OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu Coberta d'Almàssera

La Creu Coberta d'Almàssera, o Creu del Carraixet, és una creu de terme d'Almàssera (Horta Nord), a l'antiga carretera de Barcelona anomenada camí reial de Morvedre durant l’època foral. molt a prop del barranc del Carraixet.

## Descripció

Es compon de la creu de pedra treballada pròpiament, sobre peiró també de pedra, que descansa sobre tres grades octogonals, i tot cobert per un templet construït amb una estructura de fusta i teula àrab, i sustentada per quatre pilars de carreus disposats de forma radial, i decorats amb socarrats valencians també del segle xx. Respecte a la creu, hi és representat Crist crucificat entre àngels i sants rodejats per una decoració vegetal. En la part posterior d'aquesta apareix representada una imatge de la Mare de Déu amb el Xiquet.

## Història

Va ser construïda els anys 1372-1373, en temps del rei Pere IV el Cerimoniós, per un mestre pedrapiquer de Sant Mateu i ja se li va fer inicialment la teulada de protecció. El promotor va ser el Consell Municipal de la ciutat de València, per a marcar el límit de la contribució particular de la ciutat. L’any 1433 la coberta fou totalment renovada de nou pel propi consell municipal. Posteriorment, l'any 1604 tornà a ser refeta dita cobertura amb teules blaves, similars a les que hi ha hui en dia. Durant els segles posteriors ha estat objecte de reparacions periòdiques. La base fou realçada amb dos graons més en la restauració general de l’any 1942, i també va refer-se la columna i la creu del peiró, destruïdes durant la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 «Creu d'Almàssera. Creu del Carraixet». Catàleg monumental de Almàssera. Centre d'Estudis de l'Horta Nord.
* 1 2 3 «Creu coberta del camí de Morvedre (Almàssera)». Catàleg de Patrimoni. Universitat de València.
# DAF

DAF és una marca de camions neerlandesa. És una divisió de PACCAR, amb les seves oficines i plantes de fabricació a Eindhoven, Països Baixos. També té una planta de producció de components a Westerlo, Bèlgica. Alguns dels models dels camions venuts amb la marca DAF són dissenyats i venuts per Leyland Trucks a la seva planta d'Anglaterra.
Les inicials de DAF signifiquen Van Doornes Automobilfabrieken, que en neerlandès significaria Fàbrica d'Automòbils Van Doornes.

## Models de Camions

* DAF XF105
* DAF LF
* DAF CF
* DAF 95XF
* DAF XF95
* DAF 2300
* DAF 2800
* DAF 3300

## Models d'automòbils

* DAF 600
* DAF 750
* DAF 30
* DAF 31
* DAF 32
* DAF 33
* DAF 44
* DAF 46
* DAF 55
* DAF 66

## Enllaços externs

* DAF Camions (anglès)
* Museu DAF (en neerlandès)
* Club DAF (en neerlandès)
# Lluïsa Lizarraga i Gisbert

Lluïsa Lizárraga i Gisbert (Amposta, 12 d'abril de 1960) és una mestra i política catalana, diputada al Congrés dels Diputats en la VIII i IX legislatures.
Ha treballat com a mestra d'educació primària fins a la jubilació i ha estat regidora a l'Ajuntament d'Amposta pel PSC-PSOE i consellera del Consell Comarcal del Montsià.
Ha estat diputada per la província de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008. Ha estat secretària primera de la Comissió Mixta dels Drets de la Dona i d'Igualtat Oportunitats (2004-2008) i secretària primera de la Comissió de Medi Ambient, Agricultura i Pesca (2008-2011).
Al 2020 el PSC d'Amposta l'elegí com a primera secretaria del partit.

