OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iolau

Iolau (en grec antic: Ἰόλαος, 'Iolaos') va ser un heroi, fill d'Íficles i d'Automedusa, la filla d'Alcàtou.
Va acompanyar al seu oncle Hèracles en moltes de les seves aventures, en els dotze treballs i conduïa el seu carro. Va intervenir especialment en el combat contra l'Hidra de Lerna i després en la lluita contra Cicne, el fill d'Ares. Va ajudar Hèracles a desarmar Cicne, i el va acompanyar en l'expedició per aconseguir els bous de Gerió, en l'atac a Troia, i, encara que els testimonis literaris no ho mencionin, els monuments figurats i les imatges el posen sempre al costat d'Hèracles, per exemple al jardí de les Hespèrides, en la lluita amb Anteu, en la captura de Cèrber, i als inferns. Era amb ell entre els argonautes i també era un dels caçadors del Senglar de Calidó. I, en la cursa de carros en els primers Jocs Olímpics instaurats per Hèracles, va guanyar el primer premi.
Quan Hèracles es va voler casar amb Íole, va cedir la seva esposa Mègara al seu nebot, que s'hi va casar i li va donar una filla, Lipèfile (o 'amor de l'abandonada') nom que fa referència al divorci de la seva mare.
Iolau també va ser company d'exili d'Hèracles. Va marxar amb ell de Tirint, quan els va exiliar Euristeu, i es van refugiar a Arcàdia.
Després de la mort d'Hèracles, Iolau s'embarca cap a Occident i recorre Sardenya i Sicília, fundant ciutats i temples en honor del seu oncle, ja divinitzat.
També ajudà els Heraclides a trobar un assentament i va conduir-ne molts cap a Sardenya, sobretot els nets del rei Tespi. En la seva vellesa, (en algunes versions, després de mort), va castigar Euristeu que perseguia els Heràclides. Zeus i Hebe li van tornar la joventut per un dia perquè pogués assaltar Tirint i matar Euristeu, responent a les seves pregàries.

## Referències

* 1 2 3 Apol·lodor. Biblioteca, II, 4, 11; 5, 2; 5, 11; 6, 1
* 1 2 Pausànias. Descripció de Grècia, I, 19, 3; VIII, 45,6; IX, 40, 6
* 1 2 3 4 5 6 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 296. ISBN 9788496061972.
* ↑ Higí. Faules, 14

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 125-126. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Puʻu ʻŌʻō

Puʻu ʻŌʻō (sovint escrit Puu Ōō o Puu Oo, pronunciat [puʔu ʔoːʔoː] segons l'AFI o «Puhu Hoohoo» en representació simple) és un volcà a l'est de la zona de fissures volcàniques del volcà Kilauea de les illes Hawaii. El Puʻu ʻŌʻō porta en erupció des del 3 de gener del 1983, i ha creat la zona d'erupcions més longeva dels dos darrers segles. Des del 1983 fins al 1998, la lava del Puu Ōō va cobrir més de 97 km².
Tot i que sovint és conegut com la muntanya de l'ocell ʻŌʻō", en hawaià, hi ha una explicació diferent per al nom en aquesta llengua: La paraula Ōō també significa pal per a cavar, perquè en les llegendes hawaianes la deïtat dels volcans Pele utilitzà la seua vareta màgica pāoa per a crear els volcans. Aquest sembla l'origen real del nom.
Així, el 1998, l'erupció havia arrasat 181 cases, així com una església, una botiga, el Centre de Visitants de Waha i molts llocs dels antics hawaians. La carretera de la costa havia estat tancada el 1987, i la lava cobria 13 km i un ample de 25 m. L'erupció va afegir 2,2 km² de terra a l'illa de Hawaii.

