OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apologia d'un matemàtic

Apologia d'un matemàtic és la traducció de A Matematician's Apologie, un assaig escrit el 1940 pel matemàtic britànic G. H. Hardy. Tracta l'estètica de la matemàtica amb una mica de contingut personal, i permet que el públic arribi a comprendre la ment d'un matemàtic.
Hi va haver dues raons que van empènyer Hardy a justificar la seva vida dedicada a les matemàtiques:

## Traducció al català

La traducció al català, editada conjuntament per Obrador Edèndum i la Universitat Rovira i Virgili, s'acompanya de tres textos més: Introducció a l'Apologia de G.H. Hardy a càrrec de Josep Pla i Carrera, la Semblança de G.H. Hardy, a càrrec de Charles Percy Snow, amic íntim de Hardy i la traducció de la conferència que John von Neumann va pronunciar a la Universitat de Princeton el juny de 1954: El paper de la matemàtica en les ciències i la societat.

## Enllaços externs

* Lectures confinades: Apologia d’un matemàtic. Blog de la Biblioteca de Matemàtiques i Informàtica. 21/4/20.

## Referències

* ↑ Hardy, Godfrey H. Apologia d'un matemàtic. Santa Coloma de Queralt: Obrador Edèndum : Publicacions URV, 2008, p. 40. ISBN 9788493660918.
# Monoatòmic

En física i química, el terme monoatòmic prové etimològicament de la combinació de les paraules gregues mono (un) i atomic (sense parts o irrompible), i significa "un sol àtom". És aplicat normalment a gasos: un gas monoatòmic és aquell els àtoms del qual no estan units entre si.
Sota condicions normals de pressió i temperatura (CNPT), tots els gasos nobles són monoatòmics, a més dels vapors metàl·lics. Per trobar un gas monoatòmic l'element ha de tenir normalment valència zero (com en el cas dels gasos nobles), o ser un gas diatòmic sota condicions extremament baixes de pressió, com és el cas de l'oxigen en la part més alta de l'atmosfera de la Terra.
També és conegut com a estat-m.

## Propietats

Els gasos monoatòmics no ionitzats tendeixen a tenir capacitats calorífiques properes a 3/2R (essent R la constant dels gasos ideals). Això és especialment cert com més rarificat estigui el gas o més alta temperatura es trobi. Aquest resultat és una conseqüència del teorema d'equipartició de l'energia, essent els graus de llibertat translacional els únics generalment accessibles i l'espai tridimensional. Aquest teorema prediu que la capacitat calorífica hauria de ser 3/2 R.
# Ahrenshöft

Ahrenshöft (frisó septentrional goesharder Oornshaud, danès Arnshøft) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 6 kilòmetres d'Husum.
El lloc va ser esmentat per primera vegada l'any 1455 com a Vrenshoude.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ zur naturräumlichen Einordnung siehe «Liste:Zuordnung der Gemeinden zu den Naturräumen» (PDF) p. 19.
* ↑ «Wohnplatzverzeichnis Schleswig-Holstein 1987» (pdf). Statistischen Landesamt Schleswig-Holstein.
* ↑ Wolfgang Laur: Historisches Ortsnamenlexikon von Schleswig-Holstein, 2. Auflage, Neumünster 1992, S. 117
* ↑ Johannes Kok: Det danske folkesprog i Sønderjylland, Band 2, København 1867, S. 70
# El teu color

El teu color (japonès: きみの色, hepburn: Kimi no Iro) és una pel·lícula d'animació japonesa de 2024. Dirigida per Naoko Yamada i produïda per Science Saru, es va estrenar als cinemes del Japó l'agost de 2024. La versió doblada al català es va estrenar als cinemes el 21 de febrer de 2025.
La premissa del film es basa en la capacitat de la Totsuko, una estudiant, de veure els "colors" dels altres, i com ella forma un grup de música amb dos amics.
El novembre de 2022, Naoko Yamada va declarar en una entrevista a Anime News Network que treballava en una pel·lícula amb Science Saru. El títol es va anunciar al desembre del mateix any; també es va anunciar que Reiko Yoshida s'ocuparia del guió i que Kensuke Ushio en faria la banda sonora.
El 16 de juliol de 2024 es va estrenar una adaptació al manga, escrita i il·lustrada per Sanami Suzuki, al lloc web Comic Newtype de Kadokawa Shoten.
La pel·lícula va guanyar el premi Calze d'Or a la millor pel·lícula d'animació del Festival Internacional de Cinema de Shanghai de 2024. Va empatar amb Memoir of a Snail en el Premi del públic al 7è Festival de Cinema d'Animació.

