OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torrada

La torrada o rostida al forn és una tècnica culinària bàsica en la qual es daura o es cou la menja emprant estris com una torradora o un forn.
Entre els plats típicament torrats a la cuina dels Països Catalans figuren el pa torrat, els calçots i el pollastre a l'ast. En altres cuines, per exemple la castellana o les dels països nòrdics, s'usa molt més, i és més típica amb peces grans de carn i peixos sencers. Alguns dels plats més coneguts cuinats amb aquesta tècnica són el bou rostit (o roast beef) britànic i el porc rostit (o cochinillo) castellà.

## Tipus

El rostit sec pot fer-se al forn, o també directament sobre el foc en brases, normalment amb una graella o un pal. En el cas d'usar un pal es diu a l'ast, si aquest és horitzontal, o quebap si és vertical. Als països del Magrib el xai sencer rostit, suportat en un pal o una gran graella giratòria, es diu mexui.
A Catalunya el rostits secs (vegeu rostit humit) tradicionals i més usats són els peixos sencers cuits al forn, amb oli d'oliva i sovint sobre un llit de patates i cebes en làmines; i l'anomenat rostit en crosta, que consisteix a anar assecant i enrossint la part exterior d'una peça gran de carn (per exemple, una espatlla, una cuixa o un costellam de xai), untant-la amb saïm, oli d'oliva o aigua, fins que l'interior sigui cuit i comestible.

## Tècniques diferents

No s'ha de confondre aquesta tècnica amb la tècnica també anomenada popularment rostit en català, ja que s'utilitza molt més a Catalunya que el rostit al forn, i que formalment s'anomena rostit humit, a la qual els aliments es couen lentament al fogó, sovint en una cassola de fang, conservant la humitat de les carns i de les verdures. Aquest altre rostit, l'humit, també pot anomenar-se rostit en cassola de fang.

## Referències

* 1 2 3 4 La cuina tradicional catalana, pàgs. 32-33, Josep Lladonosa i Giró, Cuina Columna, 2005, ISBN 84-664-0666-2
Viccionari
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1960

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 celebrats a la ciutat de Roma (Itàlia) es disputaren vuit proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i dues en categoria femenina. La competició se celebrà entre el dia 29 d'agost i el 8 de setembre de 1960 al Palau dels Congressos de Roma.
Participaren 344 esgrimistes, entre ells 78 dones, de 42 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Viktor Zhdanovich | Yuri Sisikin | Albert Axelrod |
| Floret per equips Detalls | Unió SovièticaViktor Zhdanovich Mark Midler Yuri Rudov Yuri Sisikin German Sveshnikov | ItàliaAlberto Pellegrino Luigi Carpaneda Mario Curletto Aldo Aureggi Edoardo Mangiarotti | AlemanyaJürgen Theuerkauff Tim Gerresheim Eberhard Mehl Jürgen Brecht |
| Espasa individual Detalls | Giuseppe Delfino | Allan Jay | Bruno Khabarov |
| Espasa per equips Detalls | ItàliaGiuseppe Delfino Alberto Pellegrino Carlo Pavesi Edoardo Mangiarotti Fiorenzo Marini Gianluigi Saccaro | Regne UnitAllan Jay Michael Howard John Pelling Henry Hoskyns Raymond Harrison Michael Alexander | Unió SovièticaValentin Chernikov Guram Kostava Arnold Chernushevich Bruno Khabarov Aleksandr Pavlovsky |
| Sabre individual Detalls | Rudolf Kárpáti | Zoltan Horvath | Wladimiro Calarese |
| Sabre per equips Detalls | HongriaTamas Mendelenyi Rudolf Kárpáti Pál Kovács Zoltan Horvath Gabor Delneki Aladár Gerevich | PolòniaAndrzej Piatkowski Emil Ochyra Wojciech Zabłocki Jerzy Pawłowski Ryszard Zub Marian Kuszewski | ItàliaWladimiro Calarese Giampaolo Calanchini Pierluigi Chicca Roberto Ferrari Mario Ravagnan |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Adelheid Schmid | Valentina Rastvorova | Maria Vicol |
| Floret per equips Detalls | Unió SovièticaValentina Prudskova Aleksandra Zabelina Lyudmila Shishova Tatyana Petrenko Galina Gorokhova Valentina Rastvorova | HongriaGyörgyi Szekely Ildiko Rejto-Ujlaki Magdolna Nyari-Kovacs Katalin Juhasz-Nagy Lidia Dömölki-Sakovics | ItàliaBruna Colombetti Velleda Cesari Claudia Pasini Irene Camber Antonella Ragno-Lonzi |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 2 | Hongria | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 3 | Itàlia | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 4 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5 | Regne Unit | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 6 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Fencing at the 1960 Summer Olympics». [Consulta: 16 desembre 2024].
# Eleccions municipals de 2011 a Montblanc

Les eleccions municipals de 2011 a Montblanc van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 22 de maig de 2011 a Montblanc, a la Conca de Barberà, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 13 regidors de l'Ajuntament de Montblanc.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és el municipi i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Montblanc, en tenir 5.272 persones censades, l'hi correspon 13 regidors.

