OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mèlvera

La mèlvera, la melva, el bísol (Auxis rochei) és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* La talla màxima és de 70 cm.
* Cos fusiforme i hidrodinàmic de secció circular.
* Té la pell llisa amb poques escates.
* La línia lateral és ondulada.
* En el peduncle caudal hi ha una carena.
* El cap és cònic i agut.
* La boca és petita.
* Les dues aletes dorsals es troben separades, la primera de les quals és més alta.
* Després de la segona dorsal apareixen 8-9 pínnules, també presents, però en menor nombre, darrere l'anal.
* Les pectorals són petites i triangulars.
* Les pèlviques també són petites. La caudal és semilunar.
* El dors és gris blavós amb línies negres i el ventre platejat.

## Subespècies

* Auxis rochei eudorax (Collette & Aadland, 1996). Els mascles poden assolir els 36,5 cm de longitud total. Es troba al Pacífic oriental.
* Auxis rochei rochei (Risso, 1810). Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total. Es troba a l'Índic, el Pacífic i l'Atlàntic, incloent-hi la mar Mediterrània.

## Reproducció

Es reprodueix durant els mesos d'estiu. Els ous i les larves són pelàgiques.

## Alimentació

Menja altres peixos pelàgics (aladrocs, etc.) i cefalòpodes (polps, calamars i sípies) i crustacis pelàgics (crancs i larves).

## Hàbitat

És epipelàgic oceànic que durant l'estiu s'apropa a la costa.

## Distribució geogràfica

És cosmopolita d'aigües temperades i càlides (la seva temperatura óptima és entre 27 i 27,9 °C): és present a l'Atlàntic (des del Canal de la Mànega avall), a l'Índic, al Pacífic i a tot el Mediterrani.

## Costums

Formen bancs i realitzen migracions.

## Pesca

Es captura amb arts d'encerclament, almadraves i amb fluixa. Es comercialitza fresc, congelat, fumat i envasat.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. 1829. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. Règne Animal (ed. 2) v. 2: i-xv + 1-406.
* ↑ «Melva». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'introducció a la naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Plana 220.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 3 Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Plana 220.
* ↑ Discover Life (castellà)
* 1 2 Asturnatura.com (castellà)
* 1 2 World Register of Marine Species (anglès)
# Najas

Naiadàcia, Naiadàcies o Najadaceae és una família de plantes amb flors que té un sòl gènere, Najas, i unes 12 espècies. Té una distribució cosmopolita.

## Referències

* Najadaceae Arxivat 2009-02-01 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards) The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 9th March 2006. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* «ITIS Standard Report Page: Najas». [Consulta: 10 maig 2007].
* Najas japonica Nakai- Flavon's art gallery
# Huandoy

El Huandoy (possiblement del quítxua wantuy, transportar, portar una càrrega pesada) o Tullparaju (possiblement del quítxua tullpa, llar de foc, estufa, i rahu neu, gel, muntanya amb neu) és una muntanya del Perú que s'eleva fins als 6.395 msnm. És la segona muntanya més alta de la Cordillera Blanca, després de l'Huascarán, del qual es troba separat pel barranc i Lagunas Llanganuco (3.846 m). El cim forma part del Parc Nacional Huascarán.
És una muntanya de neus perpètues amb quatre pics, el més alt dels quals arriba fins als 6.395 m i que es troben disposats en forma de llar de foc. Els quatre cims fam més de 6.000 metres i són:
* Huandoy (6.395 m)
* Huandoy Oet (6.356 m)
* Huandoy Sud (6.160 m)
* Huandoy Est (6.070 m)
La primera vegada que fou pujat fou el 1932 per un grup d'alemanys. L'ascensió per costat de les Lagunas Llanganuco, la cara sud, no arribà fins al 1976.

