OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Il trionfo di Camilla

Il trionfo di Camilla és una òpera en tres actes composta per Nicola Porpora sobre un llibret italià de Silvio Stampiglia. S'estrenà al Teatro San Carlo de Nàpols el 20 de gener de 1740. S'estrenà a Catalunya el 1755 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Niccolò (Nicola) Porpora». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# L'osteria di Marechiaro

L'osteria di Marechiaro és una òpera en dos actes composta per Giovanni Paisiello sobre un llibret italià de Francesco Cerlone. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols possiblement l'hivern de 1768.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/paisiello.html
# Geoffrey Wright

Geoffrey Wright (nascut el 1959) és un director de cinema i guionista australià, que va obtenir un èxit de culte amb la pel·lícula de 1992 Romper Stomper, protagonitzada per Russell Crowe.
El 1994 va dirigir la pel·lícula de thriller suburbana Metal Skin, protagonitzada per Ben Mendelsohn, i més tard va dirigir la pel·lícula de terror per a adolescents Cherry Falls, protagonitzada per Brittany Murphy i que li va valer el Premi a la millor direcció al XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. El 2006 va adaptar Macbeth de Shakespeare per al cinema, protagonitzada per Sam Worthington i Lachy Hulme.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 1989 | Lover Boy | Sí | Sí | Curtmetratge |
| 1992 | Romper Stomper | Sí | Sí | |
| 1994 | Metal Skin | Sí | Sí | |
| 2000 | Cherry Falls | Sí | | |
| 2006 | Macbeth | Sí | Sí | |

### Televisió

| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 1996 | Naked: Stories of Men | Sí | | Episodi: "A Fallen Woman" |
| 2018 | Romper Stomper | Sí | Sí | |

## Referències

* ↑ Holden, Stephen «Review/Film; Of Skinheads High on Hate And Violence». The New York Times, 09-06-1993 [Consulta: 8 novembre 2010].
* ↑ 'Ed Gein', triunfadora en un palmarés con pocos desaciertos, El País, 15 d'octubre de 2000
# Georg Faehlmann

Georg Faehlmann (Vladivostok, 17 de setembre de 1895 - Bad Schwartau, 8 de març de 1975) va ser un regatista estonià que va competir durant la dècada de 1920. Era germà del també regatista Andreas Faehlmann.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla de bronze en la regata de 6 metres del programa de vela, a bord del Tutti V, junt a Nikolai Vekšin, Eberhard Vogdt, Andreas Faehlmann i William von Wirén.
Es va graduar a l'escola naval de Petrograd el 1917. Fins al 1940 va ser capità de vaixells estonians. El 1941 emigrà a Alemanya, on va servir a la Marina durant la Segona Guerra Mundial. Entre 1947 i 1968 va ser capità en vaixells britànics i estonians.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Georg Faehlmann». [Consulta: 5 octubre 2023].
* 1 2 3 «ESBL». [Consulta: 5 octubre 2023].
* ↑ Tiit Lääne. Eesti sportlased olümpiamängudel: Ateena 1896 – Peking 2008. Tallinn: Kadmirell, 2009, lk 132.
# Bandera del Pakistan

La bandera del Pakistan és la bandera d'estat i la bandera de guerra de la República islàmica del Pakistan. Fou concebuda per Syed Amir-ud-Din Kedwai el 1904 per ser la bandera de la lliga musulmana, grup polític actiu durant el període de domini britànic que proposava la creació d'un estat musulmà en el subcontinent indi. Per tant, és de lògica que esdevingués la bandera d'aquest país un cop independent l'11 d'agost de 1947.
En urdú la bandera és coneguda com a Sabz Hilali Parcham (bandera verda amb el creixent) ou Parcham-e-Sitara aw Hilal (Bandera verda amb el creixent i l'estrella).

## Descripció

A la bandera trobem una lluna creixent i una estrella sobre fons verd, ambdós són símbols de l'islam i del panarabisme. Aquesta composició també es troba a la bandera d'Algèria, la bandera de Mauritània i a la Bandera de les Maldives. La lluna creixent simbolitza el progrés i l'estrella la coneixença.
La banda blanca situada a l'esquerra ocupa una quarta part de la bandera i simbolitza les altres minories del país.