## Referències

* ↑ C. Heliker, D.A. Swanson, T.J. Takahashi: The Puu Ōō-Kūpaianaha Eruption of Kīlauea Volcano, Hawaii: The First 20 Years. In: U.S. Geological Survey Professional Paper. 1676, 2003. Online Version
* ↑ see Hawaiian Dictionaries
* ↑ see Hawaiian Dictionaries
* ↑ W. D. Westervelt: Hawaiian Legends of Volcanoes. G.H. Ellis Press: Boston 1916. p. 6. see How Pele came to Hawaii

## Enllaços externs

* Webcam en viu de Puu Ōō.
* Esdeveniments del 21 de juliol 2007.
* Últimes imatges de Kilauea Arxivat 2009-07-07 a Wayback Machine..
* Carta del USGS amb fluxos de lava erupcionats entre 1983-present de Puu Ōō i Kūpaianahā. Arxivat 2007-11-16 a Wayback Machine.
# Irina Kaléntieva

Irina Nikolàievna Kaléntieva (en rus i txuvaix Ирина Николаевна Калентьева) (Nărvaş Şăhal', Txuvàixia, 10 de novembre de 1977) és una ciclista russa, ja retirada, especialista en el ciclisme de muntanya.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, els compresos entre el 2004 i 2016. Va ser 13 vegades campiona de Rússia (1997-2004, 2006, 2014-2016 i 2018). Als Jocs Olímpics de Pequín del 2008 guanyà la medalla de bronze en la prova de camp a través. També ha guanyat vuit medalles als Campionats del Món de ciclisme de muntanya, dues d'or, quatre de plata i dues de bronze.
Es retirà a finals del 2019.

## Palmarès

* 2007
** Campiona del món en Camp a través
** 1a a la Copa del món en Camp a través
* 2008
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 2008 en Camp a través
* 2009
** Campiona del món en Camp a través

## Referències

* ↑ Skorodumov, N. G. «Калентьева Ирина Николаевна» (en rus). Enciclopèdia Txuvaixa [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Olympedia – Irina Kalentyeva». [Consulta: 31 desembre 2023].
* 1 2 «Ирина Калентьева: «Чтобы быть счастливой, надо научиться преодолевать трудности» — Олимпийский комитет России». [Consulta: 31 desembre 2023].
* ↑ «Irina Kalentieva Announces Plans to Retire From Racing», 18-06-2019. [Consulta: 30 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2009-02-24 a Wayback Machine.
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Economia de Sèrbia

Economia de Sèrbia :
| Moneda | Dinar serbi | Dinar serbi |
| Organitzacions comercials | CEFTA, BSEC | CEFTA, BSEC |
| Estadístiques |||
| PIB | US$ 80,74 miliards (2008) | US$ 80,74 miliards (2008) |
| reng PIB | 74è | 74è |
| Creixement del PIB | 5,6% (2008) | 5,6% (2008) |
| PIB per capita (PPP) | US$ 10 900 (2008) | US$ 10 900 (2008) |
| PIB per sector | agricultura 12,3%, indústria 24,2%, comerç e serveis 63,5% (2007) | agricultura 12,3%, indústria 24,2%, comerç e serveis 63,5% (2007) |
| Inflació anual | 6,8% (2007) | 6,8% (2007) |
| Població a baix del llindar de pobresa | 6,5% (2007) | 6,5% (2007) |
| Força laboral | 2 961 000 (2002) | 2 961 000 (2002) |
| Sectors d'ocupació laboral | agricultura 30%, indústria 46%, comerç e serveis 24% (2002) | agricultura 30%, indústria 46%, comerç e serveis 24% (2002) |
| Taxa d'atur | 18,8% (2007) | 18,8% (2007) |
| Comerç exterior |||
| Exportacions (US$) | 8 824 milions f.o.b. (2007) | 8 824 milions f.o.b. (2007) |
| Socis principals | Unió Europea 54,2% (2008) | Unió Europea 54,2% (2008) |
| Importacions (US$) | 18 350 milions (2007) | 18 350 milions (2007) |
| Socis principals | Unió Europea 52,9% (2007) | Unió Europea 52,9% (2007) |
| Informacions financeres |||
| Deute extern | US$ 26,24 miliards (2008) | US$ 26,24 miliards (2008) |
| Ingressos (US$) | 9,6 miliards | 9,6 miliards |
| Despeses (US$) | 9,8 miliards (2007) | 9,8 miliards (2007) |
| ajut econòmic rebuda (US$) | 2 miliards a Sèrbia i Montenegro (2001) | 2 miliards a Sèrbia i Montenegro (2001) |
L'economia de Sèrbia es basa en els serveis, que responen per 63% del producte interior brut. Durant el període de govern de Slobodan Milošević, el país va sofrir sancions internacionals, que van perjudicar la seva infraestructura i indústria durant els atacs aeris de l'OTAN el 1999.