## Referències

* ↑ Peru 1:100 000, Carhuás (19-h). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* ↑ Alpenvereinskarte 0/3a. Cordillera Blanca Nord (Peru). 1:100 000. Oesterreichischer Alpenverein. ISBN 3-928777-57-2.
* ↑ Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers and Skiers. Andes, 2020, p. 85. ISBN 978-0-9536087-6-8.
* ↑ «babylon.com». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 maig 2024].
* 1 2 Ricker, John. Yuraq Janka: A Guide to the Peruvian Andes. The Mountaineers Books, 1977, p. 78–80. ISBN 9781933056708.
* ↑ Vocabulario comparativo quechua ecuatoriano - quechua ancashino -- castellano - English Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (pdf)
* ↑ «babylon.com». Arxivat de l'original el 2014-12-29. [Consulta: 4 octubre 2013].
* 1 2 "Peru: 22 Mountain Summits with Prominence of 1,500 meters or greater" Peaklist.org. Listed as "Nevados Hunadoy". Retrieved 2012-04-17.
* ↑ Lefebvre, Thierry L'invention occidentale de la haute montagne andine, M@ppemonde Vol. 19, p. 16 (2005)

## Enllaços externs

* Fitxa a peakbagger.com
* Fitxa a peakware.com Arxivat 2015-06-20 a Wayback Machine.
# Huang Xu

Huang Xu (Nantong, 4 de febrer de 1979), en xinès simplificat: 黄旭; xinès tradicional: 黃旭; pinyin: Huáng Xù, és un gimnasta artístic xinès, ja retirat, que va competir a finals del segle XX i començaments del XXI. S'especialitzà en elcavall amb arcs i les barres paral·leles.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la competició masculina per equips i finalitzà setè en la prova de barres paral·leles, aconseguint així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) finalitzà quart en la prova de cavall amb arcs i cinquè en la prova per equips com a resultats més destacats, aconseguint en ambdues proves diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) revalidà el títol per equips obtinguts vuit anys abans i finalitzà sisè en la prova de barres paral·leles.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat cinc medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, quatre medalles d'or i una de plata. Als Jocs Asiàtics guanyà set medalles, cinc d'or, una de plata i una de bronze.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Huang Xu». [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «HUANG Xu - FIG Athlete Profile». [Consulta: 23 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Huang Xu a Beijing 2008 Arxivat 2008-03-27 a Wayback Machine.
# Huaso

Un huaso a Xile, és un camperol típic del folklore crioll. Serveix per a referir-se a l'individu que viu en la zona central del país i es dedica a tasques pròpies de sectors rurals. Per extensió, es fa referència amb aquest nom als camperols d'eixa zona, utilitzant-se com adjectiu per a assenyalar característiques pròpies del centre i sud de Xile, com "Zona Huasa" o "Rancagua, ciutat huasa". Els huasos, a més, són els genets en el marrada xilena, similar al gaucho rioplatense, a el llanero colombià i veneçolà, al charro mexicà, al cowboy nord-americà i al qorilazo peruà. No obstant això, la labor del huaso xilè - a diferència dels esmentats - no es limita exclusivament a la ramaderia, sinó que també abasta altres activitats camperoles, com l'agricultura. També huaso fa referència a l'home que balla la cueca (ball nacional xilè). La versió femenina del huaso és la xinesa, la seua parella en aquest ball.

## Referències

* 1 2 «The Huasos of Chile». www.globetrotting.com.au/, 2020. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ Bello, Noelcir. «A cultura gaúcha e suas tradições» (en portuguès), 05-07-2016.
* ↑ Revista Interamericana de Bibliotecología.
* ↑ Ministerio Secretaría General de Gobierno. «DECRETO 23 | DECLARA A LA CUECA DANZA NACIONAL DE CHILE», 06-11-1979. [Consulta: 1r març 2011].
* ↑ «chino$^3$, na». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* ↑ «Origen de la identidad chilena», 15-09-2015. [Consulta: 5 març 2021].
# Rabosa petita

La rabosa petita (Parablennius zvonimiri) és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els adults poden assolir els 7 cm de longitud total.
* El cos és allargat, una mica comprimit i amb la part anterior més alta que la posterior.
* La pell és nua i mucosa.
* El cap i els ulls són grossos amb els tentacles supraorbitaris molt desenvolupats i ramificats.
* Els tentacles nasals també es troben ramificats.
* Els adults presenten uns petits tentacles al front i a la nuca.
* El perfil cefàlic és quasi vertical.
* La boca no és molt petita i té els llavis molsuts.
* L'aleta dorsal presenta una fenedura molt marcada entre els radis durs i tous.
* Les pèlviques es troben modificades.
* La coloració és variable: té taques grogues i blanques sobre un fons negre verdós amb tons vermells. A la cua hi ha una taca negra.

## Reproducció

És ovípar i es reprodueix entre maig i juliol. El mascle vigila la posta.

## Alimentació

Menja petits invertebrats bentònics.

