OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Langila

Langila és un dels volcans més actiu de l'illa de Nova Bretanya, a Papua Nova Guinea. Consta de quatre cons volcànics superposats al flanc oriental d'un volcà extingit més antic, el Talawe que té un cràter de 2,5 km d'amplada. El cim s'eleva fins als 1.330 msnm. Hi ha hagut desenes d'erupcions registrades des del segle XIX en els tres cràters volcànics actius del Langila, el més jove i petit dels quals, el número 3, es va formar l'any 1960 i té un diàmetre de 150 metres. L'actual cicle eruptiu va començar l'octubre de 2015 amb activitat tèrmica de baix nivell, emissions de cendres i plomalls de diòxid de sofre.

## Referències

* ↑ «Langila Volcano» (en anglès). Volcanodiscovery.com.
* 1 2 «Global Volcanism Program | Langila» (en anglès). [Consulta: 27 març 2024].
# Le mani forti

Le mani forti és una pel·lícula dramàtica italiana del 1997 escrita i dirigida per Franco Bernini i protagonitzada per Francesca Neri, Claudio Amendola i Barbara Cupisti. Va competir en la Setmana Internacional de la Crítica al 50è Festival Internacional de Cinema de Canes i va guanyar un premi Grolla d'oro en la categoria de millor guió.

## Argument

La doctora Martinelli (Francesca Neri) és una jove psicoanalista que, entre els diversos pacients que segueix, està particularment impressionada per un d'ells: Dario Campisi (Claudio Amendola). A través de les històries d'aquest últim durant les sessions de psicoanàlisis, sorgeix una veritat esgarrifosa: Campisi, un home dels serveis secrets, és el responsable de la massacre de la Piazza della Loggia a Brescia, en la qual van morir moltes persones, entre elles la germana de la doctora. Les sessions són només un mitjà perquè l'assassí aconsegueixi la catarsi demanant ajuda i perdó a la germana de la víctima.

## Repartiment

* Claudio Amendola: Dario Campisi
* Francesca Neri: Claudia
* Enzo De Caro: Giulio
* Toni Bertorelli: Jutge Consoli
* Barbara Cupisti: Teresa
* Massimo De Francovich: Professor Sembriani
* Teresa Saponangelo: Pacient

## Referències

* 1 2 Rooney, David. «The Grey Zone» (en anglès americà), 13-04-1997. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Semaine de la Critique du Festival de Cannes» (en francès), 26-11-2015. Arxivat de l'original el 2015-11-26. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Franco Bernini - Máster de Guion» (en italià). Arxivat de l'original el 2021-12-01. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Franco Bernini» (en italià). [Consulta: 1r desembre 2021].
# Les Châtiments

Les Châtiments (‘Els castigs’) és una antologia de poemes de Victor Hugo on satiritza els polítics de la seva època. Va eixir el 1853 i una nova versió eixamplada va sortir el 1870. El va escriure durant l'exili voluntari a Brussel·les i a l'illa de Jersey.
Publicats el 1853, els poemes equiparen l'Imperi a un crim que castiga el poble (d'aquí el títol), especialment les classes baixes. Contenen molts episodis que l'autor va viure de primera mà i que mostren la situació miserable dels treballadors, enfront del luxe d'un govern il·legítim. Hi compara Napoleó III, el seu enemic preferit, amb l'emperador romà Neró. El recull és ple d'horror i indignació, però acaba amb el compromís d'Hugo amb el progrés i la pau i la seva creença en la llibertat i la fraternitat.
Pels seus atacs, va haver d'exiliar-se. El to humorístic que suavitza les atrocitats narrades prové de la comparació dels líders amb cruels emperadors romans i bèsties. Aquesta animalització va ser un dels trets que més va agradar el públic i l'obra va ser un gran èxit, llegida fins i tot pels qui apareixien caricaturitzats, que van intentar debades una reconciliació amb Hugo.

## Referències

* 1 2 3 «Les Châtiments | Romanticism, French, Verse» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ Lorrain, François-Guillaume «Victor Hugo, Napoléon III : ils se sont tant haïs» (en francès). Le Point, 17-11-2019 [Consulta: 10 octubre 2023].

## Bibliografia

* Facsímil en línia de l'edició completa de 1870: Hugo, Victor. Les châtiments (facsímil gratuït en línia) (en francès). 19$^a$ ed., única edició completa. París: Hetzel & Cie, 1870.
# El gat Tabby

El gat Tabby (títol original en anglès, Tabby McTat) és un curtmetratge d'animació britànic de 2023. És una adaptació d'un llibre infantil de Julia Donaldson i Axel Scheffler. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

En el mogut cor de Londres, el gat Tabby i el seu amic Fred, que és músic de carrer$_,$ encanten a les multituds amb els seus duets harmoniosos fins que un fet inesperat els separa.

