OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eutiqui d'Alexandria

Eutiqui d'Alexandria (el Caire, 10 de setembre de 877 - Alexandria, 12 de maig de 940), conegut també, en àrab, com Saïd ibn al-Batriq (àrab: سعيد بن البطريق, Saʿīd ibn al-Baṭrīq), va ser un metge, teòleg i historiador cristià egipci, patriarca d'Alexandria de l'any 933 fins a la seva mort.
És conegut per haver estat un dels primers escriptors cristians egipcis que va utilitzar la llengua àrab en les seves obres. La més famosa d'aquestes és la «cronografia» titulada Nazm al-jàwhar (‘Collaret de joies’), coneguda a Occident pel títol en llatí Eutychii Annales (‘Annals d'Eutiqui’). Registra la història del món des de la creació fins als seus dies.
Va néixer a Fustat, a la part antiga de la ciutat del Caire, i va passar la major part de la seva vida fent de metge. Fou coetani d'Agapi l'Historiador, però sembla que no es coneixien entre ells. No sabia grec, però va llegir les principals obres de la seva època a través de traduccions al siríac.
L'any 933, a l'edat de 60 anys, va ser elegit patriarca grec ortodox d'Alexandria. No va tenir mai un paper destacat entre el clergat, i la seva elecció va provocar una forta oposició que va continuar durant tot el seu patriarcat. És probable que fos escollit per la influència dels musulmans, governants de la regió.
Els Annals d'Eutiqui els va continuar, fins a l'any 1028, el seu parent Yahya al-Antakí, que va donar a conèixer el llibre a Antioquia i a Europa.

## Referències

* ↑ «Eytychius (933-940)» (en anglès). Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 12 setembre 2023].
* 1 2 Griffith, Sidney H. «Eutychius» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 12 setembre 2023].
# Eva Bonnier

Eva Fredrika Bonnier (Estocolm, 17 de novembre de 1857-Copenhaguen, 13 de gener de 1909) fou una pintora i filantropa sueca.

## Biografia

Nascuda a Estocolm, era filla d'Albert Bonnier i Betty Rubenson, d'una destacada família d'editors. Eva Bonnier va estudiar pintura amb August Malmström i es va convertir en estudiant a la secció de dones de la Reial Acadèmia Sueca de les Arts d'Estocolm el 1878.
Al costat d'una altra estudiant i amiga seva, Hanna Hirsch, va viatjar a París el 1883, i es va instal·lar a Montparnasse fins a l'any 1889. El seu quadre Música (1889) va ser guardonat amb un esment d'honor al Saló de París. Després del seu retorn a Suècia l'any 1889, instal·lada en un estudi al barri de Hamngatan, es va mantenir activa com a pintora fins a aproximadament l'any 1900. La majoria de les seves obres consistien en retrats, com el de Lisen Bonnier, la seva cunyada; el de l'industrial convalescent Hjalmar Lundbohm, el polític Moritz Rubenson, l'educador Carl Jonas Meijerberg o el poeta i becari Oscar Levertin. Està representada amb diverses de les seves obres al Nationalmuseum, a Estocolm.
Després de l'any 1900 Bonnier va cessar el seu treball com a artista i es va dedicar a la filantropia, que va fer possible gràcies a la riquesa que havia heretat. Va establir una fundació per a l'embelliment d'Estocolm que en els seus primers anys va finançar pintures i escultures per a institucions i llocs públics, com la Biblioteca Nacional de Suècia o la Universitat d'Estocolm, a més de diverses escoles de la ciutat. La fundació continua activa.
Eva Bonnier sofria depressions freqüents i finalment acabaria suïcidant-se l'any 1909.

## Obres destacades

* Autoretrat, 1886 (Bonnierska porträttsamling, Estocolm)
* Interior d'un estudi a París, 1886 (Nationalmuseum, Estocolm)
* Magdalena, 1887 (privat)
* Reflexió en blau, 1887 (Nationalmuseum)
* Modistes, 1887 (Vila Bonnier)
* La majordoma, 1890 (Nationalmuseum, Estocolm)
* Convalescent, 1890 (Lisen Bonnier)
* Julia Hasselberg, al voltant del 1906 (Museu Blekinge)

## Referències

* 1 2 Gynning, Margareta. «Eva Fredrika Bonnier». Svenskt kvinnobiografiskt lexikon. [Consulta: 21 novembre 2023].
* 1 2 Hedberg, Thor. «Eva F Bonnier». Svenskt Biografiskt Lexikon. [Consulta: 21 novembre 2023].

