OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eulàlia Bergadà

Eulàlia Bergadà (Palma, 1985) és una ballarina i coreògrafa mallorquina.
Graduada en Coreografia i Interpretació, i en Dansa Clàssica i Contemporània, i postgraduada en la companyia IT Dansa de l'Institut del Teatre de Barcelona. Ha treballat com a ballarina, coreògrafa o assistent de moviment amb diverses creadores de les arts escèniques, i ha col·laborat amb artistes com ara la cia United Cowboys (Països Baixos), Tanya Beyeler, Lipi Hernández, Xavi Martínez, Joan Fullana i Albert Mestres, o amb Paco Azorín i Carlos Martos en el camp de l’òpera. El 2015 crea la seva companyia, a través de la qual porta a terme diferents projectes i obres, com ara Flying Pigs, estrenada al Graner i al Convent dels Àngels del Macba (Barcelona, 2015); Gold Dust Rush, obra guanyadora del Premi Institut del Teatre 2015, amb producció al Festival Grec de Barcelona 2016; Nixie (deep inside) (2018), part del programa INEXCHANGE de DansBrabant (Tilburg, Països Baixos); i Very Very Slightly (2020), coproduïda pel Mercat de les Flors (Barcelona) i el Teatre Principal de Palma (Mallorca). També és creadora del projecte Opening Projects (des del 2018), on desenvolupa diferents site-specific per a diversos esdeveniments.

## Referències

* 1 2 «Eulàlia Bergadà». CCCB amb permís de reutilització OTRS, 01-09-2024. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «Eulàlia Bergadà» (en anglès americà). [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Teatre, Institut del. «Bergadà Serra, Eulàlia». [Consulta: 22 setembre 2024].
# Bacary Sagna

Bacary Sagna (Sens, el 14 de febrer del 1983) és un futbolista francès que actualment juga de lateral dret al Manchester City FC de la Premier League anglesa. Sagna, també juga per la selecció de França des del 2007.
El 13 de maig de 2014, l'entrenador de la selecció francesa Didier Deschamps el va incloure a la llista final de 23 jugadors que representaran França a la Copa del Món de Futbol de 2014.

## Referències

* ↑ «Une liste de 23 sans surprise». France Football, 13-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Benzema, Varanne y Griezmann, citados por Francia». FIFA.com, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-14. [Consulta: 13 maig 2014].

## Enllaços externs

* Perfil de Bacary Sagna al web de l'Arsenal Arxivat 2008-08-18 a Wayback Machine. (anglès)
* Bacary Sagna a FootballDatabase (anglès)
# Utica (Minnesota)

Utica és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 230 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Utica tenia 230 habitants, 82 habitatges, i 62 famílies. La densitat de població era de 96,5 habitants per km².
Dels 82 habitatges en un 41,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 19,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.250 $ i la renda mediana per família de 44.286 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.500 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 19.185 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Utica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Utica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Ku (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràctersく (hiragana) i ク (katakana) són dues mores que ocupen el vuitè lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre き i け; i el 28è en el poema iroha, entre お i や. En la taula a la dreta, que segueix l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la segona columna (か行, "columna KA") i la tercera fila (う段, "fila U"). Una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
Tant く com ク provenen del kanji 久.
Poden dur l'accent dakuten: ぐ, グ.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* く, ク es romanitzen com a "ku".
* ぐ, グ es romanitzen com a "gu".

## Escriptura

* El caràcter く s'escriu amb un sol traç amb una forma que recorda a una C angulosa, i que comença com a una diagonal cap avall a l'esquerra, forma angle i segueix cap avall a la dreta.
* El caràcter ク s'escriu amb dos traços:
* Traç diagonal cap avall a l'esquerra.
* Traç que comença horitzontal cap a la dreta, forma un pic i baixa fent una corba cap a l'esquerra.
[[|miniatura|Ordre dels traços per escrit de く]]

## Altres representacions

* Sistema Braille:
* Alfabet fonètic: 「クラブのク」 («la ku de kurabu», on kurabu, de l'anglès crab, significa cranc)
* Codi Morse: ・・・－

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Ab-i-Istada

Ab-i-Istada és un llac de l'Afganistan a uns 100 km al sud-sud-oest de Gazni. La regió està poc poblada i hi viuen els ghilzai. S'alimenta del riu Gazni. Les seves aigües són salades i el peixos del riu moren a l'arribar al llac.
Subterràniament corren alguns rierols que rebroten més enllà del llac i s'uneixen per formar l'Arghastan Lora

