OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blasco d'Alagón el Vell

Blasco d'Alagón el Vell o Blasco d'Alagona (? - Messina, 1301) fou un noble valencià d'origen aragonès que inicià la branca siciliana dels Alagón, essent anomenats en italià Alagona. Serví els reis Pere III d'Aragó, Alfons III d'Aragó, Jaume II d'Aragó i Frederic II de Sicília. Aquest darrer el nomenà comte de Mistretta en honor dels seus serveis.

## Orígens familiars

Fill d'Artal IV d'Alagón i germà d'Artal V d'Alagón.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Beatriu de Suàbia. D'aquest matrimoni nasqué:
* Blasco d'Alagón "el Jove"

## Biografia

Va acompanyar a Pere el Gran a Sicília el 1282 després de les vespres sicilianes, i fou nomenat capità general de Sicília. També fou un dels que acompanyà el rei al desafiament de Bordeus del 1283. L'any 1285 formava part de les tropes de l'infant Alfons d'Aragó durant la campanya de Confiscació del Regne de Mallorca de Jaume II de Mallorca. Posteriorment fou nomenat Capità general i lloctinent de Jaume II d'Aragó a Calàbria i guanyà la batalla de Montalto l'any 1291, arrabassant el domini de la regió als angevins.
Va rebutjar els termes de la Pau d'Anagni (1295) i es passà al servei de Frederic II de Sicília malgrat les prohibicions de Jaume el Just. Durant la guerra de Sicília va derrotar els angevins a les batalles de Catanzaro (1297) però fou derrotat en la batalla del cap Orlando (1299). Aconseguí novament la victòria a la Falconara (1299) i a la Gagliano (1300). Morí a Messina, de malaltia, l'any 1301.

## Referències

* ↑ Araldicasardegna: Alagón
* ↑ «The Ancient and Noble House of d'Alagona». Arxivat de l'original el 2014-04-13. [Consulta: 27 setembre 2008].
* ↑ Nobiliario di Sicilia
* ↑ Cuadernos de Historia Jerónimo Zurita, vols. 51-52 (1985). Pergaminos aragoneses del fondo Sástago
* ↑ F.Giunta: Alagona (Artale, Blasco il vecchio, Blasco il giovane), in Dizionario Biografico degli Italiani, vol. 3, Roma, 1961.
* ↑ Diccionari biogràfic: A-C. Albertí, 1996, p. 484.
Blasco d'Alagón el Vell Mort: 1301 :
| Precedit per: | {{{títol}}} (Llista de senyors d'Alagón) (?-?) | Succeït per: |
# Fadela Amara

Fatiha Amara, més coneguda com a Fadela Amara, (Clarmont d'Alvèrnia, 25 d'abril de 1964) és una activista feminista francesa d'ètnia amazic. És la presidenta i fundadora del moviment Ni Putes ni Submises, creat originàriament per lluitar per la igualtat de la dona en els suburbis francesos i en l'actualitat present a diversos països, entre els quals Espanya, Suècia i Itàlia.
Nascuda en el si d'una família d'origen algerià i implicada en moviments socials des dels catorze anys,inicialment per aconseguir la rehabilitació del barri. Va crear una associació de dones, quan encara era menor, i va participar en grans moviments antiracistes, com la marxa Beur el 1983, de SOS Racisme).
Al 2002 organitzà una marxa per denunciar la situació de les dones a les barriades franceses sota el lema Ni Putes ni Submises. La reivindicació transcorregué durant cinc setmanes en una vintena de ciutats, que portà el 8 de març a París una petició amb 20.000 signants, i aconseguí captar l'atenció de l'opinió pública. Basada en aquesta experiència, ha publicat Ni putas ni sumisas (2003), un al·legat en favor dels valors republicans davant la discriminació.
Ha estat investida doctora honoris causa per la Universitat de Manchester.
El 19 de juny del 2007 va ser nomenada Secretària d'Estat per tenir al càrrec la Política de la Ciutat al Ministeri d'Habitatge i Urbanisme del govern francès dirigit pel Primer Ministre François Fillon.

