OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jesús Font i Urgell

Jesús Font i Urgell (Barcelona, 24 de desembre de 1960) és un director, productor i guionista de cinema i sèries de televisió català. Expert en la comèdia audiovisual, és un dels directors de ficció televisiva més prestigiosos en l'àmbit català.
Per a formar-se en cinema va anar als Estats Units, concretament a Los Angeles, on va ser estudiant de l'American Film Institute. Durant l'estada al país va rodar dos migmetratges i, en tornar a Catalunya, va fer dos curtmetratges: Electric Alabama (1985) i Feliz cumpleaños (1987). Uns anys després, va dirigir el film Carambolas (1993). Tot això constitueix el primer acostament de Font a la professió de cineasta. Si bé és de formació cinematogràfica, s'ha desenvolupat professionalment amb més incisió en el mitjà televisiu.
Ha treballat tant per a Televisió Espanyola com per a TV3 i altres cadenes. Així doncs, ha participat en Historias de la puta mili, La sucursal, La vida aquí, Caronte, MIR, Gavilanes, La Salazón, Buscando al hombre perfecto, El año que trafiqué con mujeres, Todos los hombres sois iguales i El comisario, entre d'altres. També ha dirigit la segona temporada de 13 anys i un dia, així com els projectes La sagrada família i Gran Nord, i ha codirigit la sèrie El Faro, cruïlla de camins.
El 2021, va dirigir la pel·lícula Hollyblood, una comèdia romàntica sobre vampirs protagonitzada per Óscar Casas i Isa Montalbán. L'estrena va ser l'any següent, primer a les sales de cinema espanyoles el 22 de juliol i tot seguit a Netflix, on va assolir un grau de popularitat tal que es va posicionar entre els 10 films de parla no anglesa més vistos.

## Referències

* ↑ «TV3 roda la comèdia "Gran nord" a l'Alt Pirineu». CCMA, 23-09-2011. [Consulta: 29 desembre 2023].
* 1 2 «Jesús Font: L'audiència s'ho passarà bé amb l'emoció i la intriga d'El Faro». CCMA, 20-03-2018. [Consulta: 29 desembre 2023].
* 1 2 Crusells Valeta, Magí; Freixes Bernabeu, Naila; Marí i Company, Francesc. «F». A: Directores de cine en Cataluña. De la A a la Z (en castellà). Barcelona: Edicions UB, 2009. ISBN 978-84-475-3316-9.
* 1 2 3 Agüero, Celia. «Jesús Font triomfa a Netflix amb la comèdia de vampirs «Hollyblood»». Regió7, 20-09-2022. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Chordá, Joanvi. «Jesús Font (‘HollyBlood’): «Cuesta mucho ser independiente en España»» (en castellà). MAKMA, 20-07-2022. [Consulta: 29 desembre 2023].
* 1 2 «Carcaixent torna a ser escenari de pel·lícula». Ribera Televisió, 21-04-2021. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Jesús Font rueda en València 'Hollyblood', una comedia romántica de vampiros» (en castellà). Culturplaza. Valencia Plaza, 26-04-2021. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Televisió de Catalunya estrena la segona temporada de "13 anys i un dia"». Diari de Girona, 05-01-2009. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Caro, Javier. «Jesús Font: "‘Hollyblood’ es una comedia romántica clásica"» (en castellà). Valencia Plaza, 29-07-2022. [Consulta: 29 desembre 2023].
# Jesús Renau i Manén

Jesús Renau i Manén (Barcelona, 3 de gener de 1934 - 16 de desembre de 2023) fou un jesuïta català.
Era llicenciat en filosofia (1958) i en teologia (1964). El 7 de setembre de 1950, quan tenia 16 anys, va entrar al noviciat de la Companyia de Jesús; i als 19 en féu els vots. Fou ordenat sacerdot el 28 de juliol de 1963. Entre 1977 i 1983 fou el director del Col·legi del Sagrat Cor-Casp de Barcelona. I entre 1995 i 2001 exercí de provincial de Catalunya de la Companyia de Jesús. Entre altres responsabilitats també va coordinar la pastoral dels jesuïtes d’Espanya, va esdevenir superior de la comunitat dels jesuïtes al carrer Casp, consiliari del Casal Loiola i col·laborador de l'entitat Cristianisme i Justícia. Els darrers anys va ser director espiritual del Seminari Interdiocesà acompanyant els seminaristes catalans i professor de Teologia Espiritual de l'ISCREB.