## Referències

* ↑ Memoirs of the Geological Survey of India. order of the Governor-General of India, 1875, p. 224–.
* ↑ Encyclopaedia Britannica0: A Dictionary of Arts, Sciences, and General Literature. A - Ana. 1. Black, 1875, p. 230–.
* ↑ Alexander Mackay. Manual of modern geography, mathematical, physical, and political. Wm. Blackwood & Sons, 1861, p. 473–.
* ↑ Theophilus Carey Callicot. Hand-book of Universal Geography: Being a Gazetteer of the World. George P. Putnam & Company, 1853, p. 2–.
# Aleia

Una aleia és cadascun dels 6.236 versicles en què se subdivideixen les sures o capítols de l'Alcorà. El mot prové de l'àrab aya (آية, āya, en plural آيات, āyāt) i vol dir ‘signe’, en el sentit de ‘prodigi’ o ‘miracle’. Aquesta denominació s'aplica en el llibre sagrat de l'islam per a recordar que cada verset és un «signe diví», ja que per als musulmans l'Alcorà conté la paraula directa de Déu.
Segons la claredat de llur contingut, les aleies es divideixen en dos tipus: les anomenades muhkumat i les mutaixabehat. Les primeres presenten un significat molt clar i directe, mentre que les segones són més ambigües i es presten a múltiples interpretacions.
Hi ha diverses aleies que gaudeixen d'una popularitat especial entre els musulmans, com ara la bàsmala, primera aleia de la primera sura (Al-Fàtiha, ‘L'obertura’), l'aleia del tron, núm. 255 de la segona sura (Al-Baqara, ‘La vaca’) o l'aleia de la llum, núm. 25 de la sura 24 (An-Nur, ‘La llum’).
La primera aleia de certes sures consisteix en unes poques lletres aïllades que apareixen combinades de manera diferent i que són anomenades al-muqàttaat (àrab: المقطعات, al-muqaṭṭaʿāt, literalment ‘les tallades’, ‘les fragmentades’, ‘les trossejades’). El seu sentit no és clar i molts musulmans les consideren com un missatge diví secret. També se les anomena al-fawàtih (àrab: الفواتح, al-fawātiḥ, ‘les que obren’).

## Referències

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007. ISBN 978-84-412-1546-7. «s.v. «قطع»»
* ↑ Asad 1980, Appendix II.
# OpenUP

OpenUP (UP, unified process) és un mètode i un procés de desenvolupament de programari lliure proposat per un conjunt d'empreses de tecnologia, qui ho donaren l'any 2007 a la Fundació Eclipse. La Fundació ho ha publicat sota una llicència de programari lliure i ho manté com una part del bastiment de processos Eclipse. (Eclipse Process Framework). OpenUP conserva les característiques essencials de RUP (Rational unified process), el qual inclou un desenvolupament incremental i la gestió dels requisits mitjançant casos d'ús. Finalment, l'OpenUp assumeix els valors de la metodologia àgil i els té en compte a l'hora de personalitzar el procés unificat.
En termes generals, així com totes les variants del procés unificat (UP), l'OpenUp es basa a potenciar sis pràctiques fonamentals: desenvolupament iteratiu i incremental, gestió del requisits (mitjançant casos d'ús), arquitectura basada en components (mòduls o subsistemes amb una funció clara), utilització de models visuals (mitjançant el llenguatge UML), verificació de la qualitat del programari (al llarg de totes les etapes del procés, no solament al final) i control del canvis al programari.
Pel que fa a les activitats l'OpenUP defineix com activitats principals la modelització de negoci, requisits, anàlisis i disseny, implementació, proves, i lliurament del sistema als usuaris finals. A més a més l'OpenUP també preveu altres activitats, com ara la personalització del procés mateix, la gestió de la configuració i del canvi i també la planificació i gestió del projecte i defineix sis papers: el de stakeholder o interessat, cap de projecte, analista, arquitecte, desenvolupador i expert en proves.