## Referències

* 1 2 3 ROTMAN, Charlotte. «Portraitsː Soumission impossible» (en francès). Libération, 26-02-2003. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Fadéla Amara». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ «Amara, Fadela». Traficantes de sueños. [Consulta: febrer 2024].

## Vegeu també

* Llista de feministes musulmanes

## Enllaços externs

* Ni Putes Ni Submises
# Faisselle

Faisselle és un formatge francès elaborat amb llet crua de vaca, cabra o ovella. El nom prové del motlle amb què es cola el formatge: faisselle.
La faisselle es produeix tradicionalment al centre de França però, com que el seu nom no està protegit, es pot produir a altres llocs amb llet pasteuritzada. Es menja sovint com a postres salades amb sal, pebre, cibulet o escalunyes. També es menja com a postres dolces, servit amb sucre o mel, i s'utilitza com a ingredient en pastissos.

## Referències

* 1 2 «La faisselle rafraîchit les idées» (en francès). Le Monde.fr, 02-05-2014.
* ↑ Dilling, E. My Paris Market Cookbook: A Culinary Tour of French Flavors and Seasonal Recipes. Skyhorse Publishing, 2015, pt278. ISBN 978-1-63450-864-3.
# Falca (geometria)

Falca :
| </img> ||
| Cares | 2 triangles, 3 quadrilàters |
| Vores | 9 |
| Vèrtexs | 6 |
| Poliedre conjugat | Bipiràmide triangular |
| Propietats | Convex |
En geometria sòlida, una falca és un poliedre definit per dos triangles i tres cares trapezoïdals. Una falca té cinc cares, nou arestes, i sis vèrtexs. Una falca és una subclasse dels prismatoides amb la base i la cresta oposada a dos plans paral·lels. Una falca també es pot classificar com una cúpula.

## Volum

Per a una falca de base rectangular, el volum és:
    $V=bh\left({\frac {a}{3}}+{\frac {c}{6}}\right),$
on el rectangle base és a per b, c és la longitud de la vora de l'àpex paral·lel aa, ih l'alçada des del rectangle base fins a la vora de l' àpex .

## Exemples

Es poden crear falques a partir de la descomposició d'altres políedres. Per exemple, el dodecaedre es pot dividir en un cub central amb 6 falques que cobreixen les cares del cub. Les orientacions de les falques són tals que el triangle i les cares trapezoïdals poden connectar-se i formar un pentàgon regular. Un prisma triangular és un cas de falca especial en què les dues cares del triangle són congruents amb la translació. Es poden formar dues falques obtuses bisecant un tetraedre regular en un pla paral·lel a dues vores oposades.
Casos especials :
| Prisma triangular (Falca triangular paral·lela) | Falca obtusa com a tetraedre regular bisecat | Falca construïda de 8 cares triangulars i 2 quadrats. Es pot veure com un tetraedre augmentat per dues piràmides quadrades. | El dodecaedre regular pot descompondre's en un cub central i 6 falques sobre les 6 cares quadrades. |

## Comparacions

* Una falca és un paral·lelepípede on una cara s'ha col·lapsat en una línia.
* Una piràmide de base quadrilateral és una falca en què una de les vores entre dues cares trapezoïdals ha col·lapsat en un punt.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Harris, John W.; Stöcker, Horst. Handbook of Mathematics and Computational Science. Springer Science & Business Media, 1998-07-23. ISBN 978-0-387-94746-4.
* 1 2 Weisstein, Eric W., «Wedge» a MathWorld (en anglès).

## Bibliografia

* de Berg, M. Computational Geometry: Algorithms and Applications. Springer, 2008. ISBN 978-3-540-77973-5 [Consulta: 8 agost 2023].

