OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Protèids

Els protèids (Proteidae) són una família d'amfibis urodels. La major part de les espècies són endèmiques de l'Amèrica del Nord on es coneixen amb el nom de "mudpuppies", és a dir "cadells del fang". Aquest nom es va originar en el folclore local dels llocs on es troben que diu que poden bordar com els cadells. Sovint són enxampats pels pescadors amb canya, sobretot durant la pesca en basses gelades. Representen un tipus d'amfibi molt antic que data del Plistocè, en el que els adults conserven les brànquies externes. Llur hàbitat natural són rius i basses; passen tota la vida a l'aigua. L'únic representant a Europa d'aquesta família és l'olm (Proteus anguinus), que viu a les coves càrstiques d'Eslovènia.

## Referències

* ↑ Lanza, B., Vanni, S., i Nistri, A. (1998). Cogger, H.G. i Zweifel, R.G.. ed. Encyclopedia of Reptiles and Amphibians. San Diego: Academic Press. pp. 70–71. ISBN 0-12-178560-2
* ↑ «Mudpuppy». Arxivat de l'original el 2007-06-14. [Consulta: 4 juny 2010].
* ↑ Eycleshymer, A.C. 1906. The habits of Necturus maculosus. The American Naturalist 40(470):123-136.
* ↑ Duellman, W.E. and L. Trueb. 1986. Biology of Amphibians. McGraw Hill, New York, NY. 670pp.
* ↑ Harris, J.P., Jr. 1959. The natural history of Necturus: II. Field and Laboratory 27(2):71-77.

## Enllaços externs

* Tree of Life: Proteidae
# Eustatisme

L'eustatisme (es eustatismo; fr eustatisme; en eustatism), fenomen que es deriva de processos geològics, implica modificacions en els nivells dels oceans. L'augment, anomenat transgressió, resulta de processos com l'acumulació de sediments, la fusió de glaceres, la formació de serralades oceàniques a causa de la tectònica, o canvis en l'isostàsia. La disminució, coneguda com a regressió, pot ser provocada per enfonsaments de conques sedimentàries per efecte de forces tectòniques o per la formació de glaceres.
L'eustatisme diastròfic crea superfícies d'erosió com a resultat de les oscil·lacions del nivell del mar relacionades amb moviments eustàtics causats per canvis en l'isostàsia, mentre que el glacioeustatisme es deu específicament a la fusió o formació de glaceres.
En el camp científic de l'estratigrafia, s'usa el terme eustàsia.
S'anomena glacioeustatisme les fluctuacions del nivell marí, en el conjunt dels oceans, per les modificacions del volum d’aigua de les glaceres continentals. Com a exemple, la glaciació de Würm és eloqüent ja que en aquest període glacial la massa de les aigües marines es van evaporar i successivament es van congelar damunt dels continents, cosa que va fer baixar el nivell del mar uns 120 metres. El tectonoeustatisme fa referència al canvi del nivell mitjà de l’oceà per la variació de la capacitat de les conques oceàniques produïda per moviments diastròfics. El termoeustatisme es refereix al canvi del nivell mitjà de l’oceà per causa de la oscil·lació de la temperatura de l’aigua de la mar i del clima.

## Canvis recents

Les dades apunten que el canvi global del nivell del mar (eustàtic) s'ha incrementat durant els darrers 100 anys i que actualment és dins l'interval de 0,10 a 0,20 metres. Aquests valors són lleugerament superiors a les prediccions aportades anteriorment. El canvi eustàtic del nivell del mar s'esdevé pels canvis en la densitat o en la massa total d'aigua, estretament relacionades amb el clima. La densitat s'altera per l'expansió tèrmica produïda per l'oceà escalfat. Es preveu que aquesta expansió tèrmica afectarà el nivell del mar en els propers 100 anys. A causa de la gran capacitat tèrmica de l'oceà, aquesta inèrcia s'allargaria encara durant segles malgrat que s'hagués estabilitzat el clima.

## Referències

* ↑ «eustatisme». Termcat-Diccionari de geografia física, 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* 1 2 «eustatisme». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «eustatisme». Diccionari de Geologia, IEC, 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «eustatisme». CIT, Terminologia de ciències i tecnologia, Diccionari General DCT, 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* 1 2 «Changes in Sea Level». The Intergovernmental Panel on Climate Change. UN, 2012. [Consulta: 15 octubre 2021].

