OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tetanospasmina

La tetanospasmina és la neurotoxina produïda per l'espora vegetativa de Clostridium tetani en condicions anaeròbiques, causadora del tètanus. Es desconeix la seva funció en el sòl, que és on es troben normalment les espores de Clostridium. També es coneix con toxina espasmogènica, toxina Tetànica o TeTx o TENT. La tetanospasmina entra en el sistema nerviós per l'espai intersinàptic i migra a través dels axons fins al sistema nerviós central, mitjançant un transport axonal retrògrad.
La tetanospasmina és químicament un pèptid de 150 kDa de pes molecular. Està formada per dues subunitats, la subunitat pesada o cadena B, de 100 kDa, i la lleugera o cadena A de 50 kDa. La subunitat lleugera o cadena A actua en el citosol com una zenc endopeptidasa (proteasa), que ataca la VAMP o proteïna de membrana associada a vesícules. La subunitat pesada està formada per dos dominis, el de translocació de la membrana (extrem aminoterminal), que forma canals iònics en la membrana cel·lular, i l'extrem carboxiterminal, d'unió al ganglis C. El domini carboxiterminal es subdivideix en dos dominis, el BCN, que no participa en la unió de la toxina a la membrana, i el HCC, el d'unió a membrana.
El mecanisme d'acció de la tetanospasmina inhibeix l'alliberament a l'espai intersinàptic de neurotransmissors com l'àcid gamma-aminobutíric (GABA) i la glicina, mitjançant la proteòlisi del sinaptobrevina. A conseqüència d'això, apareix una perillosa hiperactivitat en els músculs, sensibles al més mínim estímul, o en argot, es produeix un error dels reflexos motors per estimulació sensorial. Com a resultat apareixen contraccions generalitzades de músculs agonistes i antagonistes, produint espasmes coneguts com a espasmes tetànics o tetanització. Els espasmes tetànics poden passar d'una forma distintiva anomenada opistòton, i pot ser prou greu com per produir fractures d'ossos llargs. Els nervis més curts són els primers afectats, cosa que comporta l'aparició de risus sardonicus com símptomes primerencs. La unió de la tetanospasmina a les neurones és irreversible i la funció nerviosa només pot restaurar mitjançant el creixement de nous terminals i noves sinapsis.
La tetanospasmina s'usa per produir el toxoide usat en immunització, com la vacuna antitetànica infantil. El Clostridium tetani també produeix l'exotoxina tetanolisina, d'efectes encara no gaire clars.
# Nicanor Piñole Rodríguez

Nicanor Piñole Rodríguez (Gijón, 6 de gener de 1878 - Gijón, 18 de gener de 1978) va ser un pintor asturià.

## Biografia

Amb 16 anys es va traslladar a Madrid per a començar la seva formació artística en l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. 6 anys més tard, el 1900, es va traslladar a París i Roma, per a tornar a Gijón el 1902. Participa en diverses exposicions locals i nacionals, com l'Exposició Nacional de Belles Arts. En la dècada de 1920 també envia quadres a exposicions als Estats Units. Va morir en la seva ciutat natal als pocs dies de complir 100 anys.
Onze anys després la seva vídua, Enriqueta Ceñal Costales, va donar a l'Ajuntament de Gijón més de 700 obres i objectes de l'autor, amb els quals s'inauguraria més tard el Museu Nicanor Piñole en l'antic edifici de l'Asil Pola.

## Obres

Llista no exhaustiva d'obres:
* Maternitat (1904). Museu Reina Sofia.
* Mariners al port de Gijón (1906). Museu Reina Sofia.
* Retrat del professor Camarasa (1912). Museu Reina Sofia.
* Recollint la poma (1922). Museu de Belles Arts d'Astúries.
* Primavera (1925). Museu Reina Sofia.

