OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Onopordum

Onopordum és un gènere de plantes amb flor de la família Asteraceae. La majoria de les espècies són originàries de la zona mediterrània i de la part central i occidental d'Àsia. Són plantes biennals, d'una talla entre 0.5-3 m. Són força dures, moltes són plantes ruderals i es consideren espècies invasores, causant problemes seriosos, a molts llocs del planeta com a Austràlia i a l'Amèrica del Nord

## Taxonomia

* Onopordum acanthium L. - cardigàs o bufassa
* Onopordum acanthophorum Gand.
* Onopordum acaulon L. -
* Onopordum alexandrinum Boiss.
* Onopordum anatolicum (Boiss.) Eig.
* Onopordum anisacanthum Boiss.
* Onopordum arenarium M.Hossain & M.A.A.Al-Sarraf
* Onopordum argolicum Boiss.
* Onopordum armenum Grossh.
* Onopordum bracteatum Boiss. & Heldr.
* Onopordum candidum Nab.
* Onopordum caricum Hub.-Mor.
* Onopordum caulescens d'Urv.
* Onopordum cinereum Grossh.
* Onopordum corymbosum Willk.
* Onopordum davisii Rech.f.
* Onopordum dissectum Murb.
* Onopordum frickii Tamamsch.
* Onopordum heteracanthum C.A.Mey.
* Onopordum humile Loscos
* Onopordum illyricum L. - bufassa il·lírica
* Onopordum jordanicolum Eig.
* Onopordum laconicum Heldr. & Sart. ex Rouy
* Onopordum leptolepis DC.
* Onopordum macracanthum Schousb.
* Onopordum majorii Beauverd
* Onopordum messeniacum Halácsy
* Onopordum nervosum Boiss. -
* Onopordum nivescens Gand.
* Onopordum nogalesii Svent
* Onopordum prjachinii Tamamsch.
* Onopordum sarrafii C.C.Townsend
* Onopordum seravschanicum Tamamsch.
* Onopordum sirsangense Rech.
* Onopordum tauricum Willd. - cardigàs turc
* Onopordum transiens Gand.
* Onopordum turcicum Danin

### Híbrids naturals

* Onopordum × brevicaule (Onopordum acaulon × Onopordum acanthium)
* Onopordum × erectum (Onopordum nervosum ssp. castellanum × Onopordum tauricum ssp. corymbosum)
* Onopordum × macronervosum (Onopordum nervosum × Onopordum macrocanthum)
* Onopordum × onubense (Onopordum dissectum × Onopordum macrocanthum)
* Onopordum × spinosissimum (Onopordum illyricum × Onopordum acanthium)

## Referències

* ↑ Briese, D. T. «Impact of the rosette crown weevil Trichosirocalus briesei on the growth and reproduction of Onopordum thistles». Journal of Applied Ecology, 39, 2002, p. 688. DOI: 10.1046/j.1365-2664.2002.00747.x.
* ↑ Takahashi, Masaru «Occurrence of Trichosirocalus horridus (Coleoptera: Curculionidae) on Native Cirsium altissimum Versus Exotic C. Vulgare in North American Tallgrass Prairie». Environmental Entomology, 38, 2009, p. 731. DOI: 10.1603/022.038.0325.

## Enllaços externs

* Briese, D.T., Lane, D., Hyde-Wyatt, B.H., Crocker, J., Diver, R.G. (1990). Distribution of thistles of the genus Onopordum in Australia. Plant Protection Quarterly 5: 23-27
# Scottish Ballad

Scottish Ballad (Balada escocesa), op. 26, és una composició per a dos pianos i orquestra que Benjamin Britten va escriure entre el juliol i el 27 d'octubre de 1941 per al duo de dos pianistes d'Ethel Bartlett i Rae Robertson. Els dedicataris la van estrenar el 28 de novembre del mateix any a Cincinnati amb l'Orquestra Simfònica de Cincinnati dirigida per Eugene Goossens. Té una durada d'uns tretze minuts.

## Origen i context

Va ser escrita el 1941 mentre el jove compositor de vint-i-set anys residia als Estats Units, a Califòrnia. L'ascendència escocesa del matrimoni dedicatari va inspirar Britten a compondre aquesta peça. Durant alguns anys, aquesta peça va formar part del repertori de Clifford Curzon i Britten quan actuaven com a duo de pianistes.
Aquesta peça musical es fonamenta en quatre melodies escoceses, amb una característica distintiva: l'ús d'un ritme on una nota curta és seguida per una llarga, sense accentuació fora del compàs, tal com és comú en molta de la música escocesa. Es tracta bàsicament d'un concert en petit format (13 minuts) per a dos pianos i orquestra que requereix dos bons pianistes i per aquests dos motius és una peça que no se sol interpretar.