## Vegeu també

* Bandera de Bangladesh

## Enllaços externs

* (anglès) Bandera del Pakistan al web oficial del govern pakistanès
# Rosella de flor petita

La rosella de flor petita (Papaver argemone) és una espècie que pertany a la família de les papaveràcies.

## Descripció

Es distingeix fàcilment d'altres roselles, pel seu fruit amb nervadures, oblongocilíndric, de fins a 2 centímetres, cobert de durs pèls erectes. La flor té els pètals de color roig ovalats i de vegades amb taques fosques a la base. Els filaments dels estams són de color viola i les anteres blavoses. Les fulles estan molt dividides en estrets segments amb pèls eriçats. Les tiges estan plens de pèls eriçats. És una planta anual de fins a 40 centímetres. Floreix a la primavera i l'estiu.
* En el seu hàbitat
* Fotografia de camp
* Fruita i llavors

## Hàbitat

Habita en camps de conreu, guarets i en zones arenoses.

## Distribució

Creix per gairebé tot Europa, les Illes Canàries i la conca del mediterrani.

## Sinonímia

* Papaver argemone var. glabrum (Koch) O.Bolòs & Vigo
* Papaver argemone f. littoralis Corill., Figureau & Godeau
* Papaver argemone var. minus Latourr.
* Papaver argemone var. plenum Latourr.
* Papaver argemonium St.-Lag.
* Papaver arvense Borkh.
* Papaver clavatum Gilib.
* Papaver clavigerum Lam.
* Papaver maritimum With.
* Papaver micranthum Boreau
* Papaver neglectum Fedde
* Roemeria argemone (L.) C.Morales, R.Mend. & Romero García
* Cerastites macrocephalus Gray

## Referències

* ↑ Vallès, Joan (dir). «Rosella». Noms de plantes: Corpus de fitonímia catalana. Termcat, 2014. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ Linné, Carl von; Salvius, Lars. Caroli Linnaei… Species plantarum: exhibentes plantas rite cognitas, ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas… (en llatí). en línia. Estocolm: Impensis Laurentii Salvii, 1753. DOI 10.5962/bhl.title.669.
* ↑ «Papaver argemone». Flora Catalana. [Consulta: 10 març 2022].
* 1 2 «Papaver argemone L.» (en anglès). Plants of the World Online. Kew Science. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ de Bolòs i Capdevila, Oriol; Vigo i Bonada, Josep Vigo i Bonada «Papaver argemone f. glabrum». Butlletí de la Institució Catalana d'Història Natural. Secció de botanica. International Plant Names Index, 38, 1, 1974, pàg. 73 [Consulta: 10 març 2022].
# Tiamat

Tiamat (accadi: 𒀭𒋾𒊩𒆳) és una deessa-monstre primitiva que pertany a la mitologia babilònica i que pren un paper destacable en el poema èpic Enûma Elish.
Tiamat seria el principi femení del mar, representació de les potències del caos. Monstre femella, malèfica en les llegendes babilòniques, l'aigua salada que, en unió amb Apsu (el principi masculí, de l'aigua dolça), van donar naixement als déus i als animals, començant per Lahmu i Lahamu (els manglars), però al cap de poc de crear-los, van veure que els molestaven amb el seu soroll, i van decidir matar-los. El déu de la màgia, Ea, va sotmetre Apsu, deixant-lo en un llarg sopor; per aquesta raó, l'aigua dolça està quieta, però no va poder fer res contra Tiamat que, molt enfurismada amb la mort del seu espòs, va crear una legió de dimonis dirigits per Kingu, que era el seu amant i un dels seus fills.
Els déus van decidir de donar tots els seus poders a Marduk (fill d'Enki), que va vèncer Kingu, al que va deixar paralitzat de por en veure'l arribar, i després va vèncer Tiamat, a qui va fer obrir la boca amb un vendaval i li llançà una fletxa dins de l'estómac. Després, de la sang de Kingu barrejada amb fang va fer néixer els humans i a partir del cos de Tiamat, que Marduk va encadenar a les profunditats de l'abisme i va partir per la meitat, va crear, de la seva meitat superior el cel, i de la seva meitat inferior la terra ferma. Les seves llàgrimes es van convertir en les fonts del Tigris i l'Eufrates.
Aquesta llegenda és paral·lela a les de Puruixa en la mitologia hindú, Cipactli de la mitologia asteca i Tifó en la mitologia grega.

