripció de la publicació Periódico Político y Mercantil de la Villa de Reus, el primer periòdic que va sortir a la ciutat. Al seu local s'hi feien tertúlies, sobretot freqüentades pels constitucionalistes molts dels quals eren també comerciants. Davant de les dificultats de comunicació amb Barcelona, (el correu només arribava un dia a la setmana) va proposar un servei de diligència entre Reus i Barcelona, servei que havia vist funcionar a França, i obrí una subscripció per a recollir diners. Un dels mecenes i accionistes va ser Pere Sardà i Cailà. Acceptada la idea amb entusiasme, l'1 de març de 1815 va realitzar el primer viatge, sortint d'una fonda que hi havia a cal Cardenyes, al carrer de Jesús de Reus, i l'endemà sortia de Barcelona en el viatge de tornada. El trajecte durava gairebé onze hores, sortint de Reus cap a 2/4 de 4 del matí i parant a dinar a Vilafranca del Penedès. El preu del viatge era de 80 rals de billó, i normalment el realitzaven comerciants i homes de lleis. El servei va tenir algunes interrupcions, principalment a la Primera Guerra Carlina, quan les inseguretats de la carretera no en permetien el pas. Llavors es va substituir per un itinerari per mar des de Salou o Tarragona. Joan Cortada, a Cataluña y los catalanes (1860), diu que el fet de la posada en marxa d'una diligència entre Reus i Barcelona va ser molt important en el seu temps, i va atribuir la iniciativa als comerciants barcelonins.
Després de més de mig segle d'activitat, l'abril del 1865, al posar-se en funcionament la línia fèrria entre València i Barcelona es va acabar el sistema regular de diligències. No es podia competir amb un nou mitjà de transport que convertia les onze hores de viatge en només tres amb més comoditat i economia.
L'Ajuntament de Reus va commemorar el 200 aniversari de la sortida de la primera diligència amb una placa commemorativa que va situar al carrer de Jesús el dia 1 de març de 2015.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 149.
* ↑ Anguera, Pere. "El Círcol": 125 anys d'una societat. Reus: El Círcol, 1977, p. 18. ISBN 844002794X.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros dias. Reus: Imp. de la V. é Hijo de sabater, 1866, p. 377.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 53.
* ↑ Martínez, Isabel. «Dos-cents anys del primer servei de diligències entre Reus i Barcelona». reusdigital.cat. [Consulta: 15-VI-2015].
# Xinxíl·lids

Els xinxíl·lids (Chinchillidae) és una família de rosegadors que inclou les xinxilles, viscatxes i els seus parents fòssils. Només habiten al sud i a l'oest d'Amèrica del Sud, sovint als Andes. Són rosegadors grossos, amb un pes d'entre 800 grams i vuit quilograms, amb fortes potes posteriors i orelles grans. Totes les espècies tenen un pelatge espès i suau, considerat valuós en el cas d'algunes espècies.

## Referències

* ↑ Bishop, Ian. Macdonald, D.. The Encyclopedia of Mammals. Nova York: Facts on File, 1984, p. 702. ISBN 0-87196-871-1.
# Escut d'Austràlia

L'escut d'Austràlia fou atorgat inicialment pel rei Eduard VII del Regne Unit el 7 de maig de 1908 i l'actual data del 19 de setembre del 1912, sota la concessió de Jordi V, si bé la versió antiga va continuar apareixent en determinats contexts, com ara a la moneda de sis penics, fins al 1966.

## Blasonament

Es tracta d'un escut quarterejat de sis quarters (partit de dos i truncat), que conté les armories dels sis estats integrants de la federació australiana:
* Al primer quarter, d'argent, una creu de gules carregada amb un lleopard d'or enmig d'una estrella de vuit puntes també d'or a cada extrem de la creu (per Nova Gal·les del Sud).
* Al segon quarter, d'atzur, cinc estrelles d'argent, una de vuit puntes, dues de set, una de sis i una de cinc, que representen la constel·lació de la Creu del Sud, sobremuntades d'una corona imperial (per Victòria).
* Al tercer quarter, d'argent, una creu de Malta d'atzur carregada d'una corona imperial (per Queensland).
* Al quart quarter, d'or, una garsa australiana al natural, d'ales desplegades, perxada sobre un borlet de sinople i gules (per Austràlia Meridional).
* Al cinquè quarter, d'or, un cigne nadant contornat de sable (per Austràlia Occidental).
* Al sisè quarter, d'argent, un lleó passant de gules (per Tasmània).
Tot plegat, envoltat per una bordura d'ermini.
Com a cimera, un borlet d'or i atzur somat d'una estrella de set puntes d'or, coneguda com la Commonwealth Star o estrella de la Federació, amb sis de les puntes en al·lusió als estats constituents i la restant com a representació dels territoris.
Com a suports, un cangur a la destra i un emú a la sinistra, representatius de la fauna australiana. Aquests animals, endèmics del continent, tenen la característica que només es desplacen cap endavant, per tant són símbol de progrés.
L'escut ressalta damunt dues branques d'Acacia pycnantha, un tipus d'acàcia declarada emblema nacional l'agost del 1988. A la part de sota del conjunt, una cinta amb la llegenda AUSTRALIA en lletres majúscules. Ni l'acàcia ni la cinta formen part tècnicament del blasonament oficial.

