OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Restauració Kenmu

La Restauració Kenmu (建武の新政, Kenmu no shinsei) va ser un període de la història japonesa que es va produir des de 1333 fins al 1336. És el període de tres anys entre la caiguda del shogunat Kamakura i l'arribada del shogunat Ashikaga, quan l'emperador Go-Daigo va tractar de restablir el control imperial enderrocat pel shogun. Durant aquest període a causa d'un conflicte que hi havia entre dues línies successòries s'havia d'exiliar però gràcies a un pacte de deficitari mutu amb Ashikaga Takauji va recobrar el tron al final de la guerra Genkō.
La lluita pel shogunat deixava l'emperador Go-Daigo amb massa gent reclamant un subministrament limitat de terra. Ashikaga Takauji es va girar contra seu amb el disgust de la distribució de les terres que es va fer. El 1336 Go-Daigo va ser desterrat una altra vegada, a favor d'un emperador nou.
Durant la restauració Kenmu, després de la caiguda del shogunat Kamakura el 1333, un altre shogun passatger sorgia. El príncep Moriyoshi, fill d'Emperor Go-Daigo, se li atorgava el títol de Sei-i Taishgun. Tanmateix, el príncep Moriyoshi va ser segrestat, posat sota arrest domiciliari i executat per Ashikaga Tadayoshi.

## La restauració Kenmu a la ficció

A la novel·la d'història alternativa Romanites de Sophia McDougall, la restauració Kemmy es converteix en un esdeveniment tan essencial en japonès, o Història de 'Nionian', com la restauració Meiji. En aquella continuïtat, l'emperador Go-Daigo tenia (subreptíciament) tecnologia de pólvora adquirida des d'un Imperi romà encara existent (i influència), i posava el treball preliminar perquè Nionia desafiï Roma per a la supremacia global als segles a venir.

## Referències

* 1 2 Sansom, George. A History of Japan, 1334–1615 (en anglès). Stanford University Press, 1961, p. 7–11. ISBN 0804705259.
# Firozpur

Firozpur (ਫਿਰੋਜਪੁਰ) és una ciutat de l'Índia al Panjab, a la riba del Sutlej, capital del districte de Firozpur.
La població de la ciutat segons el cens del 2001 és de 95.451 habitants (1901:43.9141; 1881: 39.570). Fou declarada municipalitat el 1867.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Ferozpur, lloc del Districte
* Ferozepur.org Ferozpur Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine.
# Tozama-dàimio

Tozama-dàimio (外様大名, tozama daimyo) és un terme japonès que va sorgir durant el període Kamakura i que es va seguir utilitzant durant el període Edo per referir-se als daimyōs que eren considerats com una amenaça al shogun o que havien estat vençuts per aquest, els quals eren vistos com a intrusos o enemics potencials.

## Període Edo

Els daimyo que es van sotmetre al shogunat Tokugawa després de la batalla de Sekigahara van ser classificats com tozama-daimyo. El han més gran governat pels tozama era el pertanyent al clan Maeda i era el Domini de Kaga, amb un valor de més d'1.000.000 koku. Altres controlats pels tozama eren els del clan Shimazu o Domini Satsuma, el clan Mori, el clan Date, el clan Hachisuka i el clan Usagi. La majoria d'aquestes famílies havien viscut durant segles en el mateix lloc abans del shogunat Tokugawa.
Tokugawa Ieyasu va tractar molt cordialment els tozama durant la seva shogunat però més tard, entre 1623 i 1626, Tokugawa Iemitsu es va mostrar menys tolerant. Durant el segle xvii, els tozama-daimyō de l'oest del Japó van gaudir d'un intens intercanvi comercial, el que el shogunat va percebre com una amenaça per la qual cosa va respondre prevenint que els diferents ports de l'oest i Kyūshū comerciaven.

