OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Andreu i Abelló

Antoni Andreu i Abelló (Montblanc, 4 de febrer de 1905 - 1982) fou un polític compromès en la lluita per les llibertats democràtiques i nacionals de Catalunya.

## Biografia

Antoni Andreu va néixer el 4 de febrer de 1905 a Montblanc (Conca de Barberà). Fou el fill gran de Josep Andreu i Cabestany natural de Montblanc i de Josepa Abelló i Pascual natural de Reus d'un total de cinc fills i d'entre els cinc germans també destaquen Josep Andreu i Abelló i Carles Andreu i Abelló. Alhora és oncle de Josep Andreu i Domingo. Amb tretze anys va anar amb la seva família a viure a Reus, en aquesta població va participar activament en diversos àmbits: fou regidor de l'Ajuntament de Reus (1931) i vicepresident del Centre de Lectura de Reus (1936), director del Diari de Catalunya, portaveu d'Estat Català (1937) i, també, membre del Comitè Executiu d'Estat Català, va participar en la creació d'Edicions 62 i també fou fundador del Front Nacional de Catalunya (1940), juntament amb Joan Cornudella i Barberà, Manel Cruells i Piferrer, Jaume Martínez Vendrell i Enric Labrador i Montagut.
Quan acaba la guerra civil espanyola s'exilià a França. La seva correspondència de l'exili ha estat recollida per Jordi Tous i Vallvè en un volum titulat Antoni Andreu i Abelló: correspondència política d'exili (1938-1939). D'Estat Català al Front Nacional de Catalunya. Tarragona, 1999.
Fou un dels fundadors i, després vicepresident, del Museu-Arxiu de Montblanc, gran honor per a ell per ser un enamorat de la seva vila i gran col·laborador i difusor del procés de restauració del patrimoni històric de la vila ducal de Montblanc.

## Referències

* ↑ «Baptismes.Llibre XVII (1904-1923). Pàg.15». A.H.A.T. Montblanc.Parròquia de Santa Maria la Major, 10-03-1905. [Consulta: 4 febrer 2020].
* 1 2 3 «Protagonistes | Memòria Nacional». [Consulta: 25 desembre 2024].
* ↑ «Antoni Andreu i Abelló : correspondència política d'exili (1938-1939) : d'Estat Català al Front Nacional de Catalunya / Jordi Tous i Vallvè ; pròleg de Josep-Lluís Carod-Rovira». [Consulta: 25 desembre 2024].

## Vegeu també

* Arxiu Montserrat Tarradellas i Macià.

## Bibliografia

* Grau i Pujol, J. M.; Badia i Batalla, F. Diccionari biogràfic històric de Montblanc (1155-1920), Montblanc : Fundació Martí l'Humà. Tot Conca, 2008. ISBN 9788493611408
# Antoni Bargalló

Antonio Bargalló Ferrer (? - Barcelona, juliol de 1912) Nascut a Espanya durant el s.XIX.
Antoni Bargalló va ser un músic, mestre de capella i organista català.
Va exercir a la basílica de Santa Maria del Mar de Barcelona des de 1897, aproximadament fins al 1900.
Va ser organista i professor d’orgue; va tenir d’alumne, d’entre d'altres, a Josep M Padró.
Apareix anomenat en un escrit del 1912, a causa de la seva mort. Es va designar a un substitut interí pel càrrec que ocupava; Pere Ros, el qual també va exercir d’organista.

## Referències

* 1 2 «Ha fallecido en esta capital...don Antonio Bargalló». La Vanguardia, 04-07-1912, pàg. 4.
* ↑ «Registre de defuncions. Any 1912. Registre núm. 600. Jutjat "Audiencia". pdf pàg.23». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 01-07-1912.

