OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cora 670

La Cora 670 és una cora grega arcaica tardana de marbre de Paros, creada al voltant del 520-510 abans de la nostra era, i fa 1,15 cm.
Es troba entre les korai de l'Acròpoli d'Atenes, que tenien una funció d'ofrena, a la dea Atena. En l'actualitat, es conserva al Museu de l'Acròpoli d'Atenes, a la Galeria de l'Acròpoli Arcaica sota l'epígraf "Akrópolis 670". Es creu que la va esculpir Antènor o Endeu, que varen esculpir l'Atena del frontó de la gigantomàquia, que adornava l'antic Temple d'Atena.

## Descobriment

El 1886, aquesta estàtua juntament amb les altres korai, com ara la Cora d'Antènor, la Kore d'Eutídic i la Kore amb el peple, van ser descobertes en excavacions fetes al nord-oest de l'Erecteu, en el que es coneix com el Perserschutt ('enderrocs perses' en alemany).

## Descripció

Cada kore de l'Acròpoli té un abillament diferent. A diferència dels altres korai, la Cora 670 duu un quitó lligat al voltant de la cintura. També conserva un braçalet. Porta els cabells trenats i un estèfan adornat amb palmetes i lotus metàl·lics.
Té el braç esquerre baixat fins a la cintura, agafant el quitó; i el dret, al qual li manca la mà, estés cap endavant. La seua expressió conserva el somriure arcaic, però més suau, amb la comissura exterior dels llavis retallada.
En comparació amb altres korai de l'Àtica, és esvelta, i el seu estil coincideix amb el de Quios, cosa que indica un intercanvi cultural i que els artistes realitzaven encàrrecs de diferents parts de Grècia.
Aquesta cora és famosa per conservar part la policromia original, sobretot els vermells, i una mica de groc.

## Exposició a l'estranger

De març al setembre del 2022 la van prestar al Museu Reial d'Ontario per a commemorar el 80é aniversari de les relacions grecocanadenques, que van començar el 1942 amb el govern en l'exili durant l'Ocupació de Grècia per les Forces de l'Eix.
Des de maig del 2023 fins al 8 de gener del 2024 estigué en préstec en el Museu de Belles arts de Boston, exposada en la galeria Early Greek Art.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Statue of a Kore | Acropolis Museum | Official website». www.theacropolismuseum.gr. [Consulta: 18 abril 2024].
* 1 2 3 «Athens, Acropolis 670 (Sculpture)». www.perseus.tufts.edu. [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ «Old Athena Temple. The Gigantomachy pediment | Acropolis Museum | Official website». www.theacropolismuseum.gr. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ Ridgway, Brunhilde S. Marble: Art Historical and Scientific Perspectives on Ancient Sculptures (en anglès). Malibu, California: J. Paul Getty Museum, 1990, p. 186. ISBN 0-89236-174-3.
* ↑ «Ionic Kore from the Acropolis | Museum of Classical Archaeology Databases». museum.classics.cam.ac.uk. [Consulta: 18 abril 2024].
* 1 2 «Kore 670». Royal Ontario Museum. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Acropolis Museum Loans Kore Statue, Other Artifacts to Toronto» (en anglés). .
* ↑ «Deputy FM Tsiaras' speech at a Canadian Embassy event marking the 70th anniversary of Greek-Canadian diplomatic relations - Announcements - Statements - Speeches». www.mfa.gr. [Consulta: 18 abril 2024].

## Vegeu també

* Estil arcaic
# Cora Novoa

Cora Novoa (Ourense, 1984) és una discjòquei i compositora de música electrònica gallega, fundadora del segell discogràfic Seeking the Velvet (SKTVT). També és formadora d'Ableton, curadora musical, locutora i col·laboradora del programa radiofònic El laberinto de Radio 3.

## Trajectòria

Novoa va estar des de molt jove familiaritzada amb la música, ja que va estudiar flauta travessera durant més de 3 anys en el conservatori encara que no va ser fins al cap de descobrir els sintetitzadors quan va unificar les seves dues passions, la música i la informàtica. Per aquesta raó, un cop acabat els estudis d'informàtica, es va formar a Madrid com a tècnica de so.
Està vinculada a la indústria de la música electrònica des de fa més de deu anys, compaginant el seu treball en l'àrea creativa amb la tècnica i la comercial. És docent oficial del programari de generació de música Ableton i va fundar el seu propi segell discogràfic SKTVT l'agost de 2014, sota el nom del qual també distribueix la seva pròpia línia de roba.
El seu debut va ser a Berlín el 2008, encara que ha participat en múltiples edicions del Sónar, el festival de música electrònica a Barcelona. La seva música està categoritzada com a techno melòdic. A part, ha compost peces per a videomapatges, com per exemple la realitzada a l'Exposició Internacional de Milà.