## Vegeu també

* Shinpan-daimyō
* Fudai-daimyō

## Referències

* ↑ George Bailey Sansom, A History of Japan 1675-1867. p. 346. Stanford University Press, 1963. ISBN 0804705275.
* ↑ Albert M. Craig, Chosu in the Meiji Restoration. p. 1. Lexington Books, 2000. ISBN 0739101935.
* ↑ George Bailey Sansom, A History of Japan 1675-1867. p. 47. Stanford University Press, 1963. ISBN 0804705275.
# Jind (ciutat)

Jind (hindú जींद, panjabi ਜੀਂਦ) és una ciutat de l'estat d'Haryana, capital del districte de Jind. Fou capital del principat phulkià de Jind. La ciutat va créixer entorn del temple de Jaintapuri (Llar de Jainta Devi), fundat pels pandaves, donant origen a Jind i Jhind. La ciutat està situada a les terres sagrades anomenades de Kurukshetra. Segons el cens de 2001 la població era de 136.089 habitants. La població el 1881 era de 7.136 habitants i el 1901 de 8.047

## Enllaços externs

* Jind - community portal
* Official Jind Web site
* Jind City - Photographs, Event and more about Jind
# Kagan (Pakistan)

Kagan o Khagan (وادی کاغان en urdu) és una vall de muntanya al nord-est del districte pakistanès de Mansehra (a l'antic districte d'Hazara i després divisió d'Hazara), a la província de la Frontera del Nord-oest, rodejada del territori del Caixmir excepte al sud, amb una superfície de 2.000 km² i uns 100 km de llargària, amb una amplària mitjana de 25 km. El riu Kunhar passa per una gorja central per unir-se al riu Jhelum després de regar tota la vall, però el nom l'agafa de la vila de Kagan, a 34° 46′ N, 75° 34′ E﻿ / ﻿34.767°N,75.567°E﻿ / 34.767; 75.567. La població és de majoria gujar amb molts swatis. Una dotzena de llacs fan la vall idònia per al turisme de natura dels pakistanesos. Va patir un fort terratrèmol el 8 d'octubre de 2005.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Client lleuger

Un client lleuger (thin client en anglès) és un ordinador amb programari de client en una arquitectura de xarxa client-servidor que depèn primàriament del servidor central per a les tasques de processament, per tant s'enfoca principalment en transportar l'entrada i sortida entre l'usuari i el servidor. En contrast, un client pesat processa tantes dades com sigui possible i només envia i rep les dades per emmagatzemar-les al servidor.
Molts dispositius de client lleuger només fan córrer un navegador web o programari d'escriptori remot, el que significa que tot el processament significatiu es fa al servidor. Però recentment hi ha dispositius venuts com a clients lleugers que poden córrer sistemes operatius complexos, qualificant-los com nodes sense disc o clients híbrids. Alguns clients lleugers també reben el nom de "terminals d'accés".
En conseqüència, el terme "client lleuger", en termes de maquinari, ha vingut abastant qualsevol dispositiu venut o fet servir com a client lleuger en la seva definició original, inclús si les seves capacitats reals són molt més grans.
# Kaimur

Kaimur són unes muntanyes derivació de la serralada Vindhya que s'inicia a prop de Katangi al districte de Jabalpur a Madhya Pradesh i segueix cap al nord-est fins a Sasaram a Bihar. Separen les valls dels rius Son i Tons. La seva amplada màxima és de 80 km i la llargada d'uns 250 km. L'altura màxima està a l'entorn dels 620 metres, i la major elevació és la roca de Bijaigarh a l'entorn dels 625 metres. La fortalesa més destacada és el fort de Rohtas, en ruïnes.

## Vegeu també

* Karamnasa.
* Griddhraj Parvat

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Raça de gat

Una raça de gat és un grup de gats que tenen característiques molt similars i que està acceptada per alguna organització internacional com la Federació Internacional Felina.