## Referències

* ↑ Peláez Tremols, Lucía. «Nicanor Piñole Rodríguez» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «Nicanor Piñole» (en castellà). Fundación Mapfre. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «Museo Nicanor Piñole» (en castellà). Ajuntament de Gijón. [Consulta: 21 juny 2024].
* 1 2 3 4 «Nicanor Piñole» (en castellà). Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía. [Consulta: 21 juny 2024].
* 1 2 «Recogiendo la manzana» (en castellà). Museo de Bellas Artes de Asturias. [Consulta: 21 juny 2024].
# Joan Anton Escalona

Joan Anton Escalona (segle XVIII - segle XIX) fou un organista català.
Després de superar unes dures oposicions, fou escollit organista de la Catedral de Lleida el 29 de setembre de 1786. Anteriorment, ocupà el mateix càrrec a la Catedral de Barbastre.
Joan Prenafeta fou mestre de capella de la Catedral de Lleida des del 1781 fins al 1793, quan deixà la feina per problemes de salut. No obstant això, Prenafeta formà part del jurat a les oposicions que es van convocar el mateix 1793 per trobar un nou ocupant al càrrec juntament amb Joan Anton Escalona, Geroni Gaspar i Anton Sambola.
Escalona renuncià al càrrec a la Catedral de Lleida el 1806, quan va ocupar la mateixa plaça a la Catedral de Palència. Fou Joan Ariet l'escollit, a través d'unes oposicions, l'encarregat de succeir-lo en el càrrec el 23 de setembre de 1806.

## Referències

* 1 2 Ballús Casòliva, Glòria «Magí Pontí y Ferrer (*1815; †1881): Organista, maestro de capilla, compositor y pedagogo. Materiales para su biografía» (en castellà). Cuadernos de Investigación Musical, 2023 [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ BERNARDÓ, Màrius «Escalona, Joan Anton», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 4, p. 703.
* ↑ Ballús Casòliva, Glòria. La Música a la col·legiata basílica de Santa Maria de la Seu de Manresa: 1714-1808. Dades documentals per a la seva reconstrucció amb una aproximació al repertori litúrgic conservat (tesi) (en català). Universitat Autònoma de Barcelona, 2004 [Consulta: 17 novembre 2023].
# Phyllobates

Phyllobates és un gènere de granotes verinoses, el qual conté, probablement, l'espècie més verinosa de totes: Totes les seves espècies són acolorides i varien en grau de toxicitat. Només les espècies de Phyllobates són usades per les tribus ameríndies de l'Amèrica del Sud com a font de verí per als seus dards de caça. El verí que segreguen aquestes granotes a través de la pell és la batracotoxina. Habiten des de Nicaragua fins a Colòmbia. Phyllobates contenia diverses espècies que ara es troben dins el gènere Dendrobates.
* Phyllobates aurotaenia (Boulenger, 1913)
* Phyllobates bicolor (Duméril i Bibron, 1841)
* Phyllobates lugubris (Schmidt, 1857)
* Phyllobates terribilis (Myers, Daly i Malkin, 1978)
* Phyllobates vittatus (Cope, 1893)
* Phyllobates terribilis
* Phyllobates bicolor
* Phyllobates lugubris
* Phyllobates vittatus

## Referències

* ↑ Duméril i Bibron, 1841, Erp. Gen., 8: 637
* ↑ «Phyllobates (Genus)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 13 de març 2014. [Consulta: 30 març 2010].
* ↑ Amphibian Species of the World 5.3 (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ AmphibiaWeb (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ CITES (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
* Toxic Animals Around the World (anglès)
# István Pelle