## Repartiment

* Jodie Whittaker ... Narradora (veu)
* Rob Brydon ... Fred (veu)
* Sope Dirisu ... Tabby McTat (veu)
* Susan Wokoma ... Sock (veu)
* Joanna Scanlan ... Pat (veu)
* Cariad Lloyd ... Prunella (veu)
* Felix Tandon ... Nen de l'ambulància (veu)
* Rory Finnegan ... Samuel Sprat (veu)

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Guanyador | Resultat |
| 2024 | 52ns Premis Emmy Internacional | Millor animació infantil | El gat Tabby | Guanyador |

## Referències

* ↑ «BBC One - Tabby McTat» (en anglès britànic). [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Zahed, Ramin. «'Tabby McTat' Producer Barney Goodland Introduces Magic Light's Purrfect New Special» (en anglès americà), 20-12-2023. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «El gat Tabby i altres històries felines». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Tabby McTat» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «International Emmys Nominations: Three Countries Vying For Both Drama & Comedy Series Awards» (en anglès). Deadline.com. [Consulta: 30 setembre 2024].
# França al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

França va ser un dels països que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2004.
França va debutar en 2004 amb la cançó "Si en voulait bien", que va quedar en 6è lloc. A pesar del bon resultat, França va decidir no participar-hi des de 2005, perquè no hi havia motivació per participar i perquè, segons ells, "Massa Eurovisió mata Eurovisió". No obstant això, el país va anunciar sorpresivamente la seva tornada per a l'edició de 2018.
Després de participar únicament en la segona edició del festival júnior (2004), França anunciava el 13 de maig de 2018 que estarien presents en l'edició del mateix any. Així, van tornar al festival tretze anys després de la seva primera i última participació.
França, juntament amb Polònia, són els únics països que han guanyat el festival mentre han sigut amfitrions. De fet França juntament amb Geòrgia son els països que més vegades han guanyat.

## Participacions

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2004 | Lillehammer | Thomas Pontier | «Si on voulait bien» | 6 | 78 |
| No hi va participar entre 2005 i 2017 ||||||
| 2018 | Minsk | Angélina Nava | «Jamais Sans Toi» | 2 | 203 |
| 2019 | Gliwice | Carla | «Bim Bam Toi» | 5 | 169 |
| 2020 | Varsòvia | Valentina Tronel | «J'Imagine» | 1 | 200 |
| 2021 | París | Enzo Hilaire | «Tic Tac» | 3 | 187 |
| 2022 | Erevan | Lissandro | «Oh Maman!» | 1 | 204 |
| 2023 | Niça | Zoé Clauzure | «Cœur» | 1 | 228 |
| 2024 | Madrid | Titouan | «Comme Ci, Comme Ça» | 4 | 177 |

## Festivals organitzats a França

| Edició | Ciutat seu | Localització | Presentantdors |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2021 | París | La Seine Musicale | Carla Lazzari, Élodie Gossuin i Olivier Minne |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2023 | Niça | Palais Nikaïa | Olivier Minne i Laury Thilleman |

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20070930022412/http://www.esctoday.com/news/read/4681
* ↑ «France: Returns to the Junior Eurovision Song Contest».
# Francesca Donato

Francesca Donato ossia Corinto distrutta és una òpera en 3 actes de Saverio Mercadante, sobre llibret de Felice Romani. La primera representació va tenir lloc al Teatre Regio de Torí el 14 de febrer de 1835.

## Estrena

Els intèrprets de la primera representació van ser:
| Personatge | Tessitura | Intèrpret, estrena 14 de febrer de 1835 Torí | Intèrpret, estrena Catalunya 10 de juliol de 1841 Liceu Filodramàtic de Montsió |
| Donato, governador de Corint | tenor | Lorenzo Bonfigli | Benedetto Galliani |
| Francesca, filla de Donato i amant d'Alp | soprano | Sofia dall'Occa Schoberlechner | Felicità Rocca |
| Loredano, noble venecià destinat a casar-se amb Francesca | contralt | Lucrezia Fornacciari Sangiorgi | Giovanni Mas |
| Memmo, comandant dels turs, amant de Francesca amb el pseudònim d'Alp | baríton | Giorgio Ronconi | Luigi Battaglini |
| Bianca, amiga de Francesca | soprano | Margherita Rubini | Adelaida Aleu-Caballé |
| Ali, oficial d'Alp | baix | Gaetano de Baillou | Giovanni Sibila |
Va dirigir l'orquestra el concertino Giovanni Battista Polledro, amb Giuseppe Tagliabò al cèmbal i Giulio Buzzi com a director del cor.