## Referències

* 1 2 3 4 «P. JESÚS RENAU MANÉN, S.J.» (en castellà). Jesuítas Provincia de España. [Consulta: 23 desembre 2023].
* 1 2 «Ha mort el jesuïta Jesús Renau Manent». Jesuïtes Catalunya, 17-12-2023. [Consulta: 23 desembre 2023].
* 1 2 «Mor el jesuïta Jesús Renau, referent en l’acompanyament espiritual». Catalunya Religió, 16-12-2023 [Consulta: 23 desembre 2023].
# Jesús Savigne Savigne

Jesús Savigne Savigne (l'Havana, 15 d'octubre de 1952) és un jugador de voleibol cubà, ja retirat, que va competir durant la 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de voleibol de 1978, una medalla d'or als Jocs Panamericans de 1975 i una d'or als Jocs Centreamericans i del Carib de 1978.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jesús Savigne». [Consulta: 22 agost 2023].
# Marta Molas Capdevila

Marta Molas Capdevila (Barcelona, 8 de maig de 1956) és mestra i escriptora de novel·la infantil i juvenil.

## Biografia

Marta Molas Capdevila va néixer a la ciutat de Barcelona on va cursar els seus estudis universitaris en Pedagogia i formació professional en Relacions Públiques.
Durant deu anys va exercir com a professora en l'ensenyament primari a Barcelona on va dirigir també un centre de pedagogia del llenguatge i comunicació. Actualment es dedica exclusivament a escriure. Entre les seves obres trobem a més de literatura infantil, llibres d'autoconeixement i d'orientació educativa, tema que coneix degut a les seves dues vocacions, l'educació i la pedagogia. D'aquesta manera ha compaginat les seves grans passions: l'escriptura, l'educació i la pedagogia.

## Premis literaris

Premis literaris rebuts.
* El Port d'Aiguadolç, 2000: El tresor del pescador (conte)
* Sara Llorens de narrativa de Pineda de Mar, 2001: L'ídol de la senyora Maria (conte)
* Don-na, 1999: La ploma de Quetzal

## Obres publicades

Obres publicades.
* Ari, el noi que adorava Mozart - Ed:Molino - 2006
* Vega, l'admiradora de Pedro Duque - Ed:Molino - 2006
* No desperteu el drac - Ed:Planeta-Òxford - 2005
* L'enigma dels nens grisos - Ed:Empúries - 2004
* La Blanca, l'amiga de l'Àlex Corretja - Ed:Empúries - 2003
* La Marta, l'amiga de la Sònia Guirado - Ed:Empúries- 2003
* El Dídac, l'amic de l'Àlex Crivillé - Ed:Empúries - 2003
* El Xavi, l'amic del Pau Gasol - Ed:Empúries- 2002
* La Gemma, l'amiga de l'Araceli Segarra - Ed:Empúries - 2002
* El Quimet, l'amic del José Mari Bakero - Ed:Empúries- 2002
* El misteri de la rateta bruna - Ed:Cadí - 2001

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Marta Molas». Diccionari d’Autors i autores de literatura Infantil i Juvenil. CONSELL CATALÀ DEL LLIBRE INFANTIL I JUVENIL. [Consulta: 27 desembre 2023].
# Ermita de les Virtuts