István Pelle (Budapest, Imperi Austrohongarès, 26 de juliol de 1907 - Buenos Aires, Argentina, 6 de març de 1986) fou un gimnasta artístic hongarès, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 26 de juliol de 1907 a la ciutat de Budapest, que en aquells moments era la capital de l'Imperi Austrohongarès i que avui dia és la capital d'Hongria. Va morir el 6 de març de 1986 a la ciutat de Buenos Aires, capital de l'Argentina.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on va finalitzar desè en la prova masculina per equips, dissetè en la prova de barres paral·leles i vint-i-dosè en la prova individual com a resultats més destacats.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units) va aconseguir guanyar quatre medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova d'exercici de terra i cavall amb arcs, i la medalla de plata en la prova individual i en la prova de barres paral·leles. Així mateix aconseguí finalitzar quart en la prova per equips i de tumbling, així com sisè en la prova de salt sobre cavall, aconseguint sengles diplomes olímpics.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi) finalitzà setè en la prova d'equips, dotzè en al prova de barres paral·leles, dissetè en la prova de cavall amb arcs i divuitè en la prova individual com a resultats més destacats.
Al llarg de la seva carrera aconseguí una medalla d'or en el Campionat del Món de gimnàstica artística.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – István Pelle». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 6 novembre 2023].
# István Szívós, Jr.

István Szívós, Jr. (Budapest, 24 d'abril de 1948 - Budapest, 10 de novembre de 2019) va ser un jugador de waterpolo hongarès, guanyador de quatre medalles olímpiques, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on aconseguí guanyar la medalla de bronze amb la selecció hongaresa en guanyar a la final de consolació a la selecció italiana. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (República Federal d'Alemanya) va aconseguir guanyar la medalla de plata en finalitzar segon a la lligueta final. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) aconseguí guanyar la medalla d'or en la lligueta final. Tornà participà en la competició olímpica en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on aconseguí guanyar una nova medalla de bronze.
En la seva carrera activa va arribar a disputar més de 500 partits de waterpolo en la lliga nacional, aconseguint 9 títols de lliga, 5 copes d'Hongria i 2 copes d'Europa. En retirar-se de la competició passà a dirigir el Ferencvaros, amb el qual aconseguí dos títols de lliga.
Al llarg de la seva carrera va guanyar, així mateix, 3 medalles en el Campionat del Món de waterpolo, destacant la medalla d'or aconseguida el 1973. També va guanyar tres medalles en el Campionat d'Europa de waterpolo, destacant les medalles d'or els anys 1974 i 1977.
El 1996 va ser inclòs a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Elhunyt Szívós István» (en hungarian). Magyar Hirlap, 10-11-2019.
* 1 2 3 «Olympedia – István Szívós, Jr.». [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «ISTVAN SZIVOS, JR. (HUN) 1996 Honor Water Polo Player». International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 4 juny 2016. [Consulta: 6 maig 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) www.ishof.org - István Szivós, Jr. Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine.
# Arum

Arum és un gènere de plantes angiospermes de la família de les aràcies, les seves espècies són natives d'una zona que abasta des de Europa fins a l'oest de la Xina i del nord d'Àfrica. Les plantes d'aquest gènere es caracteritzen per una mena d'inflorescència anomenada espàdix amb una gran bràctea que protegeix la flor.
Algunes espècies d'Arum tenen aplicacions medicinals i són plantes de venda regulada.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 a l'obra Species Plantarum de Carl von Linné.

### Espècies

Dins d'aquest gènere es reconeixen les següents espècies:
* Arum apulum (Carano) P.C.Boyce
* Arum besserianum Schott
* Arum concinnatum Schott
* Arum creticum Boiss. & Heldr.
* Arum cylindraceum Gasp.
* Arum cyrenaicum Hruby
* Arum dioscoridis Sm.
* Arum euxinum R.R.Mill
* Arum gratum Schott
* Arum hainesii Riedl
* Arum hygrophilum Boiss.
* Arum idaeum Coustur. & Gand.
* Arum italicum Mill. - sarriassa
* Arum jacquemontii Blume
* Arum korolkowii Regel
* Arum lucanum Cavara & Grande - rapa de Lluc
* Arum maculatum L. - àrum maculat
* Arum megobrebi Lobin, M.Neumann, Bogner & P.C.Boyce
* Arum nigrum Schott
* Arum orientale M.Bieb.
* Arum palaestinum Boiss.
* Arum pictum L.f. - rapa blava
* Arum purpureospathum P.C.Boyce
* Arum rupicola Boiss.
* Arum sintenisii (Engl.) P.C.Boyce