## Referències

* ↑ «Scottish Ballad op. 26 (1941)». Boosey. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ Hogwood, Brian. «Informació de l'obra» (en anglès). Good Morning Britten. [Consulta: 31 agost 2018].
* ↑ «Martinu Two Pianos Concerto - Britten Scottish Ballad». Ressenya del disc amb Joshua Pierce i Dorothy Jonas, pianistes i la Luxembourg Radio Symphony Orchestra dirigida per Ettore Stratta, Conductor. Phoenix, 1988.
* ↑ Stevenson, Joseph. «Informació de l'obra» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 31 agost 2018].
# Chironex fleckeri

Chironex fleckeri (conegut popularment com a "vespa marina", "fibladora de mar" o simplement "cubomedusa") és una espècie de medusa de la classe Cubozoa, molt verinosa, nativa del nord d'Austràlia. El nom "cubomedusa" és molt informal, més aviat incorrecte; aquest terme es refereix a totes les cubomeduses, dels quals C. fleckeri només n'és una de les 19 espècies conegudes.
Aquesta espècie és famosa a causa del seu extrem verí. Als seus tentacles hi ha molta densitat de nematocists, la suficient per matar 60 humans adults en 3 minuts. És considerada la medusa més verinosa, un dels cinc animals més verinosos i un dels més perillosos de tot el món.

## Característiques

L'ombrel·la (cos principal) és gairebé quadrada, translúcida i de color blau i verd (això fa que sigui molt difícil de veure) de la qual surten 60 cilis o tentacles d'aproximadament 80 cm.

## Simptomatologia

Generalment, la fiblada passa inadvertida per les seves víctimes i no deixa lesions visibles. Als 20 minuts, apareixen els efectes: dolor intens a tot el cos, el ritme cardíac es triplica, la tensió sanguínia es duplica, normalment les víctimes moren d'una embòlia cardíaca.
Les víctimes també presenten dificultat per respirar, nàusees i vòmits, inflamació i dolors greus, batecs del cor lents i mort del teixit cutani. En el cas dels humans, si el verí penetra en el sistema sanguini, es pot produir la mort en menys de 3 minuts. El tractament amb vinagre disminueix la seva perillositat.
Segons un estudi del National Geographic, es tornen més mortíferes amb l'edat. Les joves, només tenen verí al 5% de les seves cèl·lules urticants, però les adultes en tenen al 50%, cosa que els permet caçar preses més grosses. Això no obstant, alguns animals en són immunes, com ara les tortugues de mar.

## Referències

* ↑ Top 10 Deadliestt Animals
# Pleasant Hope

Pleasant Hope és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 548 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasant Hope tenia 548 habitants, 209 habitatges, i 142 famílies. La densitat de població era de 251,9 habitants per km².
Dels 209 habitatges en un 41,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 16.842 $. La renda per capita de la població era de 12.657 $. Entorn del 14,4% de les famílies i el 16,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasant Hope». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasant Hope». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Mountainside

Mountainside és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 6.644 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mountainside tenia 6.602 habitants, 2.434 habitatges, i 1.925 famílies. La densitat de població era de 634,1 habitants/km².
Dels 2.434 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,9% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 17,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,1% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 24,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 97.195 $ i la renda mediana per família de 105.773 $. Els homes tenien una renda mediana de 78.595 $ mentre que les dones 52.667 $. La renda per capita de la població era de 47.474 $. Aproximadament el 2% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mountainside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mountainside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maria Lluïsa Solà i Llopis

Maria Lluïsa Solà i Llopis (Barcelona, 1918 — 5 d'abril de 1994) fou una bibliotecària i escriptora catalana de literatura infantil i juvenil. La seva obra més destacada fou la novel·la juvenil Anna, que va rebre el Premi Josep Maria Folch i Torres de novel·les per a nois i noies de 1972.