## Bibliografia

* K.O. Emery; David G. Aubrey. Sea Levels, Land Levels, and Tide Gauges (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012, p. 238. ISBN 1461391016, 9781461391012.
# Josep Maria Santacreu Marginet

Josep Maria Santacreu Marginet (Santa Creu de Joglars, 8 de febrer de 1927 - 20 de maig de 2017) fou un empresari i polític català. Va participar en la fundació d'Alianza Popular, amb Manuel Fraga i Manuel Milián Mestre, amb altres antics governants del règim franquista, i se’l va considerar l'home de Manuel Fraga a Catalunya.

## Biografia

Va començar amb l'agricultura i la ramaderia, fins i tot va comprar una farinera, però va fer fortuna amb la compravenda d'automòbils d'importació, origen dels concessionaris J. Santacreu, i amb l'immobiliari. Va ser conseller d'empreses periodístiques i de bancs, com el Banc Mercantil de Manresa, entre d'altres. Va ser president del Banco de Huesca i gerent de J. Santacreu, SA, Finques agrícoles i ramaderes, membre del Patronat de l'Hospital del Càncer i conseller de la Universitat Abat Oliba.
Del 1975 al 1980, fou propietari del Diari de Barcelona, amb una direcció erràtica que va portar a la seva desaparició i va participar en la fundació d'El País del qual en va controlar un 10% en els inicis.
Especialitzat en temàtica agrícola, fou president de la comissió d'agricultura d'Aliança Popular a Barcelona. Amb aquest partit fou elegit diputat per la circumscripció de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 i fou membre de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca del Parlament de Catalunya. El 2005 fou membre del patronat de la "Fundación Manuel Fraga Iribarne".
Després de la seva mort, la gestió de les seves empreses recau en Elena Batista de Miguel, esposa del seu únic fill Ignasi Santacreu, mort el 2024.

## Obres

* Grandeza y servidumbre del hereu (1979) Ed. Auditor, ISBN 9788430015382
* Inquietudes de un hombre de la calle (1970), Departamento de Relaciones Públicas de J.M. Santacreu
* Preocupaciones económicas y sociopolíticas (1978)
* Monólogo de un agricultor (1982)
* Panorámica de un derrumbamiento (1984)
* Els problemes del camp a Catalunya (1995)

## Referències

* 1 2 3 4 «Successió en el grup hoteler i immobiliari Santacreu, creat per un fundador del PP», 18-09-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 103
* ↑ «El declivi del Diari amb Santacreu». Diari de Barcelona, 2020.
* ↑ Ordre de la Xunta de Galicia de 2005 on apareix el seu nom
* ↑ «Obres al Catàleg de la Biblioteca de Catalunya». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 maig 2021].

## Enllaços externs

* Perfil de candidat a La Vanguardia, 2 de maig de 1984
# Josep Martínez i Vinaròs

Josep Martínez i Vinaròs (Olesa de Montserrat, 13 de setembre de 1937 - Sabadell, 13 de maig de 2019), fou un compositor català de sardanes i cobles.
Cursà estudis musicals a l’Escola Municipal de Música de Sabadell amb els mestres Salvador Uyà i Iu Alavedra. Als 15 anys entrà a formar part de la colla sardanista Amants de la Dansa de la qual esdevingué capdanser. Més tard ballà amb la colla Mirant al Cel fins anar al servei militar on s’incorporà a la banda del regiment com a segon cap i trompeta solista.
Un accident de trànsit l’apartà de la vida sardanista fins que, als 32 anys, estiuejant a Matadepera, formà part de la comissió organitzadora de ballades i més endavant hi fundà l’Agrupació Sardanista La Mola (1981) i la colla Joventut de Matadepera. Això anà unit a un renaixement de la vocació musical i el 1983 estrenà la seva primera sardana: Matadepera dins el cor. Més endavant Julieta obtingué el 2n. Premi del concurs musical de la U.C.S. celebrat a Girona (1984).
El 2003 va crear l'entitat Sabadell més Música, amb l'objectiu de fomentar la música de cobla a la ciutat. En aquests anys també arribà a dirigir la Cobla Simfònica Catalana. En la seva obra hi figuren 32 sardanes i 12 obres simfòniques.