## Referències

* ↑ Palmer, Abram Smythe. Babylonian influence on The Biblia and popular creence: «Tĕhôm and Tiâmat», «hades and satan»: A omparative Study of Genesis I. 2 (London, 1897)
* ↑ Lambert, W. G. Babylonian Creation Myths. Winona Lake, Indiana: Eisenbrauns, 2013, p. 236-237. ISBN 9781575062471.

## Vegeu també

* Mitologia sumèria
* Tehom

## Bibliografia

* «Tiamat». Ancient Mesopotamian Gods and Goddesses [Consulta 2 d'abril de 2023]
# Buri Gandak

Buri Gandak és un riu de Bihar que neix a la serralada de Sumeswar i corre del nord-oest al sud-est per diversos districtes fins a desaiguar al Ganges al districte de Monghyr o Monger. Al seu naixement és conegut com a Harha i més avall Bahas i Madhwal, per esdevenir després el Sikhrena; no és fins a la segona part del seu curs que el nom de Buri Gandak es fa general, però al districte de Muzaffarpur se l'anomena Chhota Gandak. És navegable excepte en la part superior però a l'estiu l'arena ho dificulta més enllà de Monghyr.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.

## Referències

* ↑ «Burhi Gandak Basin -». Arxivat de l'original el 2019-01-02. [Consulta: 1r gener 2019].
# Gepec

El Grup d'estudi i protecció dels ecosistemes catalans - Ecologistes de Catalunya (Gepec-EdC), anteriorment Grup d'estudi i protecció dels ecosistemes del Camp, és una associació ecologista sense ànim de lucre fundada l'any 1985. El seu àmbit d'actuació se centra en les comarques del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre, on duu a terme diverses activitats de divulgació, sensibilització i recerca, així com diferents projectes de restauració del territori i defensa ambiental. Malgrat que l'àmbit d'actuació principal se centra a la demarcació de Tarragona, el Gepec-EdC també ha realitzat tasques de defensa ambiental i altres projectes en àrees de l'Urgell o les Garrigues, entre d'altres.
El Gepec-EdC ha rebut diversos premis i reconeixements com el Premi Micro (2022) atorgat pel Col·legi de Periodistes de Catalunya o el Premi Medi Ambient (2019) atorgat per la Generalitat de Catalunya. L'entitat també realitza tasques en l'àmbit de la defensa ambiental, essent especialment remarcables les actuacions al riu Siurana, que acabaren amb la denúncia penal contra l'aleshores president de l'entitat per part de la Comunitat de Regants del Pantà de Riudecanyes; les actuacions en l'àmbit dels Muntanyans de Torredembarra i el Gorg de Creixell, amb diferents casos denunciats penalment; o diferents actuacions administratives i penals contra la tramitació de parcs eòlics.

## Referències

* ↑ «Conflictes territorials al voltant del procés d’implantació de centrals eòliques a les comarques meridionals de Catalunya». Universitat de Barcelona, 30-05-2008. [Consulta: 20 octubre 2024].
* 1 2 3 «GEPEC i el Consorci del Ter guanyen el Premi Medi Ambient per la seva trajectòria». Generalitat de Catalunya. Departament de Territori, Habitatge i Transició Ecològica., 21-11-2019. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «El parc fotovoltaic més gran projectat a Catalunya rep la declaració d'impacte ambiental amb setanta mesures preventives». Ràdio Tàrrega, 07-12-2023. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «Protecció per a les oliveres monumentals de les Garrigues». SEGRE, 26-06-2023. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «El Gepec agraeix el Premi Micro 2022 i el Micro Tancat es queda sense recollir | Col·legi de Periodistes de Catalunya». Col·legi de Periodistes de Catalunya, 03-07-2023. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ Latorre, Eloi. «Demanen quatre anys de presó a dues activistes per protestar contra l’assecament d’un riu al Priorat». Directa, 30-06-2023. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «Telenotícies - El GEPEC denuncia disset punts d'abocament d'aigua a l'espai natural protegit de Torredembarra - 3Cat». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 06-06-2024. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «El GEPEC denuncia la presència d'excavadores a un espai protegit de Catalunya». MónPlaneta, 04-05-2024. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «Denúncia per prevaricació: Nou embat contra el parc eòlic de l'ermita de Puigcerver». Catalunya Diari, 23-09-2023. [Consulta: 20 octubre 2024].
# Gerald Cole