### Híbrids

Es coneix un híbrid:
* Arum × sooi Terpó

## Galeria

* Sarriassa (Arum italicum)
* Sarriassa amb fruits
* Rapa blava (Arum pictum)
* Arum creticum de Creta
* Arum palaestinum
* Arum maculatum
* Arum orientale

## Referències

* 1 2 3 4 «Arum» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 22 juliol 2022].
* ↑ Ministeri de Sanitat i Consum «ORDRE SCO/190/2004, de 28 de gener, per la qual s'estableix la llista de plantes la venda al públic de les quals queda prohibida o restringida per raó de la seva toxicitat. («BOE» 32, de 6-2-2004.)». BOE, 16-02-2004, pàg. 1047-1052.
* ↑ «Arum italicum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «Arum lucanum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «Arum maculatum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «Arum pictum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Taxonomia - Arum
* Arum cyrenaicum - Fruits
* Sarriassa (Arum italicum) Arxivat 2010-06-22 a Wayback Machine.
* Jardi Botanic de la Universitat de Valencia
* Herbari virtual - Arum pictum L. subsp. sagittifolium
# Iugoslàvia al Festival d'Eurovisió de Joves Músics

Iugoslàvia va participar quatre vegades al Festival d'Eurovisió de Joves Músics, va debutar el 1986 i va fer aparicions a tots els concursos fins a l'últim el 1992.

## Participacions
### Llegenda

| Any | Seu | Artista | Instrument | Final | Semifinal |
| 1986 | Copenhaguen | Aleksandar Madžar | Piano | - | - |
| 1988 | Amsterdam | Violeta Smailovic | Violí | No es va classificar | - |
| 1990 | Viena | Dejan Božić | Violoncel | No es va classificar | - |
| 1992 | Brussel·les | Ognjen Popović | Clarinet | No es va classificar | - |

## Referències

* ↑ Union (EBU), European Broadcasting. «Eurovision Young Musicians» (en anglès), 23-02-2022. [Consulta: 1r març 2024].

## Vegeu també

* Sèrbia al Festival d'Eurovisió de Joves Músics
# Dret d'Anglaterra

El Dret d'Anglaterra és l'ordenament jurídic que regeix en el territori d'Anglaterra i Gal·les, i que ha servit com base dels sistemes jurídics actuals basats en el Dret anglosaxó. El Dret d'Anglaterra va ser exportat als països membres de la Commonwealth en els temps en els quals es desenvolupà i es va mantenir l'Imperi Britànic, i forma la base de la jurisprudència de la majoria d'eixos països.
El Dret d'Anglaterra anterior a la Guerra de la Independència dels Estats Units encara forma part del Dret dels Estats Units, excepte pel cas de l'estat de Louisiana, i suposa la base de molts costums i procediments legals americans a pesar de no tenir jurisdicció ja en eixos territoris.
En sentit estricte, el Dret d'Anglaterra és aquell que aplica dins de la jurisdicció d'Anglaterra i de Gal·les. No obstant això, i després del desenvolupament d'una Assemblea pròpia en el país de Gal·les, la legislació que sorgeix d'aquesta institució és d'aplicació únicament per a les competències definides en l'Estatut de Govern de Gal·les de l'any 2006. En qualsevol cas, aquesta legislació forma part d'un únic ordenament jurídic indivís que és el compost pel d'Anglaterra i Gal·les.
L'essència del common law anglès és que el Dret emana de la jurisprudència creada pels jutges i tribunals, que aplicant el sentit comú i els seus coneixements de Dret creguen precedents (stare decisis) als fets que se'ls plantegen. Una decisió de la més alta cort d'apel·lació, que en el cas del Dret d'Anglaterra és la Cambra dels Lords, vincula a tots els jutges i tribunals inferiors, que han de seguir amb les directrius marcades. Per exemple, no existeix cap llei a Anglaterra que declare expressament que l'assassinat és il·legal, sinó que es tracta d'un delicte de common law. Per eixe motiu, a pesar de no haver una llei que ho prohibisca, eixe tipus d'actes és il·legal sota l'autoritat constitucional de les corts i les seues decisions prèvies.
Per altra banda, el common law pot ser modificat pel parlament a través de la seua legislació. Per exemple, en el cas de l'assassinat s'atenuà la pena capital que implicava antigament i es va substituir per la cadena perpètua.
A més, Anglaterra i Gal·les són països constituents del Regne Unit, que al seu torn és membre de la Unió Europea, sent el Dret comunitari un ordenament jurídic d'aplicació en tots els seus països membres. Atès que la Unió Europea està formada principalment per països el Dret dels quals es basa en el Dret continental, aquest sistema jurídic també té la seua aplicació a Anglaterra i Gal·les per aquesta via. Per la seua banda, el Tribunal de Justícia de la Unió Europea és el competent a l'hora de dictar les directrius supranacionals per a interpretar el Dret comunitari.