## Obra

* 2010 – The Secret Garden. Natura Sonoris.
* 2015 – Fight Love Faith. Seeking the Velvet.
* 2016 – In Your Mind. Seeking the Velvet.
* 2018 – Mental Diary(Act 1). Seeking the Velvet.
* 2019 – Mental Diary(Act 2). Seeking the Velvet.
* 2020 – The Hive. Citizen Records.

## Reconeixements

* Millor DJ de l'any. VI edició dels Premis de Música Electrònica Vicious Awards.

## Referències

* ↑ «Más acción y menos palabras: 44 mujeres que luchan por la igualdad | Feminismo | S Moda EL PAÍS» (en castellà). , 02-05-2018 [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «Cora Novoa... o la música electrónica con acento gallego en Europa y América». .
* ↑ «Cora Novoa: "Deberían existir los 'Alcaldes de noche' en España, como en Alemania y Holanda"». , 07-02-2017.
* 1 2 «Cora Novoa Entrevista». , 09-09-2015.
* ↑ País, Ediciones El «Cora Novoa, la fuerza de la melodía». , 8 enero 2013.
* ↑ «Cora Novoa crítica nuevo disco». , 01-10-2015.
* ↑ «Cora Novoa, premio a la Mejor DJ del año en los Vicious Awards». .
# Cova de s'Homonet

La cova de s'Homonet, situada prop de Son Ribot, entre els termes municipals de Sant Llorenç des Cardassar i Manacor, és un jaciment arqueològic de Mallorca. Aquesta cova, excavada en el marès durant la prehistòria, és un exemple de les coves artificials utilitzades principalment durant l'edat del bronze a Mallorca.
La cova presenta una planta de forma allargada i lleugerament rectangular, amb banquetes laterals als costats més llargs i diverses petites cavitats o cubicles a les parets laterals. Té unes dimensions aproximades de 9 metres de llargada per 3,5 metres d'amplada. L'accés a l'interior probablement es feia a través d'un vestíbul a cel obert, també excavat a la roca.
Un dels elements més destacats de la cova són els gravats a les parets, d'origen imprecís, que inclouen formes antropomorfes. Aquestes decoracions la fan única, tot i que, pel que fa a la seva estructura, segueix el model típic de les coves artificials de l'edat del bronze.

## Referències

* 1 2 Puig, Antoni. «La cova de “s'Homonet” i les coves artificials a la prehistòria balear». Cent per Cent, 06-03-2022. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ Mascaró Passarius, Josep «Cuevas prehistóricas de Mallorca» (pdf). Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, 1950-1960, pàg. 753 [Consulta: es].
* ↑ Morey Servera, Pere «L'enigma de la Cova de S'Homonet» (PDF). Lluc, 729, 5-1986, pàg. 23-24. ISSN: 0211-092X.

## Vegeu també

* Cova de s'Estret des Temps
# Craige B. Champion

Craige B. Champion (1956) és un historiador i erudit clàssic nord-americà. És professor d'història antiga a la Universitat de Syracuse des del 2017. La seva recerca i docència se centren en la història antiga grega i romana, la religió i la política a l'antiga Grècia i Roma, la historiografia grega i romana, el pensament polític grec i romà, la formació d'identitats ètniques a l'antiguitat grega i romana, la política de la cultura a l'antiga Grècia i Roma, Ciutadania i imperi a l'antiguitat grega i romana, Polibi i Tàcit.

## Biografia

Craige va néixer el 30 de juny de 1956. Va obtenir un B.A. (summa cum laude) de la College of New Jersey (1984), i un M.A. per la Universitat de Princeton (1989), don després va completar un doctorat en aquesta mateixa institució el 1993. També va estudiar grec i llatí a l'Institut llatí/grec a la Universitat de la Ciutat de Nova York el 1984 i el 1986. Ha ensenyat a la Universitat de Princeton (1990, 1992), al College of New Jersey (1991-1992), a la Lewis School and Diagnostic Center (1992-1993), a la Rutgers University (1993), al Reed College (1993-1995), l'Allegheny College (1995–2001) i la Universitat de Syracuse (des de 2001).