## Vegeu també

* Emma Sparre
# Eva Kolstad

Eva Lundegaard Kolstad (Halden, 6 de maig del 1918 - Oslo, 26 de març del 1999) fou una política noruega, ministra del govern del Partit Liberal, i figura central en la història de la igualtat de gènere a Noruega i internacionalment. Fou presidenta de l'Associació Noruega pels Drets de les Dones (1956–1968), i vicepresidenta de la Comissió de les Nacions Unides sobre la Condició Jurídica i Social de les Dones (1969–1975), ministra d'Administració del Govern i Afers del Consumidor de Noruega en el Gabinet de Korvald (1972–1973), dirigent del Partit Liberal (1974–1976) i síndica de greuges d'Igualtat de Gènere de Noruega (1978–1988), la primera persona que va assumir aquest càrrec al món. Va contribuir al desenvolupament de les polítiques d'igualtat de gènere de les Nacions Unides.(1)

## Biografia

Eva Kolstad nasqué el 1918 a Halden, Noruega. Va treballar com a mestra de comptabilitat abans de fer-se activista pels drets de les dones.
Kolstad fou dirigent del Partit Liberal del 1974 al 1976, la primera dona dirigent del partit. També fou la primera síndica de greuges per a la igualtat de gènere (likestillingsombud) a Noruega.(2)
Fou una candidata menor en les eleccions del 1953, i no la triaren. Fou representant adjunta al Parlament de Noruega durant els mandats 1957 – 1961 i 1965 – 1969. Quedà en segon lloc darrere de Helge Seip en la votació liberal en les eleccions del 1961, però els liberals no tenien diputats triats. Fou ministra d'Administració i Afers del Consumidor el 1972 – 1973 durant el gabinet Korvald. Formà part del comité executiu de l'ajuntament d'Oslo del 1960 al 1975.(2)
Kolstad fou comandanta de l'Orde de Sant Olav i va rebre la Medalla de Sant Hallvard el 1986.(2)

## Vida personal

Es casà amb l'advocat i subdirector general del Ministeri de Justícia, Ragnar Kolstad. El seu sogre era el primer ministre Peder Kolstad.(2)

## Referències

* ↑ Commire, Anne. Dictionary of Women Worldwide: 25,000 Women Through the Ages. Detroit: Yorkin Publications, 2007, p. 1049. ISBN 0787675857.
* ↑ «Eva Kolstad». A: Norsk biografisk leksikon. Kunnskapsforlaget, 1999–2005.
# Mantícora

La mantícora és un monstre amb cap humà o de dimoni, cos de lleó i cua de drac o d'escorpí. Té tres fileres de dents verinoses i fa un bram semblant al so d'alguns instruments de vent.
El seu origen es troba a la mitologia persa (el nom és la corrupció d'un terme que en aquesta llengua significa "menjador d'homes"), però la seva fama ve d'obres de cultura popular i jocs de fantasia. Apareix en nombrosos bestiaris medievals, que la situen als boscos d'Àsia (especialment a Indonèsia). Una particularitat d'aquest monstre és la manera com ataca: després de caure per sorpresa sobre la víctima i paralitzar-la amb el verí, la devora completament, de manera que no en queden ni la roba ni els ossos. El cristianisme associa la mantícora amb el diable, però també amb el profeta Jeremies.