## Referències

* 1 2 3 4 «CIA The World Factbook». Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 31 octubre 2009].
* ↑ https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/rankorder/2001rank.html Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.
* 1 2 http://globaledge.msu.edu/countryInsights/statistics.asp?countryID=200&regionID=2%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Eulàlia Espinàs i Riera

Eulàlia Espinàs i Riera (Barcelona, Barcelonès, 7 de gener de 1961), és una bibliotecària catalana. Des de gener de 2021 és gerenta de l'Institut d’Estudis Catalans.

## Formació

És diplomada en Biblioteconomia i Documentació i Llicenciada en Documentació per la Universitat de Barcelona i la seva trajectòria professional l’ha especialitzada en la direcció i gestió de serveis bibliotecaris i de centres culturals.

## Carrera professional

Ha estat directora-gerenta de la Fundació Biblioteca d'Alcúdia Can Torró, així com directora de la Fundació Bertelsmann a Espanya, on va desenvolupar el projecte PAB-Redes sobre anàlisi, avaluació i gestió d'indicadors per a biblioteques. També ha estat la responsable de Promoció Cultural i Públics del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, on va desenvolupar un projecte d'indicadors culturals per a totes les activitats culturals que es porten a terme en els ajuntaments catalans. Des del mes d'abril de 2009 fins al gener de 2021 va ser gerenta de l'Ateneu Barcelonès.
Entre octubre de 2006 i octubre de 2010 va presidir el Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. De 2014 a 2021 va ser membre del Patronat que gestiona la Fundació Biblioteca Social. Ha estat professora a la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals de la Universitat de Barcelona i col·labora en diversos màsters de direcció i gestió de projectes d'aquesta universitat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Eulàlia Espinàs, nova gerenta de l’IEC». Butlletí de l'Institut d'Estudis Catalans, 253, 01-01-2021. [Consulta: 25 juny 2021].
* 1 2 «Patronat». Fundació Biblioteca Social. [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ Espinàs i Riera, Eulàlia; Vallivana Serrano, Maria de. Proyecto PAB-Redes : programa de análisis de bibliotecas : memoria 2002 (en castellà). Barcelona: Fundación Bertelsmann, 2003.
* ↑ Espinàs i Riera, Eulàlia. «Avaluar per millorar : l'experiència del "Programa d'Análisi de Biblioteques" (PAB)». A: Jornades Catalanes de Documentació (5es. : 1995 : Barcelona). 5es. Jornades Catalanes de Documentació : biblioteques, centres de documentació i serveis d'informació : 25, 26 i 27 d'octubre de 1995 : Palau de Congressos de Barcelona. Barcelona: Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya, 1995, p. 183-188.
* 1 2 «Espinàs Riera, Eulàlia» (en castellà). Biblogsfera, 18-10-2014. Arxivat de l'original el 2020-01-10. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «Òrgans de govern: Presidències». Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* Eulàlia Espinàs Riera - Directorio EXIT
# Linarita

La linarita és un mineral de la classe dels sulfats que rep el seu nom de la ciutat de Linares (Jaén, Espanya), lloc on va ser descobert l'any 1822. Pertany al grup de la linarita-chenita.

## Característiques

La linarita és un hidroxisulfat de plom i coure. Cristal·litza en el sistema monoclínic, i s'hi pot trobar en grups de raïms de petits cristalls, normalment microscòpics, o en crostes d'un color blau intens molt característic. Sovint confosa pel seu color amb l'atzurita, se les distingeix fàcilment perquè la linarita no reacciona del tot amb àcid clorhídric. És una espècie tan escassa que no s'extreu comercialment, però el color és tan intens que fa que aquest mineral sigui molt buscat per al col·leccionisme.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la linarita pertany a «07.BC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: d'ansita, alunita, ammonioalunita, ammoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, atlasovita, nabokoita, clorothionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, schmiederita, munakataïta, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari molt poc comú que es troba a la zona superficial d'oxidació de dipòsits de minerals del plom com la galena o la calcopirita, sent normal que estigui associat a ambdues així com amb malaquita i cerussita. Els cristalls més bells, de fins a 10 cm de longitud, procedeixen d'Arizona (Estats Units), encara que també abunden en altres parts dels Estats Units, així com a Namíbia i a la Serra de Capillitas (Argentina). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la pedrera Berta, a la mina de Les Ferreres (Camprodon, Ripollès), a la mina San Miguel (Ribes de Freser, Ripollès), a la mina Alforja (Baix Camp), a la mina Balcoll (Falset, Priorat) i a la mina Bessó (Ulldemolins, Priorat).