## Referències

* ↑ Cayanan, Joanna. «Naoko Yamada, Science Saru's Kimi no Iro Anime Film Reveals Special Promo Video, Cast, More Staff, August 30 Premiere». Anime News Network, 18-03-2024. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ El teu color a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «El teu color». 3Cat. ésAdir. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ Cayanan, Joanna. «Naoko Yamada Directs Upcoming Feature at Science Saru». Anime News Network, 02-12-2022. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «Naoko Yamada, Science Saru's Anime Film Reveals Kimi no Iro Title, Fall 2023 Debut, Teaser Trailer». Anime News Network, 02-12-2022. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Tai, Anita. «Naoko Yamada, Science Saru's The Colors Within Film Gets Manga Adaptation». Anime News Network, 17-07-2024. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ Wong, Silvia. «Kazakhstan's 'The Divorce' wins at Shanghai's Golden Goblet Awards». Screen Daily, 24-06-2024. [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ Peikert, Mark. «'Flow,' 'Memoir of a Snail' Win Big at 7th Annual Animation Is Film Festival». IndieWire, 22-10-2024. [Consulta: 23 octubre 2024].
# Deinocheirus

Deinocheirus (del grec antic, "mà terrible") és un gènere de dinosaure teròpode que va viure en el que avui en dia és Mongòlia, durant el Cretaci superior. Les úniques restes fòssils conegudes són un parell d'enormes extremitats anteriors de 2,4 metres, amb unes urpes de 25 centímetres i les restes d'algunes costelles i vèrtebres. Deinocheirus fou anomenat per Halszka Osmólska i Ewa Roniewicz l'any 1970. L'espècie tipus i única espècie anomenada és D. mirificus (del llatí, "inusual", "peculiar"). S'exposen rèpliques dels braços fossilitzats al Museu paleontològic de la Universitat d'Oslo, Noruega, al Museu Americà d'Història Natural, Nova York, al Museu d'Història Natural, Londres i al Museu dels dinosaures, Blanding, Utah.

## Referències

* ↑ Osmólska, H. and Roniewicz, E. (1970). "Deinocheiridae, a new family of theropod dinosaurs." Palaeontologica Polonica, 21: 5-19.
# Jan Dinarés i Quera

Joan Antoni Dinarés i Quera (Terrassa, 23 de setembre de 1969) és un jugador d'hoquei sobre herba terrassenc, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.
Membre del Club Egara, va participar als 22 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar un diploma olímpic en la competició masculina d'hoquei sobre herba en finalitzar cinquè amb la selecció espanyola. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa competició. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), la seva última participació olímpica, fou novè en la competició masculina.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat del Món d'hoquei sobre herba. També guanyà set Lligues espanyoles (1992, 1993, 1996, 1998-2001), quatre Copes del Rei (1993, 1998-2000) i sis Campionats de Catalunya (1994, 1998-2002).

## Referències

* 1 2 3 «Joan Antoni Dinarés Quera | enciclopedia.cat». [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Juan Antonio Dinarés». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Imamzada

Imamzada (persa: امام‌زاده, imāmzādeh, 'nascut d'imam') és un mot que, en persa i urdú, designa els descendents dels imams xiïtes i que també es fa servir per referir-se a la tomba d'aquests descendents d'imams.
Moltes vegades algunes imamzades, de limitat interès local, no són realment les tombes de descendents d'imams, sinó la de santons musulmans. Un cas característic d'aquesta situació és la tomba de Shaykh Àhmad Ghazalí, conegut per Imamzada Ahmed, a Qazwin. Moltes de les tombes o imamzades tenen atribuïdes propietats miraculoses. Una de les imamzades més importants és la de Xah Abd-al-Azim prop de Teheran.