## Candidatures

El 26 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Valls va proclamar vuit candidatures del municipi de Montblanc en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Agrupament Catalanista de Montblanc-Acord Municipal (ACM-AM)
* L'Entesa-Entesa (L'ENTESA-ENTESA)
* Convergència i Unió (CiU)
* Independents per Montblanc-Federació d'Independents de Catalunya (F.I.C.)
* PSC-Progrés Municipal (PSC-PM)
* Partit Popular (PP)
* Candidatura d'Unitat Popular-Poble Actiu (CUP-PA)
* Esquerra Unida-Izquierda Unida (EU-IA)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Montblanc tenia una població de 7.382 habitants, dels quals 5.272 persones van ser cridades a votar en alguna de les 10 meses que es van constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 63,0%, el qual cosa implica que un total de 3.321 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Montblanc va registrar una xifra més alta, situant-se en 8,0 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Montblanc |
| Participació (14h) | 34,4% ( 3,9%) |
| Participació (18h) | 46,2% ( 1,4%) |
| Participació (20h) | 63,0% ( 0,3%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Elecciones. Elecciones Locales. 22 de mayo de 2011.» (en castellà). Junta Electoral Central. [Consulta: 17 juny 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 juny 2023].
# Joana Grau i Masagué

Joana Grau Masagué (Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 14 de juny de 1958 – Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 2 de febrer de 2012) fou una jugadora de basquetbol catalana.
Formada en el Club Bàsquet Olesa, va participar en la lliga de l'Obra Atlètica Recreativa aconseguint guanyar la Lliga i la Copa el 1975. L'any 1979 va fitxar pel Picadero Jockey Club, on aconseguí tres títols de Lliga, tres Copes de la Reina i quatre Lligues catalanes. Després de la desaparició del club, tornà a incorporar-se al CB Olesa, on va jugar fins a la seva retirada professional. Continuà vinculada a l'entitat exercint com a entrenadora d'equips de base.

## Reconeixement i memòria

Entre d'altres reconeixement, el Nou Bàsquet Olesa organitza anualment el Memorial Joana Grau, que se celebra el mes de setembre des de l'any 2014. La vila d'Olesa posà el nom de Joana Grau, escollit en votació popular, a un carrer del barri de Cal Candi.

## Palmarès

* 3 Lligues espanyoles de bàsquet femenina: 1979-80, 1980-81, 1982-83
* 3 Copes espanyoles de bàsquet femenina: 1979-80, 1982-83, 1984-85
* 4 Lligues catalanes de bàsquet femenina: 1981-82, 1982-83, 1983-84, 1984-85

## Referències

* 1 2 «Joana Grau Masagué». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mampel, Blanca; Rafegas, Ricard; Soler, M. Àngels «Olesa i el basquet: un recorregut per la seva història». Materials del Baix Llobregat, Núm. 13, 2007, pàg. 31-37 [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ «El Nou Bàsquet Olesa jugarà diumenge la sisena edició del Memorial Joana Grau». Regió7, 16-09-2019. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ «Olesa de Montserrat ret homenatge a les dones que donen nom als carrers de Cal Candi». Ajuntament d'Olesa de Montserrat, 10-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-10. [Consulta: 10 abril 2023].
# Enge-Sande

Enge-Sande (frisó septentrional mooring Ding-Sönj) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein.
Enge-Sande es troba a uns 30 km al nord de Husum, 30 km a l'oest de Flensburg, prop de la frontera danesa. Fou creat el febrer de 1974 amb els antics municipis d'Enge, Engerheide, Knorburg, Sande, Schardebüll i Soholm. El 31 de desembre del 2023 tenia 1.141 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Mont Assiniboine