## Referències

* ↑ Miate, Liana. «Mantícora» (en castellà). World History Encyclopedia, 19-08-2022. [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ Elvira Barba, Miguel Ángel; Carrasco Ferrer, Marta «Marfiles coptos en Valdetorres de Jarama (Madrid)». Archivo español de arqueología, 67, 169, 1994, pàg. 201–208. ISSN: 0066-6742.
* ↑ Van Duzer, Chet «'Hic sunt dracones': la geografía y la cartografía de los monstruos». eHumanista: Journal of Iberian Studies, 47, 2021, pàg. 29–88. ISSN: 1540-5877.
* ↑ Benedict, Robert D. «The Hereford Map and the Legend of St. Brandan». Journal of the American Geographical Society of New York, 24, 1892, pàg. 321–365. DOI: 10.2307/196703. ISSN: 1536-0407.
* ↑ Rosen, Brenda. The Mythical Creatures Bible: The Definitive Guide to Legendary Beings Volume 14 (en anglès). Sterling Publishing Company, Inc., 2009-02, p. 107. ISBN 978-1-4027-6536-0.
# Dromiceiomimus

Dromiceiomimus ("imitador d'emú) fou un dinosaure bípede que visque al Cretaci superior, fa entre 80 i 65 milions d'anys. Feia uns 3,6 metres de longitud i pesava entre 100 i 150 kg. El fèmur feia 467 mm de longitud. Comparant amb altres dinosaures tenia una esquena curta i llargues potes anteriors.
# Branca

La branca o el branc és la divisió (i les successives subdivisions) de la tija d'una planta, especialment del tronc d'un arbre. Quan és una branca de tallada d'un arbre, és un ram, o rama quan a més conserva el fullam.

## Descripció

Es tracta d'una estructura connectada al tronc central d'un arbre o d'un arbust. Les branques poden desenvolupar-se de forma horitzontal, vertical o diagonal, tot i que aquesta última és la que presenten la major part de branques arbòries. És la part en la que normalment creixen les fulles.

## Altres significats

Per associació hom utilitza la paraula branca en referència a les divisions d'una ciència, d'un art, d'una empresa, d'una via de tren, i d'una artèria o vena, entre d'altres.
Viccionari
# Bandera de Kuwait

La bandera de Kuwait és la bandera de l'Estat de Kuwait, creada després de la independència del país en expirar el protectorat britànic. Fou promulgada per la llei de 7 de setembre de 1961 (27 de rabí al-àwwal del 1381 de l'Hègira) i hissada oficialment el 24 de novembre de 1961.
La bandera està formada per tres bandes horitzontals d'igual amplada i per un trapezi situat al costat de l'asta, l'amplada del qual representa un quart de la bandera.
Els colors són els típic del panarabisme i s'inspiren en un poema de Safie Al-Deen Al-Hili:
* El negre simbolitza la desfeta dels enemics sobre el camp de batalla.
* El vermell representa un sabre tacat per la sang.
* El blanc és la puresa de les accions.
* El verd és la fertilitat de cada país.

## Bandera del protectorat

El 1899, Kuwait va signar un tractat de protecció amb el Regne Unit. En aquell moment, la bandera es componia de dos colors, el blanc i el vermell, el primer per la Gran Bretanya i el segon per l'Islam. També s'hi trobava escrit en blanc la divisa «كويت», que vol dir ‘Kuwait’ en àrab, i també els símbols islàmics de l'estrella i la lluna creixent.
El 1914, Kuwait va esdevenir un protectorat britànic i l'estrella i la lluna van desaparèixer, mentre que la divisa va situar-se al centre i més gran.
* 1899-1909
* 1909-1915
* 1915-1956

## Enllaços externs

* (anglès) description officiel
* (anglès) drapeau sur Flags of the World
# Mitjana harmònica

La mitjana harmònica d'una quantitat finita de n nombres $a_{1},a_{2},...,a_{n}$, és igual a:
    ${H}={n \over {\sum _{i=1}^{n}{1 \over a_{i}}}}={n \over ({1 \over a_{1}}+\cdots +{1 \over a_{n}})}$
Per exemple, la mitjana harmònica de 2, 6 i 12 és:
${H}={3 \over ({1 \over 2}+{1 \over 6}+{1 \over 12})}=4$

## Propietats

* Sempre és major o igual al mínim dels seus arguments.
* És sempre menor o igual a la mitjana geomètrica (i per tant també és sempre menor o igual a la mitjana aritmètica i a la mitjana quadràtica).

