OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alba Miranda Ribera

Alba Miranda Ribera és llicenciada en Biotecnologia per la Universitat Autònoma de Barcelona (2005) i doctora per la Università degli Studi di Milano amb la tesi AGP regulates the neutrophil and endothelial cell inflammatory response dirigida per Fabrizio Ceciliani. Durant el període 2020- 2023 també va cursar un MBA (MBA in Managerial Leadership) a la University of Massachusetts Lowell.
Ha fet recerca postdoctoral en Metabòlits i Biologia al Centre de Recerca Biològica i Immunològica de la Harvard Medical School i també a la University of Maryland Medical Center. Des de fa tres anys treballa al Broad Institute of MIT and Harvard com a directora de Desenvolupament Empresarial i llicències.
Miranda és Investigadora de base i ha treballat en camps molt diversos, ha participat en nombrosos congressos internacionals i té diverses publicacions sobre immunologia que van de la degranulació dels neutròfils –cèl·lules del sistema immunitari– fins a l'angiogènesi als pulmons. En el seu perfil de Google Scholar es comptabilitzen més de 500 citacions a les seves publicacions.

## Referències

* 1 2 Sardans, Jordi. ««Penso que hauríem de fomentar la immigració. Posar-hi traves no té cap sentit i des d’un punt de vista humà és una animalada»». Pou de la gallina, 15-11-2018. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Linkedin: Alba Miranda Ribera». [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Rocketreach: Alba Miranda Ribera». [Consulta: 7 octubre 2024].
# Alberto Valdés Ramos

Alberto Valdés Ramos (Ciutat de Mèxic, 25 de juny de 1919 - Ciutat de Mèxic, 14 d'abril de 2013) va ser un genet mexicà que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Era pare del també medallista olímpic Alberto Valdés Lacarra.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa d'hípica. Guanyà la medalla d'or en la prova del concurs de salts d'obstacles per equips, formant equip amb Humberto Mariles i Rubén Uriza, mentre en el concurs de salts individual fou desè. En ambdues proves muntà el cavall Chihuahua.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze de salts per equips als Jocs Panamericans de 1951.

## Referències

* ↑ Reyes, Hector. «Murió el jinete Alberto Valdés Ramos». oem.com.mx, 14-04-2013. Arxivat de l'original el 3 December 2013. [Consulta: 16 abril 2013].
* ↑ Mathieson, Amy «Farewell to… Mexican showjumper Alberto Valdés Ramos». Horse & Hound, 27-04-2013.
* 1 2 3 «Olympedia – Alberto Valdés Ramos». [Consulta: 4 desembre 2023].
# Alcó (fill d'Erecteu)

Alcó (en grec antic: Ἄλκων) va ser, segons la mitologia grega, el pare de l'argonauta Faler d'Atenes. Una tradició el fa un dels fills d'Erecteu, el primer rei d'Atenes, i una altra diu que era cretenc i company d'Hèracles.
Era molt hàbil amb l'arc, i les seves fletxes no fallaven mai. Es deia que era capaç de passar una fletxa per dins d'un anell col·locat al cap d'un home, i de partir una sageta amb una altra en dues meitats. Un dia que una serp va atacar al seu fill, la va matar amb una fletxa sense ferir al nen. Segons Pierre Grimal, aquesta anècdota es refereix al company d'Hèracles, i també al personatge homònim fill d'Erecteu, i diu que sovint es confonen els dos personatges.

## Referències

* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum, XIV, 9
* ↑ Apol·loni de Rodes. Les Argonàutiques, I, 97
* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicons de 1984, 2008, p. 24. ISBN 9788496061972.
# Alena Khloptsava

Alena Khloptsava (belarús: Алена Іванаўна Хлопцава) (Minsk, 21 de maig de 1960) és una remadora belarussa, ja retirada, que va competir sota bandera de la unió Soviètica entre finals de la dècada de 1970 i començaments de la de 1990.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla d'or en la prova del doble scull del programa de rem. Va formar equip amb Larisa Popova. El 1992, als Jocs de Barcelona, va guanyar la medalla de bronze en la prova del quàdruple scull. Va formar equip amb Antonina Zelikovitch, Tatiana Ustyuzhanina i Katsiarina Karsten.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del món de rem, tres d'or, una de plata i una de bronze, entre les edicions de 1978 i 1991.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Yelena Khloptseva». [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ «World Rowing - Elena KHLOPTSEVA» (en anglès). [Consulta: 17 agost 2023].
# G-quàdruplex

