OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estònia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Estònia va ser l'únic país que va debutar del Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en el 2023.
L'emissora estònia Eesti Rahvusringhääling (ERR) va ser la responsable de la participació del país, i va seleccionar Arhanna Sandra Arbma com la primera representant estònia del Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior. Estònia va acabar en penúltima posició, amb 49 punts. ERR havia emès anteriorment el concurs els anys 2003 i 2004.

## Història

Eesti Rahvusringhääling (ERR), la radiodifusora pública estoniana, va emetre la primera edició del Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior, és a dir, l'any 2003. No obstant això, va deixar de fer-ho, encara que el 2015, Vladislav Yakovlev, director executiu del certamen entre 2013 i 2015, va informar que Estònia estava interessada a competir, fet que finalment no va ocórrer. Després, any rere any, ERR declarava que no debutaria a la competició, al·legant, entre 2016 i 2022, motius econòmics. Malgrat això, el 2022 es va mostrar oberta a una futura participació i es va produir el seu debut a Niça 2023, el qual va ser anunciat el 29 d'agost del mateix any amb el nom de la seva primera representant, Arhanna Sandra Arbma.
El 24 de novembre de 2023, abans del debut del país, ERR va dir que estava considerant la possibilitat de fer del concurs de cant Tähtede lava la seva final nacional d'Eurovisió júnior. Això es va confirmar el 4 de maig següent, abans de la final de lava Tähtede.

## Participacions

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2023 | Niça | Arhanna | «Hoiame kokku» | 15 | 49 |
| 2024 | Madrid | ANNABELLE | «Tänavad» | 14 | 55 |
| No hi va participar el 2025 ||||||

## Referències

* ↑ Mancheño, José Miguel. «¡Estonia da la sorpresa y debutará en Eurovisión Junior 2023!» (en castellà). ESCplus España, 29-08-2023. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ Anthony Granger. «JESC'15: The Baltic States Are Interested In Participating In Junior Eurovision» (en anglès britànic). Eurovoix, 19-11-2015. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ «Estonia: ERR has no plans to participate in Junior Eurovision 2017».
* ↑ «Five Countries Rule Out Junior Eurovision 2020 Participation». Eurovoix. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «Estonia: EER Will Not Participate in Junior Eurovision 2021».
* ↑ «Estonia descarta participar en Eurovisión Junior 2018».
* ↑ «Estonia no debutará en Eurovisión Junior 2019».
* ↑ «16 countries to send 'Heroes' to compete at 21st Junior Eurovision Song Contest». Unión Europea de Radiodifusión, 29-08-2023.
* ↑ Tiits, Maiken. «Eesti osaleb esimest korda noorte Eurovisiooni lauluvõistlusel» (en estonià). ERR, 29-08-2023.
# Ofioglossàcies

Les ofioglossàcies (Ophioglossaceae) són una família de falgueres de l'ordre Ophioglossales. El nombre de gèneres inclosos varia segons els autors.

## Taxonomia

Inclou cinc gèneres, dos dels quals, Botrychium i Ophioglossum existeixen als Països Catalans, segons la Flora dels Països Catalans, i 80 espècies.
* Botrychium
* Cheiroglossa
* Helminthostachys
* Mankyua
* Ophioglossum

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library - Ophioglossaceae». [Consulta: 5 agost 2022].
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 190
* ↑ «The number of known plants species in the world and its annual increase». Phytotaxa. Magnolia Press, 261, 3, 2016, p. 201–217. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1.
* Kato, M. 1987. A phylogenetic classification of Ophioglossaceae. Gardens Bulletin (Singapore) 40: 1-14.
* Smith, A. R., K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider & P. G. Wolf. 2006. A classification for extant ferns. Taxon 55(3):705–731.
* Wagner, W. H. 1990. Ophioglossaceae, Pp. 193-197 in K. Kubitzki (ed.), The families and genera of vascular plants. Volume 1. Pteridophytes and gymnosperms. K. U. Kramer and P. S. Green, volume eds. Springer-Verlag, Berlin.
* Ophioglossaceae in Flora of North America (incl. Botrychiaceae)
# Giovanni Battista Coletti