## Biografia

Maria Lluïsa Solà va néixer a Barcelona el 1918 i va estudiar a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, a l'Escola de la Llotja i a l'Escola de Bibliotecàries. Posteriorment, va dedicar la seva vida laboral com a bibliotecària a la Biblioteca de Catalunya.
Pel que fa a la seva tasca com a escriptora, va col·laborar en una sèrie de contes publicats durant els primers anys de la revista Cavall Fort, a la dècada del 1960. La seva obra més important va ser Anna, que va rebre el XXIIè Premi Josep Maria Folch i Torres de novel·les per a nois i noies de 1972, celebrat aquell any a Tarragona i atorgat per l'Editorial La Galera i la Fundació Enciclopèdia Catalana a l'Hotel Imperial Tarraco el 13 de desembre d'aquell any i dotat de 25.000 pessetes.
Casada amb Pedro Ventura, va morir a Barcelona el 5 d'abril de 1994 a l'edat de 75 anys.

## Obres

* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Anna. (per nens de 14 anys): La Galera, 1978 (1a ed.) (Els Grumets de la Galera). ISBN 8424645162.
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Jo, més dues... fan cinc!. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1981 (2a ed.) (La Xarxa; 17).
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Aventures d'en Tau. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1982 (La Xarxa).
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Un estiu a Rocagrossa. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1983 (1a ed.) (La Xarxa). ISBN 8472023893.
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Roda d'amics. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1983 (1a ed.) (La Xarxa; 64).
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Teresa i la seva colla. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1985 (4a ed.) (La Xarxa; 7).
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Adéu Serena. Cruïlla, 1987 (El Vaixell de Vapor, sèrie roja). ISBN 8476291574.
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Maraula blau-verd. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1988 (1a ed.) (La Xarxa). ISBN 9788472029309.
* Solà i Llopis, Maria Lluïsa. Un fantasma anomenat.... Cruïlla, 1994 (3a ed.) (El Vaixell de Vapor, sèrie roja).

## Referències

* 1 2 «Esquela». La Vanguardia, 06-04-1994. [Consulta: 12 febrer 2024].
* 1 2 «XXII Festa Literària de la Nit de Santa Llúcia». Boletín de Información Municipal de la Ciudad de Tarragona, 24, novembre-desembre 1972, pàg. 12.
* ↑ «Maria Lluïsa Solà». La Galera. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Carbó, Joaquim. «L’evolució de la literatura infantil i juvenil a partir dels seixanta». A: IV Congrés de Literatura Infantil i Juvenil Catalana. Barcelona: Associació d’Escriptors en Llengua Catalana, 2010, p. 121 (Quaderns divulgatius, 40).

## Bibliografia

* Marrugat i Cuyàs, Ramon. La llibreria de la Rambla i l'alternativa cultural de Tarragona (1968-1980). Publicacions Universitat Rovira i Virgili, 2016 (Publicacions del CEHSGO; 7). ISBN 9788484244172.
# Trinity Church

Trinity Church (literalment església de la Trinitat) és una església de confessió episcopal situada a la intersecció de Wall Street i de Broadway al sud de Manhattan, a New York.

## Història i construcció

El 1696, el governador de la ciutat, Benjamin Fletcher va aprovar l'adquisició d'un terreny per la comunitat anglicana per a la construcció d'una nova església. La concessió del terreny especificava un petit lloguer anual que era a causa de la corona d'Anglaterra.
L'actual Trinity Church és l'obra de l'arquitecte americà [[Richard Upjohn]], que la va concebre en un estil neogòtic. Forma part dels National Historic Landmark, per la seva arquitectura, però també a conseqüència del seu paper a la història de la ciutat de New York. En el moment de la consagració de l'església el 1r maig de 1846 (el dia de l'Ascensió), la seva punta d'inspiració neogòtica, superada per una creu daurada dominava l'skyline del sud de Manhattan. Trinity Church era així un far benvingut per als vaixells que arribaven al port de New York.
Malgrat la construcció de nombrosos gratacels al voltant de l'església, Trinity Church ha conservat valors espirituals molt importants al cor de Manhattan, i serveix sempre de lloc de culte i de meditació per als cristians.

## Cementiri

Personalitats de primer ordre són enterrades al cementiri que envolta Trinity Church. Es pot sobretot citar el Pare fundador Alexander Hamilton o Robert Fulton, l'inventor del vaixell de vapor.