## Bibliografia

* Lista d'imamzades de l'Iran a la Tarikhča-i Wakf dar Islam, Teheran 1964 (d'Ali Akbar Salmasizada)
# Jana Sorgers

Jana Sorgers (alemany: Jana Sorgers-Rau) (Neubrandenburg, 4 d'agost de 1967), de casada Rau, és una remadora alemanya, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Fins a la reunificació alemanya va competir per la República Democràtica Alemanya.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla d'or en la prova del quàdruple scull del programa de rem. Va formar equip amb Kerstin Foerster, Kristina Mundt i Beate Schramm. El 1996, als Jocs d'Atlanta, va guanyar una nova medalla d'or en la prova del quàdruple scull. En aquesta ocasió va formar equip amb Katrin Rutschow, Kerstin Koppen i Kathrin Boron.
En el seu palmarès també destaquen set medalles d'or al Campionat del món de rem entre les edicions de 1986 i 1995. A nivell nacional guanyà el títol del quàdruple scull de la RDA de 1986, 1988 i 1990 i el del doble scull de 1988 i 1989. Després de la reunificació va guanyar quatre títols en el quàdruple scull: el 1991, 1994, 1995 i 1996.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jana Sorgers». [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ «World Rowing - Jana RAU-SORGERS» (en anglès). [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ Hoffmann, Wilfried. «DDR-Rudermeisterschaften: Doppelzweier – Frauen (Plätze 1–3)» (en alemany). Rüsselsheimer Ruder-Klub 08. [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ Hoffmann, Wilfried. «DDR-Rudermeisterschaften: Doppelvierer – Frauen (Plätze 1–3)» (en alemany). Rüsselsheimer Ruder-Klub 08. [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ Hoffmann, Wilfried. «Deutsches Meisterschaftsrudern: Doppelvierer – Frauen (Plätze 1–3)» (en alemany). Rüsselsheimer Ruder-Klub 08. [Consulta: 27 setembre 2018].
# Cheilanthes

Cheilanthes és un gènere de falgueres de la família Pteridaceae, amb unes 180 espècies de distribució cosmopolita en regions càlides, seques i rocoses. La majoria són de fulla persistent i menudes. Moltes viuen en semideserts sobre roques i poden assecar-se i reviure quan torna la humitat.

## Espècies

Als Països Catalans s'hi fan les següents espècies:
* Cheilanthes pteridoides
* Cheilanthes vellea
* Cheilanthes marantae

### Algunes espècies

* Cheilanthes acrostica (Balb.) Tod.
* Cheilanthes adiantoides T.C.Chambers & P.A.Farrant
* Cheilanthes aemula Maxon
* Cheilanthes alabamensis (Buckley) Kunze
* Cheilanthes arizonica (Maxon) Mickel
* Cheilanthes austrotenuifolia H.M.Quirk & T.C.Chambers
* Cheilanthes bonariensis (Willd.) Proctor
* Cheilanthes brownii (Kuhn) Domin
* Cheilanthes catanensis (Cosent.) H.P.Fuchs
* Cheilanthes caudata R.Br.
* Cheilanthes cavernicola D.L.Jones
* Cheilanthes clevelandii D.C.Eaton
* Cheilanthes contigua Baker
* Cheilanthes cooperae D.C.Eaton
* Cheilanthes covillei Maxon
* Cheilanthes distans (R.Br.) Mett.
* Cheilanthes eatonii Baker
* Cheilanthes feei T.Moore
* Cheilanthes fendleri Hook.
* Cheilanthes fragillima F.Muell.
* Cheilanthes glauca (Cav.) Mett.
* Cheilanthes gracillima D.C.Eaton
* Cheilanthes guanchica Bolle
* Cheilanthes hirsuta (Poir.) Mett.
* Cheilanthes hispanica Mett.
* Cheilanthes horridula Maxon
* Cheilanthes humilis (G.Forst.) P.S.Green
* Cheilanthes intertexta (Maxon) Maxon
* Cheilanthes intramarginalis (Kaulf. ex Link) Hook.
* Cheilanthes kaulfussii Kunze
* Cheilanthes lanosa (Michx.) D.C.Eaton
* Cheilanthes lasiophylla Pic.Serm.
* Cheilanthes lendigera (Cav.) Sw.
* Cheilanthes leucopoda Link
* Cheilanthes lindheimeri Hook.
* Cheilanthes maderensis Lowe
* Cheilanthes microphylla (Sw.) Sw.
* Cheilanthes newberryi (D.C.Eaton) Domin
* Cheilanthes nitida (R.Br.) P.S.Green
* Cheilanthes nudiuscula (R.Br.) T.Moore
* Cheilanthes parryi (D.C.Eaton) Domin
* Cheilanthes paucijuga Baker
* Cheilanthes peninsularis
** Cheilanthes peninsularis var. insularis
* Cheilanthes persica (Bory) Mett. ex Kuhn
* Cheilanthes pinnatifida D.L.Jones
* Cheilanthes praetermissa D.L.Jones
* Cheilanthes prenticei Luerss.
* Cheilanthes pringlei Davenport
* Cheilanthes pseudovellea (H.M.Quirk & T.C.Chambers) D.L.Jones
* Cheilanthes pteroides Sw.
* Cheilanthes pulchella Bory ex Willd.
* Cheilanthes pumilio (R.Br.) F.Muell.
* Cheilanthes sciadioides Domin
* Cheilanthes sieberi Kunze
* Cheilanthes tenuifolia (Burm.f.) Sw.
* Cheilanthes tinaei Tod.
* Cheilanthes tomentosa Link
* Cheilanthes vellea (Aiton) F.Muell.
* Cheilanthes villosa Davenport ex Maxon
* Cheilanthes viscida Davenport
* Cheilanthes wootonii Maxon
* Cheilanthes wrightii Hook.
* Cheilanthes yavapensis T.Reeves ex Windham