El Mont Assiniboine és una una muntanya que es troba a la divisòria continental nord-americana, a la frontera entre Alberta i la Colúmbia Britànica, Canadà. La frontera també ho és entre el Parc Nacional de Banff i el Parc Provincial del mont Assiniboine.
Amb 3.618 msnm és el cim més alt del sector meridional de les Continental Ranges de les Canadian Rockies. Té una prominència de 2.086 metres. Per la seva semblança amb el Matterhorn, als Alps, és conegut com el "Matterhorn de les Rockies".
Va rebre el seu nom el 1885 per George M. Dawson. Quan Dawson va veure el mont Assiniboine des de la Copper Mountain, va veure un plomall de núvols que s'allunyava del cim. Això li va recordar els tipis del poble assiniboine.
La primera ascensió del cim va tenir lloc l'estiu de 1901 per James Outram, Christian Bohren i Christian Hasler.

## Referències

* ↑ «Map of Mount Assiniboine Provincial Park». BC Parks, 28-02-2018. [Consulta: 15 setembre 2019].
* 1 2 «CdnRockiesDatabases.ca». [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «Mount Assiniboine - Peakbagger.com». [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ Sandford, Robert W.. Ecology & Wonder in the Canadian Rocky Mountain Parks World Heritage Site. Athabasca University Press, 2010, p. 60. ISBN 9781897425572.
* ↑ «Mount Assiniboine Provincial Park». BC Parks. Arxivat de l'original el 2018-10-06. [Consulta: 5 octubre 2018].
# Trió

Luci Fulcini Trió (en llatí Lucius Fulcinius Trio) va ser un magistrat romà en actiu el segle i.
Va ser un famós informador de Tiberi. Tàcit diu d'ell: celebre inter accusatores Trionis ingenium i també amic i un dels favorits de l'emperador. Se'l menciona per primer cop l'any 16 quan va ser l'actor principal en la condemna de Luci Escriboni Libó.
L'any 20 va acusar Marc Calpurni Pisó, i per aquest fet Tiberi li va concedir el dret a ser candidat a les altes magistratures de l'estat. El 31 (any en què fou executat Sejà) va ser cònsol amb Publi Memmi Règul. Com a amic de Sejà, Trió va ser sospitós de fer-li costat i van esclatar disputes entre els dos cònsols. Trió va mostrar molta diligència en portar als amics de Sejà a la justícia i això va demorar la seva caiguda, però l'any 35 va ser acusat i empresonat. No va esperar el resultat del judici i es va suïcidar després de fer testament on atacava durament a Macró, als lliberts de Tiberi i al mateix emperador.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals II,28
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1175.
# Tönning

Tönning (frisó septentrional Taning, danès Tønning) és una ciutat del districte de Nordfriesland a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a la desembocadura del riu Eider, a la península d'Eiderstedt.Tönning ha estat proclamada balneari climàtic per l'Estat Alemany. Els balnearis climàtics són localitats on l'aire i el clima són propicis per a la salut.

## Burgmestres

* 1945-1946: Anton Schömer
* 1946-1960: Heinrich Christensen
* 1960-1978: Rolf Pankuweit (CDU)
* 1978-1997: Gerhard Bittner
* 1997-2014: Frank Hass
* des de 2015: Dorothe Klömmer

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Relation: Tönning (1106363) bei OpenStreetMap (Version #32)».
* ↑ «Liste: Zuordnung der Gemeinden zu den Naturräumen» (PDF) p. 18.
* ↑ Vgl. Eintrag in Naturräumliche Haupteinheiten Deutschlands
* ↑ «Übersicht über die anerkannten Kur-, Erholungs- und Tourismusorte in Schleswig-Holstein (einschließlich Gemeindeteile)» (en alemany). www.schleswig-holstein.de. [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Bürgermeister in Ammersbek, Tönning und Molfsee gewählt». ndr.de.
# Khalaj

El khalaj és la llengua dels khalajs. Pertany a la família de llengües turqueses o altaiques i té uns 42.000 parlants (2000). Està classificat com un dialecte de l'àzeri o del turcman, però realment no és un dialecte segons les modernes investigacions i ara es considera una llengua diferent. Els khalajs podrien ser els descendents dels turcs arghu. Es parla principalment a la província de Markazi a l'Iran i la major part parlen també el farsi. La canalla està perdent la llengua. Està dividit en dos dialectes principals (nord i sud) i subdialectes per diverses poblacions. Es caracteritza pels seus arcaismes.
La llengua fou estudiada per V. Minorsky el 1940 i per l'iranià Mughaddam poc de temps després. El 1968 G. Doerfer en va descriure els trets particulars. Molts materials se'n van recollir el 1968 i 1969.