Giovanni Battista Coletti (Treviso, 8 de desembre de 1948) és un tirador d'esgrima italià, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova de floret per equips va guanyar la medalla de plata, mentre en la d'espasa per equips quedà eliminat en quarts de final.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'esgrima, de bronze el 1975 i de plata el 1977, així com una de bronze als Jocs del Mediterrani de 1975.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Giovanni Battista Coletti». [Consulta: 5 agost 2023].
# Clínica Corachan

La Clínica Corachan és un centre mèdic privat situat al barri de Sarrià de la ciutat de Barcelona, entre el carrer de Buïgas i la plaça de Manuel Corachan.

## Història

Va ser fundada el 19 de maig de 1921 pel metge cirurgià Manuel Corachan i Garcia, en una torre de la seva propietat que encara es conserva al número 6 de la plaça, encarregant l'ampliació a l'arquitecte noucentista Josep M. Martino Arroyo. L'any 1965 l'arquitecte Jaume Sanmartí Verdaguer amplia l'edifici i el reforma interiorment, obtenint el premi FAD d'arquitectura de l'any 1965.
El 1990, els arquitectes Jaume Bach i Gabriel Mora fan una nova ampliació, desplaçant l'accés de la clínica a plaça de Manuel Corachan.
El 2014, l'estudi PMMT Arquitectura executa una nova ampliació amb façana al carrer de Buïgas, i la construcció d'un nou edifici amb façana a la plaça de Manuel Corachan.
Actualment, el complex sanitari ocupa una superfície total de 42.000 m2, on treballen directament o indirectament més de 1.200 professionals i col·laboradors.
A les edicions 2009, 2015, 2016, 2017, 2018 i 2019 Clínica Corachan va obtenir el guardó de millor clínica d'Espanya en el TOP 20 de IASIST a la categoria d'hospitals privats de gran estructura.

## Bibliografia

* Sinca, Genís. Clínica Corachan: una història centenària: 1921-2021. Fundació Corachan, 2021.

## Referències

* 1 2 3 de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 146. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «Història». [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ «Clínica Corachan, galardonada con el premio Top 20 al mejor hospital privado de España». La Província, 24-11-2021.
# Visita de l'emperador Carles V a Alcúdia

La visita de l'emperador Carles V a Alcúdia (1535)
El dia 4 de juny de 1535 l'emperador arribà a la badia d'Alcúdia amb uns 1.500 galions des de Barcelona de camí a la guerra nord africanes. En arribar s'instal·là a casa de mossèn Jerònim Moragues en l'actual carrer Roca, part nord de la vila.
    "En memoria de haberse hospedado el emperador en casa del presbítero Moragues, a quien S.M. nombró canónigo de la catedral de Palma, mandó grabar este los siguientes versos con el escudo imperial, que ha existido en la fachada de su misma casa, (...)"
    Carolus ingenti DOMINATURUS CLASSE TUNETUM, CUM PETERET PORTUS, APPULIT HOSCE LARES. HACE DOMO HOSPITIUM DIGNATUR HABERE MONARCA MORAGUIS GUADENS HOSPITIS OFFICIO. UNDE, QIBUS LATE PREMITUR TOTUSQUE TREMISCIT ORBIS, IN HOC SPLENDENT CAESARIS ARMA LOCO".
El monarca també visità la capella de l'ermità Fra Antoni d'Avila amb qui va sopar. Conten que l'emperador arribà a la vila després de passar una travessia molt moguda pel mal temps.
Acompanyaren al rei il·lustres soldats i nobles com el capità genovès Andreu Doria o el marquès de Santa Cruz, Álvaro de Bazán y Guzmán.
Partí l'endemà cap a Menorca arribant al port de Maó.