## Referències

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Floraq dels Països Catalans 1980

## Llibres citats

* Germplasm Resources Information Network: Cheilanthes
* Flora Europaea: Cheilanthes
* Flora of North America: Cheilanthes
* Cheilanthes glauca pictures from Chilebosque.
* "lip fern." Encyclopædia Britannica Online. 30 Nov 2007.
# Pellaea

Pellaea és un gènere de falgueres de la família de les pteridàcies. Les espècies d'aquest gènere viuen principalment en hàbitats rocosos, incloent gorges i pendents. Són més abundants i diversificats al sud-oest dels Estats Units, Andes, Àfrica central i del sud i est d'Austràlia i Nova Zelanda. Acostumen a tenir un rizoma reptant i fulles compostes pinnades a bipinnades.
La distinció entre els gèneres Pellaea i Cheilanthes és difícil.
Als Països Catalans és autòctona l'espècie Pellaea calomelanos que es troba únicament a La Selva i l'Alt Empordà essent l'únic lloc a Europa on es troba aquesta espècie.

## Taxonomia
### Seccions

* Pellaea secció Pellaea: inclou espècies americanes i l'africana Pellaea rufa;
* Pellaea secció Ormopteris: Sud-amèrica i Brasil;
* Pellaea secció Platyloma: Austràlia i Nova Zelanda;
* Pellaea secció Holcochlaena: inclou espècies africanes.
Les espècies com Pellaea rotundifolia i Pellaea falcata són conreades com a plantas d'interior.

### Algunes espècies

* Pellaea secció Pellaea:
** Pellaea purpurea
** Pellaea glabella
** Pellaea wrightiana
** Pellaea truncata
** Pellaea ovata
* Pellaea secció Ormopteris:
** Pellaea cymbiformis
* Pellaea secció Platyloma:
** Pellaea rotundifolia
** Pellaea falcata
** Pellaea calidirupium
* Pellaea secció Holcochlaena:
** Pellaea calomelanos
** Pellaea dura
** Pellaea viridis
** Pellaea boivinii