## Hàbitat

És bentònic i apareix en zones esciòfiles a poca fondària, fins als set metres com a màxim. Hom el pot trobar a l'interior de coves, parets verticals, blocs de roques, interior d'esponges de mar i a tubs buits de poliquets.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Mediterrània i a la mar Negra.

## Referències

* ↑ Kolombatovic, J. «Blennius zvonimiri n. sp., nova vrsta babice dalmatinskoga mora Glasnik». Hav. Naravosl. Druztva [Soc. Hist.-Nat. Croatica], v. 7, 1892, pàg. 107-112, Pl. 5..
* 1 2 Sa-a, Pascualita; Luna, Susan M. «Parablennius zvonimiri (Kolombatovic, 1892)» (en anglès). FishBase.
* ↑ Zander, C.D.. «Blenniidae». A: A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (editors). Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean (en anglès). Tom 3. París: UNESCO, 1986, p. 1096-1112.
* ↑ Breder, Charles Marcus; Rosen, Donn Eric; History, American Museum of Natural. Modes of reproduction in fishes (en anglès). N.Y : Pub. for the American Museum of Natural History by the Natural History Press, 1966.
* ↑ Mas Ferrà, Xavier; Canyelles Ferrà, Xavier. Peixos de les Illes Balears. 1. ed. Mallorca: Editorial Moll, 2000, plana 251. ISBN 8427360134.
* ↑ICTIMED Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Cristina (nom)

Cristina és un nom de dona provinent del llatí o de l'hebreu "Crist". També existeix el nom compost Maria Cristina.

## Santoral

* 13 de març: Santa Cristina de Pèrsia, verge i màrtir.
* 24 de juliol: Santa Cristina de Bolsena o Cristina de Tir, verge i màrtir.

## Traducció en altres idiomes

* Alemany: Christina, Christa
* Anglès: Christina, Christin, Christy
* Croat: Kristina
* Danès: Christina
* Espanyol: Cristina
* Finlandès: Kristiina
* Francès: Christine
* Holandès: Christina
* Hongarès: Krisztina
* Llatí: Christina
* Polonès: Krystyna
* Portuguès: Cristina
* Romanès: Cristina
* Rus: Кристина
* Suec: Kristina
* Txec: Kristýna

## Cristines cèlebres

Vegeu aquí articles de la viquipèdia que comencen per Cristina
Cristina (nom) és el nom dels següents personatges:

### Reialesa

* Cristina de Borbó i Grècia, infanta d'Espanya.
* Cristina de Dinamarca, princesa danesa, duquessa consort del Ducat de Milà i regent del Ducat de Lorena.
* Cristina de Suècia, princesa de Suècia.
* Kristina Stranakova, duquessa de Bragança.

### Polítiques

* Cristina Fernández de Kirchner, presidenta de l'Argentina.
* Cristina Garmendia Mendizábal,política espanyola. Ministra de Ciència i Innovació.
* Cristina de Lorena, regent, del Gran Ducat de Toscana.
* Cristina Moreno Fernández, política valenciana. Diputada a les Corts Valencianes pel PSPV.

### Escriptores

* Cristina Peri Rossi, escriptora uruguaiana.
* Christine Werner, escriptora austríaca.

### Cantants

* Christina Aguilera, cantant pop nord-americana.
* Christina Klein, LaFee , cantant de pop alemanya.
* Cristina Llanos, és una cantant i guitarrista del grup madrileny Dover.
* Christa Ludwig, mezzosoprano alemanya.
* Cristina Narbona Ruiz, política mardilenya. Ministra de Medi Ambient, 2004-2008.
* Christina Nilsson, soprano d'òpera sueca.
* Christa Päffgen, Nico, cantant, compositora, model, actriu, teclista i estrella de la Factory.
* Christina Stürmer, cantant d'austríaca.
* Cristina Zavalloni, cantant italiana.

### Altres personatges

* Cristina García Rodero, fotògrafa espanyola
* Christy Henrich, gimnasta americana.
* Christa Leem, actriu catalana.
* Cristina Tàrrega, periodista valenciana.
* Cristina Villanueva Ramos, periodista catalana.
Viccionari
# Hvalvík

Hvalvík [ˈkvalvʊik] és un poble situat a la costa est de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Sunda i l'1 de gener del 2021 tenia 248 habitants. El seu nom significa "badia de les balenes".