## Enllaços externs

* «Wedge (geometry)» (en alemany). [Consulta: 8 agost 2023].
# Elèctrica Ramblas

Eléctrica Ramblas és una empresa mallorquina fundada el 1952 per Antonio Vives Sora a la Rambla de Palma, dedicada inicialment a la venda de productes elèctrics i la instal·lació d'il·luminació en llocs emblemàtics com el Castell de Bellver. La seva filla, Francisca Vives Cladera, va assumir la direcció de l'empresa, mantenint la política de tracte personalitzat al client. Amb el temps, l'establiment es va traslladar a l'avinguda d'Alemanya de Palma. Va ser reconeguda com a Comerç Emblemàtic pel Catàleg d'establiments emblemàtics de l'Ajuntament de Palma el 2024.

## Referències

* ↑ «Eléctrica Ramblas». Emblemàtics Balears. [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 10 febrer 2025].

## Enllaços externs

* «La empresa» (en castellà). Eléctrica Ramblas. [Consulta: 28 gener 2025].
# Jerzy Kaczmarek

Jerzy Kaczmarek (Lubsko, 8 de gener de 1948) és un tirador d'esgrima polonès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on guanyà la medalla d'or en la prova del floret per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món d'esgrima, tres de plata i una de bronze, entre les edicions de 1969 i 1974, així com dues medalles de plata a les Universíades de 1970 i 1973.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jerzy Kaczmarek». [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Jerzy Kaczmarek – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 2 agost 2023].
# Gota freda de 1996 al País Valencià

La gota freda de 1996 al País Valencià va ser un episodi greu de depressió aïllada a nivells alts (DANA) que va tindre lloc l'11 de setembre de 1996. S'ha considerat la precipitació d'aigua més gran del País Valencià fins a la gota freda de 2024.
L'Aemet documentà 520 litres d'aigua per metre quadrat, amb epicentre al municipi de Tavernes de la Valldigna. L'aigua va cobrir la zona sud del municipi, arrossegant cotxes, omplint de fang baixos i soterranis i va deixar aïllada la localitat, que aquells dies celebrava la seva festa patronal local.

## Desenvolupament

Durant els primers dies de setembre va ploure amb intensitat a la zona, de manera que el riu Vaca, que transcorre el municipi, baixava carregat d'aigua que havia caigut als municipis de Benifaió i Simat de la Valldigna. Pels volts de les 11 del matí de l'11 de setembre de 1996 el cel es va ennegrir i van caure gairebé 700 litres al terme municipal, convertint-se en una riuada històrica al municipi. Els carrers més afectats van ser el passeig de Lepant i el de Colom, i en algunes zones el riu de fang va arribar a fer 200 metres d'ampliada i en alguns punts va arribar als 2 metres d'alçària. L'escola Alfàndech es va inundar, i les atraccions de fira que hi havia instal·lades aquells dies també van patir diversos desperfectes. En acabar l'incident, el poble va quedar incomunicat i la Guàrdia Civil va tallar el trànsit de la carretera N-332.
El municipi va calcular les despeses vinculades en uns 120 milions d'euros.
El llavors president de la Generalitat Valenciana, Eduardo Zaplana, es va negar a declarar la zona com a catastròfica.

## Referències

* ↑ 324cat. «De la gran riuada del 1957 a la pantanada del 1982: les pluges més virulentes al País Valencià», 30-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «La peor gota fría del siglo arrasa la Comunidad Valenciana con registros superiores a los de la pantanada de Tous de 1982» (en castellà), 30-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
* 1 2 3 4 5 Casanova, Toni Álvarez. «El 11-S de Tavernes: Cuando el municipio se «sumergió» en el Vaca» (en castellà), 12-09-2023. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Los antecedentes de la DANA de Valencia: de la gran riada del Turia al colapso de la presa de Tous» (en castellà), 30-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Bibliografia