## Bibliografia

* Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear (Vol.4). 2004, Edicions 62.
# Antoni Besses Bonet

Antoni Besses Bonet (Barcelona, 5 de Març de 1945) és un pianista i compositor català.
Va iniciar-se en la música i la interpretació amb la seva mare, que era professora de piano. Després va estudiar piano, composició i música de cambra al Conservatori Superior Municipal de Barcelona, on va ser deixeble, entre d'altres, de Joaquín Zamacois. Gràcies a una beca va estudiar a París amb Pierre Sancan i Olivier Messiaen, i a Anvers amb Frederic Gevers. A Anvers, va obtenir el Diplôme Supérieur el 1977.

## Referències

* 1 2 «Antoni Besses i Bonet». enciclopedia.cat. [Consulta: 23 desembre 2023].
* 1 2 3 «Besses» (en castellà). Historia de la sinfonía. [Consulta: 17 febrer 2025].
# Antoni Bosquets

Antoni Bosquets (Palma, Mallorca, 1515 - Palma, 1615) fou un filòsof lul·lista i franciscà que destacà per la seva defensa de la doctrina de Ramon Llull. Va recollir testimonis favorables a aquesta doctrina a diverses universitats i institucions, inclosa la Inquisició, i fou enviat a Roma (1611) pels jurats de Mallorca per defensar-la. Va escriure obres com Paraphrastica expositio primi capitis Evangelii secundum Joannem (1612) i el Memoriale collationis (1614), una refutació de Nicolau Eimeric. El 1614 presentà un memorial a la cort de Felip III en defensa de Llull.

## Referències

* 1 2 «Antoni Bosquets | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Nicolas Eymeric». [Consulta: 20 abril 2020].
# Antonín Kachlík

Antonín Kachlík (Kladno-Rozdělov, Txecoslovàquia, (26 de febrer de 1923 – 20 d'abril de 2022) va ser un director de cinema i guionista txec. Va dirigir 21 pel·lícules entre 1948 i 1987. En 1973, va ser membre del jurat en el 8è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Primers anys i educació

Es va criar en Malá Dobrá fins a 1931, quan la seva família es va mudar a Praga. Va assistir a l'acadèmia de comerç de Praga-Karlín. Durant la Segona Guerra Mundial, Kachlík es va unir a un moviment de resistència clandestí on imprimia i distribuïa fullets de partit esquerra i després de graduar-se de l'escola en 1942, es va veure obligat a treballar per a Alemanya com a membre de les brigades de bombers en l'àrea del Ruhr. Aquí, va ajudar els alemanys a netejar els enderrocs després dels atacs aeris nocturns de les Forces Aliades.
Després de la Segona Guerra Mundial, va assistir a la Facultat de Ciències Polítiques i Socials, abans de sol·licitar una educació en l'Acadèmia de Cinema (FAMU) en 1946. Va acabar graduant-se de l'Acadèmia de Cinema en 1950.
Després de graduar-se, va anar a Zlín per a treballar com dramaturg en el Teatre dels Treballadors, abans d'unir-se a l'exèrcit en 1952, on va servir fins a 1954.

## Vida professional

Va començar la seva carrera com a director treballant com segon director va ajuntar amb Josef Mach i Bořivoj Zeman. Va començar a treballar com a director de cinema en 1961 en la pel·lícula dramàtica Červnové dny, i va continuar dirigint pel·lícules fins a 1988. Entre 1961 i 1983 Kachlík va escriure múltiples guions, i al llarg de la seva vida, va escriure un total de 5 llibres, sent l'últim escrit en 2003. Entre els anys 1971-1992 va començar a ensenyar a FAMU.
Va rebre crítiques per dirigir una pel·lícula biogràfica sobre la vida del líder comunista Klement Gottwald, anomenada Dvacátý devátý.

## Vida personal

Murió el 20 d'abril de 2022, als 99 anys. Era casat amb l'actriu Květoslava („Květa“) Houdlová. La seva filla Kateřina Kachlíková (nascuda el 1953) és una mezzo-soprano txeca.