## Obres

* Cultural Politics in Polybius's Histories (2004)
* Roman Imperialism: Readings and Sources (Editor) (2004)

## Referències

* 1 2 3 4 «Champion, Craige B.» (en anglès), 20-03-2009. [Consulta: 1r setembre 2021].
* 1 2 «Champion, Craige B. 1956–». A: Contemporary Authors. Cengage.
# Crespell d'avet

El crespell d'avet (Bondarzewia mesenterica) és un crespell de soca que creix sobre rels o soques de coníferes, primordialment d'avet.

## Taxonomia

Espècie va ser descrita per primera vegada l'any 1774 per Jacob Christian Schäffer i en publicà imatge. Kreisel, l'any 1984, va combinar-la al gènere Bondarzewia

## Descripció

Bolet gran, carnós, de carn flexible.
Barrets de color bru grisenc pàl·lid a bru vermellós, constituït per nombrosos barrets imbricats en forma de ventall que neixen d'un peu comú.Superfície dels barrets finament vellutada i zonada.
Revers és de blanc a crema, amb porus angulars i flocosos, de 1-3 mm de diàmetre.
Carn ferma, fibrosa, blanca.

## Hàbitat

Creix en l'estatge montà dels Pirineus, sobre la rel, soca o la base d'un arbre viu, sempre de coníferes i, probab lement, només d'avet.

## Distribució

Típica d'Europa central, s'ha localizat al Pirineu, rara (Sant Joan de l'Erm, Espot, Val d'Aran i Cerdanya).

## Identificació

Es pot confondre amb el crespell de faig, gírgola gegant, gírgola de faig o gamarús(Meripilus giganteus), que sol ser de mida més gran, de carn i porus que ennegreixen al frec i porus més fins.
S'hi pot assemblar el crespell de castanyer (Grifola frondosa) però els barrets no són zonats i no creix sobre coníferes.

## Usos

Bolet comestible, apreciat només de jove.

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric: La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, plana 96-97. Editorial Efadós, volum I, El Papiol, 2021, ISBN 978-84-18243-12-7
* ↑ «Fungorum qui a Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur icones, nativis coloribus expressae» p. 91.
* ↑ «Fungorum qui a Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur icones, nativis coloribus expressae» p. Tab. CCLXVII,.
* ↑ Kreisel, Hanns «Beitrag zur Nomenklatur einiger Groβpilze II» (en anglès). Feddes Repertorium, 95, 9-10, 11-1984, pàg. 699–700. DOI: 10.1002/j.1522-239X.1984.tb00343.x. ISSN: 0014-8962.
* 1 2 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* 1 2 3 Bernicchia, Annarosa «Polyporaceae s.l.». Fungi Europaei, pàg. 147-148.
* ↑ «Llistosella, Jaume. Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.».
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Frank, Jonathan L. «What’s in a name? Bondarzewia mesenterica in culture, the market and wild». North American Mycological Association, 2024.

## Enllaços externs

* Informació sobre la gírgola de castanyer. (anglès)
# Creu Bonica

La Creu Bonica, antigament també anomenada Creu dels Gitanos, és una creu de terme de Girona (Gironès) situada a la plaça central del cementiri municipal.
La creu forma part del mausoleu en record als morts gironins de 1808 i 1809, construït pel centenari de la defensa de la ciutat. Originàriament, des del 1723, aquesta creu estava situada a l'entrada del carrer de la Rutlla i també era coneguda pel nom de la 'dels gitanos', perquè segons Antoni Simón acostumaven a reunir-s'hi per menjar. Fou construïda pel picapedrer de Granollers Agustí Sala. La fita que marcava era molt important, ja que dividia els camins sud de la ciutat per anar cap a Salt o cap a Barcelona. L'any 1852 la creu fou traslladada al Cementiri Municipal, amb un nou basament dissenyat per l'arquitecte municipal Martí Sureda.
D'estil barroc i ricament treballada, presenta un basament dividit en dos blocs: un primer bloc de forma quadrangular, cúbic i llis, i un segon que és una motllura octogonal en que es pot veure en relleu l'escut de Girona. Seguidament hi ha el fust amb forma estriada. Rematant el fust, el nus o llanterna és de forma també octogonal i presenta a cada cara una figura en relleu, que poden representar apòstols i sants. Corona el conjunt la creu de tipus llatina, amb els braços , que mostren unes terminacions en forma de flors en els seus extrems, ricament decorats amb relleus en forma de sanefa i de tipus floral. A l'anvers hi ha el Crist crucificat i al revers la Mare de Déu, suportada sobre una mènsula. A la base hi ha el text següent: 'Hoc signum crucis frit in celo cu dominus ad judicandum venerit'.