## Referències

* 1 2 «Mª Luisa Lizarraga Gisbert - VIII Legislatura - Congreso de los Diputados». [Consulta: 13 febrer 2024].
* ↑ Perfil al web del PSC
* ↑ «Lluïsa Lizarraga, nova primera secretària del PSC a Amposta». Amposta Ràdio, 26-10-2020. [Consulta: 13 febrer 2024].
# Creu de Can Canet

La Creu de Can Canet és una creu de terme de Girona (Gironès) situada al carrer de la Creu, prop de la cruïlla amb el carrer Migdia.
La creu original estava situada al costat de la masia de Can Canet, al mig de la cruïlla de la carretera de Santa Coloma (actual carrer de la Creu) i la carretera de Barcelona (actual carrer Migdia). Molt a prop hi havia una font i un safareig públic. El 1936 fou destruïda a causa de la Guerra Civil, quedant la base en el lloc i el capitell i els graons foren desats pel doctor Bohigues a Can Canet. El 1969 Jaume Pumarola feu una crida des del setmanari Presència per recuperar la creu. Amb els trossos que guardava el doctor Bohigues i a partir de fotografies, Eulogi Bordas va fer-ne el dibuix i l'escultor Ramon Dalmau executà l'obra. El fust el va fer de nou el picapedrer General Soler Bofill. Can Canet fou enderrocat i la creu es desplaçà uns metres per a permetre la urbanització dels nous carrers.

## Referències

* 1 2 Mirambell i Belloc, Enric «L'incipient carrer de la Creu». Diari de Girona, 21-11-2010.
* ↑ «Creu». Ajuntament de Girona.
# Titanoboa

Titanoboa ("boa titànica") és un gènere de serp que va viure fa uns 60 milions d'anys al Paleocè, un període de 10 milions d'anys que segueix immediatament l'extinció del Cretaci-Paleogen. L'única espècie coneguda és la Titanoboa cerrejonensis, la serp més gran mai descoberta.

## Mides

Per comparació amb les mides i formes d'altres serps fossilitzades amb les de serps actuals, els investigadors han estimat que la T. cerrejonensis arribava a una llargada màxima de 12 a 15 m pesava uns 1.135 kg i tenia un diàmetre d'1 metre.

## Referències

* 1 2 Head, Jason J.; Jonathan I. Bloch, Alexander K. Hastings, Jason R. Bourque, Edwin A. Cadena, Fabiany A. Herrera, P. David Polly, and Carlos A. Jaramillo «Giant boid snake from the paleocene neotropics reveals hotter past equatorial temperatures.». Nature, 457, pàg. 715–718 [Consulta: 5 febrer 2009].
* 1 2 Kwok, Roberta. «Scientists find world's biggest snake». Nature, 04-02-2009. [Consulta: 4 febrer 2009].
* ↑ «Science Daily: At 2,500 Pounds And 43 Feet, Prehistoric Snake Is Largest On Record». ScienceDaily, 04-02-2009. [Consulta: 6 febrer 2009].
* ↑ «CTV.ca | Ancient, gargantuan snakes ate crocs for breakfast». Arxivat de l'original el 2009-02-06. [Consulta: 7 febrer 2009].
* ↑ McIlroy, Anne. «Titanoboa made anaconda look like a garter snake». Science, 05-02-2009. [Consulta: 6 febrer 2009].
* ↑ Dunham, Will «Titanic ancient snake was as long as Tyrannosaurus». Reuters UK, 04-02-2009 [Consulta: 6 febrer 2009]. Arxivat 2009-02-09 a Wayback Machine.
# Bandera de Sierra Leone

La bandera de Sierra Leone és oficial des del 27 d'abril de 1961. És una bandera de tres bandes horitzontals verda, blanca i blava.
El verd representa l'agricultura, les muntanyes i els recursos naturals. El blau representa l'esperança de la pau que entén aportar Freetown, la capital, a la resta del món. El blanc recorda la unitat i la justícia.
# Hàjib