## Filmografia seleccionada

* Červnové dny (1961)
* Bylo nás deset (1963)
* Třiatřicet stříbrných křepelek (1965)
* Death Behind a Curtain (1967)
* Já, truchlivý bůh (1969)
* Princ Bajaja (1971)
* We, the Lost Girls (1972)
* Zločin v Modré hvězdě (1974)
* Dvacátý devátý (1975)
* Kouzelné dobrodružství (1983)
* Kouzelníkův návrat (1985)
* On a Wayward Princess (1987)

## Referències

* ↑ «Antonín Kachlík». csfd. [Consulta: 25 desembre 2012].
* ↑ «1973 :: Moscow International Film Festival». MIFF. [Consulta: 2 febrer 2016].
* 1 2 «When the Ruhrgebiet was on fire». [Consulta: 21 abril 2022].
* 1 2 «Antonín Kachlík (1923)» (en anglès). [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Antonín Kachlík | dafilms.com» (en anglès). [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Antonín Kachlík (1923)» (en anglès). [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «When the Ruhrgebiet was on fire». [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Zemřel režisér Antonín Kachlík, natočil trezorové i prorežimní filmy» (en txec). [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Antonín Kachlík (1923)» (en txec). [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Zemřel Antonín Kachlík» (en txec). [Consulta: 20 abril 2022].
# Fujiwara no Fusasaki

Fujiwara no Fusasaki (藤原 房前, 681 - 25 de maig, 737) va ser un noble de la cort japonès que va ser membre del clan Fujiwara i fundador de la Casa Hokke dels Fujiwara. Va servir com a Sangi (Conseller associat) a la Cort Imperial.

## Carrera

Fusasaki era un Sangi (assessor associat) al Daijō-kan.
Va fundar el temple de Sugimoto-dera a Kamakura l'any 734 amb el sacerdot Gyōki (668–749). La llegenda del temple diu que l'emperadriu Komyo (701–760) durant el període Nara (710–794) va instruir a Fusasaki, l'aleshores ministre d'alt rang, i a un famós sacerdot anomenat Gyoki (668–749) per construir el temple que consagrava una estàtua de Kan'non d'onze caps, o Ekadasamukha en sànscrit, com a objecte principal de culte. El sacerdot Gyoki va dissenyar l'estàtua ell mateix perquè també era un gran escultor.
Fusasaki i els seus tres germans van morir durant una gran epidèmia de verola l'any 737.

## Família

* Pare: Fujiwara no Fuhito (藤原不比等, 659–720)
* Mare: Soga no Shōshi (蘇我娼子, ?–?), filla de Soga no Murajiko (蘇我連子)
* Esposa principal (seishitsu): Muro no O-Okimi (牟漏女王, ?–746), filla de Minu-Ō (美努王)
| Comanda | Nom | Japonés | Tota la vida |
| 2nd fill | Fujiwara no Nagate | 藤原永手 | 714–771 |
| 3rd fill | Fujiwara no Matate | 藤原真楯 | 715–766 |
| 6th fill | Fujiwara no Mitate | 藤原御楯 | ? –764 |
| filla | esposa de l'Emperor Shōmu | 北殿 | ? –760 |
* Esposa: Filla de Kusagunokura no Oyu (春日倉老)
| Comanda | Nom | Japonés | Tota la vida |
| 1st son | Fujiwara no Torikai | 藤原鳥養 | ? – ? |
* Esposa: Filla de (片野朝臣)
| Comanda | Nom | Japonés | Tota la vida |
| 4th fill | Fujiwara no Kiyokawa | 藤原清河 | ? –778 |
| 5th fill | Fujiwara no Uona | 藤原魚名 | 721–783 |
* Esposa: Filla de (阿波采)
| Comanda | Nom | Japonés | Tota la vida |
| 7th fill | Fujiwara no Kaedemaro | 藤原楓麻呂 | 723–776 |
* Infants amb mare desconeguda:
| Comanda | Nom | Japonés | Tota la vida |
| filla | esposa de Fujiwara no Toyonari | 藤原豊成室 | ? – ? |
| filla | Fujiwara no Ohirako | 藤原宇比良古 | ? – 762 |

## Referències

* 1 2 Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Fujiwara no Fusasaki" in Japan Encyclopedia, p. 202, p. 202, at Google Books; Brinkley, Frank et al. (1915). A History of the Japanese People from the Earliest Times to the End of the Meiji Era, p. 203., p. 203, at Google Books
* 1 2 Titsingh, Isaac. (1834). Annales des empereurs du japon, p. 224., p. 69, at Google Books
* ↑ "Sugimoto-dera". July 2002. Retrieved 2009-04-19.