## Referències

* 1 2 3 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 36-37.
* ↑ «La Creu Bonica - Creu de Terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Creu de Can Ràfols dels Caus

La creu de Can Ràfols dels Caus és una creu de terme situada al municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès), prop de la masia de Can Ràfols dels Caus, al costat de la vella carretera d'Olesa de Bonesvalls i de la carrerada.
La creu és d'una sola peça pètria, de forma trevolada, i té fust de pedra de secció poligonal. Està recolzada a sobre d'una base cònica també de pedra amorterada. Presenta una inscripció que diu: 'restaurada el año 1940'. Abans de la restauració era de tall més prismàtic.

## Referències

* 1 2 «Creu de can Ràfols dels Caus». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu de Pedra (Sant Martí de Tous)

La Creu de Pedra, també anomenada Creu de terme de la Passada o Creu de les Bassulles, és una creu de terme del municipi de Sant Martí de Tous (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Ocupa el lloc d'una antiga Creu de Pedra, avui desapareguda.

## Descripció

Creu llatina de braços retallats imitant motius decoratius gòtics, esquematitzats, ja que configuren un perfil mixtilini. Aquesta forma recorda, en certa manera, el perfil de la creu original, destruïda durant la Guerra Civil, de la que es conserven imatges gràfiques dels anys 1913 i 1918. La creu, de superfície llisa, se sosté damunt un capitell (magolla) de secció quadrangular amb estilitzades volutes que emmarquen un escut al centre de cada cara. El fust és llis, de secció octogonal. Es recolza damunt una graonada de planta circular amb quatre graons de diàmetre decreixent en alçada.

## Història

L'actual creu fou ubicada en el lloc on hi havia l'original creu de pedra, destruïda durant la Guerra Civil i de la qual se'n conserven algunes imatges fotogràfiques dels anys 1913 i 1918. L'any 1947, dins els actes de la Santa Missió és va beneir l'actual Creu de Terme.

## Referències

* 1 2 «Creu de Terme de la Passada». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Creu de Pedra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Creu de Ribes

La Creu de Ribes és una creu de terme de Sant Pere de Ribes (Garraf) situada a la urbanització Santa Bàrbara.

## Descripció

És una creu llatina de braços rectes gravats amb terminacions triflorades. En una cara presenta la imatge de Crist crucificat i a l'altra la Mare de Déu. El capitell és hexagonal com el fust i té gravats motius vegetals. Està fixada sobre una base esgraonada de pedra lligada amb morter.

## Història

Al llibre Les Creus al vent hi surt una foto de l'any 1908. Va ser destruïda durant la Guerra Civil. Algun personatge anònim la devia recuperar i guardar, fins que va ser restituïda amb les peces antigues. L'any 2006 va ser restaurada de nou. Curiosament, els sitgetans l'anomenen 'Creu de Ribes' i els ribetans 'Creu de Sitges'.

## Referències

* 1 2 «Creu de Ribes». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les creus al vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 248. ISBN 84-7304-083-X.
# Creu de l'Hospital de la Santa Creu

La Creu de l'Hospital de la Santa Creu és una creu monumental situada al centre del pati de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona (Jardins de Rubió i Lluch).
L'any 1691, una deixa del metge Onofre Estadella va permetre refer una creu en mal estat, a la que l'escultor Bernat Vilar hi va afegir la columna salomònica i el pedestal, de marbre blanc i rosat. El 1936, durant la Guerra Civil va ser feta malbé, i el 29 de juliol de 1939 es va inaugurar la reproducció exacta.
Té una alçada total de 6,07 metres. La creu és probablement la que ja hi havia a un costat del pati. La columna és considerada com un dels millors exemples de columna salomònica. Les pautes del seu traçat s’ajusten a les marcades per Juan Caramuel en el seu tractat teòric Arquitectura civil recta y obliqua considerada y dibuxada en el templo de Jerusalem erigido en el Monte Moria por el Rey Salomón, publicat l'any 1678.

## Referències

* 1 2 «Creu de l'Hospital de la Santa Creu». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.
# Creu de la Pelegrina

La Creu de la Pelegrina és una creu de terme situada a la cruïlla de la carretera de Guardiola amb Avinguda de la Pelegrina (BV-2127) de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès). Està protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Història

Inicialment estava situada prop del portal de la Granada, al final del carrer dels Ferrers. Se'n tenen referències des del segle XV amb diverses denominacions, entre altres la de Santa Magdalena. El nom actual és documentat des del segle XIX i fa referència a la masia de la Pelegrina que hi havia en aquell entorn. Refeta després de la guerra civil, actualment és situada al peu de la carretera que porta a les Cabanyes.