## Referències

* Doerfer, Gerhard, Khalaj Materials, Bloomington, Indiana: Indiana University Publications, ISBN 0-87750-150-5, OCLC 240052, 1971.
* "ḴALAJ ii. Ḵalaji Language" a Encyclopaedia Iranica
# Canvi físic

Un canvi físic és una transformació que pot modificar l'estat d'agregació o l'aspecte d'una substància sense alterar-ne la naturalesa química. En canvi, un canvi químic implica la formació de noves substàncies mitjançant combinacions o trencaments que alteren la seva composició química.
Distingir entre canvis físics i químics no sempre és senzill. Per exemple, dissoldre sal en aigua suposa el trencament d'enllaços químics, però sovint es considera un canvi físic. A més, molts canvis químics són irreversibles, mentre que molts canvis físics poden ser reversibles. Tot i així, la reversibilitat no és un criteri determinant per classificar un canvi.
Els principals estats de la matèria són: sòlid, líquid, gasós i plasma.
# Fàrfel

El fàrfel (ídix: פֿאַרפֿל, farfl) és un plat elaborat amb farina i ou, de manera que forma una mena de pasta, típic asquenazita. S'elabora a partir de fideus d'ou que normalment es torren abans de cuinar-se. Es pot menjar en sopes o com a acompanyament.
Durant la festa jueva de la Pasqua, quan se segueixen normes nutricionals relacionades amb els cereals, el fàrfel matzah substitueix la versió a base d'ou; aquests fàrfels matzah consisteixen bàsicament en matzes trencades en petits trossos.
Baal Shem Tov, fundador del moviment hassidic, menjava farfel cada divendres a la nit perquè la paraula era similar al món farfaln que significa "esborrat, acabat i acabat". Considerava els fideus com a símbol de la fi de l'antiga setmana.

## Enllaços externs

* Foto

## Referències

* ↑ Nathan, Joan.. Jewish cooking in America. Expanded ed. Nova York: Alfred A. Knopf, 1998. ISBN 0375402764.
* ↑ Ungar, Carol, 1959-. Jewish soul food : traditional fare and what it means. ISBN 9781611686937.
# Recuit

La quallada o recuit és la part caseosa i grassa de la llet, que per l'acció de la calor o d'un quall se separa o qualla, formant una massa pròpia per a fer formatge o mató, i deixa el sèrum al seu estat líquid. El recuit són unes postres làctiques elaborades amb llet quallada per l'efecte d'un ferment (quall) extret de l'estómac d'un animal en període de lactància o un tipus de card. Al País Basc, d'on prové, és coneguda com a gatzatua o mamia i a la zona nord de Navarra com gaztanbera.
L'elaboraració tradicional de la quallada obliga a utilitzar la llet d'ovella a la temperatura de munyida, i a afegir-hi quall natural procedent de l'estómac de bens acabats de néixer, i alimentats només amb els calostres i la primera llet d'ovelles acabades de parir. La utilització de les pedres com a element calefactor no és un caprici, ja que aquestes donen a la llet un gust recremat, característica d'una bona quallada tradicional.
Es tracta d'un producte similar en continguts nutritius a la llet.

## Marca de garantia Productes de l'Empordà

El recuit i el recuit de drap són productes adherits a la Marca de garantia Productes de l'Empordà. Els elaboradors adherits a Productes de l'Empordà han de superar periòdicament els controls d'un laboratori alimentari que en certifica la qualitat en les diferents fases del producte per tal de rebre la certificació.
És un segell alimentari que té per objectiu personalitzar i reconèixer els productes propis de l'Empordà i ajudar a promocionar la seva comercialització. Aquest distintiu certifica la qualitat i l'origen empordanès del productes.

## Vegeu també

* Recuit de drap
* Formatge fresc
* Brossat
* Mató
* Quark

## Referències

* ↑ Bonet-Coll, Jordi. El llibre del recuit. La Bisbal d'Empordà: Sidillà, 2012, p. 182. ISBN 978-84938743-8-4.
* ↑ «Les pomes de relleno i el recuit ja tenen la marca de garantia "Productes de l'Empordà"». [Consulta: 16 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Manera d'elaborar cuallada i valor nutricional Arxivat 2006-10-16 a Wayback Machine. (castellà)
# Khalajs