L'ermita de les Virtuts és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Alcover (Alt Camp). Edifici en ruïnes, de planta rectangular. Obra de paredat, amb reforços i reconstruccions de carreuó. Sobre la façana, quasi perpendicular a la porta principal una espadanya de carreuó. Damunt de la porta, amb llindar, una petita fornícula de pedram buida. Restes d'arcs de tipus gòtic català. El sostre havia tingut una coberta de dues vessants. El santuari es troba sobre una llenca de roca que sobresurt de la serra, penjada damunt de la vall del riu Glorieta.
Ja el 1334 es parla d'uns "ermitaneis vallis de Rascaç", i el 1356 de l'"heremita cellule termini Samuntam sive Rascaç" (el Rescàs era part de l'antic terme de Samuntà, pertanyent al segle xiii al comtat de Prades, ara repartit entre l'Albiol i, majoritàriament, Alcover). El 1358, l'arquebisbe Claresquí expedí unes lletres en favor de dos frares, membres de la comunitat d'ermitans Beguins que vivien a la Roca de la Virtut. El 1359 hi havia ja una capell capaç per a les principals funcions litúrgiques. El primer terç del segle xv fou construït el santuari. L'advocació a la Mare de Déu està documentada almenys per la desamortització de 1835. El 1894 foren duts a l'església parroquial de l'Albiol (a la qual pertany) la imatge de la Verge i el retaule, que foren cremats el 1936.

## Referències

* 1 2 «Patrimoni arquitectònic». [Consulta: 16 juny 2024].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
# Jiang Cuihua

    En aquest nom xinès, el cognom és Jiang.
Jiang Cuihua (en xinès: 姜翠華, en pinyin: Jiāng Cuìhuá, Dalian, Liaoning, 2 de febrer de 1975) és una ciclista xinesa, ja retirada, especialista en el ciclisme en pista.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Sydney, on va guanyar la medalla de bronze en la prova dels 500 metres contrarellotge del programa de ciclisme. També ha guanyat tres medalles al Campionat del món de 500 metres contrarellotge i una medalla als Jocs Asiàtics.
Es va retirar el 2009.

## Palmarès

* 2000
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Sydney en 500 metres contrarellotge
* 2003
** Campiona d'Àsia en 500 metres
** Campiona d'Àsia en Keirin
** Campiona d'Àsia en Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Adelaida, en 500 m
* 2000
** 1r a Moscou, en 500 m

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jiang Cuihua». [Consulta: 31 desembre 2023].
* ↑ «骑行20年未圆奥运金牌梦 36岁姜翠华退役心有不甘_综合体育_NIKE新浪竞抴浪竞抴浪竞抴_竞有不甘» (en xinès). sports.sina.com.cn, 27-07-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-27. [Consulta: 31 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Luci Sesti

Luci Sesti (en llatí Lucius Sestius) va ser fill de Publi Sesti i de Postúmia. era membre de la gens Sèstia, d'origen patrici.
Probablement és el mateix Luci Sesti que va servir amb Marc Juni Brut a Macedònia (província romana) i es va destacar com a partidari dels republicans. Va ser un seguidor entusiasta de Brut i de la seva memòria, cosa que August, lluny de sentir-se ofès, va aprovar. L'emperador admirava la fidelitat que mostrava pel seu amic i li va donar testimoni de la seva admiració fent-lo cònsol sufecte i va ocupar el lloc d'August l'any 23 aC. Als Fasti apareix amb el nom de L. Sestius P. F. Vibi. N. el que posa en dubte la seva filiació, ja que el seu pare (Publi) era fill de Luci i no de Vibi, però això podria ser només una mostra d'orgull de Sesti, ja que Vibius era un nom usat per la gens Sèstia antigament i l'únic cònsol de la gens, Publi Sesti Capitolí Vaticà és mencionat als Fasti com P. F. Vibi. N.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 796.
# Tiberi Plauci Silvà Elià