## Situació

Hvalvík se situa al fons d'una vall d'origen glaciar per on discorre el riu Stórá. Aquest riu, que desemboca a l'estret de Sundini, serveix de frontera entre Hvalvík (al sud) i una altra entitat de població que s'anomena Streymnes (al nord). La població total dels dos nuclis supera les 550 persones.
Hvalvík-Streymnes és un nucli habitat que ha crescut ràpidament els darrers anys, debut principalment a la seva proximitat amb Tórshavn, capital de les Fèroe, i la inauguració del pont de Streymin el 1973.

## Història

El poble surt mencionat per primer cop a les fonts al document de principis del segle xiv anomenat Hundabrævið, la "carta dels gossos".
L'església a Hvalvík és una església tradicional de fusta que data del 1829. Aquesta església es va haver de construir perquè l'antiga, del 1700, s'havia ensorrat durant una tempesta. És la tercera església més antiga de les Illes Fèroe, tot i que és la més antiga entre les esglésies de fusta negra tradicionals. L'església es va construir amb la fusta que es va comprar d'una nau que va encallar a Saksun el 1828. L'arquitectura és típicament feroesa, sense fonaments de pedra. El púlpit és del 1609 i estava originalment a l'Església de Tórshavn.
Hvalvík es va constituir en municipi el 1913, que incloïa a més els pobles de Streymnes i Nesvík. El municipi es va dissoldre el 2005, quan els seus pobles van integrar-se en el municipi de Sunda.

## Referències

* 1 2 «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Hvalvík» (en feroès). Ajuntament de Sunda. [Consulta: 1r octubre 2019].
* 1 2 «Hvalvík» (en anglès). Faroe Islands. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ «Heimabeiti» (en feroès). Arxivat de l'original el 2015-07-15. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Hvalvík» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illès Fèroe). [Consulta: 1r octubre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.
* Caça de balenes a les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Sunda.
# Puntius semifasciolatus

Puntius semifasciolatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.
Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.
Es troba a la conca del riu Vermell (sud-oest de la Xina). També a Hainan. És una espècie popular arreu del planeta com a peix d'aquari.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 201 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Welcomme, R.L., 1988. International introductions of inland aquatic species. FAO Fish. Tech. Pap. 294. 318 p.
# Amira (nom)

Amira és un nom femení àrab (àrab: أميرة, Amīra) que literalment significa ‘princesa’. Si bé Amira és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Emira, Ameerah, Amirah, Ameera… Aquest nom també el duen musulmanes no arabòfones que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: bosnià: Emira.
La forma masculina d'aquest nom és Amir.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "أمر". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Hyles livornica

Hyles livornica és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) pròpia d'Euràsia i Àfrica, incloent-hi la península Ibèrica.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 60 i 85 mm. Es distingeix fàcilment d'altres espècies del gènere Hyles per les seves ales anteriors ratllades. Cap marró amb dus línies blanques laterals. Tòrax del mateix color amb una línia blanca a cada costat i dues que el travessen. Abdomen ratllat horitzontalment a cada segment amb fines línies blanquinegres. Les ales anteriors es caracteritzen per la venació platejada i una franja color crema que les travessa i acaba a la punta. Ales posteriors amb la regió discal rosada i negre a la resta excepte el marge, que és color crema. A les zones desèrtiques és més habitual trobar individus més petits que la mitjana.
* Eruga

### Eruga

Pot arribar als 80 mm. Polimòrfica, la coloració pot variar substancialment entre diferents individus; podent passar d'exemplars negres fortament puntejats de groc a altres roges puntejades de blanc.

## Hàbitat

Generalment zones obertes amb arbres dispersos o arbustos, zones semidesèrtiques, camps de vinya, etc. L'eruga s'alimenta d'una àmplia gamma de plantes: Vitis, Parthenocissus, Galium, Euphorbia, Linaria, Epilobium, Antirrhinum, Rumex, Scabiosa, Linum, Fuchsia, Asphodelus i Gossypium.

## Període de vol

Als llocs prou càlids és polivoltina, però passa algunes generacions en regions més fredes, on se solen trobar de maig a octubre. Hiberna com a pupa.

## Distribució

Molt àmplia (nord, sud i est d'Àfrica, Àsia occidental i central i Europa). A gran part del continent europeu és migradora, exceptuant zones del sud on resideix de forma permanent. Se n'han arribat a trobar exemplars al Japó.