## Bibliografia

* Brinkley, Frank i Kickstarter. (1915). Una història del poble japonès des dels primers temps fins al final de l'era Meiji. Nova York: Encyclopædia Britannica. OCLC 413099
* Nussbaum, Louis-Frederick i Cathe Roth. (2005). Enciclopèdia japonesa. Cambridge: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01753-5; OCLC 58053128
* Titsingh, Isaac. (1834). Anals dels emperadors del Japó (Nihon Odai Ichiran). París: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund de Gran Bretanya i Irlanda. OCLC 5850691
# Lilo & Stitch (pel·lícula en imatge real)

Lilo & Stitch és una pròxima pel·lícula de ciència-ficció que serà un remake d'imatge real del llargmetratge d'animació de Disney del 2002 amb el mateix nom. La pel·lícula estarà dirigida per Dean Fleischer Camp, escrita per Chris Kekaniokalani Bright i produïda per Dan Lin i Jonathan Eirich. Serà protagonitzada per Maia Kealoha com a Lilo Pelekai i el creador de Lilo & Stitch Chris Sanders repetint el seu paper de veu com Stitch de la pel·lícula animada original. El repartiment inclou Zach Galifianakis, Sydney Agudong, Billy Magnussen, Kaipo Dudoit, Courtney B. Vance i els membres del repartiment original Tia Carrere, Amy Hill i Jason Scott Lee.

## Referències

* ↑ Kit, Borys. «'Lilo & Stitch' Live-Action Remake in the Works at Disney (Exclusive)» (en anglès), 03-10-2018. Arxivat de l'original el 3 octubre 2018. [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ Kroll, Justin. «'Lilo & Stitch' Live-Action Pic At Disney Taps 'Marcel The Shell With Shoes On's Dean Fleischer Camp To Direct» (en anglès americà), 14-07-2022. Arxivat de l'original el 14 juliol 2022. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ Verhoeven, Beatrice. «Chris Sanders in Final Talks to Return as Voice of Stitch in Disney's Live-Action 'Lilo & Stitch' (Exclusive)», 21-04-2023. Arxivat de l'original el 9 maig 2023. [Consulta: 21 abril 2023].
# Llavi (artròpodes)

El llavi, llavi inferior o labium és la més posterior de les peces bucals dels insectes i d'alguns miriàpodes (símfils). Se situa darrere les maxil·les i representa el terra de la boca. Usualment, du un parell de petits apèndixs denominats palps labials.
El llavi és una peça imparella resultat de la fusió de dos apèndixs, el segon parell de maxil·les. Comprèn les següents parts:
* Mentum. Part basal que connecta el llavi amb la càpsula cefàlica.
* Hipofaringe. Part dorsal.
* Paragloses. Part apical.
* Palps labials. Projeccions laterals formades per diversos artells.

## Referències

* ↑ «Els insectes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 octubre 2021].
# Formació de l'Argila de Londres