## Bibliografia

* VENTAYOL SUAU, Pere- Historia de Alcúdia- Mallorca, 1982.
# Frank-Peter Roetsch

Frank-Peter Roetsch (Güstrow, 19 d'abril de 1964) és un biatleta alemany, ja retirat, que competí primer sota bandera de la República Democràtica Alemanya i des de la reunificació alemanya sota bandera alemanya.

## Biografia

Va néixer el 19 d'abril de 1964 a la ciutat de Güstrow, aleshores a la República Democràtica Alemanya, avui a l'estat de Mecklemburg-Pomerània Occidental, que en aquells moments formava part de la RDA i que avui en dia forma part d'Alemanya.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia), on aconseguí la medalla de plata en la prova dels 20 km, i on finalitzà a més quart en la prova de relleus 4x7,5 km i setè en els 10 quilòmetres esprint. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà) aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves de 10 km. esprint i 20 km, a més de finalitzar cinquè en la prova de relleus per equips. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França) tingué com a resultat més destacable una novena posició en la prova dels 10 quilòmetres esprint.
Al llarg de la seva carrera guanyà la Copa del Món de biatló tres vegades i aconseguí guanyar deu medalles en el Campionat del Món de biatló, destacant la victòria en les proves de 10 km. esprint (1985 i 1987), 20 km. (1987) i relleus 4x7,5 km. (1987 i 1989).
Una vegada retirat passà a fer de comentarista esportiu a la televisió.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Frank-Peter Roetsch». [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «Frank-Peter Roetsch». International Biathlon Union. [Consulta: 24 maig 2015].
# Divisió de Cassini

La divisió de Cassini és la separació existent entre els anell A (exterior) i B (interior) de Saturn. Va ser descoberta per Giovanni Cassini el 1675. Esta separació es troba 122.340 km del centre de Saturn i té una amplària d'uns 4.800 km.
Encara que, a simple vista, pareix no existir material en esta separació, estudis recents revelen que únicament es tracta d'una zona amb menor densitat de material. La causa de l'escassetat de material en la divisió de Cassini és la influència gravitatòria amb el satèl·lit Mimes. La divisió de Cassini es troba en ressonància gravitatòria amb l'òrbita del satèl·lit, per la qual cosa el material és expulsat pels successius passos de Mimes.
Els anells de Saturn tenen altres destacades divisions, com la divisió d'Encke o la divisió de Keeler, però la divisió de Cassini és la més intensa i l'única que pot observar-se clarament amb un telescopi d'aficionat.

## Referències

* ↑ Carson, Mary Kay. Exploring the Solar System: A History (en anglès). Chicago Review Press, 2008, p. 153. ISBN 1613740425.

## Vegeu també

* Anells de Saturn.
* Anells de planetes.

## Enllaços externs

* Imatge de més alta resolució de la divisió de Cassini comentada en Astroseti Arxivat 2005-03-13 a Wayback Machine..
# Laurence Modaine-Cessac

Laurence Modaine-Cessac (Douai, 28 de desembre de 1964) és una tiradora d'esgrima francesa, ja retirada, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, els compresos entre els Jocs de Los Angeles de 1984 i els d'Atlanta de 1996. El millor resultat el va aconseguir el 1984, a Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. En posteriors edicions destaquen dues quartes posicions en la prova del floret individual, el 1992 i 1996 i dues cinquenes posicions en la prova de floret per equips dels mateixos anys.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món d'esgrima de 1994.
El 2 de febrer de 2017 fou nomenada Directora Tècnica Nacional de la Federació francesa d'esgrima.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Isabelle Boéri-Bégard». [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Laurence Vallet Modaine nommée DTN de la fédération française d'escrime», 2 février 2017. [Consulta: 22 avril 2019].
# Lech Koziejowski