## Llista de races

* Gat american Curl
* Gat americà de pèl aspre
* Gat americà de pèl curt
* Gat britànic de pèl curt
* Gat d'angora
* Gat bengala
* Bobtail japonès
* Gat birmà
* Gat blau rus
* Gat bombai
* Gat del bosc de Noruega
* Gat comú europeu
* Cornish rex
* Devon rex
* Dragon Li
* Gat exòtic
* Fold escocès
* Rex alemany
* Habana brown
* Gat himalaià
* Gat Korat
* Maine coon
* Gat manx
* Mau egipci
* Gat munchkin
* Ocicat
* Gat oriental
* Gat oriental de pèl llarg
* Gat persa
* Ragdoll
* Gat sagrat de Birmània
* Gat salvatge
* Gat salvatge europeu
* Gat salvatge africà
* Gat salvatge asiàtic
* Gat siamès
* Siamès tradicional
* Siamès modern
* Selkirk rex
* Gat siberià
* Gat silvestre
* Gat esfinx
* Gat serengeti
* Gat seychellois
* Gat snowshoe
* Gat tonquinès
* Gat van turc

## Referències

* Fédération Internationale Féline Breed Standards Arxivat 2013-02-18 a Wayback Machine.
* Cat Fanciers' Association Breed Standards Arxivat 2007-06-29 a Wayback Machine.
* The International Cat Association Breed Standards Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine.
* Fédération Internationale Féline Breed Standards Arxivat 2013-02-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Detailed list of cat breeds
* The Validity of "Breeds"
# Jorge Pérez Vento

Jorge Pérez Vento (28 de setembre de 1947) és un jugador de voleibol cubà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou desè en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or (1971 i 1975) i una de bronze (1967) als Jocs Panamericans i tres medalles d'or als Jocs Centreamericans i del Carib (1966, 1970 i 1974).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Diego Lapera». [Consulta: 21 agost 2023].
# Kanheri

Les Coves de Kanheri són unes restes budistes naturals situades a la rodalia de Mumbai (Bombai) al suburbi de Borivli, a l'oest, dins la gran selva que forma el Parc Nacional Sanjay Gandhi a uns 6 km de la seva entrada i a 7 de Borivali. És una atracció turística que s'obre a les 7,30. El nom deriva del sànscrit Krishnagiri que vol dir "Turo de Kishna". Les pedres eren roques basàltiques.

## Descripció

Daten entre el segle I i el segle ix. Les més antigues són 109 petites cel·les al costat d'un turó. La seva decoració és espartana sense cap element afegit; hi ha uns llits de pedre a cada cova. Uns pilars marquen el lloc de l'estupa o capella budista; més amunt del turó hi ha les restes de l'antic sistema d'aigua. Quan les coves van esdevenir monestir permanents van començar a ser excavades a la roca amb complicats relleus de Buda i Bodhisattva a les parets. Kanheri va esdevenir un important establiment budista a la costa del Konkan al segle iii.
Moltes de les coves són vihares budistes, llocs pensat per viure, estudiar i meditar. Les més grans són chaityes o sales de resar plegats amb nombroses escultures, relleus i pilars, amb estupes tallades a la roca també per a pregàries. La figura principal és l'Avalokiteshwara i hi ha un centenar d'inscripcions bramins, devanagiri, i pahlavis. El gran nombre de vihares prova una bona organització dels monjos budistes. L'establiment estava connectat amb centres comercials com els ports de Sopara, Kalyan, Nasik, Paithan i Ujjain. Kanheri fou centre universitari en temps dels mauryes i de l'imperi kushan.

## Notes

* ↑ «Kanheri Caves». Arxivat de l'original el 2001-05-12. [Consulta: 28 gener 2007].
* ↑ «Mumbai's Ancient Kanheri Caves». Arxivat de l'original el 2008-02-05.
* ↑ «Mumbai attractions». Arxivat de l'original el 2007-11-09. [Consulta: 28 gener 2007].
* ↑ «Kanheri Caves Mumbai». [Consulta: 31 gener 2007].
* ↑ West, E.W. «The Pahlavi Inscriptions at Kaṇheri». The Indian Antiquary, 9, 1880, pàg. 265–268.
* ↑ «Kanheri Caves». Arxivat de l'original el 2009-06-15. [Consulta: 31 gener 2007].