## Grup

El grup de la linarita-chenita de minerals està format per quatre espècies.
| Espècie | Fórmula |
| Chenita | Pb₄Cu(SO₄)₂(OH)₆ |
| Linarita | PbCu(SO₄)(OH)₂ |
| Munakataïta | Pb₂Cu₂(Se$^{4+}$O₃)(SO₄)(OH)₄ |
| Schmiederita | Pb₂Cu₂(Se$^{6+}$O₄)(Se$^{4+}$O₃)(OH)₄ |

## Referències

* ↑ «Linarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ «Linarite-Chenite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ «Linarite from Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 25 gener 2024].
# Gylfi

Segons Snorri Sturluson, Gylfi (sovint també anomenat Gylfe, Gylvi o Gylve) fou un antic rei d'Escàndia de qui, suposadament, Odin i la seva nissaga, els Aesir, van obtenir noves terres on hi van construir l'assentament de Fornsigtuna. Després, s'ensenyà a Gylfi la religió dels Aesir.
El relat es troba a la saga dels Ynglings, més concretament a la Heimskringla de Snorri Sturluson i, més complet, al Gylfaginning de les seves Eddas, en el qual se'ns presenta un resum de la mitologia nòrdica mitjançant el diàleg de Gylfi amb tres dels Aesir. En el relat de Snorri, Gylfi és enganyat pels Aesir per tal que acceptés la seva religió, d'aquí el nom de Gylfaginning, que en nòrdic antic vol dir 'L'engany de Gylfi'. No obstant això, cal no oblidar que Snorri era evemerista i, per tant, el fet de considerar l'acceptació de la religió pagana sigui considerat, en aquest relat, com un engany, és deu a la seva ideologia.
És possible que el relat de Snorri estigui basat en una antiga tradició i que hi hagués calcat creences particulars o fundacions de diversos cultes pagans a aquest Gylfi llegendari.
# Gottlieb Weber

Gottlieb Weber (Uster, 26 de juliol de 1910 - Wetzikon, 4 de novembre de 1996) va ser un ciclista suís que fou professional entre 1937 i 1941. Com amateur va guanyar una medalla al Campionat del món en ruta de 1936, per darrere del seu compatriota Edgar Buchwalder.
Va participar en dues proves dels Jocs Olímpics de Berlín i malgrat que l'equip suís quedà segon a la prova de ruta per equips, ell es quedà sense premi, ja que sols els tres primers classificats de cada país tenien dret a medalla.

## Palmarès
### Resultats al Tour de França

* 1937. Abandona (9a etapa)

## Referències

* ↑ «WEBER Gottlieb». [Consulta: 14 febrer 2024].
* 1 2 «Olympedia – Gottlieb Weber». [Consulta: 14 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
# Goulamas'k

Goulamas'k és un grup de música de ska i rock occità fundat el 1999 a Puègserguièr, un poble a prop de Besiers. Combina elements de la música tradicional amb els d'estils com el punk, el rock i l'ska. Ha actuat en el Festival des Musiques d'Occitanie et de la Méditerranée (lit. ‘Festival de Música d'Occitània i de la Mediterrània’) i el Feslloc, entre d'altres.

## Discografia

* Apellation de toutes origines non contrôlées (2000)
* Le kri des cigales (2002)
* Gardarem la tèrra (2005)
* Fai petar (2007)
* Nerviós Trobador (2008)
* Avis de tempèsta (2010)
* Ràbia et Poësia (2014)

## Referències

* 1 2 «“La gossa sorda” obre el “Feslloch” de 2014 d'Escola Valenciana». El Punt Avui, 25-03-2014. Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 21 abril 2014].
* ↑ Entrevista a Goulamas'k Arxivat 2016-05-14 a Wayback Machine. a Sons de Xaloc del 25 de setembre de 2014
* ↑ Nagy, Ursula. «Le réseau occitaniste de la plaine». A: Hervé Lieutard, Marie-Jeanne Verny. Nouvelle recherche en domaine occitan (en francès). Presses universitaires de la Méditerranée, 2015, p. 69 (Estudis occitans). ISBN 9782367810713 [Consulta: 21 novembre 2023].
# Atacamita

L'atacamita és un mineral de coure de la classe dels halurs. Rep el seu nom de la regió xilena d'Atacama, on va ser descoberta el 1801. Pertany i dona nom al grup de l'atacamita.