## Escut anterior

* Escut de 1908
El primer escut oficial australià, de 1908, ja tenia com a elements representatius l'estrella de la Federació, el cangur i l'emú, els quals descansaven en una terrassa de sinople amb una cinta amb la llegenda en anglès ADVANCE AUSTRALIA ('Endavant Austràlia').
L'escut d'armes era d'argent, amb una creu de gules (la creu de Sant Jordi) carregada de cinc estrelles de sis puntes d'argent i perfilada per fora amb un filet d'atzur. Tenia una bordura d'atzur carregada de sis escudets d'argent amb un xebró de gules, representatius dels sis estats australians.
Se'n va fer un nou disseny el 1912, amb la representació heràldica individual de cadascun dels estats i conservant els suports animals i l'estrella de la Federació, que és l'utilitzat fins ara.

## Vegeu també

* Bandera d'Austràlia

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del govern australià amb informació sobre l'escut d'armes Arxivat 2006-06-15 a Wayback Machine. (anglès)
* Hubert Herald – Escut d'Austràlia i escuts dels diversos estats i territoris australians (anglès)
# Degú

Els degús (Octodon degus) són una espècie de rosegadors caviomorfs oriünds del matorral de Xile. Són animals altament socials que viuen en grups dins de caus subterranis. Són parents propers de les xinxilles i els conills porquins.
# Escut de Geòrgia

L'escut de Geòrgia, adoptat oficialment l'1 d'octubre del 2004, està basat parcialment en les armories medievals de la casa reial georgiana dels Bagrationi.
És de gules, amb una imatge de sant Jordi dalt del cavall matant el drac amb la llança, tot d'argent, amb el sant nimbat d'or. Com a suport, dos lleons farisaics afrontats d'or damunt uns pàmpols de vinya, i timbrat amb la corona reial d'Ibèria. A la base, una cinta d'argent amb el lema nacional en georgià: ძალა ერთობაშია (Dzala Ertobashia, 'La unió fa la força'), amb una creu patent de gules a cada extrem, com les de la bandera estatal.

## Escuts usats anteriorment
### Abans de 1801

La major part dels escuts utilitzats foren les armes dels Bagrationi, que deien descendir del rei David i incloïen elements com la lira i la fona o bé la Santa Túnica.

### 1801-1917

Abans de 1917, quan Geòrgia era part de l'Imperi Rus, les armes georgianes apareixien dins l'escut imperial rus com a part de l'escut caucasià, on a l'escussó central figurava sant Jordi matant el drac.

### 1918-1921 i 1991-2004

* Escut de Geòrgia, 1918-1921 i 1991-2004
La República Democràtica de Geòrgia (1918-1921) va adoptar un escut circular amb la imatge de sant Jordi, patró de Geòrgia, acompanyat del sol, la lluna i cinc estrelles i envoltat d'una bordura en forma d'estrella de sis puntes carregada d'un dibuix intricat de tipus tradicional. L'antic escut de la República Democràtica fou reintroduït per la nova República de Geòrgia postsoviètica el 1991, fins que fou substituït per l'actual el 2004.

### 1921-1991

* Escut de la Geòrgia soviètica
L'escut de la República Socialista Soviètica de Geòrgia, també de forma circular, presentava els símbols comunistes de l'estrella roja i la falç i el martell, a més d'elements propis de l'agricultura i el paisatge georgians, com la vinya i el blat o les muntanyes del Caucas. Tot voltat del lema nacional soviètic, «Proletaris d'arreu del món, uniu-vos!», escrit en georgià i en rus, i d'una bordura exterior amb motius tradicionals.

## Vegeu també

* Bandera de Geòrgia

## Enllaços externs

* Pàgina del President de Geòrgia – Emblema estatal Arxivat 2007-10-22 a Wayback Machine. (anglès) (georgià)
* L'escut de Geòrgia dins Història de Geòrgia, de Giorgi Gabeskiria (anglès)
# Mosquiter pàl·lid

El mosquiter pàl·lid o ull de bou pàl·lid (Phylloscopus bonelli) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Habita l'Europa Central i mediterrània, i hiverna a l'Àfrica Occidental. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És comú a la Catalunya continental i migratori a les Balears. Viu a la majoria dels boscos catalans, tot i que prefereix els de coníferes, i, fins i tot, és un dels comptadíssims ocells insectívors que s'habitua als boscos de repoblació.