Els khalajs són un poble turcman que viu a l'Iran principalment a la província de Markazi.
Al segle vi una crònica siríaca parla dels kholiatai, que podrien ser restes de tribus heftalites; Zemarcos, enviat romà d'Orient al kanat dels Turcs occidentals (568) els distingeix dels turcs, encara que s'haurien turquisat. Al-Khwarizmí, funcionari samànida, també els considera (junt als kanjina) com descendents dels heftalites. Els khalajs són esmentats com turcs per Ibn Khurradadhbih al segle x, que diu que vivien més enllà del Sirdarià a la regió de Talas, al costat dels karlucs, però la informa entra en contradiccions que la fan poc fiable. La similitud entre khaladj i kallukh (karluc) fa difícil determinar la veritat. Yaqub ibn al-Layth va morir el 879 després de derrotar el zunbil de Zamindawar i sotmetre als khalaj (al-khaladjiyya) i als habitants de Zabulistan, la qual cosa vol dir que vivien a l'Afganistan entre Gazni i Zamindawar. Després de ser vassalls samànides van quedar sotmesos als emirs/sultans gaznèvides.
El 1040 es van revoltar contra Massud I ibn Mahmud i aquest va enviar una expedició de càstig. Progressivament una part dels khalajs es van convertir en membres de la tribu afganesa dels gilzay (ghilzay o ghalzay). El sultà gúrida Ghiyath al-Din Mahmud de Firuzkuh va arribar al poder el 1206 amb el suport dels khalajs. Durant la invasió mongola del 1221 molts khalajs es van unir als mongols però altres van seguir a Sayf al-Din Ighrak que va formar un efímer estat independent a la vall de Kabul. Molts khalajs van anar llavors a l'Índia i van servir als sultans de Delhi, a l'occident de l'Índia i fins a Bengala; els seus membres foren anomenats khaljis i van fundar una dinastia a Delhi que va governar del 1290 al 1320, i altres dinasties en diversos llocs com Malwa. No obstant el seu origen turc, foren considerats afganesos.
Una part dels khalaj va romandre a Afganistan; al segle xiv es parla dels khalajs a Abiward al Khurasan septentrional, que s'hi haurien establert el segle xiii durant les lluites entre gúrides i Coràsmia. Una tribu uzbeka identificada pels russos al segle xix amb el nom de Galači, tindria origen en els khalaj. Altres grups khalaj són assenyalats a Kirman i Fars i fins i tot a l'Azerbaidjan i Anatòlia. Un territori de la Pèrsia occidental, la regió muntanyosa al sud-oest de Teheran en direcció a Hamadan porta el nom tradicional de Khalajistan; especialment viuen als districtes (shahristans) de Sawa i Arak a la província (ustan) de Markazi, i en els territoris propers incloent alguns habitats per bakhtiyaris a les muntanyes centrals dels Zagros. Parlen la llengua khalaj

## Bibliografia

* Barthold, Histoire des Turcs de l'Asie centrale
* Pierre Oberling, "ḴALAJ i. TRIBE" a Encyclopaedia Iranica
# Duiquer de front negre

El duiquer de front negre (Cephalophus nigrifrons) és un petit duiquer que viu al centre i el centre-oest d'Àfrica. Pesa una mitjana de 10 quilograms i té una alçada a l'espatlla de 43 centímetres. Se l'ha trobat tan al sud com Angola septentrional.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Holm (Nordfriesland)

Holm és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 5 kilòmetres de Niebüll i a pocs kilòmetres de la frontera amb Dinamarca. El 31 de desembre del 2023 tenia 95 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Mont Nebo (Utah)

El Mont Nebo (en anglès Mount Nebo) és la muntanya més alta de la serralada Wasatch, a l'estat de Utah, als Estats Units. Es troba a l'interior de l'Uinta National Forest. Rep el nom del bíblic Mont Nebo, que domina Israel des de l'est del riu Jordà i que es considera l'indret on va morir Moisès.
El Mont Nebo està coronat per dos cims, sent el més alt el nord, amb 3.636 msnm. Antigues mesures havien atorgat aquesta condició al cim sud, de 3.620 m. Té una prominència de 1.673 metres. Durant els anys setanta es van construir dues carreteres que accedien a aquest cim sud. Des me mitjans d'octubre i fins al juliol importants zones de la muntanya es troben cobertes per la neu.

## Referències

* 1 2 3 «Mount Nebo - Peakbagger.com». [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ «Mount Nebo : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ Van Atta, Dale «You name it - there's a town for it». The Deseret News, 22-01-1977, p. W6.

## Enllaços externs

* Mount Nebo, Utah a peakbagger.com (anglès)
* Mount Nebo a summitpost.org]
* Geographic Names Information System (GNIS) (anglès)