## Diversos sobre Trinity Church

* La capella Saint Paul, que està lligada a la parròquia de Trinity Church és l'edifici més antic de la ciutat de New York que es fa servir encara de manera contínua.
* En el moment de la seva inauguració el 1846, Trinity Church era l'edifici més alt de New York amb una alçada de 86 metres fins a la construcció del New York World Building, que atenyia 94 metres el 1890.
* El 9 de juliol de 1976, l'església ha rebut la visita de les reines Elisabet II del Regne Unit.
* El cementiri de Trinity Church continua sent el darrer cementiri encara utilitzat a Manhattan.

## Galeria

* Trinity Church des de Wall Street.
* Trinity Church vista des del World Trade Center
* El cementiri de Trinity Church, el darrer encara utilitzat a Manhattan.

## Referències

* ↑ http://maps.google.cat/maps?f=q&source=s_q&hl=ca&geocode=&q=manhattan&sll=40.707757,-74.012484&sspn=0.002074,0.004807&ie=UTF8&ll=40.708084,-74.011899&spn=0.002074,0.004807&t=h&z=18
* ↑ http://query.nytimes.com/mem/archive-free/pdf?_r=1&res=9B03E2DE1630EE34BC4052DFB7678382649FDE
* ↑ http://tps.cr.nps.gov/nhl/detail.cfm?ResourceId=1648&ResourceType=District Arxivat 2007-12-29 a Wayback Machine.
* ↑ François Weil, Histoire de New York, Paris, Fayard, 2005 ISBN 2213618569, p.182

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Ganiveta (esquí)

La ganiveta és una peça metàl·lica que es col·loca a la fixació de l'esquí de muntanya. La denominació acostuma a ser en plural, ganivetes, perquè se'n necessiten dos, una per cada esquí. En català també s'anomenen serretes; en francès, couteaux, i en anglès, claws.
Les ganivetes s'utilitzen durant l'ascenció. Permeten progressar amb els esquís als peus per neu dura i glaçada. La seva funció és evitar que l'esquiador llisqui enrere. Es col·loquen a la puntera de la fixació de l'esquí i les seves dents sobresurten pels laterals. Aquesta posició permet que les ganivetes es clavin a la neu glaçada gràcies al pes de l'esquiador. Cal tenir en compte que cada fixació té el seu model de ganivetes.
Les ganivetes no són un material obligatori per a l'esquí de muntanya ja que, si la neu és massa dura, perquè sigui segura amb els esquís sempre hi ha l'opció de treure-se'ls i calçar-se uns grampons.

## Referències

* 1 2 Zorrilla, Juan José. Enciclopedia de la montaña (en castellà). Madrid: Ediciones Desnivel, 2000, p. 150. ISBN 8489969639.
* ↑ TERMCAT. Vocabulari de la neu i els esports d'hivern. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999, p. 90. ISBN 8441201285.
* 1 2 «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 24 novembre 2023].
* 1 2 3 4 Castellet Llerena, Albert. Esquí de muntanya: manual pràctic (en català). 1. ed. Valls, [Tarragona]: Cossetània Edicions, 2005, p. 20. ISBN 978-84-9791-154-2.
# Hattstedt

Hattstedt (frisó septentrional Haatst, danès Hatsted) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 6 kilòmetres d'Husum. El 31 de desembre del 2023 tenia 2.654 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
# Peix gat bru

El peix gat bru (Ameiurus nebulosus) és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes. És originari de Nord-amèrica i ha estat introduït a l'Iran, Turquia i Irlanda entre altres països. El peix gat bru ha estat catalogat en alguns llocs com a espècie invasora que competeix fortament amb les espècies autòctones. Poden assolir els 55 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ Coad, B.W. 1995. Freshwater fishes of Iran. Acta Sci. Nat. Acad. Sci. Brno. 29(1):1-64.
* 1 2 Froese, Rainer; Torres, Armi G. «Ameiurus nebulosus (Lesueur, 1819) Brown bullhead» (en anlès). FishBase.
* ↑ «Brown bullhead catfish Ameiurus nebulosus». Invasive Species Ireland (ISI). Northern Ireland Environment Agency.
* ↑ issg Database: Ecology of Ameiurus nebulosus Arxivat 2008-10-22 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Lesueur, C. A. 1819. Notice de quelques poissons découverts dans les lacs du Haut-Canada, durant l'été de 1816. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. v. 5: 148-161, 2 pls.
# Ghawar