Lech Koziejowski (Varsòvia, 3 d'abril de 1949) és un tirador d'esgrima polonès, ja retirat, especialista en floret, que va competir entre les dècades de 1960 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la del floret individual quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, fou cinquè en la prova del floret per equips, mentre en la del floret individual quedà eliminat en sèries. El 1980, a Moscou, disputà el seus tercers, i darrers Jocs Olímpics. En ells guanyà la medalla de bronze en la prova del floret per equips, mentre en la del floret individual fou cinquè.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món d'esgrima, tres de plata i una de bronze, entre les edicions de 1969 i 1974, així com dues medalles de plata a les Universíades de 1973 i 1977. A nivell nacional guanyà el campionat de Polònia de floret de 1980, així com nou campionats nacionals per equips entre 1966 i 1989.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Lech Koziejowski». [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Lech Koziejowski – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 3 agost 2023].
# Rock de garatge

El rock de garatge (originalment garage rock en anglès) és una forma senzilla i crua de rock and roll creada per diverses bandes dels Estats Units d'Amèrica a mitjans dels anys seixanta. Inspirats per bandes de la Invasió britànica com The Kinks o The Who, aquests grups tocaven una variació d'aquests estils de música.
El terme "rock de garatge" ve de la percepció que molts dels seus intèrprets eren joves i inexperts, tenien una preparació escassa com a músics i sovint assajaven en un garatge. La música d'aquestes bandes era en general molt menys elaborada que la música que les inspirava, però estava repleta de passió i energia. La major part de les bandes utilitzaven senzilles seqüències d'intervals de quinta i octava atès que els amplificadors de l'època tenien molta distorsió a un volum alt, se sobresaturaven i amb l'ús d'aquestes notes, juntament amb una bateria agressiva i unes lletres empegaloses s'evitava aquest problema.
Centenars de bandes de garatge aparegueren als EUA, però tan sols una minoria —Shadows of Knight, The Count 5, The Seeds, The Standells— van tenir èxit, i la majoria van quedar relegats a l'oblit. De fet, gairebé totes les bandes estaven oblidades a principis dels anys setanta. Encara que el centre dels EUA va produir molts dels exemples més coneguts del rock de garatge, hi havia moltes bandes originàries de la costa oest dels EUA i d'Austràlia, com per exemple Cosmic Psychos.

## Bandes característiques

* The Sonics
* The Music Machine
* 13th Floor Elevators
* Anboy Dukes
* The Barbarians
* Blues Cheer
* The Blues Magoos
* The Chocolate Watchband
* The Count Five
* Dick Dale
* The Eazy Beats
* The Electric Prunes
* The Kingsmen
* The Knickerbockers
* MC5
* Iggy Pop
* ? and the Mysterians
* The Seeds
* The Shadows of Knight
* The Standels
* The Stooges
* The Strangeloves
* Strauberry Alarm Clock
* The Sorrows
* The Chesterfield Kings
* The Fuzztones
* The Fleshtones
* The Creeps
* Yeah Yeah Yeahs
* Kings of Leon
* Jet
* Black Rebel Motorcycle Club
* The White Stripes
* The Vines
* The Hives
* The Strokes
# Font del Cuento

La Font del Cuento es troba al parc del Guinardó de Barcelona.

## Història

El 1915, Francesc Cambó va portar a Barcelona Jean Claude Nicolas Forestier, conservador dels parcs de París, amb l'objectiu que treballés en la urbanització de la muntanya de Montjuïc, escenari de l'Exposició Internacional de 1929. Durant la seva estada a la ciutat, Forestier va inspirar també la realització d'altres parcs pel deixeble Nicolau Maria Rubió i Tudurí, director des del 1917 del Serevi Municipal de Parcs. Aquest va ser el cas del parc del Guinardó, del qual Forestier va fer els plànols bàsics i Rubió i Tudurí va dirigir-ne l'execució.
El material característic del parc és la pedra rústega, amb què són fets els murs, les baranes, els bancs, els coberts i els estanys, i amb el qual es va revestir una antiga font a la part baixa, que incorpora una inscripció on es pot llegir JUEZ DE LA GENTE, amb l'escut de Barcelona i la data de 1739. Hi havia hagut un berenador on es venien xarops i anissos i s'amenitzava l'estada amb la música d'un gramòfon.
Hi ha diverses versions sobre el nom de la font. Una és que, com que normalment rajava molt poc, la gent, mentre esperava que s'omplissin els recipients, anava explicant cuentos (o sigui, contes) per passar el temps. Però la que sembla més versemblant és que es referia als jocs amorosos de les parelles que s'amagaven pels racons del parc.
El març del 2025, després de 15 mesos d'obres, la font i els seus entorns han estat rehabilitats i ha tornat a rajar, ja que ara està connectada a la xarxa de subministrament d'aigua potable.