## Avantatges

* Per al seu càlcul s'utilitzen totes les dades.
* És recursiva.
* Si canviem l'escala de les unitats en què es mesura la variable, la mesura canvia d'igual manera.
* És única.
* Els valors extrems (molt grans) influeixen poc.
* És senzilla de calcular.

## Inconvenients

* No sempre existeix. De fet, la mitjana harmònica no està definida per a valors nuls.
* Els valors propers a zero influeixen molt en el seu valor.
* En ser sensible al canvi d'escala en les unitats, no es pot utilitzar per comparar variables que es mesurin en unitats diferents.
* El seu significat és poc intuïtiu.
* No sol incloure's en calculadores i programes per a ordinador.

## Referències

* ↑ «Calculadora mitjana harmònica». [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ «HarmonicMean—Wolfram Language Documentation». [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ «Averages, Arithmetic and Harmonic Means». [Consulta: 25 gener 2022].
# Exchange of Wives

Exchange of Wives és una pel·lícula muda de la MGM dirigida per Hobart Henley i protagonitzada per Eleanor Boardman, Renée Adorée, Lew Cody i Creighton Hale. Basada en l’obra teatral “An Exchange of Wives” (1919) de Cosmo Hamilton, es va estrenar l’octubre de 1925.

## Argument

John i Margaret i Elsie i Victor són dues parelles que porten un any casades i són veïnes. Margaret és una excel·lent cuinera i dona de casa seva però poc afectuosa, mentre que Elise, per contra, és molt carinyosa però un zero a la cuina. Ells també tenen caràcters contraris. Les dues parelles s'acaben trobant i mentre Elise flirteja amb John, Victor s'enamora de Margaret. Aquesta, decidida a mantenir el seu marit organitza una excursió dels quatre a un refugi de muntanya on marits i mullers viuran en habitacions diferents i cada esposa haurà de cuinar pel marit de l’altra. Al final, John se sent feliç de retornar amb Margaret i aconsegueix que Elise torni als braços de Victor.

## Repartiment

* Eleanor Boardman (Margaret Rathburn)
* Lew Cody (John Rathburn)
* Renée Adorée (Elise Moran)
* Creighton Hale (Victor Moran)
* Pierre de Ramey
* June Rock (nena)

## Referències

* ↑ «The Film Mart». Exhibitors Herald, 27-06-1925, pàg. 160.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 754. ISBN 978-3-11-095194-3.
* 1 2 Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 221. ISBN 978-0-520-20969-5.
# Valentinita

La valentinita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser descoberta i descrita per Wilhelm Karl von Haidinger el 1845, el qual que li ha donat el nom en honor d'un alquimista alemany Basilius Valentinus (devers 1394), que hauria escrit sobre antimoni. La identitat de Valentinus no és provada i el nom és probablement un pseudònomin del qual es van fer servir diferents alquimistes.

## Característiques

La valentinita és un òxid simple d'antimoni. A més dels elements de la seva fórmula, Sb₂O₃, sol portar com a impuresa arsènic. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant cristalls prismàtics, de vegades aplanats, o agregats de cristalls en forma estrellada. També s'hi pot trobar de manera lamel·lar, columnar, granular o massiva.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la valentinita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, bismita, esferobismoïta, sillenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en una mina d'Allemond a la regió Roine-Alps (França). Es forma com a producte de l'alteració de diversos minerals de l'antimoni a la zona d'oxidació de jaciments d'antimoni hidrotermals. Sol trobar-se associada a altres minerals com: estibina, antimoni natiu, estibiconita, cervantita, quermesita o tetraedrita. Pot ser extret a les mines com a mena d'aquest important metall. S'ha descrit en tots els continents exeptuant l'Antàrtida; a Catalunya s'ha descrit a la Vall de Ribes i a les Mines de la Collada Verda (Ripollès).