* Francés García, Félix. DELIMITACIÓN DEL RIESGO DE INUNDACIÓN A ESCALA REGIONAL EN LA COMUNIDAD VALENCIANA (en castellà). UNIVERSITAT POLITÈCNICA DE VALÈNCIA, 1997, p. 5-6. ISBN 84-482-1599-0 [Consulta: 30 octubre 2024].
* Soler i Marco, Vicent. Economía española y del País Valenciano (en castellà). Publicacions de la Universitat de València, 2011. ISBN 9788437082837.
# Capella de Santa Bàrbara (Capellades)

Capella de Santa Bàrbara és una eglesiola al municipi de Capellades (Anoia), al raval de la Font de la Reina a la vora de l'antic camí ral. És protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És de planta rectangular amb coberta a dues aigües, d'una sola nau i campanar d'espadanya. El 2005 s'hi van reinstal·lar dues noves campanes, una dedicada a la Verge de Montserrat i l'altra a Santa Bàrbara. Darrere la nau, a la petita cambra de la sagristia, s'hi conserva un dels bancs antics. El sostre és pla.

## Història

Es desconeix la data de construcció, si bé està documentada al segle xvi. Fou agregada a la parròquia de Claramunt fins a l'any 1728, a partir d'aquesta data fou agregada a la de Capellades. L'any 1798 s'hi va construir la sagristia, l'escala del cor i el campanar. L'any 1812 fou beneïda la campana nova i l'any 1925 fou restaurada per la Marquesa de la Pobla de Claramunt Balbina Mas. Com el cementiri, és en terrenys que foren del mas Vidal. Hi ha enterrats membres de la família Aimeric (segle xvii).
Durant la Guerra Civil, el 1936 la capella va ser profanada i gairebé tot l'interior va desaparèixer: la imatge de la Santa, el retaule, el tabernacle, els seients i, també, la campana.
El pati del costat nord està tancat amb dos elements de ferro forjat, un de fix adossat al mur de la capella i una porta treballada de dues fulles de ferro forjat, ambdós elements amb dibuixos geomètrics.
Era molt descuidada i l'associació dels Amics de Santa Barbara van llençar una nova campanya de restauració el 1988. Van refer la teulada, la volta interior, la porta, l'altar, i remodelat la façana. Celebren el progrés de les obres cada primer diumenge de desembre.

## Referències

* 1 2 «Capella de Santa Bàrbara (Font de la Reina) - Capellades». Pobles de Catalunya. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Les campanes noves de Santa Bàrbara ja estan exposades». Capellades.net, 21-07-2005. [Consulta: 17 febrer 2025].
* 1 2 «Capella de Santa Bàrbara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ «Capella de Santa Bàrbara». Bisbat de Sant Feliu de Llobregat, 2010.
* 1 2 Garcia i Targa, Juan. «Santa Bàrbara. Capellades». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputáció de Barcelona, 15-11-2015. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Amics de la Capella de Santa Bàrbara». Entitats i associacions. Ajuntament de Capellades. [Consulta: 17 febrer 2025].
# Gabriele Missaglia

Gabriele Missaglia (Inzago, Llombardia, 24 de juliol de 1970) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1995 i 2008. Les seves principals victòries foren una etapa al Giro d'Itàlia de 1997, la HEW Cyclassics de 2000 i les dues principals curses per etapes asiàtiques: el Tour de Langkawi de 1998 i el Tour del llac Qinghai de 2007.
En retirar-se, a finals del 2008, passà a desenvolupar tasques de director esportiu a l'equip italo-polonès Team Corratec.