## Argument

S'inspira en un poema de Lord Byron. L'argument tracta sobre un venecià que, víctima dels odis dels seus veïns, desterrat de la pàtria i privat de l'amant, es refugia entre els musulmans, es converteix en el seu líder i els empeny a atacar als seus antics compatriotes.
L'escena té lloc a Corint i en el camp musulmà.

## Estructura musical

* Simfonia

### Acte I

* N. 1 - Introducció: Gloria, Allà! Quant'è la terra (Cor)
* N. 2 - Duo Alp i Loredano: Quale? E mi puoi tu chiedere (Alp, Loredano, Cor)
* N. 3 - Cavatina de Francesca: Qui dove l'aura Jonia (Francesca, Bianca, Cor)
* N. 4 - Tercet de Donato, Francesca i Loredano, final de l'acte: I Ch'io ti fugga! quali accenti! - Duce, al consiglio affrettati (Donato, Francesca, Loredano, Cor)

### Acte II

* N. 5 - Cor: E' questo un rito? - Mute, tranquille (Bianca, Cor)
* N. 6 - Duo Loredano i Francesca: Sei serena! e una lagrima intanto
* N. 7 - Duo Alp i Francesca, final de l'acte: II Oh! non celar la lagrima - Ella parta; e pace e vita (Alp, Francesca, Cor, Bianca, Loredano, Donato)

### Acte III

* N. 8 - Cor: Oh tre volte felici gli estinti
* N. 9 - Ària de Donato: Si né un sospir né un gemito (Donato, Cor, Alì)
* N. 10 - Duo Loredano i Donato: Notte è presso...il campo intero
* N. 11 - Ària de Loredano: Partì...tranquille e tacite (Loredano, Cor, Alp)
* N. 12 - Duo Francesca i Alp, final de l'obra: Piangi, piangi: son contati - Oh Francesca! Ell'è sparita... (Francesca, Alp, Cor, Loredano, Donato)

## Referències

* ↑ almanacco di amadeusonline [consulta 19 d'abril de 2012].
* ↑ Elenc a Libretti d'Opera de la Universitat de Pàdua [consulta 10 de març de 2012].
* ↑ Segons el llibret de la primera representació.
* ↑ Mercadante, Saverio. Francesca Donato ossia Corinto distrutta, Tipografia Ignacio Estivill, Barcelona, 1841.
* ↑ Esposa del pianista i compositor alemany Franz Schoberlechner.
* ↑ Apareix sovint amb el noms de Fornacciari San Giorgi o Fornacciari S. Giorgi.
# Fotofosforilació

La fotofosforilació és un procés de biosíntesi d'ATP a partir d'ADP+fosfat, dut a terme per les ATP sintases de la membrana tilacoïdal dels cloroplasts de les cèl·lules vegetals. És un procés de la fase llumínica de la fotosíntesi en què s'utilitza l'energia alliberada al transport d'electrons per a bombar protons des de l'estroma vers l'interior del tilacoide amb l'objectiu de crear un gradient electroquímic que, en dissipar-se per la sortida de protons del tilacoide a l'estroma a través de les ATP sintases, acobla aquesta energia protó-motriu a la fosforilació de l'ADP per a formar ATP. L'energia necessària és fornida per la llum captada pels pigments fotosintètics.

## Tipus

N'existeixen dos tipus:
* Fotofosforilació acíclica: Estan implicats ambdós fotosistemes, I i II; el flux d'electrons que produeix no és cíclic, de manera que se sintetitza tant ATP com NADPH.
* Fotofosforilació cíclica: Només està implicat el fotosistema I; es realitza un bombament d'hidrogenions de l'estro a l'espai tilacoïdal, que contribueix a crear un gradient electroquímic d'hidrogenions i, per tant, a la síntesi de l'ATP, sense que es produeixi NADPH.
Un fotosistema és el conjunt mínim dels compostos necessaris per dur a terme el procés de fotosíntesi. És un centre de reacció que se situa, juntament amb molts altres, a les membranes dels tilacoides. Permet rebre l'energia lluminosa i transmetre-la al llarg d'una cadena de reaccions que la transformen en energia química.
# Rorqual d'aleta blanca

El rorqual d'aleta blanca (Balaenoptera acutorostrata), és una espècie de rorqual, del parvordre dels misticets. És el rorqual més petit i la segona balena més petita darrere la balena franca pigmea. Excepte en la forma nana, la longitud varia entre 7-9,8 metres i el pes entre 5-10 tones. De mitjana, les femelles són un mig metre més llargues que els mascles. Les cries fan entre 2,4-3,5 metres. La forma nana té una llargada adulta de fins a 7,8 metres.