## Altres dades

Mostra un accentuat comportament migratori, protagonitzant migracions de milers de quilòmetres. Les femelles poden recórrer grans distàncies mentre realitzen la posta; sol pondre quatre o cinc per planta. Prefereixen libar les flors més acolorides. És parasitada per taquínids com Drino vicina', Drino imberbis, Nemorilla maculosa, Spoggosia aegyptiaca.

## Referències

* 1 2 «BioLib - Hyles livornica» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2024].
* P.C. Rougeot & P. Viette. Guía de Campo de las Mariposas Nocturnas de Europa y Norte de África. ISBN 84-282-0567-1.

## Enllaços externs

* Sphingidae of the Western Palaearctic (anglès)
* UK Moths (anglès)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
# Petrell gegant

Petrell gegant és el nom comú donat a les aus del gènere Macronectes. N'hi ha dues espècies:
* Petrell gegant subantàrtic (Macronectes halli)
* Petrell gegant antàrtic (Macronectes giganteus)
Les dues espècies viuen als mars de l'hemisferi Sud, però, com el su nom indica, el petrell gegant del nord nidifica en menors latituds.
Els petrells gegants tenen una envergadura d'uns 2,10m. El seu cos fa uns 90cm. Generalment són de color marró, amb un cap una mica més clara (però alguns són blancs amb taques negres en el cos). S'alimenten de qualsevol animal mort recentment o ja en descomposició, però també cacen, especialment pingüins.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «Petrell gegant». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Petrels, albatrosses» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 197. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Marieta de set punts

La marieta de set punts (Coccinella septempunctata) és una espècie de coleòpter de la família Coccinellidae. És la marieta més comuna d'Europa. Les seues èlitres són de color roig amb tres punts negres en cadascun, i un més sobre el lloc on ambdós s'ajunten, el que fa un total de set punts (d'ací el seu nom vulgar, i també el científic, del llatí septem, "set", i punctata, "puntejada").
C. septempunctata viu pràcticament en qualsevol lloc en el qual hi haja pugons, dels quals s'alimenta. Tant els exemplars adults com les larves són voraços depredadors de pugons, raó per la qual C. septempunctata ha estat introduïda a Amèrica del Nord per a combatre les plagues d'eixos paràsits de les plantes.

## Anatomia

Un adult d'aquesta marieta pot fer una llargada d'entre 7,7-10,0 mm. El seu color i taques signifiquen pels seus depredadors que no tindrà un gust agradable. Aquesta marieta pot secretar un fluid que té mal gust. Aquesta espècie si es troba amenaçada pot fer la morta i a la vegada segregar una substància de gust desagradable per a protegir-se.

## Referències

* ↑ «Ladybug Profile». National Geographic. National Geographic Society. [Consulta: 3 octubre 2009].
# Hèracles d'Anticitera

L'Hèracles d'Anticitera (en grec: Ηρακλής των Αντικυθήρων) és una gran escultura grega de marbre d'Hèracles, que es va trobar a Anticitera, amb més objectes, i que ara s'exposa al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Descripció

Després de passar prou segles al fons de la mar, l'estàtua està erosionada i li falten fragments.
El van recuperar gradualment; el seu descobriment es feu en diverses etapes: el cos fou recuperat pels bussos que van descobrir el naufragi d'Anticitera al 1901, mentre que la seua mà esquerra fou rescatada al 2016 i el (presumpte) cap el 2022. El cos té 2,50 m d'alt i el cap solt 65 cm, la qual cosa la converteix en l'estàtua més gran de marbre del segle iv abans de la nostra era.(1)
L'estàtua representa Hèracles en repòs, recolzat en la seua maça; es tracta d'una còpia hel·lenística de l'Hèracles de Lisip de Sició (datat del 320 ae), del mateix tipus que l'Hèrcules Farnese.

## Vegeu també

* Hèrcules Farnese
* Escultura hel·lenística

## Referències

* ↑ Angeliki Simosi; Lorenz E. Baumer «L'épave d'Anticythère livre peu à peu ses derniers secrets» (en francés). Archéologia, 614, 11-2022, pàg. 56–63.
* ↑ Kaltsas, Nikolaos. Sculpture in the National Archaeological Museum, Athens (en anglés). Traducció: David Hardy. Los Angeles: Getty Publications, 2002, p. 251. ISBN 9780892366866.
* ↑ Vermeule, Cornelius «The Weary Herakles of Lysippos» (en anglés). American Journal of Archaeology, 79, 4, 1975, pàg. 323–332 [Consulta: 5 abril 2024].