## Referències

* 1 2 3 Huertas, Jaume. «Font del Cuento». Art públic. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «3. La Font del "Cuento"». Rutes històriques pel Guinardó. Ajuntament de Barcelona}. Arxivat de l'original el 21.09-2013.
* ↑ Castarnado, Esther; Mena, Pablo «La font del Cuento torna a brollar al Parc del Guinardó després de 15 mesos d’obres». betevé, 15-03-2025.

## Vegeu també

* Fonts de Barcelona
# Escut de Tanzània

L'escut de Tanzània té la forma ovalada típica dels escuts defensius tradicionals de l'Àfrica oriental.
És quarterat en faixa. Al primer quarter, d'or, una torxa flamejant. Al segon quarter, tercejat en banda: el primer de sinople, el segon de sable i el tercer d'atzur, amb una filiera d'or entorn de la banda central de sable. Al tercer quarter, de gules. Al quart quarter, faixat ondat d'argent i atzur. Ressaltant sobre la partició de gules, una destral i una rella d'arada d'or passades en sautor i, al mig, una llança posada en pal, la qual ressalta sobre els quarters segon, tercer i quart. Com a suports, un home i una dona amb vestits tradicionals al natural sostenint cadascun un ullal d'elefant i descansant damunt una terrassa amb la representació del Kilimanjaro, una mata de claveller als peus de l'home i una de cotó als de la dona, i a la base una cinta d'argent amb el lema nacional tanzà en suahili: UHURU NA UMOJA ('Llibertat i unitat').
El quarter d'or representa la riquesa mineral de la República Unida de Tanzània, amb la torxa com a símbol de llibertat, il·luminació i coneixement. La segona partició són els colors de la bandera estatal. El quarter de gules al·ludeix al sòl vermellós africà, on destaquen les eines usades per al desenvolupament del país i la llança per defensar la llibertat. Les faixes ondades representen la terra, el mar, els llacs i la línia costanera. L'home i la dona al·ludeixen a la necessària cooperació. La resta d'elements són significatius de la fauna, la flora i la geografia del país, amb el Kilimanjaro com a màxim referent.

## Vegeu també

* Bandera de Tanzània

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Tanzània Arxivat 2001-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Tanzània (neerlandès)
# Economia d'El Salvador

Segons el Fons Monetari Internacional i els llibres publicats per la CIA, l'economia del Salvador està situada pel que fa a l'Amèrica Central en el tercer lloc, després de Costa Rica i Guatemala. El Salvador va ser el primer país a ratificar el Tractat de Lliure Comerç entre els Estats Units, Centreamèrica i la República Dominicana el 2006. El tractat, conegut com a DR-CAFTA, va impulsar les exportacions d'aliments, sucre i etanol, i va donar suport a la inversió en el sector de manufactura de roba. Actualment, l'economia està més orientada cap a la manufactura i els serveis, en comptes de l'agricultura (cultiu del cafè). Les seves principals indústries són la d'aliments i begudes, productes del petroli, tabac, productes químics, tèxtils i mobles.
El Salvador va buscar promoure un ambient favorable al lliure comerç i a les inversions, i a més va realitzar un procés de privatitzacions que es va estendre a les telecomunicacions, generació d'electricitat, bancs i fons de pensió.
L'economia salvadorenca ha experimentat una mescla de resultats durant els successius governs del partit Arena en les iniciatives del mercat lliure i el model de gerència fiscal que inclouen la privatització del sistema d'activitats bancàries, les telecomunicacions, les pensions públiques, la distribució elèctrica, i una part de la generació elèctrica, reducció dels aranzels, eliminació dels controls de preus i una aplicació millorada dels drets de propietat intel·lectual. El PIB ha estat creixent en un pas constant però modest després de la signatura dels Acords de Pau el 1992, en un ambient de l'estabilitat macroeconòmica. Un problema que El Salvador enfronta és la desigualtat econòmica de la distribució de guanys personals. El 1999, la cinquena part més rica de la població va rebre el 45% del guany del país, mentre que la cinquena part més pobra va rebre només el 5,6%.