## Referències

* 1 2 3 4 Jarrett, Brett & Shirihai, Hadoram. Whales Dolphins and other Marine Mammals of the World, 2006, p. 62-68. ISBN 0-691-12757-3.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Pishin

Pishin (urdú پشین) és una ciutat del Pakistan a la província de Balutxistan, capital del districte de Pishin. Està situada prop de la frontera amb l'Afganistan a 30° 35′ N, 67° 00′ E﻿ / ﻿30.583°N,67.000°E﻿ / 30.583; 67.000 a 1.550 metres d'altitud. La població al cens de 1998 era de 20.479 habitants.
Estava en mans de l'emir de l'Afganistan quan fou ocupada pels britànics el desembre de 1878 i cedida pel tractat de Gandamak del 25 de maig de 1879. El 1883 fou unida al districte de Quetta. Fou guarnició militar. Durant la II Guerra Mundial es van construir a la rodalia dues bases aèries una a Pishin i una altra a Saranan. El 1975 fou declarada capital del nou districte de Pishin, districte de majoria paixtu tot i formar part del Balutxistan.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Pishin background Arxivat 2011-09-09 a Wayback Machine.
# Carcharhinus brevipinna

Carcharhinus brevipinna és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 300 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental (des de Carolina del Nord fins al nord del Golf de Mèxic, Cuba i les Bahames, i des del sud del Brasil fins al nord de l'Argentina), a l'Atlàntic oriental (des de la península Ibèrica fins a Namíbia, incloent-hi la mar Mediterrània), i des del Mar Roig fins a Sud-àfrica, Indonèsia, Japó i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Federació Regionalista Verda Social

La Federació Regionalista Verda Social (FREVS) és un partit polític xilè constituït oficialment el 2017 com a resultat de la fusió de quatre partits regionals, operatius inicialment en les regions d'Antofagasta, Atacama, Coquimbo, Metropolitana, O'Higgins i Aysén.

## Directiva

L'actual directiva està composta per:
* Presidenta: Flavia Torrealba Diaz
* Secretari general: Jorge Díaz Fernández
* Primer vicepresident: Esteban Valenzuela Van Treek
* Segon vicepresident: Mónica Sánchez Aceituno
* Tercer vicepresident: Esteban Jorge Velásquez Núñez

## Resultats electorals
### Eleccions parlamentàries

| Any | Diputats | Diputats | Diputats | Diputats | Senadors | Senadors | Senadors | Senadors |
| Any | Vots | % | Escons | +/- | Vots | % | Escons | +/- |
| 2017 | 94.666 | 1,58 / 100 | 4 / 155 | Nou | 2.397 | 0,14 / 100 | 0 / 43 | Nou |
| 2021 | 107.696 | 1,7 / 100 | 2 / 155 | 2 | 188.290 | 4,04 / 100 | 2 / 50 | 2 |
# Gringo: Es busca viu o mort

Gringo: Es busca viu o mort (títol original, Gringo) és una pel·lícula d'acció còmica del 2018 dirigida per Nash Edgerton i escrita per Anthony Tambakis i Matthew Stone. La pel·lícula és protagonitzada per David Oyelowo, Charlize Theron (que també va produir-la), Joel Edgerton (germà de Nash), Amanda Seyfried, Thandiwe Newton i Sharlto Copley. Segueix un home de negocis d'estil suau que és enviat a Mèxic per lliurar una píndola experimental de marihuana. Quan és segrestat per un càrtel de la droga, ha d'escapar amb un mercenari contractat. La pel·lícula va ser coproduïda entre els Estats Units i Austràlia.
La pel·lícula es va estrenar als Estats Units el 9 de març de 2018 a càrrec d'Amazon Studios i STXfilms. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* David Oyelowo com a Harold "Harry" Soyinka
* Joel Edgerton com a Richard Rusk
* Charlize Theron com a Elaine Markinson
* Thandiwe Newton com a Bonnie Soyinka
* Sharlto Copley com a Mitch Rusk
* Harry Treadaway com a Miles
* Amanda Seyfried com a Sunny

## Producció

El 12 de maig de 2014, Charlize Theron es va unir al repartiment de la pel·lícula, aleshores titulada American Express. El 10 de desembre de 2015, David Oyelowo, Amanda Seyfried i Joel Edgerton també s'hi van unir. L'11 de març de 2016, es va anunciar la incorporació de Thandiwe Newton, Kenneth Choi, Harry Treadaway, Michael Angarano i Yul Vazquez. L'11 de maig de 2016, STX Entertainment va adquirir els drets de distribució de la pel·lícula. El rodatge principal va començar el 7 de març de 2016.