## Referències

* ↑ «Drets d'autor de l'OpenUP». Arxivat de l'original el 2009-06-20. [Consulta: 12 juny 2011].
* ↑ Llicència Pública d'Eclipse
* 1 2 Pradel Miquel, Jordi; Raya Martos, Jose (2011). Enginyeria del programari. FUOC

## Enllaços externs

* OpenUP wiki Arxivat 2011-06-28 a Wayback Machine.
# Conducte endolimfàtic

El conducte endolimfàtic, parteix del conducte utriculosacular (que connecta l'utricle amb el sàcul) i, a continuació passa al llarg del aquaeductus vestibuli i acaba en una bossa cega (saccus endolymphaticus) en la superfície posterior de la porció petrosa de l'os temporal, el qual està en contacte amb la duramàter.
# Bandera de Mongòlia

La bandera de Mongòlia fou adoptada el 12 de febrer de 1992, després de la transició cap a una democràcia liberal. El disseny està format per tres franges verticals d'igual amplada, dues de vermelles (representatiu de la capacitat del país per prosperar en un dur entorn) situades als extrems i al mig una de color blau (descrit com l'etern cel blau). A la primera franja hi trobem el Saiombo o Saiambo en color groc. Es tracta d'un un vell símbol mongol format per representacions abstractes i geomètriques, de dalt a baix, del foc, el sol, la lluna, la terra, l'aigua i el taijitu o Yin i Yang. Aquest símbol fou creat pel monjo Zanabazar el 1686 en tant que caràcter del seu propi alfabet.

## Colors

El juliol de 2011 s'aprovaren les característiques de la bandera.
| Model de color | Blau | Vermell | Groc |
| RAL | 5015 | 2002 | 1021 |
| Pantone | 300C | 032C | Medium Yellow |
| CMYK | 100-60-0-0 | 10-100-90-0 | 0-15-100-0 |
| RGB | 0, 102, 179 | 218, 32, 50 | 255, 212, 0 |
| HTML | 0066B3 | DA2032 | FFD400 |

## Banderes històriques

* Bandera de l'Imperi Mongol (1206–1368)
* Bandera del Kanat de Mongòlia (1911–1924)
* Bandera del Kanat de Mongòlia (1911–1924) (variant)
* Bandera del Kanat de Mongòlia (1911–1924)
* Bandera de la República Popular de Mongòlia (1924–1930)
* Bandera de la República Popular de Mongòlia (1924–1930) (variant)
* Bandera de la República Popular de Mongòlia (1930–1940)
* Bandera de la República Popular de Mongòlia (1940–1945)
* Bandera de la República Popular de Mongòlia (1945–1992)
* Bandera del Comitè Olímpic Nacional de Mongòlia

## Referències

* ↑ «Soyombo» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ «Төрийн далбаа стандарттай болов» (en molgol). , 08-07-2011 [Consulta: 7 febrer 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-04-16. [Consulta: 7 febrer 2018].
# Euríbia

Euríbia (en grec antic: Εὐρύβια 'de vast poder, poderosa' d'εὐρύς, 'gran', 'vast' i βία, 'força', 'poder'), va ser una deessa marina, filla de Pontos, (el Mar) i de Gea (la Terra). És germana de Nereu, Forcis, Ceto i Taumant, i pertany al grup de les divinitats primordials.
Unida amb el tità Crios va ser la mare de Pal·lant, de Perses i d'Astreu.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 823. ISBN 9788441224223.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 375
* 1 2 Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca I, 2, 2
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 88. ISBN 8429741461.

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre Euríbia. (anglès)
# Die Verschworenen

Die Verschworenen oder der häusliche Krieg (en alemany Els conjurats o la guerra domèstica) és un singspiel en un acte amb música de Franz Schubert i llibret de Ignaz Franz Castelli. La va compondre l'any 1823 però es va estrenar després de la mort del compositor, a Frankfurt el 29 d'agost de 1861.
# Willernie

Willernie és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 549 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Willernie tenia 549 habitants, 225 habitatges, i 146 famílies. La densitat de població era de 1.630,5 habitants per km².
Dels 225 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,6% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 35,5% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.500 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.625 $ mentre que les dones 30.714 $. La renda per capita de la població era de 19.541 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 3,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Willernie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Willernie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Made in China