Tiberi Plauci Silvà Elià (valor desconegut ↔ 33 dC - 79 dC)Tiberi Plauci Silvà Elià en llatí Tiberius Plautius Silvanus Aelianus va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Plàucia.
Era pontífex i va llegir l'oració quan es va posar la primera pedra del nou Capitoli l'any 70. En una inscripció es diu que va tenir diversos comandaments militars importants i que va ser dues vegades cònsol, però les dates no es coneixen segur i probablement era cònsol sufecte. El més probable és que fos cònsol la primera vegada l'any 47 en el regnat de Claudi i la segona vegada el 76, sota Vespasià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 826.
# Thelypteris

Thelypteris és un gènere de falgueres de la família Thelypteridaceae. Es troben espècies molt similars entre elles a gran part del món. Aquestes falgueres són plantes terrestres i com a excepció creixen en les roques. La majoria creixen en ambients tropicals però també algunes ho fan sota climes temperats.

## Taxonomia

Als Països Catalans, tan sols es troben a Catalunya tres espècies d'aquest gènere:
* Thelypteris phegopteris
* Thelypteris limbosperma
* Thelypteris thelypteroides
* Thelypteris palustris, Amèrica del Nord
Altres espècies (llista incompleta):
* Thelypteris aculeata, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris appressa, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris bonapartii, (Rosenst.) Alston, endèmic (Equador)
* Thelypteris campii, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris chimboracensis, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris conformis, (Sodiro) A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris correllii, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris dodsonii, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris elegantula, (Sodiro) Alston, endèmic (Equador)
* Thelypteris euthythrix, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris fluminalis, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris kunthii, (Desv.) Morton, endèmic dels Estats Units
* Thelypteris macra, A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris noveboracensis, falguera de Nova York
* Thelypteris rosenstockii, (C.Chr.) R.M.Tryon, endèmic (Equador)
* Thelypteris semilunata, (Sodiro) A.R.Sm., endèmic (Equador)
* Thelypteris subtilis, A.R.Sm., endèmic (Equador)

## Referències

* 1 2 «Thelypteris». Flora of North America.
* 1 2 A. R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P. G. Wolf. 2006. "A classification for extant ferns". Taxon 55(3), 705-731 (pdf here)
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo, Flora dels Països Catalans 1980
* 1 2 La Thelypteris palustris, amb la indicació "falguera", apareix a la relació d'espècies protegides pel Pla d'Espais d'Interès Natural - Estany de Banyoles amb el comentari "espècies molt rares a Catalunya"
* ↑ «Thelypteris noveboracensis». Flora of North America.
# Ernesto Martínez Hernández

Ernesto Martínez Hernández (província de Matanzas, 20 de novembre de 1951 - Pedro Betancourt, 7 de gener de 2007) fou un jugador de voleibol cubà que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou desè en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa competició. El 1980, a Moscou, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on aconseguí la setena posició en el torneig de voleibol.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de voleibol de 1978, tres medalles d'or (1971, 1975 i 1979) i una de plata (1983) als Jocs Panamericans i tres medalles d'or als Jocs Centreamericans i del Carib (1974, 1978 i 1982).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ernesto Martínez». [Consulta: 21 agost 2023].
# Gymnocarpium

Gymnocarpium és un gènere de falgueres de la família Cystopteridaceae. Inclou 9 espècies, dues de les quals viuen al Països Catalans.

## Espècies als Països Catalans

* Gynnocarpium dryopteris
* Gymnocarpium robertianum

## Referències

* ↑ «IRMNG - Gymnocarpium Newman, 1851». [Consulta: 3 setembre 2022].
* 1 2 Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flra dels Països Catalans 1980
# Sminthopsis

Sminthopsis és un gènere de marsupials peluts de la mida d'un ratolí i amb les potes estretes. Són principalment insectívors. El cromosoma Y dels mascles té únicament quatre gens, que és el cromosoma Y més petit de tots els mamífers.
N'hi ha vint-i-una espècies a Austràlia i Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Entrada «Sminthopsis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «The minimal mammalian Y chromosome - the marsupial Y as a model system» (en anglès). Cytogenet Cell Genet, 91, 1-4, 2000, pàg. 285-292. DOI: 10.1159/000056858. PMID: 11173870.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Cystopteris

Cystopteris és un gènere de falgueres de la família Cystopteridaceae, originari de climes temperats de tot el món.