## Referències

* 1 2 «Gringo: es busca viu o mort». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Busch, Anita. «Nash Edgerton Film Starring David Oyelowo Gets Title, Release Date From Amazon & STX». Deadline Hollywood. Penske Business Media, 19-05-2017. [Consulta: 20 maig 2017].
* ↑ «'Gringo' delivers one wild, wacky, convoluted ride you don't want to miss». Chicago Sun-Times, 08-03-2018.
* ↑ McNary, Dave. «CANNES: Charlize Theron on ‘American Express' as Megan Ellison Rebrands Foreign Sales» (en anglès americà), 12-05-2014. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Sneider, Jeff. «Amazon Boards Charlize Theron Movie 'American Express'; David Oyelowo, Amanda Seyfried Circling (Exclusive)» (en anglès americà), 10-12-2015. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Hipes, Patrick. «Nash Edgerton Pic Rounds Out Cast With Thandie Newton & More» (en anglès americà), 11-03-2016. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «STX Partners With Amazon On Nash Edgerton Action Comedy; Will Sell In Cannes» (en anglès americà), 11-05-2016. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ SSN Insider Staff. «On the Set for 3/11/16: Taraji P. Henson & Octavia Spencer Team Up for 'Hidden Figures' While Jordan Peele, Allison Williams & Catherine Keener Wrap 'Get Out'». SSN Insider, 11-03-2016. Arxivat de l'original el March 12, 2017. [Consulta: 15 gener 2017].
# Phippsia

Phippsia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Phippsia agrostoidea
* Phippsia airoides
* Phippsia algida
* Phippsia algidiformis
* Phippsia andersonii
* P. werdermannii Pilg.
# Tamàndua meridional

El tamàndua meridional (Tamandua tetradactyla) és una espècie de tamàndua de Sud-amèrica. És un animal solitari, que viu en molts hàbitats de selves i sabanes àrides. S'alimenta de formigues, tèrmits i abelles. Té unes urpes davanteres que es poden utilitzar per trencar els nius d'insectes o per defensar-se.

## Habitat

Habita boscos humits i secs, selves tropicals, sabanes i muntanyes. Els agrada viure prop de rius i rierols, especialment on abunden les enfiladisses i epífites (car que la majoria de les seves preses estan en aquelles àrees).

## Morfologia

Mesuren de 33-88 cm (adult sense cua) i pesen d'1,5-8,4 kg (adult). No es troben diferencies entre el mascle i la femella en el cas de l'altura i el pes. Caminen sobre quatre potes amb garres que utilitzen per desenterrar els nius de formigues i pujar als arbres. La seva part de baix i la punta de la cua no tenen pel. El musell és llarg amb una obertura per on treuen la llengua. Son molt semblants al tamàndua del nord, l'única diferencia es la llargària de les orelles: Tamandua tertradactyla té les orelles més llargues.

## Conservació

El tamàndua meridional es caça furtivament per amb cans entrenats per caçar-los. Utilitzen la seva pell per roba i les resistents fibres de la coa per fer cordes. A més és utilitzat per els indis amazònics contra formigues o termites. Així i tot, el perill d'extinció del tamàndua meridional és mínim.

## Referències

* ↑ «Zonas de hábitat de la tamandua meridional» (en castellà), 20-10-2009. [Consulta: 20 octubre 2009].
* ↑ «Southern tamandua» (en anglès). PvanderKnoop, 20-10-2009. [Consulta: 20 octubre 2009].
# Peresós de coll fosc

El peresós de coll fosc (Bradypus variegatus) és una espècie de peresós de Centreamèrica i Sud-amèrica.
És l'espècie més estesa i comuna del grup i viu a molts tipus diferents d'ambient, incloent-hi boscos perennes i secs, així com regions naturals altament pertorbades.
# Fedotitx

Fedotitx (rus: Федотыч) és un petit volcà en escut que es troba al centre de la península de Kamchatka, Rússia, a la Serralada Sredinni i s'eleva fins als 965 msnm. Es troba uns 20 km a l'est-nord-est del volcà Kebeney. La darrera erupció va tenir lloc durant el Plistocè.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Fedotych» (en anglès). [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «Fedotych Volcano | John Seach». [Consulta: 17 abril 2024].