## Descripció

Es tracta d'una creu d'entrada al poble composta per una base circular, esglaó superior, pedestal de secció octogonal decreixent, fust llis també de secció octogonal, un capitell de secció quadrada i la creu. A una banda de la creu hi ha la imatge de Crist amb un relleu floral a cada braç, i a l'altra banda relleus de la cara de la Mare de Déu dels Dolors i tres creus en els braços.

## Referències

* ↑ «Creu de la Pelegrina». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Creu de la Pelegrina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
* ↑ «Goigs a lloança de les cinc creus de terme de Vilafranca». Ajuntament de Vilafranca del Penedès.
# Creu de terme als afores de la Floresta

La creu de terme als afores de la Floresta és una creu de terme situada al límit dels municipis de la Floresta i Arbeca (les Garrigues), a la cruïlla del camí antic de Lleida i el camí d'Arbeca, o camí de la Creueta.
La creu, datada el 1791, va ser objecte de robatori el 2009, poc després d'haver estat sotmesa a una restauració del pal de pedra que l'aguantava. Un any més tard, la creu de ferro i el pal de pedra van ser refets per veïns de la Floresta, i es van col·locar sobre la peanya original, que els lladres no s'havien pogut endur, pel seu pes (més de 300 kg), i on hi ha inscripcions religioses i la data en què va ser plantada.

## Referències

* ↑ «Les creus del terme d’Arbeca». Ajuntament d'Arbeca.
* 1 2 «La Floresta reconstrueix la Creu de Terme robada». Som Garrigues, 03-11-2010.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Roben la creu de terme del segle XVIII d'un poble de les Garrigues». El Punt Avui, 11-12-2009.
# Creu de terme d'Orfes

La Creu de terme d'Orfes és una obra barroca de Vilademuls (Pla de l'Estany), adossada a una de les parets de l'era de can Gay, al poble d'Orfes. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Columna de secció circular sobre la qual es troba una creu metàl·lica, col·locada sobre un pedestal esgraonat. El basament de la columna és d'estil corinti i hi ha gravada la data de 1606. Està sobre una tarima de pedra elevada. Sobre la data hi ha l'escut de la família Gay -un gall-. Sobre el fust hi ha la creu, de braços floronats i envoltats per quatre puntes tambe floronades en forma d'estrella. A l'anvers i de cara al camí exterior hi ha la crucifixió; al revers i de cara a la casa hi ha la mare de Déu amb el Nen. Les figures estan força treballades i tenen un caràcter naturalista.
La meitat inferior de la columna es troba encastada en un edifici. Mesures: 3,87 m d'alçada fins a sota de la creu. El basament fa 2,05 m d'amplada x 73 cm a la part encastada al mur.
Realitzat en pedra monolítica de Girona.

## Història

La creu de terme va ser destruïda l'any 1936. Es conserven alguns fragments al museu diocesà de Girona. Acusa una estructura gòtica tardana, pel que es pot suposar del segle xvi quant a concepció. Estava sobre un capitell corinti, buidat a la part superior, que probablement havia estat una capsa de lipsanoteca d'un antic altar. L'any 2000 aquesta Creu de terme va ser restaurada substituint la columna de secció circular i la creu metàl·lica per l'original restaurada de pedra.

## Referències

* 1 2 3 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 22-23.
* 1 2 3 4 «Creu de terme d'Orfes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Creu de terme de Llançà

La Creu de terme de Llançà era una creu de terme que estava situada al cementiri de Llançà (Alt Empordà).
La columna de la creu provenia de la portalada de l'església del monestir de Sant Pere de Rodes i va ser elaborada pel mestre de Cabestany a la segona meitat del segle XII. La decoració, que recobreix tota la peça, mostra elements vegetals entrellaçats que acaben en fulles i petites palmes, i éssers fantàstics propis de l'imaginari medieval com lleons rampants, grius i dracs alats.
La columna va ser reaprofitada com a fust per a la creu de terme, que es col·locà al cementiri de Llançà. Al llibre d'Albert Bastardes 'Les creus al vent' hi ha una fotografia del 1930, on es veu la creu al cementiri, amb el fust esmentat, un capitell i una creu que el corona. Fou abatuda durant la Guerra Civil. El fust es conserva al Museu de l'Empordà.

## Referències

* ↑ «Fust de columna». Museu de l'Empordà.
* 1 2 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 24.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les Creus al Vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 396. ISBN 84-7304-083-X.