## Galeria

* Coves al turó
* Cove 1
* Cova 3
* Coves al turó
* Vihara, sala de pregària
* llits
* Vihara

## Enllaços externs

* Kanheri Caves Photos from Himanshu Sarpotdar
* Pay dirt: Treasure amidst Mumbai’s trash
# Jos Lammertink

Jos Lammertink (Wierden, 28 de març de 1958 - Almelo, 24 de novembre de 2024) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1980 i 1989. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 1986 i dues etapes a la Volta a Espanya, el 1980 i 1981. És cosí del també ciclista Hennie Stamsnijder.

## Palmarès en ruta

* 1978
** Campió dels Països Baixos amateur en ruta
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile des Espoirs
* 1979
** 1r a l'Olympia's Tour i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Ronda van Midden-Nederland
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 1980
** 1r al Gran Premi de Saint-Raphaël
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1981
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Andalusia
* 1982
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suècia
* 1983
** 1r al Critèrium d'Ede
* 1984
** 1r a la Kuurne-Brussel·les-Kuurne
* 1986
** Campió dels Països Baixos en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat Valenciana
* 1987
** 1r a l'Elfstedenronde
* 1988
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1980. 60è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1981. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1986. Abandona (20a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1986. Abandona (4a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1987. 127è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 1978
** Campió dels Països Baixos amateur en persecució

## Referències

* ↑ «Oud-wielrenner Jos Lammertink overleden in ziekenhuis Almelo» (en neerlandès). [Consulta: 25 novembre 2024].
* 1 2 «LAMMERTINK Jos». [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jos LAMMERTINK» (en italià). [Consulta: 22 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats.com
# Josep Deu i Mata

Josep Deu i Mata (Barcelona, 30 de maig de 1846 - Barcelona, 29 de febrer de 1916) fou un industrial i filantrop català.

## Biografia

Els seus pares eren Josep Deu i Estacó o Tarascó, taberner d'ofici natural de Sant Feliu de Llobregat i Maria Mata i Sangés natural de Barcelona, que es van casar el 6 de setembre del 1842 a la parròquia de Sant Miquel de Barcelona. Maria era filla del taverner Francesc Mata i de Mariana Sangés, i no se sap fins a quin punt pot haver influït el seu sogre en la futura vocació i dedicació d'en Josep per a l'elaboració de licors. La família va viure al carrer dels Còdols, 8, fins que s'establiren al carrer Rosés (Solà), 23, del poble veí de les Corts.
El 1874, Josep Deu pare i fill van fundar la societat Josep Deu i Cia, especialitzada en la destil·lació i comercialització de vins i licors anisats. Per a la construcció i el posterior desenvolupament del seu negoci, els Deu adquiriren diversos solars de la urbanització Closes, coneguda també com les Corts Noves. Josep Deu i Mata dirigí el pròsper negoci dedicat al negoci de vins i licors, i exportà a l'Argentina i Uruguai l'anís amb el nom de Carabanchel. L'expansió de l'empresa va permetre monopolitzar l'exportació a aquests països i això donà una gran activitat laboral a les Corts. A l'empresa hi treballaren molts cortsencs i va arribar a l'apogeu al començament del segle xx. A la seva mort, el negoci va ser continuar pel seu fill Josep Deu i Majó, que morí l'any 1924. Aleshores, el negoci va quedar en mans del seu oncle, Vicens Deu i Mata, que va morir l'any 1929. Un any després, els seus fills liquidaren la societat.
Pel que fa a la seva vida familiar, Josep Deu i Mata es va casar el 15 d'abril del 1878 amb la seva cosina Magdalena Majó i Deu, a la parròquia de la Mare de Déu del Remei de les Corts. En ser parents de segon grau, van haver d'obtenir una dispensa papal, concedida per Lleó XIII, per tal de poder celebrar aquest esposori. D'aquest matrimoni, en nasqueren quatre fills: Josep, Magdalena, Mercè i Assumpció.
Com a industrial i prohom de les Corts i de Barcelona va pertànyer, entre altres entitats, a l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre, el Foment del Treball, la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País, la Cambra de Comerç i Indústria de Barcelona i l'associació Amigos de los Pobres de las Corts, des de la seva fundació. Va morir el 29 de febrer de 1916 a la seva casa de la plaça de la Concòrdia, 13 (Can Deu).
Al districte de les Corts hi ha un carrer dedicat a Josep Deu i Mata. Originalment anomenada San Francisco, a partir de principis del segle xx, va tenir diverses denominacions: Castellbó, Saldoni, Gelabert del Coscoll o Aguiluchos. L'actual nom data de 1942.