Les seqüències d'àcids nucleics riques en guanina són capaces de formar estructures de quatre cadenes anomenades G-quàdruplexos (també anomenats G-tètrades o G₄-ADN). Aquestes estructures consisteixen en un arranjament en quadrat de guanines (una tètrada) estabilitzat per enllaços d'hidrogen. També són estabilitzades per l'existència de cations monovalents (especialment potassi) al centre de les tètrades. Poden estar formades per ADN, ARN, ALN i APN, i poden ser intramoleculars, bimoleculars o tetremoleculars. Segons la direcció de les cadenes o parts de la cadena que formen les tètrades, les estructures es poden descriure com a paral·leles o antiparal·leles.
# Erik Pettersson

Erik Pettersson (Vårgårda, 4 d'abril de 1944) és un ciclista suec, ja retirat, que fou professional entre 1970 i 1971. Era germà dels també ciclistes Sture, Gösta i Tomas Pettersson.
Durant la seva carrera amateur va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics, els de 1964, a Tòquio, en què guanyà una medalla de bronze en la prova de contrarellotge per equips, formant equip amb Sven Hamrin, Sture Pettersson i Gösta Pettersson; i els de 1968, a Ciutat de Mèxic, en què guanyà una medalla de plata en la mateixa prova, aquest cop formant equip amb els seus germans.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món en ruta i una al Campionat del Món en pista.

## Palmarès

* 1963
** 1r a Nordisk Mesterskab de ruta
* 1964
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Tòquio en contrarellotge per equips
* 1965
** Campió de Suècia de contrarellotge per equip, amb Tomas Pettersson i Sture Pettersson
* 1966
** Campió de Suècia de contrarellotge per equip, amb Gösta Pettersson i Sture Pettersson
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge per equip, amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
* 1967
** Campió del món de contrarellotge per equip amateur amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
** Campió de Suècia de ciclisme en ruta
** Campió de Suècia de contrarellotge per equip, amb Gösta Pettersson i Sture Pettersson
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge per equip, amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
** 1r a Solleröloppet
** Vencedor de 2 etapes de la Sex-Dagars
* 1968
** Campió del món de contrarellotge per equip amateur amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
** Campió de Suècia de contrarellotge per equip, amb Gösta Pettersson i Sture Pettersson
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge per equip, amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
** 1r al Gran Premi d'Annaba
** 1r a Solleröloppet
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en contrarellotge per equips
* 1969
** Campió del món de contrarellotge per equip amateur amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
** Campió de Suècia de contrarellotge per equip, amb Gösta i Tomas Pettersson
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge per equip, amb Sture, Gösta i Tomas Pettersson
** 1r a Nordisk Mesterskab de ciclisme en ruta
** 1r a Solleröloppet

## Referències

* ↑ «PETTERSSON Erik Fåglum (Erik Håkan)». [Consulta: 12 desembre 2024].
* 1 2 «Erik Fåglum - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Erik Pettersson». [Consulta: 12 desembre 2024].

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1971. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa d'Erik Pettersson a sitiodeciclismo.net
# Gat marsupial cuatacat

El gat marsupial cuatacat és un marsupial carnívor nadiu d'Austràlia. És el marsupial carnívor més gros del continent australià.

## Taxonomia

El gat marsupial cuatacat és un dasiúrid, una família que inclou la majoria de marsupials carnívors. Fou descrit el 1792 per Robert Kerr, l'escriptor i naturalista escocès, que el classificà dins el gènere Didelphis, que comprèn diverses espècies d'opòssums americans. El nom de l'espècie, maculatus, fa referència a les seves taques.
Se'n reconeixen dues subespècies:
* D. m. maculatus, que habita en una zona que va del sud de Queensland a Tasmània
* D. m. gracilis, que habita en una població aïllada del nord-est de Queensland, on el Ministeri de Medi Ambient i Patrimoni la classifica com a espècie amenaçada.