L'Argila de Londres és un dipòsit marí conegut pels seus fòssils. És el jaciment més important de l'Ipresià del sud d'Anglaterra, i l'únic lloc d'Europa on es troba una varietat de fòssils vegetals de l'Eocè inferior.
L'argila fou dipositada en un mar que arribava als dos-cents metres de profunditat a la seva regió oriental. S'han trobat fins a cinc cicles de deposició (representant una transgressió seguida per una reducció de la profunditat del mar), sobretot a la regió occidental, més somera. Cada cicle comença amb material bast (incloent-hi còdols de sílex arrodonits) i acaba amb una argila cada vegada més sorrenca.
Els fòssils d'animals inclouen bivalves, gastròpodes, nàutils, cucs de tub, estrelles amb potes espinoses, crancs, llagostes, peixos (incloent-hi dents de tauró i de rajada), rèptils (especialment tortugues), i rars exemplars d'ocells. També s'hi han trobat alguns fòssils de mamífers.
Hi són abundants els fòssils de plantes, incloent-hi fruits i llavors. Fa gairebé tres segles que es recullen fòssils vegetals de l'Argila de Londres, i se n'han descrit unes 350 espècies. Això fa que la flora de l'Argila de Londres sigui una de les més diverses en fruits i llavors fòssils.

## Referències

* ↑ Sumbler, M.G.. British regional geology : London and the Thames Valley. (en anglès). 4a edició. Londres: HMSO, 1996. ISBN 0-11-884522-5.
* ↑ Collinson, Margaret E. Fossil plants of the London Clay. The Palaeontological Association, 1983, p. 122 (Field Guides to Fossils núm. 1).
# Formació del Green River

La Formació del Green River és una formació geològica que s'estén al nord de Utah, l'oest de Colorado i el sud-oest de Wyoming (Estats Units). Conté dues zones distintes de fangs llimosos molt fins, que destaquen per la seva conservació d'una gran diversitat de fòssils complets i detallats. La zona més productiva – anomenada zona de 18 polzades – consisteix en una sèrie de varves i capes laminades de fang que contenen molts peixos i altres fòssils i representa uns quatre mil anys de dipòsits. La segona zona fossilífera és una capa no laminada d'una mica menys de dos metres de gruix que també conté fòssils detallats, però és més difícil extreure'ls perquè no es compon de làmines separables.

## Referències

* ↑ http://www.ucmp.berkeley.edu/tertiary/eoc/greenriver.html
# Shō

El shō (笙) és un instrument musical de llengüeta lliure tradicional japonès construït a partir de canyes de bambú. Va ser introduït al japó des de la Xina durant l'era Nara, tot i que algunes investigacions diuen que van ser durant el període Heian. És un instrument descendent del Sheng. Consisteix en 17 tubs de bambú, dos dels són silenciosos. Es diu que el so de l'instrument imita el crit del fènix i és per aquest motiu que es conserva el silenci en els dos últims tubs del Shō, com un element estètic, representen les ales de l'animal. Com passa amb el seu parent xinès Sheng, els tubs estan curosament afinats amb una mica de cera. Ja que la humitat en els tubs es pot acumular i això dificulta la netedat del seu so. El sho és un dels tres principals instruments de vent utilitzats en el conjunt de gagaku, la música cortesa del Japó imperial.
El sho ha estat popularitzat recentment per artistes com l'alemany Stephan Micus (als àlbums Implosions, Life i Ocean) i la islandesa Björk, qui l'utilitza com a instrument principal en les seves tres cançons del seu àlbum "Drawing Restraint 9", banda sonora de la pel·lícula del mateix nom de l'artista multimèdia Matthew Barney, sobre la cultura japonesa i contra la caça de les balenes. Les tres cançons són interpretades per Mayumi Miyata, una de les més destacades intèrprets japoneses del sho.
També el compositor americà John Cage va crear diverses obres de música per ser interpretades amb el sho per Mayumi Miyata, poc temps abans de la seva mort.
# Cryptopone

Cryptopone és un gènere de formigues de la subfamília dels ponerins (Ponerinae). Té una distribució mundial, incloent-hi la península Ibèrica, amb especial diversitat a Àsia.