## Referències

* ↑ «Registres de Matrimoni. Any 1842. Registre núm.993 (pdf pàg.497)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 06-09-1842.
* 1 2 Portabella i Isidoro, Jesús. Els carrers de Barcelona: les Corts. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1999. ISBN 84-7609-800-6.
* ↑ «Cortsencs». Els cortsencs i les cortsenques, aquells amants del pa.. Districte de Les Corts. Arxivat de l'original el 6 de juny 2014. [Consulta: 5 juny 2014].
# Qiyàs

El qiyàs (de l'àrab قياس, qiyās, ‘comparació’, ‘analogia’, ‘raonament per analogia’) és, per a la jurisprudència sunnita musulmana, un procés de raonament per analogia utilitzat per a resoldre casos litigiosos quan l'explicació no es troba directament en l'Alcorà o en els hadits, normalment perquè es tracta de fets o situacions nous o no recollits explícitament en les dues fonts esmentades. Constitueix, per ordre d'importància, la quarta de les fonts del dret (ussul al-fiqh) en la xaria o llei islàmica. Es tracta, igualment, d'una de les formes que pren l'ijtihad, és a dir, «l'esforç de reflexió personal per a descobrir una regla.»

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «قاس». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ «Qiyas | Islamic law» (en anglès). [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ Maíllo Salgado, Felipe. Vocabulario de historia árabe e islámica. Madrid: Akal, 1996, p. 191. ISBN 8446005875.
* ↑ La Maison de l'Islam (francès)
# Diofant (general)

Diofant (en llatí: Diophantus, en grec antic: Διόφαντος), fill d'Asclepiòdor de Sinope, va ser un general al servei de Mitridates VI Eupator del Pont. Diofant va participar en les campanyes de Mitridates al Regne del Bòsfor i en altres llocs al voltant de la mar Negra, encara que la seva cronologia es discuteix. Una inscripció trobada durant les excavacions al Quersonès glorifica Diophantus com «el primer invasor estranger que va derrotar els escites».
Durant la seva primera expedició a Crimea, va fer aixecar el setge del Quersonès al rei escita Palacus i va sotmetre als seus aliats, els tauri. Va acabar aquesta campanya amb l'establiment de Neàpolis Escita (prop de la moderna Simferòpol) que era el centre del domini tribal de Palacus. Durant la segona campanya, Diofant va aturar una altra invasió dels escites, que havien unit les seves forces amb els roxolans sota un cap de nom Tasi. En algun moment durant aquestes campanyes va establir un baluard a Eupatorium a la costa oriental del Crimea.
Al voltant del 107 aC, Mitridates va enviar a Diofant a Panticapea amb la tasca de persuadir al rei del Bòsfor Parisades V de cedir el seu regne a Mitridates. Mentre que era a la ciutat, els escites, dirigits per un tal Saumac, es van revoltar i van matar Parisades, mentre que Diofant amb prou feines aconseguia escapar-se a Quersonesos. De retorn al Pont, Diofant va reunir les seves forces i va navegar cap a Crimea amb una gran flota. La revolta escita va ser sufocada i el regne del Bòsfor va quedar reduït a dependència del Pont.