## Referències

* 1 2 «Martínez i Vinaroz , Josep - Músics per la Cobla». [Consulta: 11 febrer 2025].
* 1 2 «Josep Vinaròs, fundador de Sabadell més Música, mor als 81 anys». [Consulta: 11 febrer 2025].
# Josep Oliver Aixalà

Josep Oliver Aixalà (Reus, segles XIX i XX) va ser un jutge i polític reusenc del que es coneix la seva actuació, entre els anys 1870 i 1884.
D'ideologia republicana i proper al Partit Republicà Democràtic Federal, va estudiar lleis a la Universitat de Barcelona i l'any 1871 (o potser abans) era jutge municipal a Reus, càrrec que va mantenir durant la Primera República. Era també regidor a l'Ajuntament de Reus, i a l'octubre de 1874 va ser alcalde accidental per absència de l'alcalde titular Antoni Pascual Vallverdú.
El 1880 va ser nomenat alcalde de Reus, en substitució de Tomàs Abelló Llopart, nomenat per Reial Ordre, que no va voler prendre possessió del càrrec. Durant el seu mandat es va organitzar un homenatge als morts en el combat de Morell i Vilallonga, una acció bèl·lica de la Primera guerra carlina que va tenir lloc l'1 de març de 1838 als voltants dels pobles del Morell i Vilallonga quan un batalló de milicians liberals reusencs va caure en un parany dels carlins i en van morir 130. A l'acte hi van assistir alguns membres supervivents d'aquell batalló de la Milícia Nacional.
Va assistir a un míting obrer celebrat als Jardins de l'Euterpe cap a la meitat del seu mandat. Pel mes de juliol de 1881 va prendre possessió com a alcalde, també de Reial Ordre, el seu substitut, Joan Grau Ferrer.

## Referències

* ↑ Duarte i Montserrat, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 74. ISBN 8460418499.
* ↑ Boletín Oficial de la Província de Tarragona, núm. 184 de 4-VIII-1871, p. 4
* ↑ Gaceta de Madrid, núm. 267 de 24-IX-1873, p. 5
* ↑ Boletín Oficial de la Província de Tarragona, núm. 219 de 17-IX-1874, p. 4
* ↑ «Actes Municipals 1880», p. 7. Arxiu Comarcal del Baix Camp
* 1 2 3 Fort Prats, Jaume. Anales históricos de Reus desde 1860 hasta nuestros días: años 1880 a 1889. Reus: Imprenta de Celestino Ferrando, 1929, p. 6-7, 33, 34, 45.
* ↑ «Actes Municipals 1881», p. 391. Arxiu Comarcal del Baix Camp.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Antoni Pascual Vallverdú | Alcalde de Reus 1880-1881 | Succeït per: Joan Grau Ferrer |
# Plaça del Pedró

La Plaça del Pedró és un espai triangular entre els carrers del Carme i de l'Hospital, on aquests s'uneixen en el de Sant Antoni Abat, al Raval de Barcelona.
El nom prové d'un obelisc o pedró en record de Santa Eulàlia de Barcelona, que, segons la llegenda, fou crucificada en aquest lloc.

## Referències

* ↑ «El Raval recupera la plaça del Pedró amb més espai per als vianants». El Periódico de Catalunya, 05-05-2012.

## Vegeu també

* Hospital de Sant Llàtzer
* Hostal del Carme

## Enllaços externs

* Pauné, Meritxell M. «Hallan esqueletos humanos en las obras de la plaza del Pedró, en el Raval». La Vanguardia, 18-10-2011.
# Josep Rodríguez i Martínez

Josep Rodríguez i Martínez (Tortosa, 26 de juliol de 1896 - Tarragona, 8 d'agost de 1939) va ser un polític català, regidor i alcalde de Tortosa durant la Segona República i la Guerra Civil, executat víctima de la repressió durant la dictadura franquista.