Hàjib (àrab: حاجب, ḥājib) fou un càrrec en diversos governs musulmans, que es podria traduir per camarlenc. Inicialment l'hàjib guardava la porta del sobirà i no deixava passar a ningú excepte les visites concertades.
El títol va evolucionar amb funcions diferents segons el lloc: al califat fou un mestre de cerimònies i del 750 fins al començament del segle x va disputar al visir la posició principal, fins que el visir es va imposar durant el segle x. Sota els samànides l'hàjib fou un intendent de palau i un comandant en cap de l'exèrcit, Sota els buwàyhides els hàjibs eren generals. Sota els gaznèvides l'hàjib era un comandant en cap de l'exèrcit (hàjib-i-buzurg) i un general (hàjib). Els seljúcides tenien hàjibs que eren funcionaris militars però no comandants suprems; els governadors provincials tenien els seus propis hàjibs. Sota els Il-kans els hàjibs tornaven a ser camarlencs, tant a la cort reial com a les corts provincials, però la funció corresponia sovint a un militar. Sota els timúrides eren funcionaris de la cort de rang mitjà. Sota els safàvides el càrrec va desaparèixer.
A Còrdova l'hàjib sempre va tenir preeminència sobre el visir. El 978 el secretari de la cort, Ibn Abi-Àmir, va arribar a hàjib i fou conegut pel seu làqab d'Al-Mansur (Almansor) i fou el més destacat de tots els hàjibs. El càrrec va subsistir als regnes de taifes.
A la cort fatimita els hàjibs eren ajudants del camarlenc designat al seu torn com hàjib al-hujjab. Les dinasties d'atabegs tenien hàjibs que exercien funcions militars com el govern d'una fortalesa, o funcions diplomàtiques (ambaixadors). Amb els mamelucs l'hàjib era un camarlenc amb facultats limitades i més tard van agafar àmplies funcions judicials. A Ifríqiya el càrrec no va existir sota els zírides però es va crear sota els hàfsides, com un superintendent de palau, per augmentar les seves atribucions i acabar esdevenint un primer ministre, fins al segle xiv en què va passar a ser un cap de protocol. A Tlemcen era un intendent de palau i ministre de finances. Amb el marínides era un camarlenc i exercia el càrrec un membre de la família reial.

## Bibliografia

* D. Sordel, Le visiarat abbáside, Damasc 1959-1960
* C. Edmund Bosworth, Rudi Matthee, "ḤĀJEB" a Encyclopaedia Iranica
# Secale

Secale és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Secale cereale L. sègol, es cultiva per extreure'n el gra, com a planta farratgera i per aprofitar un fong que el parasita.
| Secale aestivum Secale afghanicum Secale africanum Secale anatolicum Secale ancestrale Secale arundinaceum Secale barbatum Secale bromoides Secale campestre Secale cereale Secale chaldicum Secale ciliatoglume Secale compositum Secale cornutum | Secale creticum Secale dalmaticum Secale daralagesi Secale derzhavinii Secale dighoricum Secale fragile Secale glaucum Secale hirtum Secale hybernum Secale iranicum Secale kuprijanovi Secale kuprijanovii Secale leptorhachis Secale montanum | Secale orientale Secale prostratum Secale pumilum Secale pungens Secale reptans Secale segetale Secale sibiricum Secale spontaneum Secale strictum Secale sylvestre Secale triflorum Secale turkestanicum Secale vavilovii Secale vernum Secale villosum |
# Creu de Romanyà

La Creu de Romanyà és una obra eclèctica de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) situada vora el caseriu de Romanyà de la Selva. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de terme que es troba emplaçada sobre un basament elevat, amb tres graons d'accés, realitzats amb pedra de Girona, i un fust octogonal coronat per una creu i un capitell, fets amb pedra de Montjuïc. El capitell, seguint el vuitavat de la columna, té quatre figures que simbolitzen les quatre estacions, i alternen amb els escuts de Catalunya i de Sant Jordi. La creu és decorada amb motius vegetals d'inspiració gòtica que emmarquen els anagrames "JHS" al davant i A (alfa) i O (omega) al darrere.
Tot plegat té cap a set metres d'alçària, i els diversos blocs pesen prop d'una tona. La pedra va ser picada a la pedrera de Narcís Mas, del Pont Major, i la de Montjuïc -columna, capitell i creu- feta pels escultors Vives i Albareda de Barcelona.