Gerald Cole (New Lexington, 18 de desembre de 1928 - Lancaster, 11 de gener de 2018), també conegut com a Gene Cole, fou un atleta estatunidenc, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4x400 metres, formant equip amb Ollie Matson, Charles Moore i Mal Whitfield, guanyà la medalla de plata, mentre en els 400 metres quedà eliminat en semifinals.

## Millors marques

* 200 metres llisos. 21.2" (1952)
* 400 metres llisos. 46.7" (1952)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Gene Cole». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 11 juliol 2024].
# Katharina Wagner

Katharina Friederike Wagner (Bayreuth, 21 de maig de 1978) és una directora d'escena alemanya i codirectora del Festival de Bayreuth des de 2008 juntament amb Eva Wagner-Pasquier.
Filla de Wolfgang Wagner i Gudrun Wagner, és la besneta del compositor Richard Wagner (i rebesneta de Franz Liszt), va ser designada pel seu pare com a successora del festival al costat de la seva mitja germana Eva Wagner-Pasquier, després d'una publicitada disputa familiar.
Ha dirigit les posades en escena de Der fliegende Holländer a Würzburg, Lohengrin a Budapest, Rienzi a Bremen i Els mestres cantaires de Nuremberg a Bayreuth. Posades en escena, provocatives i polititzades. És per això que les seves extravegàncies són saludades amb esbroncs de rebot, així a Els mestres cantaires de Nuremberg, on gosa alterar les característiques que defineixen als personatges. Hans Sachs i Walter von Stolzing són presentats com a retrògrads, en tant Beckmesser és com un progressista de l'art, en un escenari incongruent.
El juny de 2009 va prometre obrir els arxius secrets sobre els llaços entre la seva àvia Winifred Wagner i el règim nazi.

## Referències

* http://www.guardian.co.uk/music/2009/jun/21/classicalmusicandopera-bayreuth-wagner-hitler-nazis
* Artículo en The Guardian — 22 de junio de 2009
* Carr, Jonathan: The Wagner Clan: The Saga of Germany's Most Illustrious and Infamous Family. Atlantic Monthly Press, 2007. ISBN 0-87113-975-8

## Enllaços externs

* Article a The Guardian (anglès)
# Període històric

La història de la humanitat s'ha dividit, convencionalment, en períodes històrics. Les dates poden variar depenent dels historiadors, i en tot cas mai són talls perfectament definibles en el temps sinó que dilueixen els seus inicis i acabaments en els períodes anterior i posterior.

## Períodes de la història universal

La historiografia anglesa és força flexible en aquest tema. La que tradicionalment és més freqüentment acceptada està vinculada a la historiografia francesa, que, convencionalment, divideix la història de la humanitat en els següents períodes:
* Prehistòria: des de l'aparició dels primers homínids fins al sorgiment de l'escriptura. Se sol subdividir en dos grans subperíodes: l'Edat de pedra i l'Edat dels metalls, que inclouen, al seu torn, altres subetapes com ara el paleolític, el neolític, etc. L'Edat dels metalls també se sol considerar part de l'Edat antiga.
* Edat antiga: des de l'aparició de la civilització i la difusió de l'escriptura, fins a la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident l'any 476 o la intrusió islàmica a Europa vers el 711.
* edat mitjana: des del 476 fins al descobriment d'Amèrica l'any 1492 o, segons altres fonts, fins a la caiguda de Constantinoble l'any 1453.
* Edat moderna: des del segle xvi fins a la Revolució Francesa l'any 1789.
* Edat contemporània: segle xix, segle xx i segle xxi.
Hi ha una segona manera de subdividir la història que, si bé no ha estat mai tan utilitzada com la suggerida per la historiografia francesa, també té força acceptació, i que es divideix en tres grans períodes o etapes:
* Etapa preagrària: des de l'aparició dels primers homínids fins al descobriment de l'agricultura.
* Etapa agrària: des de la descoberta de l'agricultura fins al descobriment de la màquina de vapor al segle xviii i l'esclat de la Revolució Industrial.
* Etapa industrial: fins als nostres dies.
# Wieland Wagner