## Biografia

Fuster de professió casat i amb dos fills, el gener de 1934 va ser escollit regidor de l'ajuntament de Tortosa per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). L'1 de febrer del mateix any, sent alcalde Josep Berenguer i Cros, Josep Rodríguez es va convertir en un dels quatre tinents d'alcalde de la localitat, tenint al seu càrrec la regidoria de sanitat i assistència social.
Després del cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc a la Guerra Civil, va ser nomenat president del comitè local d'ERC i el 24 d'octubre va ser escollit alcalde de Tortosa, càrrec que va exercir fins al final de la guerra en la localitat, el gener de 1939, amb un parèntesi de maig a setembre de 1937 pels enfrontaments entre anarquistes i les autoritats civils. A causa dels bombardejos, a l'abril de 1938, en convertir-se Tortosa en zona del front de guerra, el consistori municipal es va traslladar al Perelló.
En finalitzar la guerra va marxar a Barcelona, però va tornar a Tortosa poc després, quan ja les tropes franquistes ocupaven la ciutat. Va ser detingut el 5 de març de 1939 i traslladat a la presó de Pilats a Tarragona el 28 d'abril d'aquell mateix any. Allí va ser sotmès a consell de guerra sumaríssim i condemnat a mort, i fou executat el 8 d'agost. Un petit carrer de Tortosa porta el seu nom.
Arran de la Llei 11/2017, del 4 de juliol, de reparació jurídica de les víctimes del franquisme, la sentència que el condemnà és nul·la de ple dret i el tribunal de l'Auditoria de Guerra que la va emetre il·legal.

## Referències

* 1 2 Moreno Pérez, Gustau «Josep Rodríguez, alcalde màrtir de Tortosa, des de la presó de Pilats: ‘Moriré muy tranquilo de no haber hecho mal a nadie’». La Marfanta, 18-08-2024 [Consulta: 21 agost 2024].

## Bibliografia

* SUBIRATS PIÑANA, Josep: Entre Vivències, Viena, 2003. ISBN 84-8330-201-2. pp. 123-125.
* SUBIRATS PIÑANA, Josep.:Tortosa, front de guerra, Columna-Tresmall, 1996. ISBN 84-8300-184-5.
* SUBIRATS PIÑANA, Josep.: Quatre alcaldes republicans de Tortosa, 2005. ISBN 84-609-3837-9.
* SUBIRATS PIÑANA, Josep.: Pilatos 1939-1941. Prisión de Tarragona. Edit. Pablo Iglesias; reimpressió juliol de 1999 (1ª edición abril de 1993). ISBN 84-85691-71-7.
* MARTÍ, Esther.: Mort accidental d'un alcalde humil, Setmanari L'Ebre, número 989, de 21 de novembre de 1997.
# L'empleada del mes

L'empleada del mes (títol original en francès, L'employée du mois) és una pel·lícula de comèdia negra dirigida per la belga Véronique Jadin estrenada el 2021. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

L'Inès (Jasmina Douieb) es comporta com una empleada model en el seu treball com a venedora de productes de neteja, tot i que el seu treball no és reconegut ni pagat adequadament. És l'única dona a l'equip de personal d'EcoCleanPro, una empresa sexista i retrògrada. Fa el que sigui perquè tot funcioni, fins i tot reemplaçar el paper higiènic que els seus companys de feina semblen no poder fer per ells mateixos. Demana al seu cap, en Patrick (Peter Van den Begin), un augment de sou. Alimentada per la injustícia i sota la mirada de la Melody (Laetitia Mampaka), la nova becària, la situació es descontrola. Un accident fa que les dues dones hagin de combinar les seves habilitats per solucionar els problemes.

## Protagonistes

* Jasmina Douieb
* Peter Van den Begin
* Philippe Résimont
* Laurence Bibot
* Alex Vizorek
* Laetitia Mampaka

## Producció

Es tracta d'una pel·lícula de Velvet Films en coproducció amb screen.brussels, RTBF, BeTV/Voo i BNP Paribas Fortis Film Finance, amb el suport del Wallonia-Brussels Federation Film Centre.

## Festivals

La pel·lícula va ser seleccionada per a la seva estrena al Festival de Cinema de Tribeca de 2022, i va participar en el 26è Festival FanTasia del Canadà. A Espanya, es va estrenar el novembre de 2022 al Festival de Cinema de Gijón.