## Característiques

Poden tenir dimorfisme dins de la mateixa espècie especialment si creixen sota estrès biològic. La majoria tenen rizoma i són perennes que creixen en zones rocoses o en el sòl. Les seves fulles són pinnades múltiples.

## Espècies que es troben als Països Catalans

* Cryopteris fragilis
* Cryopteris montana

## Altres espècies

* Cystopteris bulbifera
* Cystopteris dickieana
* Cystopteris douglasii
* Cystopteris laurentiana
* Cystopteris protrusa
* Cystopteris reevesiana
* Cystopteris tennesseensis
* Cystopteris tenuis
* Cystopteris utahensis

## Referències

* ↑ PPG I «A community-derived classification for extant lycophytes and ferns». Journal of Systematics and Evolution, 54, 6, 2016, p. 563–603. DOI: 10.1111/jse.12229.
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Flora of North America
# Gavina menuda

La gavina menuda o gavinó a les illes balears (Hydrocoloeus minutus) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae) i l'ordre dels caradriformes (Charadriiformes). És la més petita de les gavines i l'única espècie del seu gènere, que es van crear arran del desmembrament del gènere Larus, com a conseqüència dels avenços als estudis genètics de la primera dècada del segle xxi. No se n'han descrit subespècies.
El nom científic hydrocleus prové del prefix grec hydro-, aigua i koloios, tipus d'ocell pamípede, minutus prové del llati i significa menut, petit.

## Morfologia

* Petita gavina que fa 25 – 31 cm de llargària amb una envergadura de 75 - 80 cm i un pes de 68 – 130 g.
* El plomatge és blanc per sota i a la cua. Gris pàl·lid per sobre.
* Les ales, més arrodonides que en altres gavines, són grises per sobre, amb la punta blanca i gris més fosc a sota.
* El cap és negre en estiu i blanc en hivern, amb restes negres al capell, clatell i taques oculars.
* Les potes són roges i el bec, petit, és roig en estiu i negre en hivern.
* Els joves tenen marques negres al cap i parts superiors, i en altres en forma de "W" a les ales.

## Hàbitat i distribució

Aquesta petita gavina es reprodueix a Euràsia Septentrional. Hi ha també petites colònies al nord del Canadà. És una au migratòria, que hiverna a les costes d'Europa Occidental, el Mediterrani (en petit nombre) i el nord-est dels EUA. Als Països Catalans es presenta durant els moviments migratoris, hivernant en petit nombre.

## Reproducció

Forma colònies de cria en aiguamolls d'aigua dolça, on fabrica un niu folrat a terra entre la vegetació. Normalment pon 2-6 ous. Els joves triguin tres anys a arribar a la maduresa.

## Alimentació

Aquestes gavines recullen menjar de la superfície de l'aigua, i també atrapen insectes en l'aire a la manera dels fumarells negres.

## Referències

* ↑ Pons, J.-M.; Hassanin, A.; Crochet, P.-A. «Phylogenetic relationships within the Laridae (Charadriiformes: Aves) inferred from mitochondrial markers» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 37, 3, 12-2005, pàg. 686–699. DOI: 10.1016/j.ympev.2005.05.011.
* ↑ Ortega i Gonzàlez, Enric. Diccionari etimològic dels noms científics dels ocells dels Països Catalans: Enric Ortega i Gonzàlez ; revisió etimològica de Mercè Grané Ortega. Institut d'Estudis Catalans Catalans - Secció de Ciències Biològiques, juny 2017, p. 91. ISBN 9788499653624.
* ↑ Malling Olsen, Klaus; Larsson, Hans. Gulls of Europe, Asia and North America (en anglès). Londres: Christopher Helm, 2004. ISBN 0713670878.
* ↑ Distribució i migracions de la gavina menuda a GROMS Rev: 18-04-2010
* ↑ Alvarez-Cros, Carlos. «Recull de citacions de gavina menuda (Hydrocoloeus minutus) a l'Empordà.» p. 11. Comitè Avifaunístic Empordanès, 2011.
# Solènids