Wieland Wagner (5 de gener de 1917 – 17 d'octubre de 1966) va ser un dels fills de Siegfried Wagner, nét del compositor Richard Wagner i besnét del també músic Franz Liszt. Se'l considera un dels directors d'escena operístics més importants del segle xx.
La seva trajectòria va evolucionar des del naturalisme fins a unes posades en escena molt més simbolistes, fortament influïdes per l'obra d'Adolphe Appia. Els seus elements més característics eren l'immobilisme dels cantants, el despullament gairebé total de l'escena i un fort ús de la il·luminació com a creadora d'ambients.
Es considera que el seu manifest artístic és la posada en escena de Parsifal que va servir per reobrir el Festival de Bayreuth després de la Segona Guerra Mundial. Buscant fugir dels lligams que s'havien creat entre aquesta obra i el nazisme, va eliminar-ne l'escenografia tradicional (el temple, el bosc). Per exemple, Klingsor no apareixia en el seu castell màgic, sinó al mig d'una teranyina verdosa creada amb la llum.
De 1951 fins a la seva mort el 1966, Wieland Wagner va ser codirector del Festival de Bayreuth juntament amb el seu germà Wolfgang Wagner.

## Videografia

* Wagner: Tristan und Isolde (Nilsson, Windgassen, Hotter; Boulez, 1967) [en viu] Osaka
* Wagner: Die Walküre (Silja, Dernesch, Thomas, Adam; Schippers, 1967) [en viu] Osaka

## Bibliografia

* Skelton, Geoffrey:Wieland Wagner: The Positive Sceptic. St Martin's Press, 1971.
# Gertrudis Castanyer i Seda

Gertrudis Castanyer i Seda (Mataró, 14 d'agost de 1824 - Barcelona, 25 de maig de 1881) va ésser una laica, fundadora de la congregació de les germanes de Sant Felip Neri, després anomenades Filipenses Missioneres de l'Ensenyament, que té escoles arreu del món. Ha estat proclamada serventa de Déu per la diòcesi de Barcelona i el seu procés de beatificació és obert.

## Biografia

Era la petita de tres germans, d'una família mataronina benestant; els altres dos van seguir també la carrera religiosa, Marc com a sacerdot i Segimon com a frare caputxí. Òrfena de pare als tres anys, va ingressar el 1845, quan el seu germà Marc va tornar d'Itàlia, al convent de les carmelites de Mataró. Va haver de sortir-ne abans de professar-hi, a causa d'una malaltia. Va començar llavors a acollir a casa seva nenes pobres, ensenyant el catecisme i les primeres lletres. Li semblava que la industrialització de la ciutat podria portar a una deshumanització de la societat, i que el fet que homes i dones treballessin a les fàbriques podia fer que els seus fills no rebessin la mateixa atenció que abans.
La seva mare va morir el 1857; en aquell moment, i amb el seu germà Marc, van voler donar resposta als problemes que havien trobat i van fundar una congregació religiosa que s'havia de dedicar a la «renovació cristiana de la societat» mitjançant l'apostolat i la instrucció cristiana del jovent, particularment el més necessitat. Així naixia, el 21 de novembre de 1858, la Congregació de la Congregació de les Germanes de Sant Felip Neri –després Filipenses Missioneres de l'Ensenyament–, que es dedicarà a l'ensenyament, catecisme, escola dominical, escola nocturna, exercicis espirituals i guiatge de senyoretes i vídues. Tots dos germans es consagren al nou institut religiós. L'obra de la congregació començà a la casa pairal dels Castanyer, on reuniren fins a 300 nens i joves, fills i filles dels treballadors de les fàbriques i de les minyones que servien a la ciutat.
Arran de la Revolució de 1868, les propietats dels dos germans van ésser confiscades i van anar a refugiar-se a Barcelona, on van fundar la primera escola, al carrer del Pont de la Parra i després dues escoles més al casc antic de la ciutat i a Gràcia. En morir Marc al 1878 i haver estat retornada la casa de Mataró, Gertrudis Castanyer la ven i adquireix al barri de Sant Gervasi de Barcelona, una casa amb molt terreny, destinada a ser la casa mare de la congregació, on fundarà al 1880 l'Escola Nostra Senyora de Lurdes.
Gertrudis Castanyer morí a Barcelona el 25 de maig de 1881.