## Història

Fou alçada el 1904 en acció de gràcies per haver-se salvat les muntanyes de la zona d'una plaga d'erugues i perfeccionada el 1929 per haver aconseguit tres camins veïnals que donen accés al poble. Fou dissenyada per l'arquitecte Félix de Azúa. El 15 de setembre de 1929 fou consagrada al Sagrat Cor de Jesús, per la qual cosa li fou aplicada una placa de bronze amb la imatge corresponent.
El juliol de 1936 la creu i la imatge del Sagrat Cor foren abatuts, i el 1945 fou recomposta tal com era abans i se li afegí la imatge del Puríssim Cor de Maria.
A la base del monument hi figura una inscripció amb el nom de l'arquitecte i la data 1904. A la part superior d'aquesta base, davant de l'inici del fust, hi ha una segona inscripció: "Cons. 15.9.1929. Rest. 6.5.1945".

## Referències

* 1 2 3 4 Esteva i Cruañas, Lluís «Les creus de terme de Sant Feliu de Guíxols». Estudis del Baix Empordà, no. 2, 1983, pàg. 107-109.
* 1 2 «Creu de Romanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Individu alfa

«Individu alfa» és el terme proposat per L. David Mech l'any 1970 per tal de referir-se als individus dominants de certs grups socials d'animals; en el cas de Mech, es basava en les poblacions de llop que ell havia estudiat. El terme, ràpidament, va començar-se a emprar en multitud d'estudis malgrat que el propi Mech va escriure, en reiterades ocasions, que aquesta mena de terminologia, almenys en el cas dels llops, era impresisa i desfassada.
Tot i això, el terme «individu alfa» és emprat actualment per molts investigadors per tal de referir-se als individus més elevats, jeràrquicament, dins el grup social. En són exemple, els elefants marins, els babuins, múrids o ximpanzés, entre d'altres. Així mateix, hi ha nombrosos estudis i publicacions que adverteixen, com va fer Mech, de les problemàtiques de la terminologia.

## Referències

* ↑ Nowak, R. M.; Watkins, L. C. «Mech, L. David. THE WOLF: THE ECOLOGY AND BEHAVIOR OF AN ENDANGERED SPECIES. The Natural History Press, Garden City, New York, xxii + 385 pp., 54 figs., 29 tables, 1970. Price, $9.95» (en anglès). Journal of Mammalogy, 52, 3, 26-08-1971, pàg. 644–647. DOI: 10.2307/1378616. ISSN: 1545-1542.
* ↑ Mech, L. David. «Wolf News and Information». Arxivat de l'original el 10 d'octubre de 2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Rus Hoelzel, A.; Le Boeuf, Burney J.; Reiter, Joanne; Campagna, Claudio «Alpha-male paternity in elephant seals» (en anglès). Behavioral Ecology and Sociobiology, 46, 5, 01-10-1999, pàg. 298–306. DOI: 10.1007/s002650050623. ISSN: 1432-0762.
* ↑ Beehner, J. C.; Bergman, T. J.; Cheney, D. L.; Seyfarth, R. M.; Whitten, P. L. «The effect of new alpha males on female stress in free-ranging baboons». Animal Behaviour, 69, 5, 01-05-2005, pàg. 1211–1221. DOI: 10.1016/j.anbehav.2004.08.014. ISSN: 0003-3472.
* ↑ Lee, Won; Milewski, Tyler M.; Dwortz, Madeleine F.; Young, Rebecca L.; Gaudet, Andrew D. «Distinct immune and transcriptomic profiles in dominant versus subordinate males in mouse social hierarchies». Brain, Behavior, and Immunity, 103, 01-07-2022, pàg. 130–144. DOI: 10.1016/j.bbi.2022.04.015. ISSN: 0889-1591.
* ↑ Massaro, Anthony P.; Gilby, Ian C.; Desai, Nisarg; Weiss, Alexander; Feldblum, Joseph T. «Correlates of individual participation in boundary patrols by male chimpanzees» (en anglès). Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences, 377, 1851, 23-05-2022. DOI: 10.1098/rstb.2021.0151. ISSN: 0962-8436. PMC: PMC8977668. PMID: 35369753.
* ↑ Hawley, Patricia H.; Little, Todd D.; Card, Noel A. «The myth of the alpha male: A new look at dominance-related beliefs and behaviors among adolescent males and females» (en anglès). International Journal of Behavioral Development, 32, 1, 1-2008, pàg. 76–88. DOI: 10.1177/0165025407084054. ISSN: 0165-0254.
# Augusta Maria de Schleswig-Holstein-Gottorp