## Referències

* ↑ . McGing, Brian Charles. The Foreign Policy of Mithridates VI Eupator, King of Pontus. Leiden: Editors Acadèmics Brill, 1986 (ISBN 90-04-07591-7), p. 51.
* 1 2 Apià. Història de Roma: la guerra de Mitridates, XII, 15
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXXVIII, 5

## Enllaços externs

* Decret honorant a Diophantus.
# Florian Trittel

Florian Trittel (Münsterlingen, 23 de maig de 1994) és un regatista helvètic-català que competeix en vela en les classes Formula Kite, Nacra 17 i 49er; que va ser campió olímpic a París 2024 en la darrera.

## Trajectòria

Va néixer a Suïssa, de família alemanya, però resideix des dels tres anys a Catalunya. Va començar a navegar a Arenys de Mar i després al Club Nàutic El Balís de Sant Andreu de Llavaneres, Barcelona. En 2012 es va proclamar campió mundial juvenil de la classe 29er.
Va guanyar dues medalles en el Campionat Europeu de Formula Kite, plata en 2014 i bronze en 2016. En la classe 49er va aconseguir tres medalles en el Campionat Mundial de 49er, entre els anys 2022 i 2024, i una medalla d'or en el Campionat Europeu de 49er de 2022. Forma part de l'equip de la selecció espanyola de Sail GP.
Ha participat en dos Jocs Olímpics d'Estiu. Va quedar sisè a Tòquio 2020, en la classe Nacra 17, en tàndem amb Tara Pacheco. A París 2024 va obtenir una medalla d'or en la classe 49er (juntament amb Diego Botín).
* Referències
* 1 2 Padilla, Toni. «Florian Trittel toca el cel i guanya la primera medalla d'or catalana a París», 02-08-2024. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Tercera medalla catalana dels jocs: el regatista Florian Trittel guanya l'or en la classe 49er». Vilaweb, 02-08-2024. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ «Florian Trittel: “Tenemos opciones realistas de ganar medalla”». cnelbalis.com. [Consulta: 15 maig 2024].
* 1 2 «Florian Trittel» (en anglès). sailgp.com. [Consulta: 15 maig 2024].
# Videojockey

Un videojockey o VJ és aquell creador que genera sessions visuals barrejant en directe loops de video amb música o altre tipus d'acció. Per extensió, a l'acte de barrejar vídeo d'aquesta forma se l'anomena veejing o veejaying, encara que aquesta última paraula és incorrecta.
El seu origen es troba en els clubs de ball de la dècada de 1980, en els quals el videojockey barrejava els seus loops de vídeo al ritme de la música barrejada pel DJ. En els seus inicis, la forma de fer-ho era mitjançant la utilització de reproductors de VHS, taules d'edició broadcast i pesats projectors de video. Des de l'aparició de la informàtica portàtil aquest moviment ha protagonitzat una gran expansió a causa del abaratiment i reducció de grandària dels elements necessaris, siguen ordinadors portàtils, càmeres digitals o projectors de video.
Actualment i fora del seu marc nadiu, purament lúdic i underground, el camp d'actuació d'un VJ no es limita als clubs, estenent-se a concerts, publicitat, esdeveniments públics, presentacions, televisió, etc. El terme també és aplicable per als presentadors de vídeos musicals en cadenes de televisió d'aquest concepte i avui en dia gràcies a la incorporació de sistemes de reproducció digital d'extrem control, és possible realitzar un sincronisme similar al del dj amb video clips, sent més adequat denominar a qui genera imatges estàtiques o en moviment sobre un suport projectat (telons) o llum emesa (led, plasma o similars) sense altre fi que generar un discurs visual propi i sense cap relació amb una narració o obra realitzada amb fins promocionals de temes musicals.