Made in China (Fabricat a la Xina) és una etiqueta d’origen que indica que un producte ha estat fabricat totalment o parcialment a la República Popular de la Xina (PRC). Va guanyar importància a la dècada de 1990 quan moltes empreses dels Estats Units, Europa i Àsia van traslladar la seva producció a la Xina per aprofitar els baixos costos de fabricació. Els productes amb aquesta etiqueta formen part de cadenes de subministrament globals en què diversos països intervenen en diferents etapes del procés de producció.
L’expressió té antecedents històrics a la dècada del 1940, durant la Segona Guerra Sinojaponesa, quan es van promoure boicots als productes japonesos com a mesura de resistència econòmica. No obstant això, la industrialització xinesa era limitada en aquell moment. Al segle XXI, el significat de “Made in China” ha evolucionat, i ja no només està associat a la producció de baix cost, sinó també a la innovació tecnològica. El pla governamental Made in China 2025, llançat el 2015, busca modernitzar la indústria nacional i potenciar sectors com la intel·ligència artificial i els semiconductors.
Pel que fa a la percepció de qualitat, estudis com el de 2011 del Banc Central Europeu han indicat que els productes xinesos exportats a la UE tenen una qualitat elevada en comparació amb altres economies en desenvolupament. Tot i el preu baix, la qualitat ha millorat amb el temps i s’ha aproximat a la dels països tecnològicament més avançats. Segons una enquesta del Pew Research Center del 2023, la qualitat dels productes tecnològics xinesos és generalment ben valorada, però considerada inferior als productes nord-americans, amb opinions especialment negatives en països com Israel i l’Índia.

## Referències

* ↑ David Barboza «'Made in China' labels don't tell whole story». , 08-02-2006.
* ↑ Elizabeth O'Brien Ingleson. Made in China: When US-China Interests Converged to Transform Global Trade. Harvard University Press, 2024, p. 266. ISBN 978-0674251830.
* ↑ Elizabeth O'Brien Ingleson. Made in China: When US-China Interests Converged to Transform Global Trade. Harvard University Press, 2024, p. 266. ISBN 978-0674251830.
* ↑ Amy Wang. «Made in China: Past and Present». Business Today, 20-12-2018. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ James McBride and Andrew Chatzky. «Is 'Made in China 2025' a Threat to Global Trade?». Council on Foreign Relations, 13-05-2019. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ Pula, Gabor; Santabárbara, Daniel «Is China climbing up the quality ladder? Estimating cross country differences in product quality using Eurostat's COMEXT trade database». ECB Working Papers. European Central Bank, 3-2011, pàg. 9–29. ISSN: 1725-2806.
* ↑ Silver, Laura. «Comparing Views of the U.S. and China in 24 Countries». Pew Research Center, 06-11-2023.
# Recôncavo Baiano

El Recôncavo baiano és una regió històrica, localitzada entorn de la Badia de Todos os Santos, incloent-hi la regió metropolitana de Salvador, capital de l'estat de Bahia.
Les altres ciutats més importants són: Candeias, São Francisco do Conde, municipi on es localitzava la Refineria de Petroli Landulfo Alves, Madre de Déus, on es localitza la Terminal Marítmo de Petrobras, Santo Amaro, a la marges del Riu Subaé, Esquerdada, Pedra do Cavalo i São Félix, a la marges del Riu Paraguaçu.
La regió és molt rica en petroli i en l'agricultura de la canya sucrera. Les ciutats que formen el Recôncavo Baiano són Conceição do Almeida, Sapeaçu, Cruz das Almas, Santo Antônio de Jesus, Salinas da Margarida, Muniz Ferreira, Nazaré, São Felipe, Dom Macedo Costa, Governador Mangabeira, Muritiba, Cachoeira, São Félix, Maragojipe, Santo Amaro, Saubara, Conceição do Jacuípe, Terra Nova, Amélia Rodrigues, Teodoro Sampaio, Candeias, Simões Filho, Salvador, São Francisco do Conde São Sebastião do Passée Catu.

## Referències

* ↑ Brito, Ronan «A Baía de Todos os Santos e o seu Recôncavo imediato: origens, identidades, percepçãoes e utopia». UFBA, 2014. Arxivat 2024-09-04 a Wayback Machine.
* ↑ Nacif, Paulo Gabriel. «Esta terra chamada Recôncavo Baiano». UFRB, 16-08-2010. Arxivat de l'original el 2024-02-15. [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Souza, Daniel. «A economia do recôncavo baiano» (prezi) (en anglès), 09-09-2015. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «Novos limites dos 20 municípios do Recôncavo são fechados com consenso». SEI. Arxivat de l'original el 2024-02-15. [Consulta: 14 febrer 2024].
# La massacre de Quios