## Fisiologia i comportament

El gat marsupial cuatacat té una longitud d'entre 35 i 75 centímetres de llargària, amb una cua d'entre 34 i 50 cm. També és un 50% més gran que altres espècies de gat marsupial. Les femelles són més petites que els mascles; elles pesen uns quatre quilograms, mentre que ells arriben a set. Com altres gats marsupials, té un pelatge espès de color marró clar, marró fosc o negre, amb un pèl més clar a la part inferior. Té petites taques blanques que li cobreixen el cos, incloent-hi la seva cua peluda, que pot tenir una punta blanca. Té un musell allargat amb un nas rosat i humit, ulls brillants i dents afilades. Les arrugues dels coixinets de les seves potes li permet grimpar als arbres.
Aquest gat marsupial s'alimenta d'una gran varietat de preses, com ara ocells, rates, altres marsupials, rèptils petits i insectes. És un bon grimpador però passa la majoria del temps al terra del bosc. Tot i ser nocturn, es passa el dia prenent el sol. Fa el niu en forats entre roques, troncs buits o petites coves.
Té una ventrada per any, amb entre quatre i sis cries. La gestació dura 21 dies. El marsupi de la femella es desenvolupa durant la temporada d'aparellament i s'obre envers la part posterior. Les cries romanen a la butxaca de la mare durant unes set setmanes i necessiten unes divuit setmanes per esdevenir independents. Atenyen la maduresa sexual després d'un any. Viuen fins a quatre o cinc anys.

## Referències

* ↑ «gat marsupial cuatacat». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 9 desembre 2024].
* 1 2 Edgar, R.; Belcher, C. The Mammals of Australia. Reed Books, 1995, p. 67–69. «Spotted-tailed Quoll»
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Embrujo

Embrujo és una pel·lícula dirigida per Carlos Serrano de Osma, estrenada l'any 1947 i protagonitzada per Lola Flores, Manolo Caracol, Fernando Fernán Gómez i María Dolores Pradera.

## Argument

Manolo Caracol descobreix en Lola Flores no només a la gran artista de la qual tots queden enamorats sinó a una obsessió, un amor que transcendeix els límits de la raó i que li farà caure en desgràcia. Després de l'èxit de la seva societat, Lola és contractada per exportar l'art flamenc a les principals ciutats del món. L'èxit de Lola trobarà el seu paral·lelisme en el fracàs i la rendició a la beguda de Manolo. Però el sentiment que ha deixat Manolo a Lola és massa gran i li farà tornar a Espanya per retrobar-se amb la seva obsessió

## Al voltant de la pel·lícula

Lola Flores va rodar amb la seva parella el cantaor de flamenc Manolo Caracol. La seva veu va ser doblada, i no la de Caracol que cantà profundament la sambra ¡Qué grande es la pena mia!.
Juntament amb aquesta parella també destacava un altre, la formada per Fernando Fernán Gómez i María Dolores Pradera que, igual que Lola i Caracol, se separarien amb el temps.
El 25 de setembre de 1946 començà als estudis Orphea Films de Barcelona el rodatge d'Embrujo que es produirà al llarg de noranta-quatre dies. Una vegada finalitzat i presentat a la censura (Junta Superior de orientación Cinematográfica), va ser qualificat apta per majors de setze anys, degut a l'ambient de “tavernes i borratxeres” així com “escenes poc il·luminades carregades de fum i alcohol”.
S'estrenà a Badajoz el 25 de maig de 1947 amb dures crítiques que es repeteixen a Zamora, Huelva, Valencia i Cadis, fins a l'1 de setembre de 1947 quan s'estrenà a Barcelona al Cine Fantasio. La crítica de Barcelona fou més favorable que la de les anteriors ciutats però no evità el retard de l'estrena a Madrid quasi un any després.