## Premis

* Premi d'interpretació a Jasmina Douieb i premi de Lieja al Festival Internacional de la Comèdia de Lieja (2022).

## Referències

* ↑ «L'empleada del mes». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ , <https://letterboxd.com/film/employee-of-the-month-2022/>
* ↑ Trottier, Antoine Achard, Olivier Thibodeau et Maude. «Fantasia 2022 : Partie 3» (en francès). Panorama-Cinéma. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ Cine Maldito. «Limpiando crímenes laborales: Trailer para L’employée du mois» (en castellà). [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Tráiler de L’Employée du mois, seleccionada en Tribeca» (en castellà). Cineuropa - lo mejor del cine europeo. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Employee of the Month | 2022 Tribeca Festival». Tribeca. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ DarkSkyLady. «[Tribeca Film Festival Review EMPLOYEE OF THE MONTH]» (en anglès americà). Nightmarish Conjurings, 11-06-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Véronique Jadin archivos» (en castellà). Festival Internacional de Cine de Gijón / Xixón. [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ «Employee of the Month» (en anglès). dpvwpery.preview.infomaniak.website. [Consulta: 23 novembre 2022].
# Muroïdeus

Els muroïdeus (Muroidea) formen una gran superfamília de rosegadors. Inclouen els hàmsters, jerbus petits, els ratolins i rates i molts altres parents. Ocupen una gran varietat d'hàbitats en tots els continents tret de l'Antàrtida. Algunes autoritats han classificat tots els membres d'aquest grup en una única família, la dels múrids, a causa de les dificultats a l'hora de determinar com es relacionen les diferents subfamílies. Els muroïdeus es classifiquen en sis famílies, dinou subfamílies, uns 280 gèneres i almenys 1.300 espècies, és a dir, aproximadament un quart de tots els mamífers vivents.
# Paràbola de l'ovella perduda

La paràbola de l'ovella perduda és una història narrada per Jesús i recollida a l'evangeli segons Mateu (Mt 18:12), Lluc (Lc 15:3) i Joan (Jn 10:11)

## Argument

El pastor qui perd una ovella del seu ramat de cent, deixa les noranta-nou i recorre la muntanya fins que la troba, i quan la veu s'alegra molt més per ella que per les altres que no s'han perdut

## Anàlisi

Aquesta paràbola és similar en el seu ensenyament a la paràbola del fill pròdig i la paràbola de la dracma perduda. L'al·legoria amb el ramat d'ovelles, però, és més clara, ja que sovint es compara a Déu o Crist amb un pastor i els homes amb les ovelles que en depenen (d'aquí que els capellans puguin rebre el nom de pastors).
L'ovella perduda és la que s'allunya de l'església i cau en el pecat (ho explicita) i l'alegria de Déu és més gran pel penediment d'aquesta que per les altres, ja que mai no han estat en perill, mentre que l'ovella perduda s'arrisca a la condemnació eterna (el risc és més gran i evitar-lo, una gran alegria). També significa que Déu té predilecció pels individus més febles i perduts, i no pel grup anònim, i que busca cada ànima, encara que tingui més (s'arrisca per una ovella tenint noranta-nou al seu voltant) perquè cada persona és important.
El nombre cent és un símbol de multitud i perfecció, si en falta una ja no es compleix i d'aquí l'afany per trobar l'ovella perduda. Recull els versets d'Ezequiel, qui va assegurar que per un penedit, no comptaven els pecats anteriors (un cop torna al ramat, allà s'hi queda), subratllant tant la misericòrdia divina com la importància del penediment (que els catòlics associarien segles més tard al sagrament de la confessió).
La història apareix també en l'apòcrif Evangeli de Tomàs i els estudiosos li atorguen un alt grau de literalitat, d'haver estat efectivament pronunciada per Jesús. El seu èxit va servir per a consolidar la comparació dels fidels amb les ovelles i dels pecadors com extraviats o perduts.