La massacre de Quios (en francès, Scène des massacres de Scio) és una pintura del romàntic francès Eugène Delacroix que va fer en la primera època de la seva carrera i que es troba al Museu del Louvre, a París. La presentació d'aquest quadre al Saló de l'Acadèmia de Belles Arts de París va ser un escàndol.
El quadre representa un episodi de la Guerra de la independència de Grècia contra l'Imperi Otomà, que va ocórrer el mateix any: la matança de vint mil habitants de les illes gregues i el sotmetiment a l'esclavitud de les dones i els nens supervivents.
El quadre Jove òrfena al cementiri ha estat considerat durant molt de temps un estudi previ per a La massacre de Quios.
Pel que sembla, aquesta guerra de Grècia li semblava un tema amb el qual aconseguir el seu propòsit artístic, com assenyala en una carta a un amic de 1821:
| « | Per al proper Saló desitjo pintar un quadre que tingui com a assumpte la nova guerra entre turcs i grecs, de manera que crec que les circumstàncies em permetran atraure l'atenció del públic. | » |
Quan Delacroix va exposar el quadre al Saló de París, va veure l'obra de John Constable destinada al mateix tema (La carreta de fenc), i el seu propi quadre li va semblar «trist i sense llum», de manera que va decidir modificar-lo, introduint «veladures d'irisació i nous efectes gràcies a petites pinzellades fortes, molt a prop unes de les altres». Aquestes pinzellades borroses enforteixen la impressió de desolació que el quadre transmet.
El resultat és aquest quadre pràcticament monocrom, amb unes tonalitats coure que unifiquen l'espai i proporcionen al quadre una llum infernal. El quadre es compon de dues piràmides humanes. D'esquerra a dreta, es veuen expressions de por i desesperació. Els cossos, mig despullats i tirats, reflecteixen la derrota dels grecs.
A l'esquerra hi ha una parella moribunda. Es pot veure la sang que recorre el cos de l'home. En primer pla, a la dreta, hi ha la figura d'una dona vella que mira cap a fora de la tela amb expressió d'horror. La seva presència reforça el patetisme de l'escena. Darrere d'ella, a la dreta, es veu un oficial turc portant-se una dona nua, cosa que emfatitza la crueltat de la massacre. Destaca en el llenç l'absència d'un heroi. La massa dels habitants són els protagonistes, els que resulten heroics, patint tots ells la guerra.

## Referències

* ↑ Web oficial del museu del Louvre(francès)
* ↑ El Romanticismo y el Realismo, pàg. 432. Bárbara Eschenburg i Ingeborg Güssow, Col·lecció Los maestros de la pintura occidental, Editorial Taschen, 2005. ISBN 3-8228-4744-5
* ↑ Museo del Louvre II, pàg. 23, de L. Cirlot. Col·lecció Museos del Mundo, Tom 4. Editorial Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3807-9
* ↑ Article "Eugène Delacroix - La fureur de peindre" a la web del Louvre Arxivat 2009-08-18 a Wayback Machine. (francès) (anglès)

## Enllaços externs

* Comentari sobre el quadre al Louvre (anglès) (francès).
# Bandera de San Marino

La bandera de San Marino és una bandera que es compon de dues bandes horitzontals iguals en proporcions, una és blanca i l'altra blava, que simbolitzen respectivament la neu i el cel.
L'escut nacional està situat al mig de la bandera i es constitueix, en primer lloc, per una imatge que representa les tres torres de guarda de San Marino a sobre dels tres pics del mont Titano. Aquesta imatge està flanquejada de fulles i acompanyada d'una corona, símbol de la sobirania i de la república més antiga del món i de la inscripció Libertas, que significa llibertat en llatí. L'escut no figura en la bandera civil.

## Referències

* ↑ V. Schmöger, Marcus E. «Arms and flag of San Marino» (issuu). Nordisk Flaggkontakt, núm. 53, 2011, pàg. 15-28 [Consulta: 4 juny 2012].
* ↑ Bellver, Elena. «Descubre cuál es el país más viejo del mundo y sus curiosidades únicas» (en castellà), 23-12-2024.
* ↑ «Bandiera e stemma ufficiale della Repubblica di San Marino. Integrazione alla legge 8 luglio 1974 n. 59» ( PDF) (en italià). REPUBBLICA DI SAN MARINO. SEGRETERIA DI STATO PER GLI AFFARI INTERNI, 1974. Arxivat de l'original el 2022-09-30. [Consulta: 30 octubre 2022].