## Repartiment

repartiment:
| Actor / actriu | Personatge fictici |
| Lola Flores | Lola |
| Manolo Ortega Caracol | Manolo |
| Fernando Fernán Gómez | Mentor |
| Antonio Bofarull | Don Antonio |
| Camino Garrigó | Taranta |
| María Dolores Pradera | Tita |
| Fernando Sancho | Mister Benson |
| Antonio Bofarull | Don Antonio |
| Joaquín Soler Serrano | Roberto |
| Jesús Puche | Jonson |
| Julita Molina | Eugenia |
| Charito Montemar | noia de conjunt |
| Joan Magriñà i Sanromà | ballarí |
| Vila | Violinista |
| Bella Dorita | cantant junt al fanal |
| Cos de ball del Liceu de Barcelona | ballarins |

## Referències

* ↑ Pineda Nova, Daniel «Les folklóriques i el cinema» (en castellà). ABC [Sevilla], 14-09-1984, pàg. 41 [Consulta: 31 octubre 2013].
* ↑ Aranzubia Cob, Asier. «2. La trilogia tel·lurica (1946-1947)2.4. Les arrels de l'Embrujo». A: Carlos Serrano de Osma. Historia de una pasión (en castellà), 2004, p. 91-96 [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ Aranzubia Cob, Asier. «Filmografia». A: Carlos Serrano de Osma. Historia de una pasión (en castellà), 2004, p. 307-308 [Consulta: 1r novembre 2013].
# Economia del Sudan

El Sudan és un país amb alts índexs de pobresa. Té un deute extern molt alt, depèn de l'ajuda internacional i les contínues guerres fan impossible un pla de viabilitat, alhora que fan disparar la inflació. La sequera ha comportat diverses crisis de fam. Exporta or i petroli mitjançant empreses estrangeres. És el principal productor de goma aràbiga del món i el tercer productor de sucre de l'Àfrica.
Fins a la segona meitat de 2008 l'economia del Sudan va créixer ràpidament gràcies a l'augment de la producció i dels preus del petroli, així com de la inversió estrangera. El creixement anual va superar els 10% entre ho 2006 i ho 2007. El país va començar a exportar petroli el 1999.
Des del 1997 el país treballa amb ho Fons Monetari Internacional per a implementar reformes macroeconòmiques, incloent-se la flotació de la taxa de canvi. La producció agrícola roman important, perquè empra el 80% de la força de treball.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2019-02-05. [Consulta: 21 juliol 2016].
# Heinrich Schomburgk

Heinrich Georg Schomburgk (Leipzig, Alemanya, 30 de juny de 1885 − Königstein, Alemanya Oriental, 29 de març de 1965) fou un tennista i futbolista alemany, guanyador d'una medalla d'or olímpica en els Jocs Olímpics d'Estocolm 1912 en la modalitat de dobles mixtos al costat de Dorothea Koring. També hi va participar en categoria individual i de dobles masculins en aquesta edició i en l'anterior celebrada a Londres, i en totes fou eliminat en segona ronda.
El seu millor resultat en un gran torneig fou en l'edició de 1906 del Torneig de Wimbledon, on arribà a segona ronda.
També jugà a futbol amb l'equip de la seva ciutat natal, VfB Leipzig, aconseguint el títol de la lliga nacional l'any 1903. En aquest equip coincidí amb el seu germà Wilhelm, que posteriorment fou president de la federació alemanya de tennis.

## Jocs Olímpics
### Dobles mixtos

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia | Dorothea Köring | Sigrid Fick Gunnar Setterwall | 6−4, 6−0 |

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Heinrich Schomburgk». [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ «WIMBLEDON 1906», 28-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-28. [Consulta: 17 agost 2024].
# Rèvola menuda

La rèvola menuda (nom científic Stellaria graminea) és una planta mitjana de fulles oposades. Produeix flors blanques i els pètals s'obren en estrella just en el punt d'intersecció. És d'inflorescència cimosa bípada. Fa el fruit en càpsula.

## Enllaços externs

* La rèvola menuda a l'Herbari Virtual del Mediterrani Occidental
* Stellaria graminea a Flore électronique Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (francès)
# Rap vermell

El rap vermell, rap fotaire o rap negre (Lophius budegassa) és una espècie de peix teleosti de l'ordre dels lofiformes, de cap i ulls grossos.