## Referències

* 1 2 3 «Fundadores. Gertrudis Castanyer» (en castellà). Filipenses. [Consulta: 16 juny 2024].
* 1 2 3 4 Gurrera i Lluch, Montserrat «Els inicis de l'ensenyament de les noies obreres a Mataró (1858-1868)». Sessió d'Estudis Mataronins, Núm. 19, 2002, pàg. 99–117. ISSN: 2385-4774.
* ↑ «Gertrudis Castanyer: una mataronina il·lustre i discreta». Ajuntament de Mataró. Agenda Cultural, 01-03-2024. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «Història». Escola Nostra Senyora de Lurdes. [Consulta: 16 juny 2024].
# Yocto-

Yocto (símbol y) és un prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 10$^{-24}$ o 1/1.000.000.000.000.000.000.000.000 o, cosa que és equivalent, 0,000 000 000 000 000 000 000 001.
Adoptat el 1991, prové del grec οκτώ (októ), que significa vuit, donat que equival a 1/1000$^8$. El 2004, és el prefix més baix acceptat oficialment.
Per exemple:
    1 yoctòmetre = 1 ym = 10$^{-24}$ metres = 0,000 000 000 000 000 000 000 001 metres
    1 yoctogram = 1 yg = 10$^{-24}$ grams = 0,000 000 000 000 000 000 000 001 grams
    1 yoctosegon = 1 ys = 10$^{-24}$ segons = 0,000 000 000 000 000 000 000 001 segons
# Geórgios Rumbanis

Geórgios Rumbanis (Trípoli, 15 d'agost de 1929 - Atenes, 11 de febrer de 2025) va ser un atleta grec, especialista en el salt de perxa, que va competir durant la dècada de 1950. El seu germà Aristidis Rumbanis també fou un atleta olímpic.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1952 i 1960 no es classificà per disputar la final, però el 1956, en els Jocs de Melbourne, va guanyar la medalla de bronze en la prova del salt de perxa del programa d'atletisme. En la final, que durà 11 hores, finalitzà rere els estatunidencs Bob Richards i Bob Gutowski. En aquests mateixos Jocs fou l'abanderat grec durant la cerimònia inaugural. Aquesta medalla fou la primera aconseguida per Grècia des que als Jocs d'Ambers de 1920 guanyés una medalla de plata del programa de tir.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs del Mediterrani de 1955. El 1961 es retirà de l'atletisme, per treballar com a consultor de gestió als Estats Units. Posteriorment tornà a Grècia, on va ocupar diversos càrrecs administratius en l'esport.

## Millors marques

* Salt de perxa. 4,60 metres (1958)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Olympedia – Georgios Roumpanis». [Consulta: 22 setembre 2023].
* 1 2 «Roubanis Giorgos» (en anglès britànic). [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 22 setembre 2023].
# Bandera d'Antigua i Barbuda

La bandera d'Antigua i Barbuda va ser adoptada el 27 de febrer de 1967 i fou dissenyada per un mestre d'escola anomenat Reginald Samuels. El sol simbolitza el naixement d'una nova era. Els colors tenen diferents significats, el negre és per l'origen africà de la gent, el blau per a l'esperança, el vermell per a l'energia. Els successius colors de groc, blau i blanc (de la caiguda del sol) representa el mar i la platja donant un color creatiu a la bandera.

## Banderes històriques

* Antigua i Barbuda (1956–1962)
* Antigua i Barbuda (1962–1967)

## Referències

* ↑ «Our National Symbols» (en anglès). Government of Antigua and Barbuda. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Smith, Whitney. «Flag of Antigua and Barbuda | Symbolism, Design, Colors» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 02-02-2001. [Consulta: 23 febrer 2025].