## Palmarès

* 1994
** 1r al Trofeu Adolfo Leoni
* 1997
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Euskadi
* 1998
** 1r al Tour de Langkawi
* 1999
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 2000
** 1r a la HEW Cyclassics
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 2007
** 1r al Tour del llac Qinghai

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. 57è de la classificació general
* 1997. 53è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1998. 41è de la classificació general
* 1999. 16è de la classificació general
* 2000. 45è de la classificació general
* 2001. 60è de la classificació general
* 2002. 72è de la classificació general
* 2006. 106è de la classificació general
* 2008. 71è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «MISSAGLIA Gabriele». [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Missaglia le estropeó la fiesta y el “sprint” a Mario Cipollin». Diario del Alto Aragón, pàg. 28.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Gabriele MISSAGLIA» (en italià). [Consulta: 2 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gabriele Missaglia a sitiodeciclismo.net
# Galeotto di Giovanni di Tino Malatesta

Galeotto di Giovanni di Tino Malatesta va ser un condottiero italià.
Fill de Giovanni di Tino Malatesta. Està documentat des de 1391. El 1398 va ser nomenat conseller de Rímini i el 1399 va ser nomenat cavaller. Va lluitar al servei de Galeazzo, duc de Milà. Posteriorment se'l troba present en documentació amb altres membres de la família Malaltesta. El 25 de febrer de 1398, mitjançant butlla de Bonifaci IX, es va posar sota la seva protecció la vila de San Mauro, amb els seus habitants i la fortalesa que va fer construir el seu pare. El 1420 encara vivia, segons Clementini va morir el 25 d'octubre de 1423. Va deixar un fill anomenat Guasparo.

## Referències

* ↑ Tonini, Luigi. Memorie storiche intorno a Francesca da Rimini... (en italià). Rimini: Tipografia Malvolti, 1870, p. 117-118.
* ↑ Clementini, Cesare. Reccolto istorico della fondatione di Rimino e dell'origine, e vite de' Malatesti (en italià). Rimini: Il Simbeni, 1617, p. 590-591.
# Harlem Globetrotters

Els Harlem Globetrotters són un club de basquetbol dels Estats Units que combinen l'esport amb l'espectacle. L'equip fou fundat per Abe Saperstein l'any 1926 a Chicago, adoptant el nom del barri novaiorquès de Harlem per ser una important comunitat afroamericana. Al llarg dels anys han jugat més de 26.000 partits d'exhibició en 124 països diferents.

## Història

Originalment coneguts com els Savoy Big Five, van començar jugant abans de les sessions de ball al Savoy Ballroom per augmentar l'assistència. Amb el temps, sota la direcció d'Abe Saperstein, van evolucionar cap als Harlem Globetrotters, incorporant rutines còmiques al seu joc, una direcció que l'equip atribueix a Reece "Goose" Tatum, qui s'hi va unir el 1941. Aquestes actuacions inclouen una coordinació increïble i una habilitat destacada en el maneig de diverses pilotes de bàsquet, com passades o malabars entre jugadors, equilibris o girs de pilotes a les puntes dels dits, i tirs inusualment difícils.
Al llarg de la seva història, els Globetrotters han estat una plataforma per a jugadors destacats com Wilt Chamberlain, que posteriorment van ingressar a la NBA. El 1985, van signar la seva primera jugadora femenina, la medallista d'or olímpica Lynette Woodard. Tot i que han estat criticats durant l'era dels drets civils per algunes de les seves actuacions, figures com Jesse Jackson han defensat la seva influència positiva.

## Referències

* ↑ Green, Ben. Spinning the Globe: The Rise, Fall, and Return to Greatness of the Harlem Globetrotters. Nova York: HarperCollins, 2005. ISBN 9780060555504.
* ↑ «Riots to Renaissance: Harlem Globetrotters» (en anglès), 11-07-2018. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Smith, Jay. «Harlem Globetrotters». Window to the World Communications Inc.. [Consulta: 29 desembre 2007].
* ↑ Dupont, Kevin Paul «Harlem Globetrotters keeping the fun in sports». The Boston Globe, 21-03-2015 [Consulta: 23 maig 2015].
* ↑ Gault, Clare; Gault, Frank. The Harlem Globetrotters and Basketball's Funniest Games. Nova York: Schonomic, 1976.
* ↑ Lubinger, Bill. «It's a new spin: Harlem Globetrotters trying to put a high-tech gleam on a vintage product» (en anglès). The Plain Dealer, 23-12-2008. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Berkow, Ira «'Spinning the Globe': Ball Hog Heaven». The New York Times, 24-07-2005 [Consulta: 23 maig 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial dels Harlem Globetrotters (anglès)
# Glaucòfan

El glaucòfan és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom del grec glaukos (blau) i psainein (aparentar). Forma part i dona nom al grup del nom arrel glaucòfan, i a la vegada integra el supergrup dels amfíbols.