## Morfologia

* Mida màxima 100 cm, comuna de 20 a 40 cm.
* Cos molt deprimit, ample a la regió anterior i aprimant-se ràpidament cap a la posterior.
* Pell nua, amb nombrosos apèndixs cutanis a la regió cefàlica.
* Línia lateral invisible.
* Cap fort, gros i aplanat.
* Boca immensa, amb la mandíbula inferior prominent i protràctil com els maxil·lars.
* Dents fortes, còniques i, més o menys, articulades sobre les mandíbules i el paladar; dents farígees.
* Obertura opercular reduïda a un orifici situat sota les pectorals.
* Dues aletes dorsals; la primera, formada per espines aïllades, no unides per cap membrana; de les tres primeres (cefàliques) dues són llargues i la tercera curta i totes es localitzen a la part més anterior del cap, a l'extrem de la primera, anomenada illicium, o filament pescador, amb un cimbell no bifurcat.
* Les tres darreres espines de la primera dorsal són més petites (occipitals) i sovint estan unides per una membrana.
* La segona dorsal i anal són oposades i estan formades per radis tous.
* Aletes ventrals petites i jugulars.
* Pectorals grans.
* Color marró vermellós, més o menys tacat.
* Pectorals orlades de negre.
* Peritoneu negre.

## Comportament

Espècie de comportament bentònic, es troba damunt dels fons fangosos entre 25 i 830 m, però sobretot entre els 33 i 760 m.

## Alimentació

S'alimenta de peixos.

## Distribució geogràfica

Es troba a tota la Mediterrània i a la mar Negra. A l'Atlàntic Oriental, des de les Illes Britàniques fins al Senegal, incloent-hi les Illes Canàries.

## Pesca

Es tracta d'una espècie molt valorada comercialment. Pesca semiindustrial i artesanal, principalment amb arts d'arrossegament (art de bou) i palangres de fons; també amb tremalls.

## Referències

* Lloris, Domènec i Meseguer, Sergi: Recursos marins del Mediterrani: fauna i flora del Mar Català. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, octubre del 2000. ISBN 84-393-5244-1. Plana 54.
* Riera, F.; J. Oliver; J. Terrassa: Peixos de les Balears. Conselleria de Medi Ambient, Ordenació del Territori i Litoral. Direcció General del Medi Ambient. Any 1998.
* Mercader, Ll.: Peixos de la Costa Brava. El Cau, Quaderns del Museu Municipal de la Costa Brava. Sèrie Medi Natural. Ajuntament de Palamós, 1993.
* Huguet, A.: Catàleg d'espècies d'interès pesquer a Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. Any 1995.
* Alegre, M.; J. Lleonart; J. Veny: Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Dep. Cultura, Generalitat de Catalunya, 1992.

## Enllaços externs

* Estudi del rap negre a la mar Adriàtica. (anglès)
# Maelstrom

El Maelstrom és un cèlebre gran remolí que es troba en les costes meridionals de l'arxipèlag noruec de les Lofoten, al comtat de Nordland. Amb més precisió se situa entre les illes Sørland i Værøy d'aquest arxipèlag. El Maelstrom es forma per la conjunció dels forts corrents que travessen l'estret de Moskenstraumen entre les illes esmentades i la gran amplitud de les marees.
El topònim Maelstrom deriva de la paraula composta neerlandesa malen (triturar) i stroom (corrent), és a dir: "corrent triturador", en noruec el nom més freqüent és Mosktraumen o Moskentraumen (Corrent de l'illa Mosken).
Abans molt perillós per a la navegació, les descripcions del Maelstrom realitzades per Edgar Allan Poe i Jules Verne el descriuen (dins d'un estil romanticista) com un gegantesc vòrtex circular que arriba al fons de l'oceà, tot i que, en realitat es tracta d'un conjunt de corrents i contracorrents de gran onatge que discorren al llarg d'uns 18 km.
El Maelstrom està directament relacionat amb els forts corrents anomenats Saltstraumen. L'existència d'aquests corrents ha donat lloc a "explicacions" mítiques en les Eddes escandinaves. És, juntament amb Caribdis, un dels remolins més cèlebres de la història i la literatura.