## Enllaços externs

* Projecció econòmica de El Salvador

## Referències

* ↑ Embajada de El Salvador en el Reino Unido Economia d'El Salvador Arxivat 2009-03-19 a Wayback Machine. Consulta lo 26 de novembre de 2008
* 1 2 ‘’The World Factbook’’ Arxivat 2018-12-27 a Wayback Machine. consultat lo 20 de marc 2011
# Cathay Pacific

Cathay Pacific Airways Limited (CPA), més coneguda com a Cathay Pacific (xinès tradicional: 國泰航空公司, xinès simplificat: 国泰航空公司, pinyin: Guótài Hángkōng gōngsī), és la companyia aèria més gran de Hong Kong, amb seu central i centre principal situada a l'aeroport internacional de Hong Kong. Les operacions i subsidiàries de la companyia aèria han programat serveis de passatgers i càrrega a més de 190 destinacions, i estan presents a més de 60 països d'arreu del món, incloent codis compartits i empreses conjuntes. Cathay Pacific opera una flota formada per Airbus A321, Airbus A321neo, Airbus A330, Airbus A350 i Boeing 777. A més, Cathay Cargo opera dos models del Boeing 747. La desapareguda companyia aèria subsidiària de propietat total Cathay Dragon, que va cessar les operacions el 2020, volava anteriorment a 44 destinacions a la regió Àsia-Pacífic des de la base de Hong Kong.
L'aerolínia va ser fundada el 24 de setembre de 1946 per dos persones, l'australià Sydney H. de Kantzow i l'americà Roy C. Farrell. A data de març del 2021, els seus principals accionistes són Swire Pacific, amb una participació del 42,3% i Air China, amb una participació del 28,2%.
El 2018, el grup Cathay Pacific va ser el 19è grup de companyies aèries més gran del món classificat pel trànsit.
És un dels membres fundadors de l'aliança Oneworld.

## Referències

* ↑ Cathay Pacific (2017). Cathay Pacific Airways Limited – Cathay Pacific Fact Sheet 2017. Arxivat de l'original el 7 October 2017.
* ↑ Cathay Pacific (2016). Cathay Pacific Airways Limited – Interim Report 2016. p. 1. Arxivat de l'original el 23 December 2016.
* ↑ «Airline Fleet – Cathay Pacific». Cathaypacific.com. Arxivat de l'original el 28 gener 2018. [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «History – Those Were the Days». Cathay Pacific. Arxivat de l'original el 1 març 2021. [Consulta: 23 desembre 2016].
* ↑ Document Ref. No. 000B6829788 of Cathay Pacific Holdings (ex-Cathay Pacific Airways). Hong Kong: Companies Registry, 1946–1953.
* ↑ Footer, Mark «Flight of no return: How a Cathay Pacific plane became the first hijacked commercial airliner». South China Morning Post [Hong Kong], 20-07-2008 [Consulta: 16 abril 2018].
* ↑ «Fact Sheet». Cathay Pacific. Arxivat de l'original el 5 gener 2019. [Consulta: 14 abril 2018].
* 1 2 «2017 Annual Report». Cathay Pacific Airways, 03-04-2018. Arxivat de l'original el 14 abril 2018. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ «World Airline Rankings». Flight Global, 2019.
* ↑ «Fact Sheet – oneworld». Cathay Pacific. Arxivat de l'original el 9 desembre 2016. [Consulta: 23 desembre 2016].
* ↑ «Cathay's Alliance Poses Threat To Rivals Among Asian Airlines». Wall Street Journal, 22-09-1998 [Consulta: 23 desembre 2016].