## Referències

* 1 2 «Valentinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Valentinit» (en alemany). Mineralienatlas - Fossilienatlas. [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ Haidinger, Wilhelm. Handbuch der bestimmenden Mineralogie (en alemany). Viena: Bei Braumuller and Seidel, 1845, p. 506.
# Graf complet

En el camp matemàtic de la teoria de grafs, un graf complet és un graf simple on una aresta connecta tots els parells de vèrtexs. El graf complet amb $n$ vèrtex té $n$ vèrtex i $n(n-1)/2$ arestes, i és donat amb $K_{n}$. És un graf regular de grau $n-1$. Tots els grafs complets són els seus propis cicles. Estan màximament connectats de forma que l'únic tall de vèrtex que desconnecta el graf és tot el conjunt de vèrtexs.
Un graf complet amb n nodes representa les arestes d'un n-símplex. Geomètricament $K_{3}$ està relacionat amb un triangle, $K_{4}$ amb un tetràedre, $K_{5}$ un pentacoron, etc.
El teorema de Kuratowski diu que un graf planar no pot contenir $K_{5}$ (o el graf bipartit complet $K_{3,3}$) com a menor. Com que $K_{n}$ inclou $K_{n-1}$, no hi ha grafs $K_{n}$ amb $n>=5$ que siguin planars.
Una propietat important dels grafs complets és el nombre quadràtic de connexions. Això vol dir que el nombre d'arestes és una funció quadràtica del nombre de nodes. Per tant, un graf complet pot ser el pitjor cas per grans sistemes connectats com xarxes socials i xarxes d'ordinadors.
Els grafs complets amb $n$ vèrtex, per a $n$ entre 1 i 8, es mostren a continuació amb el nombre de connexions:
| $K_{1}:0$ | $K_{2}:1$ | $K_{3}:3$ | $K_{4}:6$ |
| $K_{5}:10$ | $K_{6}:15$ | $K_{7}:21$ | $K_{8}:28$ |

## Referències

* ↑ Diestel, Reinhard. «1.1 Graphs». A: Graph Theory (en anglès). Electronic Edition 2000. Nova York: Springer-Verlag, 1997-2000, p. 3. ISBN 3-540-26182-6.

## Enllaços externs

* Counting Paths and Cycles in Complete Graphs. Results are available Mehdi Hassani, Cycles in graphs and derangements, Math. Gaz. 88(March 2004) pp. 123-126 (reprint) Arxivat 2007-12-16 a Wayback Machine. or here
# Estat Oriental de l'Uruguai

L'Estat Oriental de l'Uruguai (castellà: Estado Oriental del Uruguay) va ser el primer nom oficial de l'actual República Oriental de l'Uruguai. Aquest nom va ser donat al país per la primera Constitució promulgada el 28 de juny de 1830 i jurada pel poble el 18 de juliol del mateix any.
La decisió del nom del nou Estat va ser presa per la comissió especialment designada per l'Assemblea General Constituent i Legislativa (Asamblea General Constituyente y Legislativa) per a redactar la primera Constitució. L'Assemblea s'havia instal·lat a San José de Mayo el 22 de novembre de 1828.
El primer cap d'Estat i Govern va ser José Rondeau, designat per l'Assemblea General Constituent i Legislativa reunida a Florida, en votació unànime, com a Governador i Capità General Provisori. Rondeau va prestar jurament el 22 de desembre de 1828 davant la Sala de Representants que en aquests moments funcionava a Canelones i va renunciar el 17 d'abril de 1830, després de l'aprovació de la Constitució.

## Referències

* ↑ Text de la Constitució de 1830 Arxivat 2013-10-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Hattstedt

Hattstedt (frisó septentrional Haatst, danès Hatsted) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 6 kilòmetres d'Husum.
# Corts de Barcelona (1528)