## Referències

* ↑ Barclay, William, 1999. The Parables of Jesus ISBN 0-664-25828-X
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Sidi Barani

Sidi el-Barani o Sidi Barani (àrab: سيدي برّاني, Sīdī Barrānī) és un petit poble de la governació de Matruh situat a la costa mediterrània d'Egipte, al nord i a 320 km d'Alexandria, molt a prop de la frontera amb Líbia i a l'oest de Marsa Matruh. La seva activitat principal econòmica és la pesca i el comerç beduí. La proximitat amb la frontera de Líbia li va fer tenir un paper important en els combats durant la Segona Guerra Mundial, especialment a l'Operació Crusader. Conté un cementiri dedicat als soldats de la 14a Brigada Sud-africana.

## Referències

* http://www.southtravels.com/africa/egypt/alexandriatravel.html
* Página oficial de la 5th Light Horse Regiment Australian Imperial Force
# L'inacabat

L'inacabat (xinès simplificat: 一半儿, pinyin: Yībàn er, literalment 'El mig') és un curtmetratge d'animació dirigit per Zhan Tong i produït per la Shanghai Meishu Dianying Zhipianchang el 1990.
Va guanyar el premi al millor cinema 1989-1990 del Ministeri de Ràdio, Cinema i Televisió, i fou una de les pel·lícules seleccionades per a celebrar el 70 aniversari del Partit Comunista de la Xina, però també fou exhibida internacionalment. Fou doblat en valencià i emés per Canal Nou, dins del contenidor A la Babalà, el 8 de maig de 1994.

## Referències

* ↑ «詹同：他的书我们每个人都读过，他还教会了我们如何做一个好父亲». [Consulta: 22 abril 2024].
* 1 2 颜慧; 索亚斌. 中国动画电影史 (en xinès). 中国电影出版社, 2005. ISBN 978-7-106-02381-2.
* ↑ 上海電影史料 (en xinès). 上海市电影局史志办公室.
* ↑ 上海文化年鉴 (en xinès). 中国大百科全书出版社, 1993.
# Concert per a violí en la menor (Bach)

El Concert per a violí en la menor de Johann Sebastian Bach (BWV 1041) és un concert per a solista, amb el violí de protagonista. El Concert per a clavecí en sol menor, BWV 1058, és un arranjament d'aquest concert per a teclat (clavecí, piano).
S'estructura en tres moviments:
* Allegro moderato
* Andante (amb un tema ostinato)
* Allegro assai
1. Els motius del tema de l'Allegro moderato presenta canvis i combinacions que estan ben separades i que es van intensificant a mesura que progressa el moviment.
2. A l'andante Bach utilitza un patró insistent en el baix en part que es va repetint constantment al llarg del moviment. Centra la variació en les relacions harmòniques.
3. En el moviment final Bach utilitza figures de bariolage per a generar efectes acústics sorprenents.

## Enllaços externs

* Versió amb sintetitzador en format WMA Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
* CataBach.com: La pàgina en català de J.S. Bach
* Traduccions al català de les obres de Bach I Arxivat 2008-04-15 a Wayback Machine.
* Traduccions al català de les obres de Bach II
* Traduccions, Música i Videos de Bach
# Padmâvatî

Padmâvatî és una òpera en dos actes amb música d'Albert Roussel i llibret de Louis Laloy, basat en La légende de Padmanî, reine de Tchitor de Théodore-Marie Pavie, que narra la llegenda del poema de Malik Muhammad Jayasi titulat Padmavat (1540). Es va estrenar en l'Òpera de París l'1 de juny de 1923. Roussel va titular l'obra opéra-ballet i hi ha molts nombres de ball i oportunitats per a l'espectacle. El compositor es va inspirar en la seva visita a la ciutat en ruïnes de Chitor al Rajasthan) i incorpora molts trets de la música hindú en la partitura.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 1 de juny de 1923 Director: Philippe Gaubert |
| Padmâvatî, reina de Chittor | mezzosoprano | Ketty Lapeyrette |
| Ratan-Sen, el seu espòs, rei de Chittor | tenor | Paul Franz |
| Alaouddin, sultà dels mogols | baríton | Édouard Roux |
| Nakamti, una dona jove | soprano | Jeanne Laval |
| Brahmin | tenor | Henri Fabert |
| Badal, enemic de Ratan-Sen | tenor | Mario Podestà |
| Gora, oficial del palau | tenor | Dalerant |
| Sacerdot | baix | Armand-Émile Narçon |