## Espècies

El gènere Cryptopone inclou 23 espècies; a la península Ibèrica hi viu una, Cryptone ochracea.
* Cryptopone arabica Collingwood & Agosti, 1996
* Cryptopone butteli Forel, 1913
* Cryptopone crassicornis (Emery, 1897)
* Cryptopone fusciceps Emery, 1900
* Cryptopone gigas Wu & Wang, 1995
* Cryptopone gilva (Roger, 1863)
* Cryptopone gilvagrande Branstetter & Longino, 2022
* Cryptopone gilvatumida Branstetter & Longino, 2022
* Cryptopone guatemalensis (Forel, 1899)
* Cryptopone jinxiuensis Zhou, 2001
* Cryptopone motschulskyi Donisthorpe, 1943
* Cryptopone nicobarensis Forel, 1905
* Cryptopone ochracea (Mayr, 1855)
* Cryptopone pseudogigas Zhou & Zheng, 1997
* Cryptopone recticlypea Xu, 1998
* Cryptopone rotundiceps (Emery, 1914)
* Cryptopone sauteri (Wheeler, 1906)
* Cryptopone sinensis Wang, 1992
* Cryptopone subterranea Bharti & Wachkoo, 2013
* Cryptopone taivanae (Forel, 1913)
* Cryptopone tengu Terayama, 1999
* Cryptopone testacea Emery, 1893
* Cryptopone typhlos (Karavaiev, 1935)

## Referències

* 1 2 «Hormigas.org - Género Cryptopone» (en castellà). [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Cryptopone - AntCat» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2023].
# Cuando la miro

Cuando la miro és una pel·lícula dramàtica argentina de 2022 dirigida, escrita i protagonitzada per Julio Chávez.
La cinta va ser nominada a millor actriu per la interpretació de Marilú Marini en la 71a edició dels Premis Cóndor de Plata.

## Argument

Javier, un artista plàstic amb una vida sense sobresalts, emprèn un estrany projecte: filmar a la seva mare, una dona enigmàtica i distant. Ell no és cineasta i improvisa aquesta tasca, que propiciarà una inesperada connexió entre tots dos.

## Repartiment

* Julio Chávez com Javier
* Marilú Marini com Elena
* Claudio da Passano
* Silvia Kutika

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Premi | Data | Categoria | Nominat | Resultat |
| Premis Cóndor de Plata | 22 de maig de 2023 | Millor actriu | Marilú Marini | Nominat |
| Premis Sur | 28 d'agost de 2023 | Millor actriu | Marilú Marini | Nominat |
| Premis Sur | 28 d'agost de 2023 | Millor direcció d'art | Mariela Rípodas | Nominat |
| Premis Sur | 28 d'agost de 2023 | Millor disseny de vestuari | Jimena Bordes i Laura Donari | Nominat |

## Referències

* ↑ Crítica de "Cuando la miro", Julio Chávez debuta en la dirección con una historia catártica, Escribiendo Cine
* ↑ "Cuando la miro", documental familiar que se muerde la cola, Página/12
* 1 2 «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Ya están las nominaciones a los Premios Sur del cine argentino». Clarín, 07-08-2023 [Consulta: 16 agost 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Making Of de la pel·lícula a YouTube
* Cuando la miro a Cine Nacional
# Cumann na nGaedhael

El Cumann na nGaedhael (traduït del gaèlic irlandès com Societat dels irlandesos) fou un partit polític de l'Estat Lliure d'Irlanda. El 1900 Arthur Griffith i William Rooney va fundar un grup amb aquest nom per tal d'aplegar tots els clubs republicans, i que el 1905 es va unir a altres grups per a fundar el Sinn Féin.
Posteriorment, el 27 d'abril de 1923 es va fundar un nou partit amb els diputats del Sinn Féin partidaris del Tractat Angloirlandès després de la guerra civil irlandesa. El cap fou William T. Cosgrave, després de la mort de Michael Collins i Arthur Griffith el 1922. Es presentà a les eleccions al Dáil Éireann de 1923 i va obtenir 63 escons, i fins al 1932 va encapçalar tots els governs de l'Estat Lliure d'Irlanda.
Va acceptar la partició d'Irlanda i va dur a terme una política de construcció d'infraestructures i l'establiment d'An Garda Síochána, però també van prendre decisions impopulars, com una política fiscal conservadora i l'augment de l'edat per a cobrar pensió. Això provocaria que a les eleccions al Dáil Éireann de juny de 1927 perdés molts vots a favor del Fianna Fáil. Però l'assassinat a mans de l'IRA del ministre Kevin O'Higgins i l'entrada al Dáil del Fianna Fáil provocà les eleccions al Dáil Éireann de setembre de 1927, en les que va recuperar bona part dels seus escons.
El seu comerç es va caracteritzar per desenvolupar una sanitat pública i el lliure comerç, però l'Estat Lliure es va veure fortament afectat per la Gran depressió i com a resultat va perdre les eleccions al Dáil Éireann de 1932. Des del 1933 va mantenir converses amb el Partit Nacional de Centre i els Blueshirts per a fundar el setembre de 1933 el nou partit Fine Gael.