Augusta Maria de Schleswig-Holstein-Gottorp (alemany: Augusta Marie von Schleswig-Holstein-Gottorf) (Castell de Gottorf, 6 de febrer de 1649 - Durlach, 25 d'abril de 1728) era una noble alemanya, filla de Frederic III de Holstein-Gottorp (1597-1659) i de Maria Elisabet de Saxònia (1610-1684).

## Matrimoni i fills

El 15 de maig de 1670 es va casar a Husum amb Frederic VII de Baden-Durlach (1647-1709), fill de Frederic VI de Baden-Durlach (1617-1677) i de Cristina Magdelena de Wittelsbach (1616-1662). El matrimoni va tenir onze fills:
* Fredric Magnus, nascut i mort el 1672.
* Frederica Augusta (1673-1674)
* Cristina Sofia (1674-1676)
* Clàudia Magdalena (1675-1676)
* Caterina (1677-1746), casada amb Joan Frederic de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg (1661-1722).
* Carles Guillem, (1679-1738), casat amb Magdalena Guillema de Württemberg (1677-1742).
* Joana Elisabet (1680-1757), casada amb Eberhard Lluís de Württemberg (1676-1733).
* Albertina Frederica (1682-1755), casada amb Cristià August de Holstein-Gottorp (1673-1726).
* Cristòfol (1684-1723)
* Carlota Sofia (1686-1689)
* Maria Anna (1688-1689)

## Referències

* ↑ «Augusta Maria of Holstein-Gottorp (1649–1728) | Encyclopedia.com» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* 1 2 «Oldenburg 2» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Auguste Marie von Schleswig-Holstein-Gottorf (1649-1728)» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Baden 4» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
# Funcions de localització C

En informàtica, les funcions de localització C són un grup de funcions en el llenguatge de programació C que implementen rutines bàsiques de localització. Les funcions s'utilitzen en programes multilingües per adaptar-se a la configuració regional específica. En particular, es pot modificar la manera de mostrar els números i la moneda. Aquests paràmetres afecten el comportament de les funcions d'entrada/sortida a la biblioteca estàndard C.

## Visió general de les funcions

Les funcions i els tipus de localització C es defineixen alocale.h (clocalecapçalera en C++).
| Funció | Descripció |
| setlocale | estableix i obté la configuració regional C actual |
| localconv | retorna detalls de format numèric i monetari de la configuració regional actual |

## Crítica

Les funcions de localització estàndard C són criticades perquè l'estat de localització s'emmagatzema globalment. Això vol dir que en un programa donat totes les operacions que involucren un local només poden utilitzar un local alhora. Com a resultat, és molt difícil implementar programes que utilitzen més d'una configuració regional.
Les funcions alteren el comportament de printf/scanf/strtod que sovint s'utilitzen per escriure dades desades en un fitxer o en altres programes. El resultat és que un fitxer desat en una configuració regional no es podrà llegir en una altra configuració regional o no es podrà llegir en absolut a causa de suposicions com ara "els números acaben en caràcters de coma". La majoria de programari a gran escala obliga la configuració regional a "C" (o un altre valor fix) per solucionar aquests problemes.