## Referències

* ↑ «Pàgina del Govern de Gal·les», 15-04-2008. Arxivat de l'original el 2009-02-11. [Consulta: 20 agost 2009].
# Ostenfeld (Husum)

Ostenfeld (frisó septentrional Aastenfäil, danès Østerfjolde, jutlandès meridional Østenfjolj) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 12 kilòmetres de Husum, i limita amb Wittbek al nord, amb Oldersbek a l'oest i amb Winnert al sud.
# Iuri Sedikh

Yuriy Sedykh (en ucraïnès: Юрій Сєдих; en rus: Ю́рий Седы́х) (Novotxerkassk, Unió Soviètica 1955 – 14 de setembre de 2021) fou un atleta soviètico-ucraïnès, especialista en llançament de martell i guanyador de tres medalles olímpiques. Des del 1986 ostenta el rècord del món de l'especialitat amb un llançament de 86,74 metres.

## Biografia

Va néixer l'11 de juny de 1955 a la ciutat de Novotxerkassk, població situada a l'óblast de Rostov, que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui dia forma part de Rússia.
Es casà, en primeres núpcies, amb la velocista i campiona olímpica Liudmila Kondratieva. En segones núpcies es casà amb la llançadora de martell i campiona olímpica Natàlia Lisovskaia, amb la qual tingueren Aleksia Sedikh, campiona de martell en els Jocs de la Joventut.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de llançament de martell amb un tir de 77.52 metres, establint així un nou rècord olímpic. Aconseguí repetir el seu títol en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on va establir un nou rècord del món amb un tir de 81.80 metres. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) a conseqüència del boicot polític organitzat pel seu país, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar la medalla de plata per darrere del seu compatriota Serguei Litvinov.
Al llarg de la seva carrera va guanyar dos medalles al Campionat del Món d'atletisme, una d'elles d'or, i tres títols en el Campionat d'Europa d'atletisme.
El rècord mundial de Sedikh de 1986 s'ha destacat per la seva longevitat i per estar fet en "uns anys en què l'atletisme començava a adonar-se de l'escalada del consum de drogues que millorava el rendiment". En el llibre The Rodchenkov Affair, publicat el 2020 per Grigory Rodchenkov va declarar que Sedikh era un gran consumidor d'esteroides, cosa que Sedikh va negar.