## Resultats electorals
### Dáil Éireann

| Any | Líder | Vots | % | Escons | ± | Pos. | Govern |
| 1923 | W. T. Cosgrave | 410,695 | 39.0% | 63 / 153 | 5 | 1r | Minoria |
| 1927 (I) | W. T. Cosgrave | 314,703 | 27.4% | 47 / 153 | 16 | 1r | Minoria |
| 1927 (II) | W. T. Cosgrave | 453,028 | 38.7% | 62 / 153 | 15 | 1r | Minoria |
| 1932 | W. T. Cosgrave | 449,506 | 35.3% | 57 / 153 | 5 | 2n | Oposició |
| 1933 | W. T. Cosgrave | 422,495 | 30.5% | 48 / 153 | 9 | 2n | Oposició |

### Seanad Éireann

| Any | Vots | % | Escons | ± | Pos. |
| 1925 | 126,218 | 41.3% | 14 / 60 | 1 | 1r |

## Referències

* Tomás O'Riordan, Arthur Griffith Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., Multitext Project in History. The Pursuit of Sovereignty & the Impact of Partition, 1912–1949.
# Current Contents

Current Contents és una base de dades bibliogràfica d'alerta ràpida, publicada per l'empresa Clarivate Analytics (anteriorment, per l'Institut for Scientific Information i Thomson Reuters). Es publica en línia i en paper, en diverses seccions especialitzades.

## Història

Current Contents es va publicar primer en paper, en una edició única, dedicada a la biologia i la medicina. Més tard, van aparèixer seccions d'altres matèries. En un principi, consistia en la reproducció de les portades d'uns quants centenars de les principals revistes científiques de qualitat. Es publicava setmanalment informant dels articles que hi havien a les portades de les revistes que havien aparegut unes quantes setmanes abans, un temps molt més curt en comparació amb qualsevol altre servei que estigués disponible en aquell moment. Només contenia un índex d'autors i un de paraules clau sense controlar. També contenia les adreces dels autors i així els lectors poguessin demanar-los còpies dels articles citats.

## Situació actual

Tot i que encara es publica en paper, Current Contents es troba disponible en línia com una de les bases de dades incloses a la ISI web of knowledge, de Clarivate Analytics, amb actualitzacions diàries, i també a través d'altres distribuïdors de base de dades.

### Edicions

Les edicions actuals de Current contents són les següents:
* Current contents agricultural, biological, and environmental sciences
* Current contents arts and humanities
* Current contents clinical practice
* Current contents engineering, technology, and applied sciences
* Current contents life sciences
* Current contents physical chemical and earth sciences
* Current contents social & behavioral sciences

## Referències

* 1 2 3 «Current Contents Connect» (en castellà). Glosario de términos bibliotecarios. wordpress. [Consulta: 22 desembre 2023].

## Bibliografia

* Hunt, C.D. Information sources in science and technology. 3rd ed. Libraries Unlimited, 1998. ISBN 1-56308-528-3.

## Enllaços externs

* Current Contents Connect Arxivat 2018-05-08 a Wayback Machine.