Les Corts de Barcelona de 1528 van ser presidides pel rei Carles I. Era President de la Generalitat Francesc de Solsona.
El regnat de Carles I es va caracteritzar per un cost molt alt en mantenir l'imperi amb el consegüent esgotament econòmic. Els principals motius eren: les hostilitats amb França per l'interès del rei Francesc I de França sobre la península Itàlica, la defensa de les agressions turques al Mediterrani i el manteniment de l'imperi Alemany que era cobejat pels prínceps alemanys.
El febrer de 1528, s'anuncià una declaració de guerra del rei francès i Carles I s'afanyà a convocar Corts a Barcelona. Les pretensions de la Generalitat de Catalunya consistien en el reforçament de la jurisdicció de la institució respecte als municipis, els barons i els soldats. També volia l'ampliació i professionalització del seu personal i incrementar el poder sobre el comerç exterior, principal font d'ingressos. Però en aquest darrer punt, el compromís signat entre el rei i Andreu Doria el 29 de desembre de 1528, limitava les possibilitats institucionals.
Lluny d'atendre les peticions de la Generalitat, els diputats consideraven que aquesta feia una mala gestió i afavoria interessos de les classes dirigents.
La pèssima situació de l'economia feia preveure que la Generalitat hauria de fer un fogatge per poder atendre el donatiu reial. S'introdueix una novetat en canviar la fórmula de recaptació basada en el nombre de persones, per una de progressiva en funció de les capacitats econòmiques.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. Vol. 2. ISBN 84-412-0885-9
# Hug de Montcada i de Cardona

Hug de Montcada i de Cardona (Xiva, Regne de València, 1478 - Golf de Salern, 28 de maig de 1528), General valencià de Mar i Terra i Virrei de Nàpols i de Sicília.
Fill de família il·lustre, el Casal de Montcada, pretesament provinent de Baviera segons una llegenda familiar lligada al mite d'Otger Cataló. El seu pare fou el baró de Xiva i Castellnou, Pere III de Montcada i Vilaragut.

## Fets destacables

Des de jove va ser Cavaller de l'Orde de Sant Joan. Hi ha algunes referències poc segures que el 1495 servia a Itàlia amb els francesos. El 1495 va abandonar el servei de Cèsar Borja quan aquest passa a simpatitzar amb els francesos.
El 1496 combat als francesos a Catalunya i el Rosselló. En aigües italianes, guerreja amb les seves galeres contra els barbarescs, de manera que Ferran el Catòlic el nomenà virrei de Sicília.
Donant suport a Pedro Navarro, el 1513 passa a Trípoli amb les galeres de Sicília per reforçar la seva defensa. Continua la campanya per la costa nord-africana, capturant i enfonsant fustes barbaresques.
El 1522, quan era general de Carles V, va assetjar la plaça de Tournai. El 1524, amb 16 galeres espanyoles, ataca i pren, ajudat pels provençals, les places franceses de Toló, Ieras i Fréjus, i després és derrotat i capturat per Andreu Doria a la desembocadura del riu Var. És alliberat el 1526 gràcies al tractat de Madrid.
Pren el comandament d'un dels cossos d'exèrcit de Carles III de Borbó i conquereix Milà i la Llombardia i allibera el Papa Climent VII, que estava assetjat al Castell de Sant Angelo pels Colonna. Es reconcilia amb els Colonna. El 1527 està amb les seves tropes al Saqueig de Roma.
El 1528, trobant-se a Nàpols, és bloquejat per les flotes genoveses i franceses. Surt a fer-los front i mor en combat en aigües del Golf de Salern. Gairebé tots els seus vaixells van ser enfonsats o capturats.

## Referències

* ↑ Virreis de Nàpols, a la Col·lecció de documents inèdits per a la història d'Espanya, vol. XXIII, pàg. 77-86.
* ↑ Batllori, Miguel. Catalunya a l'època moderna: recerques d'història cultural i religiosa. Edicions 62, 1971, p. 44.

## Bibliografia

* Enciclopedia General del Mar Edicions Garriga, 1975
* L'Armada Espanyola, des de la unió dels regnes de Castilla i Aragó (Cesáreo Fernández Duro, 1895). Editat pel Museu Naval de Madrid, 1975
# Marina Janicke

Marina Janicke (Berlín, 19 de juny de 1954), de casada Höhne és una saltadora alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va disputar les dues proves del programa de salts. En ambdues, el salt de palanca de 10 metres i el de trampolí de 3 metres va guanyar la medalla de bronze.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de natació de 1973, així com dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1970. El 1971, 1972 i 1973 es proclamà campiona nacional de trampolí salt de palanca.
Va estudiar biologia molecular a la Universitat Humboldt de Berlín, on es llicencià el 1985. Posteriorment treballà a l'Institut Robert Koch.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Marina Janicke». [Consulta: 15 setembre 2023].