## Morfologia

Fa 11 cm de llargària total. És grisós per sobre i blanc immaculat per sota. Té les bandes de sobre l'ull de color crema i el carpó groguenc. Primàries i rectrius amb marges verd groguenc clar. Secundàries amb marges clars que creen un panell pàl·lid amb l'ala plegada. Terciàries fosques amb contrastats marges blanquinosos. Anell ocular pàl·lid no trencat. Auriculars gris clar i brides clares. Cella pàl·lida molt poc marcada. Potes gris terroses.

## Ecologia

Menja insectes, larves i aràcnids. A la tardor també menja baies.Per a niar cerca els vessants més assolellats i lluminosos dels boscos amb clarianes i, a terra, la femella basteix un niu cobert, amb fulles, arrels, molsa i pèl. Al maig pon 4-6 ous, els quals seran covats durant 13 dies, dos més que els que necessiten els pollets nounats per aprendre a volar.

## Referències

* ↑ «Mosquiter pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 623. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Western Bonelli's Warbler. Phylloscopus bonelli» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Enciclopèdia Balear d'Ornitologia (català)
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya,pàgina 94. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona,1987 ISBN 843150434X

## Enllaços externs

* Fotografies (francès)
* El mosquiter pàl·lid al Principat de Catalunya (català)
* Taxonomia d'aquesta espècie (anglès)
# Laura Chiesa

Laura Chiesa (Moncalieri, 5 d'agost de 1971) és una tiradora d'esgrima italiana, ja retirada, especialista en espasa, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la d'espasa individual fou vint-i-sisena.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del món d'esgrima, una d'or, dues de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1989 i 1994; una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'esgrima de 1992 i una medalla de plata a les Universíades de 1991.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Laura Chiesa». [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «European Championships 1992» (en anglès). eurofencing.org. Arxivat de l'original el 2013-05-03. [Consulta: 2 juny 2024].
# Laura Heredia i Vives

Laura Heredia i Vives (Santa Coloma de Cervelló, 31 de gener del 2000) és una esportista catalana que competeix en pentatló modern. En els Jocs Europeus de Cracòvia 2023 va aconseguir una medalla de plata en la prova individual. Es va classificar per a participar en els Jocs Olímpics de París 2024, convertint-se en la primera catalana a competir en aquest esport en uns Jocs Olímpics.

## Medaller internacional

Jocs Europeus :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2023 | Cracòvia (Polònia) | 2 | Individual |

## Referències

* ↑ «Laura Heredia será la primera olímpica española en pentatlón». Marca, 27 de juny de 2023.
# Leandro Listorti

Leandro Listorti (San Isidro, província de Buenos Aires, 26 de desembre de 1984) és un director, guionista i programador argentí de cinema.
El seu treball en Herbaria li van valer dues nominacions en la 71a edició dels Premis Cóndor de Plata al millor direcció, millor documental i millor muntatge.

## Biografia

Leandro Listorti va néixer en 1976 a Buenos Aires, Argentina. Després de graduar-se a l'Escola de Cinema, va assistir a tallers amb cineastes com Patricio Guzmán, Martín Rejtman i Pablo Reyero.
En 2010 va acabar la seva primera pel·lícula, Los jóvenes muertos, Millor Pel·lícula a Les Écrans Documentaires. Escriu a la revista Rolling Stone, dona classes i des de 2005 és programador de cinema al Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent (BAFICI). També ha treballat com a ajudant de direcció en diverses pel·lícules.

## Filmografia
### Llargmetratges

* Los jóvenes muertos (2010)
* La película infinita (2018)
* Herbaria (2022)

### Curtmetratges

* Fresno (2014)
* Sucesos intervenidos (2014)
* Montevideo (2015)
* Petit Daguerre (2018)

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Any | Premi | Categoria | Pel·lícula | Resultat | Ref. |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor director | Herbaria | Nominat | |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor muntatge | Herbaria | Nominat | |

## Referències

* ↑ «Herbaria - Competencia Argentina» (en castellà). Mar del Plata Film Fest. [Consulta: 30 abril 2023].
* 1 2 «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en castellà). Télam. [Consulta: 27 abril 2023].

## Enllaços externs

* Leandro Listorti a Cine Nacional
# Joldelund

Joldelund (frisó septentrional Jåålönj, danès Hjoldelund) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 28 kilòmetres al sud-oest de Flensburg i 28 kilòmetres al sud-est de Niebüll. El 31 de desembre del 2023 tenia 802 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].