## Referències

* ↑ ISO/IEC 9899:1999 specification (en anglès).
* ↑ Prata, Stephen. C primer plus (en anglès). Sams Publishing, 2004. ISBN 0-672-32696-5.
* ↑ «ISO/IEC 9899:201x» (en anglès), 12-04-2011. Arxivat de l'original el 29 March 2018.
* ↑ «locale.h» (en anglès). utas.edu.au. infosys. Arxivat de l'original el 4 June 2012. [Consulta: 14 setembre 2011].
* ↑ «openbsd/src» (en anglès). GitHub. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «The Standard C Locale and the Standard C++ Locales» (en anglès). Rogue Wave Software, Inc.. Arxivat de l'original el 19 February 2020. [Consulta: 10 novembre 2011].
# Epalzeorhynchos bicolor

Epalzeorhynchos bicolor és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: rius Chao Phraya i Mekong.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Mills, D. i G. Vevers, 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 208 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yang, J.-X. i R. Winterbottom, 1998. Phylogeny and zoogeography of the cyprinid genus Epalzeorhynchos Bleeker (Cyprinidae: Ostariophysi). Copeia (1):48-63.
# Ecoregió

Una ecoregió (regió ecològica), de vegades anomenada bioregió, és una superfície definida de forma ecològica i geogràfica, més petita que una "ecozona". Les ecoregions cobreixen superfícies relativament extenses terrestres o aquàtiques, i contenen característiques geogràficament distintes, conjunts interrelacionats de comunitats ecològiques i espècies. La biodiversitat de la flora, la fauna i els ecosistemes que caracteritzen una ecoregió tendeix a ser diferent de les altres ecoregions.
Una ecoregió és un patró d'ecosistemes associats amb combinacions característiques de sòls i accidents geogràfics que caracteritzen la regió Segons Omernik (2004), l'ecoregió és "superfície on hi ha una coincidència en l'espai de fenòmens geogràfics associats amb diferències en la qualitat, la salut i la integritat dels ecosistemes". Les zones de transició entre ecoregions s'anomenen ecotons.
Les ecoregions segons el Fons per la Vida Salvatge (WWF) s'han desenvolupat per ajudar la planificació en biodiversitat i conservació, i posen més èmfasi en les diferències en fauna i flora entre les regions. La classificació de la WWF defineix una ecoregió com:
   Una gran superfície de terra o aigua que conté un conjunt natural de comunitats que:
       (a) Comparteixen una gran majoria de les seves espècies i de la dinàmica ecològica;
       (b) Comparteixen similars condicions medioambientals i;
       (c) interaccionen ecològicament de manera que són crítiques per la seva persistència a llarg termini.
La WWF ha identificat 825 ecoregions terrestres, i aproximadament 450 ecoregions aquàtiques d'aigua dolça a tota la Terra. D'aquestes, les englobades amb el títol de Global 200 mereixen una atenció especial per a la conservació de la biodiversitat.

## Vegeu també

* Regions biogeogràfiques de la Unió Europea

## Referències

* ↑ Brunckhorst, D. (2000). Bioregional planning: resource management beyond the new millennium. Harwood Academic Publishers: Sydney, Australia.
* ↑ Omernik, J.M. 2004. "Perspectives on the Nature and Definition of Ecological Regions".Environmental Management 34 Supplement 1, pp.27-38.

## Bibliografia

* Brunckhorst, D. 2000. Bioregional planning: resource management beyond the new millennium. Harwood Academic Publishers: Sydney, Australia.
* Busch, D.E. and J.C. Trexler. eds. 2003. Monitoring Ecosystems: Interdisciplinary approaches for evaluating ecoregional initiatives. Island Press. 447 pages.
* Spalding, Mark D., Helen E. Fox, Gerald R. Allen, Nick Davidson et al. "Marine Ecoregions of the World: A Bioregionalization of Coastal and Shelf Areas". Bioscience Vol. 57 No. 7, July/August 2007, pp. 573-583.

## Enllaços externs

* List of the ecoregions. Arxivat 2009-04-13 a Wayback Machine.
* Activist network cultivating Ecoregions/Bioregions
* Sierra Club - ecoregions. Arxivat 1996-11-21 a Wayback Machine.