Al-Ghawar (àrab: الغوار, al-Ḡawār) és una cadena de turons calcaris al districte d'al-Ahsa, a la província Oriental, a l'Aràbia Saudita. Hi ha un important camp petrolífer, a uns 30 km al sud-est d'al-Hufuf i uns 100 km a l'oest-sud-oest de Dhahran. Limita al nord amb la depressió de Djaww Umm Unayk i al sud amb el Wadi l-Kusur. El nom podria derivar de ghar (plural ghiran) que vol dir «cova» o «cavitat», o de ghawr (plural aghwar), «depressió».
El camp mesura uns 256 km en total i és el més llarg del món; fou descobert per l'Arabian American Oil Company (Aramco) en les prospeccions del 1948 i posat en servei el 1951. Es va dividir en cinc àrees de producció, que foren de nord a sud: Ain Dar, Shedgum, Uthmaniyah, Hawiyah i Haradh. La seva producció va arribar a ser més de la meitat de la total de la societat (715.200 barrils diaris el 1962) i era encara el 48% vers 2005 quan van arribar rumors sobre l'arribada al límit de la producció (uns cinc milions de barrils al dia). La seva producció de gas natural és de 57.000.000 de m³ diaris. Aramco diu que les reserves eren de 70 bilions de barrils el 1995.

## Referències

* 1 2 Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "غار". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Brown, Charles E. World energy resources (en anglès). Springer, 2002, p.360. ISBN 3540426345.

## Enllaços externs

* Ghawar - Lloc web oficial
# Galàxia medusa

Les galàxies medusa són un tipus de galàxia que hom troba en cúmuls de galàxies. La seva característica diferencial és l'eliminació de per pressió d'arrossegament cap al medi interior del cúmul, provocant esclats d'estrelles seguint la cua de gas que perd la galàxia.
Aquestes galàxies s'han pogut veure en un seguit de cúmuls de galàxies, inclòs l'Cúmul d'Hidra, Abell 2125 ( desplaçament cap al roig z=0,20; ACO 2125 C153);Abell 2667 (z=0,23; G234144−260358); Abell 2744 (z=0,31; ACO 2744; i altres cúmuls de diversos tipus.

## Exemples

* Galàxia JO204 imatge presa per l'instrument MUSE de l'ESO
* Galàxia al cúmul SDSS J1110+6459, es pot veure junt al cúmul, i aparentment perdent material de color blau brillant.
* Imatge de NASA/ESA Hubble de la galàxia JW100 amb corrents formadores d'estrelles, compostes de gas perdut pel disc galàctic.

## Referències

* 1 2 3 Harald, Ebeling et alt. «Jellyfish: Evidence of Extreme Ram-pressure Stripping in Massive Galaxy Clusters». The Astrophysical Journal Letters, 15-01-2014, pàg. 781.
* ↑ Harald Ebeling; Lauren N. Stephenson; Alastair C. Edge (1 November 2013). "Jellyfish: Evidence of Extreme Ram-pressure Stripping in Massive Galaxy Clusters". The Astrophysical Journal Letters. 781 (2) (published 15 January 2014): L40. arXiv:1312.6135. Bibcode:2014ApJ...781L..40E. doi:10.1088/2041-8205/781/2/L40. S2CID 54018558. L40.
* ↑ Owers, Matt S. et alt. «Shocking Tails in the Major Merger Abell 2744». The Astrophysical Journal Letters., 16-04-2016, pàg. 750.
* ↑ «Supermassive Black Holes Feed on Cosmic Jellyfish - ESO's MUSE instrument on the VLT discovers new way to fuel black holes». www.eso.org. [Consulta: 17 agost 2017].
* ↑ «Of bent time and jellyfish». www.spacetelescope.org. [Consulta: 12 novembre 2018].
# Flórina

Flórina (grec Φλώρινα) és una ciutat de la perifèria de Macedònia Occidental, al nord de Grècia. És al centre de la unitat perifèrica de Flórina de la qual n'és la capital. És en una vall boscosa a uns 13 quilòmetres al sud de la frontera amb Macedònia del Nord. És a l'est de Korçë (Albània) i del llac Prespa, al sud de Bítola (Macedònia del Nord), a l'oest de Tessalònica (Macedònia Oriental i Tràcia) i d'Eges, al nord-oest de Làrissa, de Kozani, al nord-est de Ioànnina (Epir) i de Kastorià. Les muntanyes de Verno s'estenen cap al sud-oest i al Varnous cap al nord-oest. L'aeroport més proper és a l'est. Florina és travessada per les carreteres GR-2 (llac Prespa - Eges) i GR-3/E65 (Kozani - Florina - Niki (lloc fronterer) - Bítola).