## Característiques

El glaucòfan és un silicat de sodi, ferro i magnesi, amb diferents proporcions entre ells donant lloc a les nombroses varietats d'aquest mineral, que formen una sèrie de solució sòlida entre la qual podríem anomenar glaucòfan "pur", en la qual tot el ferro està substituït per magnesi, i la varietat ferroglaucòfan, en la qual el ferro substitueix totalment al magnesi. La ferroglaucòfan és més densa i una mica més fosca. El glaucòfan cristal·litza en el sistema monoclínic, podent trobar-se en un hàbit de prismes llargs i prims, granular, massiu o columnar.

## Formació

El glaucòfan es forma en roques metamòrfiques que són especialment riques en sodi, o bé que han experimentat un metamorfisme de baixa temperatura i alta pressió, tal com el que podria trobar-se en una zona de subducció on la roca és empesa amb una forta pressió però no és escalfada, ja que no s'introdueix en direcció al mantell terrestre. És el color del glaucòfan el que li dona el seu nom a la fàcies d'esquists blaus. També podem trobar el glaucòfan en roques ecoglites, formades per metamorfisme a enorme pressió a partir de roques que han subduït en profunditat sota els continents. És un mineral de gran interès científic, ja que la seva presència és indicativa de les condicions metamòrfiques a les que van estar sotmeses les roques que el contenen.

## Grup glaucòfan

Els minerals del grup glaucòfan són amfíbols de sodi definits amb $^A$(Na+K+2Ca)< 0.5 apfu i 1,5 apfu < $^Z$(Al+Fe$^{3+}$+2Ti) amb Al com l'element dominant en la posició Z$^{3+}$. Les espècies que integren aquest grup, a banda del mateix glaucòfan, són: ferrofluoroglaucòfan, ferroglaucòfan i fluoroglaucòfan.

## Referències

* ↑ «Glaucophane» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 7 juny 2020].
* 1 2 «Glaucophane Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ «Amphibole Supergroup» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 juliol 2014].
# Capital humà

El capital humà o actius humans és un concepte utilitzat pels economistes per designar els atributs personals considerats útils en el procés de producció. Comprèn els coneixements, les habilitats, els coneixements, la salut i l'educació dels empleats. El capital humà té un impacte substancial en els ingressos individuals. La recerca indica que les inversions en capital humà tenen un alt rendiment econòmic durant la infància i l'edat adulta jove.
Les empreses poden invertir en capital humà; per exemple, a través de l'educació i la formació, millorant els nivells de qualitat i producció.

## Referències

* ↑ Goldin, Claudia. «Human Capital». A: Handbook of Cliometrics.
* ↑ Deming, David J. «Four Facts about Human Capital» (en anglès). Journal of Economic Perspectives, vol. 36, 3, 2022, pàg. 75–102. DOI: 10.1257/jep.36.3.75. ISSN: 0895-3309.
* ↑ Hiel, Alain Van; Assche, Jasper Van; Cremer, David De; Onraet, Emma; Bostyn, Dries; Haesevoets, Tessa; Roets, Arne «Can education change the world? Education amplifies differences in liberalization values and innovation between developed and developing countries». PLOS ONE, vol. 13, 6, 2018, pàg. e0199560. Bibcode: 2018PLoSO..1399560V. DOI: 10.1371/journal.pone.0199560. PMC: 6013109. PMID: 29928058.
* ↑ Kenton, Will. «Human Capital» (en anglès). Investopedia. [Consulta: 28 març 2019].
# Galuixki

Galuixki - Галушки (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 184 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].