Els solènids (Solenidae) són una família de mol·luscs bivalves de l'ordre Veneroida. Són bivalves litorals d'aigua salada que viuen a les zones sorrenques i fangoses. En cas de sentir-se amenaçats es poden soterrar molt ràpidament per protegir-se. Els membres d'aquesta família es coneixen popularment amb el nom de navalles, (mànec de) ganivets, canyuts o canyetes, nom que comparteixen amb algunes espècies de la família Pharidae. Són comestibles.

## Taxonomia

La família Solenidae inclou 71 espècies en tres gèneres:
* Neosolen Ghosh, 1920
* Solen Linnaeus, 1758
* Solena Mörch, 1853
El gènere Ensis, abans classificat en aquesta família, ha estat traspassat a la família Pharidae.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Solenidae Lamarck, 1809». [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Pharidae H. Adams & A. Adams, 1856». [Consulta: 5 març 2021].
# Roberto Juan Martínez Martínez

Roberto Juan Martínez Martínez (Mendoza, 25 de setembre de 1946) és un exfutbolista argentí, nacionalitzat espanyol, de les dècades de 1960 i 1970. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Conegut com a larguirucho (llargarut), fou un davanter bon rematador de cap i bon xutador amb la cama dreta. Començà la seva carrera a l'Argentina on defensà els colors dels clubs Nueva Chicago a Primera B, club mantingué una forta disputa per un traspàs no consumat al club Cerro de Montevideo. Aquest fet li suposà una suspensió per dos anys, que va estar a punt de significar el seu adéu del món del futbol. Finalment se li reduí la sanció i fitxà per l'Huracán Las Heras a la lliga de Mendoza, més tard per Unión de Santa Fe club de la màxima categoria que acabà descendint, i Banfield.
Després de jugar breument a Millonarios de Bogotá, l'any 1971 es traslladà a Barcelona per fitxar pel RCD Espanyol a les ordres de José Emilio Santamaría. Romangué al club durant tres temporades, fins al 1974. La temporada 1972-73 fou el màxim golejador de l'equip amb 14 gols. Durant la mateixa formà una gran línia davantera amb Juan María Amiano, autor de 13 gols, que ajudà a classificar al club per la Copa de la UEFA. El juliol de 1974 fitxà pel Reial Madrid, club que pagà un traspàs de 15 milions de pessetes. Al club blanc jugà durant sis temporades, essent titular les temporades 1974-75 i 1975-76, passant posteriorment a la banqueta. En total guanyà cinc lligues i dues copes al club, jugant 141 partits de lliga i marcant 42 gols. El 1980 retornà a l'Espanyol, on jugà dues temporades més, fins al 1982. En aquest retorn a Sarrià es compenetrà a la davantera amb Rafael Marañón. En total jugà 111 partits de lliga al club en els quals marcà 36 gols. Adoptà la nacionalitat espanyola i jugà 5 partits amb la selecció, tres d'ells mentre era jugador de l'Espanyol.

## Palmarès
### Reial Madrid

* Lliga espanyola:
** 1975, 1976, 1978, 1979, 1980
* Copa espanyola:
** 1975, 1980

## Referències

* ↑ «Ídolos del club». Club Atlético Villarino. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Roberto Juan Martínez Martínez, un ariete mendocino para el Español». Mundo Deportivo, 04-09-1971. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Roberto Martínez, un pibe de ida y vuelta». Mundo Deportivo, 24-07-1980. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «QUE GRANDE FUISTE "PIBE". LA BIOGRAFIA DE ROBERTO MARTÍNEZ». pericosonline.com, 17-03-2009. Arxivat de l'original el 2016-08-25. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «ROBERTO MARTÍNEZ». hallofameperico, 13-08-2009. [Consulta: 20 gener 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a BDFA
* Perfil a National Football Teams