## Característiques

L'atacamita és polimorfa amb la botallackita, la clinoatacamita i l'anatacamita. Pertany al sistema ortoròmbic i la seva lluentor és vítria a adamantina. Es pot alterar a malaquita i crisocol·la, creant pseudomorfs. El seu color característic és una tonalitat entre el verd maragda i el verd fosc.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'atacamita pertany a «03.DA: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Cu, etc., sense Pb» juntament amb els següents minerals: melanotal·lita, botallackita, clinoatacamita, hibbingita, kempita, paratacamita, belloïta, herbertsmithita, kapellasita, gillardita, haydeeïta, anatacamita, claringbul·lita, barlowita, simonkol·leïta, buttgenbachita, connel·lita, abhurita, ponomarevita, anthonyita, calumetita, khaidarkanita, bobkingita, avdoninita i droninoïta.
S'ha demostrat que l'atacamita és un dels components de les mandíbules d'algunes espècies de Glycera.

## Formació i jaciments

És un mineral relativament rar, format a partir d'altres minerals de coure primaris en l'oxidació o la zona de meteorització en climes àrids. També s'ha trobat com a producte de sublimació volcànica procedent de dipòsits de fumaroles, com a producte d'alteració de sulfurs en fumaroles negres, i com a alteració d'objectes antics de bronze i coure. Es presenta en associació amb cuprita, guix, brochantita, linarita, caledonita, malaquita, crisocol·la i els seus polimorfs.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina San Miguel (Ribes de Freser, Ripollès), a la concessió San José (Xóvar, Alt Palància), i a la mina La Amorosa (Vilafermosa, Alt Millars).

## Grup de l'atacamita

El grup de l'atacamita de minerals està compost per les següents espècies: anatacamita, atacamita, botallackita, clinoatacamita, gillardita, haydeeita, herbertsmithita, kapellasita, leverettita i paratacamita.

## Referències

* ↑ «Atacamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2014].
* ↑ Lichtenegger HC, Schöberl T, Bartl MH, Waite H, Stucky GD «High abrasion resistance with sparse mineralization: copper biomineral in worm jaws». Science, 298, 5592, 10-2002, pàg. 389–92. Bibcode: 2002Sci...298..389L. DOI: 10.1126/science.1075433. PMID: 12376695.
* ↑ Pedro Mingueza, Joan Rosell-Riba, David Ruiz-Corominas, Jordi Ibáñez-Insa, Albert Vaquero, Valentín Bártulos «Estudi mineralògic de la mina "San Miguel", Ribes de Freser, el Ripollès, Girona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 2, 2022, pàg. 3-38 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ «San José claim (Los Sejas mine; El Negre mine), Chóvar, Castellón, Valencian Community, Spain». Mindat. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ Cócera, H., Menor-Salván, C. and Muñoz-Alvarado, R. «Mineralogía de la concesión San Rafael, Villahermosa del Río, Castellón, España». Acopios, 1, 2010, pàg. 1-51 [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ «Atacamite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2014].
# Graciela Molina i Ruiz