## Millors marques

* Llançament de martell. 86,74 metres (1986)

## Referències

* ↑ «Le recordman du monde du marteau Youri Sedykh est décédé», 14-09-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ IAAF World Athletics Championships. Doha 2019. Statistics Handbook. Doha: IAAF, 2019, p. 693 [Consulta: 31 gener 2024].
* 1 2 3 «Olympedia – Yury Sedykh». [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 «Седых Юрий Георгиевич». [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 «СЕДЫХ Юрий Георгиевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 «Yuriy Sedykh, hammer world record holder, dies at 66» (en anglès), 14-09-2021. [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ Dr Grigory, Rodchenkov. The Rodchenkov Affair. United Kingdom: WH Allen, 2020, p. 37–39. ISBN 9780753553329.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 11 febrer 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Iuri Sedikh
# Sönnebüll

Sönnebüll (frisó septentrional Säänebel, danès Sønnesbøll) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a mig camí entre Husum i Niebüll. El 31 de desembre del 2023 tenia 296 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
# Elisa Moreu Carbonell

Elisa Moreu Carbonell (Osca, Aragó, 1971) és una jurista, administrativista i professora universitària aragonesa.
És catedràtica de Dret administratiu de la Universitat de Saragossa, sent la primera dona catedràtica en aquesta àrea de la història de la Universitat de Saragossa.
És professora titular de Dret administratiu a la Universitat de Saragossa des de l'any 2005. Va ser consellera del Consell Consultiu d'Aragó nomenada pel Govern d'Aragó (2017-2023).
Es va llicenciar en Dret en la Universitat de Saragossa en 1994. Posteriorment va obtenir el doctorat en Dret en 1999 en la Universitat de Saragossa, amb la tesi "Anàlisi jurídica del domini públic miner. Crisi del model i proposta de revisió", dirigida pel catedràtic José Bermejo Vera, i amb Rafael Entrena Cuesta i Eduardo García de Enterría al tribunal doctoral. Va ser premiada amb el Premi de Dret Públic "Gascó i Marín", atorgat per l'Acadèmia Aragonesa de Jurisprudència i Legislació, i amb el Premi Societat Hullera Basc Lleonesa 2000 a la millor tesi doctoral, convocat per la Reial Acadèmia de Doctors d'Espanya, per la seva tesi doctoral.
Des de l'any 2005 és professora titular de Dret Administratiu de la Universitat de Saragossa. És membre de l'Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues (AMIT) i integrant de la Xarxa Ciclojuristas.
L'any 2017 va ser nomenada Consellera del Consell Consultiu d'Aragó pel Govern d'Aragó.
L'any 2024 Moreu va ser nomenada catedràtica de dret administratiu, convertint-se en la primera dona catedràtica de dret administratiu de la història de la Universitat de Saragossa.

## Referències

* ↑ «Elisa Moreu Carbonell – IPH» (en castellà). [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «Elisa Moreu: 'No existe una normativa específica sobre el fracking'» (en castellà), 18-10-2013. [Consulta: 5 març 2024].
* 1 2 «Elisa Moreu Carbonell, nueva Catedrática de Derecho Administrativo | Facultad de Derecho» (en castellà), 13-03-2024. [Consulta: 4 maig 2024].
* 1 2 «El Consejo Consultivo de Aragón, renovado por completo» (en castellà), 28-03-2017. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ Moreu Carbonell, Elisa. Análisis jurídico del dominio público minero. Crisis del modelo y propuesta de revisión (Tesi) (en castellà). Universidad de Zaragoza, 1999.
* ↑ «BOE.es - BOE-A-2005-17432 Resolución de 5 de octubre de 2005, de la Universidad de Zaragoza, por la que se nombra Profesora titular de Universidad a doña Elisa Moreu Carbonell.». [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «Elisa Moreu analiza los riesgos jurídicos de la inteligencia artificial en 'La Tribuna de la Cultura'». [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ EFE. «El Nuevo Consejo Consultivo se compromete un trabajo serio, responsable y esforzado» (en castellà), 12-04-2017. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ 20minutos. «El nuevo presidente del Consejo Consultivo compromete un trabajo "recto y serio"» (en castellà), 12-04-2017. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «Renovación del Consejo Consultivo de Aragón» (en castellà). [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ «BOE-A-2024-7915 Resolución de 10 de abril de 2024, de la Universidad de Zaragoza, por la que se nombra Catedrática de Universidad a doña Elisa Moreu Carbonell.». [Consulta: 4 maig 2024].