## Descripció

En les marees no hi ha realment un moviment de translació d'aigua, encara que de vegades es dona un tipus de corrent giratori causa de marees especials denominades maelstrom, típic a les illes Lofoten, i que es deu a la trobada de les aigües de baixamar amb les de plenamar de la marea següent. Aquest procés es deu a l'excentricitat de l'Eclíptica per la inclinació de l'eix terrestre, a la qual cal sumar l'excentricitat de l'òrbita lunar, de manera que la influència de les marees arriba fins a latituds considerables, especialment en l'Atlàntic Nord.
Quan es donen certes condicions les illes Lofoten represen les aigües procedents del nord de la marea anterior, que van originant un corrent al llarg d'un estret entre les illes principals, que pot durar fins que s'arriba al plenamar de la marea següent, en el que l'ascens de les aigües es produeix cap al sud d'aquestes illes, per la qual cosa es produeix una mena de xoc entre els dos corrents que comencen a girar en espiral en sentit antihorari (a l'hemisferi nord) formant el maelstrom o remolí oceànic, en el qual els dos corrents s'anul·len fins a invertir, de manera que l'aigua es dirigeix cap al nord i el cicle torna a repetir.
El mateix procés s'ha produït de manera artificial a l'estuari del riu Rance, a França, per aprofitar les marees tan intenses a la costa atlàntica d'aquest país. En aquest riu es van construir diverses preses que emmagatzemaven les aigües marines durant la plenamar per omplir-les i el baixamar per buidar tant les aigües marines com les fluvials del mateix riu: en ambdós casos, la diferència d'altura s'aprofitava per generar electricitat i l'esglaonament de les preses servia per mantenir sempre en producció la central d'energia mareomotriu.

## Vegeu també

* Remolí
* Coriolis
* Bloop
# Henri Cornet

Henri Jardry, anomenat Henri Cornet (Desvres, 4 d'agost de 1884 - Prunay-le-Gillon, 18 de març de 1941), fou un ciclista francès, vencedor del Tour de França de 1904 i la París-Roubaix de 1906.

## Biografia

Amb 19 anys, 11 mesos i 20 dies s'imposa al Tour de França de 1904, cosa que el converteix en el vencedor més jove de la història del Tour, per davant de Tadej Pogačar. Inicialment finalitzà la cursa en cinquena posició, però la desqualificació dels quatre primers de la classificació final per greus irregularitats comeses en el transcurs de la prova possibilità el seu triomf.
Altres èxits foren la victòria a la París-Roubaix de 1906, després d'haver obtingut la segona posició el 1905 i la segona posició a la Bordeus-París de 1905.

## Palmarès

* 1904
** 1r al Tour de França i vencedor d'una etapa
* 1906
** 1r a la París-Roubaix

### Resultat al Tour de França

* 1904. 1r de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1905. Abandona (4a etapa)
* 1907. Abandona (4a etapa)
* 1908. 8è a la classificació general
* 1909. Abandona (4a etapa)
* 1910. 16è a la classificació general
* 1911. 12è a la classificació general
* 1912. 28è a la classificació general

## Referències

* ↑ « 10 anecdotes sur le Tour de France », Linternaute.com, juillet 2007
* ↑ «The Tour – Year 1904». Amaury Sport Organisation. [Consulta: 13 juliol 2013].
* 1 2 «Palmarès d'Henri Cornet (Fra)». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ James, Tom. «The Tour is finished...». VeloArchive, 04-04-2001. Arxivat de l'original el 2009-05-04. [Consulta: 13 juliol 2013].

## Bibliografia

* Henri Cornet, un Boulonnais vainqueur du Tour de France, 2012. ISBN 978-2-919417-03-2.
* Antipodes. Les exploits des sportifs d'Eure-et-Loir (en francès), 2015, p. 336. Exp. ISBN 978-2-9553628-0-8.

## Enllaços externs

* Palmarès d'Henri Cornet