Graciela Molina i Ruiz (22 d'octubre de 1977) és una actriu, directora i ajustadora de doblatge catalana. Va començar treballant com a actriu de doblatge a 7 anys amb papers com en castellà el d'Andy Barclay d'El ninot diabòlic i el de Totò a Cinema Paradiso. També ha interpretat en castellà el paper de Matilda Wormwood (Mara Wilson i Sara Magdalin) a Matilda, d'Allie Hamilton (Rachel McAdams) a El quadern de Noah, el de Peter Shepherd (Bradley Pierce) a Jumanji, de Cady Heron (Lindsay Lohan) a Mean Girls. En català, també ha posat veu a papers infantils com Tom Wingo (Nick Nolte) a El príncep de les marees i Rocky Balboa Jr. (Rocky Krakoff) a Rocky 4. A més, ha doblat altres personatges com Michelle Rodriguez (Letty Ortiz) a Fast & Furious.
Habitualment ha combinat aquests personatges infantils i juvenils amb el doblatge d'actrius com Natalie Portman (per exemple a Star Wars Episode I: The Phantom Menace fent de Padmé i a Closer en castellà), Kirsten Dunst (a Spider-Man i Elizabethtown en castellà) i Christina Ricci (fent de Dimecres Addams a La família Addams), Alyson Hannigan (a American Pie), Anna Faris (com a Cindy Campbell a Scary Movie). Sovint també ha posat veu als papers interpretats per Amy Adams, Brittany Murphy i Megan Fox.
En animació, ha doblat diferents personatges en castellà com la Nala jove de The Lion King i la protagonista Ariel de La Sireneta. Aquesta última pel·lícula no s'ha doblat al català, però sí que va doblar Ariel en català a En Ralph destrueix internet.
També ha dirigit diferents doblatges, és professora de l'Escola de Doblatge de Barcelona i ha col·laborat en diferents campanyes publicitàries. El 2021 va fer una incursió al teatre amb l'obra Las bellacas dirigida per Carla Torres Danés. És filla del també actor i director de doblatge Matías Molina, germana de l'actriu de doblatge Juana Molina i neboda de la també actriu Melania Pérez.

## Referències

* 1 2 García Cruz, Diego. «Graciela Molina» (en castellà). Celsius232, 13-05-2022. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Graciela Molina» (en anglès). Behind The Voice Actors.
* 1 2 3 4 «Graciela Molina: actriz de doblaje desde los 7 años» (en castellà). 35mm.es, 05-09-2020. [Consulta: 9 juny 2024].
* 1 2 «Graciela Molina: una niña afortunada» (en castellà). Patio de Voces (Radio 5), 05-09-2020. [Consulta: 9 juny 2024].
* 1 2 3 «La Vermella - Els nens en doblatge, amb Graciela Molina i Roser Vilches». CCMA. [Consulta: 10 juny 2024].
* 1 2 «40. Graciela Molina» (en castellà). La voz de tu vida. [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Graciela Molina, Directora, Actriz y Ajustadora de Doblaje» (en castellà). EDB. [Consulta: 9 juny 2024].
* 1 2 «Graciela Molina - Filmografía | Su voz en tu proyecto» (en castellà). [Consulta: 9 juny 2024].
* ↑ «Arriba ‘Las bellacas', la comèdia que ha esgotat l’aforament abans d’estrenar». Teatralnet. [Consulta: 9 juny 2024].

## Enllaços externs

* Graciela Molina a Eldoblatge.com
* Entrevista a Graciela Molina a Youtube (castellà)
# Mil·ligram

El mil·ligram (símbol: mg) és una unitat de massa en el Sistema Internacional d'Unitats que equival a una milionèsima de quilogram. El mil·ligram s'usa per a amidar la massa de petites porcions de reactius químics, mostres sòlides, drogues, medicaments i els seus ingredients, i objectes petits en general.
Les balances analítiques dels laboratoris tenen una sensibilitat de 0,1 mg.
# Vell Món

El Vell Món comprèn totes les parts del món conegudes pels europeus abans de la colonització d'Amèrica; és a dir, Europa, Àsia i Àfrica (el supercontinent denominat Eurafràsia), i les illes properes. El terme s'utilitza en contraposició al Nou Món que es refereix a Amèrica. Encara que moltes regions d'Àsia i Àfrica no eren conegudes pels europeus d'aleshores, eren adjacents als territoris coneguts o se sabia de la seva existència. Oceania i l'Antàrtida no són part del Vell Món ni del Nou Món, atès que aquests termes antecedeixen llur descobriment pels europeus, que seria el segle xviii i el segle xix respectivament.

## Referències

* ↑ «¿A Qué Se Refieren El Viejo Mundo Y El Nuevo Mundo?» (en castellà). [Consulta: 7 juliol 2019].

## Vegeu també

* Afro-Euràsia