## Referències

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980
# Espectroscòpia Raman

L'espectroscòpia Raman (anomenada així després de Chandrasekhara Raman) és una tècnica espectroscòpica emprada en química i física de la matèria condensada per estudiar modes de baixa freqüència com els vibratoris, rotatoris i d'altres. Sovint s'utilitza doncs per a obtenir informació estructural d'una mostra i identificar les molècules que hi són presents. Aquesta tècnica confia en la dispersió inelàstica, o dispersió Raman, de llum monocromàtica, generalment d'un làser en el rang de llum visible, l'infraroig proper, o el rang ultraviolat proper. La llum làser interacciona amb fonons o d'altres excitacions en el sistema, resultant en l'energia dels fotons del làser desplaçant-los cap amunt o cap avall. El desplaçament en energia dona informació sobre els modes del fonó en el sistema. L'espectroscòpia infraroja rendeix una informació similar, però complementària.
Típicament, una mostra és il·luminada amb un raig làser. La llum del punt il·luminat és recollida amb una lent i és enviada amb un monocromador. Degut a la difusió de Rayleigh, les longituds d'ona properes a la línia del làser són filtrades, mentre que la resta de la llum recollida és dispersada sobre un detector.
La dispersió Raman espontània és típicament molt feble, i com a resultat la principal dificultat de l'espectroscòpia Raman està a separar la felbe inelàsticament dispersada llum de la intensa llum làser dispersada de Rayleigh. Històricament els espectròmetres de Raman empraven reixes difractores hologràfiques i múltiples etapes de difusió per atènyer un alt grau de rebuig del làser. En el passat els fotomultiplicadors eren els detectors escollits per les configuracions de dispersors Raman, el que resultava en llargs temps d'adquisició. Tanmateix, la instrumentació moderna gairebé universalment emplea filtres notch o de detecció de bord per al rebuig del làser i els espectrògrafs (com Czerny-Turner, echelle o basats en FT) i els detectors de CCD.
Hi ha un nombre de tipus avançats d'espectroscòpia Raman, incloent la superfície realçada Raman, punta realçada Raman, Raman polaritzat, Raman estimulat (anàleg a l'emissió estimulada), transmissió Raman, espacial compensat Raman i la hiper-Raman.

## Teoria bàsica

L'efecte de Raman es produeix quan la llum topa sobre una molècula i hi interacciona amb el núvol d'electrons dels enllaços d'aquesta molècula. El fotó incident excita la molècula a un estat virtual. Per a l'efecte Raman espontani, la molècula és excitada de l'estat fonamental a un estat d'energia virtual i es relaxa a un estat vibracional excitat, que genera la dispersió Raman Stokes. Si la molècula ja estava en un estat excitat vibracionalment, la dispersió Raman es denomina dispersió Raman anti-Stokes.
Per a exhibir l'efecte Raman la molècula requereix, amb respecte a la coordenada vibracional, un canvi en el potencial molecular de polarització o quantitat de deformació del núvol d'electrònica. En vista que el desplaçament Raman és igual al nivell vibratori que està implicat, la quantitat del canvi de polarització determinarà la intensitat de dispersió Raman.
# Frank Abbinanti

Frank Abbinanti (Chicago, 1949) és un compositor, pianista i trombonista nord-americà.
Abbinanti va prendre classes privades de trombó amb Frank Crisafulli (1916–1998) a Chicago de 1964 a 1968 i va estudiar piano a l'"American Conservatory of Music". Quan era adolescent, va experimentar amb formes compositives aleatòriques a imitació de John Cage.

## Referències

* 1 2 Romeo Talento. «Frank Abbinanti – The Living Composers Project».
* ↑ Ted Shen. «Music Notes: Frank Abbinanti, lonely on the left».
# Epicè

Els substantius epicens (del grec ἐπίκοινος, 'comú') són aquells que designen éssers sexuats, que no tenen flexió de gènere i que poden designar indistintament individus d'ambdós sexes o de diferents gèneres socials. En català, són exemples de substantius epicens bebè, nadó, persona o víctima. Els substantius epicens, doncs, es distingeixen dels substantius invariables pel fet que no admeten concordança en ambdós gèneres, sinó només amb un (les formes * la bebè o * el víctima, per exemple, són agramaticals). Així, serien substantius invariables mots com ara membre (el membre/la membre) o molts d'adjectius substantivats (p. ex., el responsable/la responsable, el professional/la professional).
L'ús d'aquests substantius, tant dels epicens com dels invariables, és recomanat per diverses guies de llenguatge inclusiu per tal d'evitar alhora l'ús del masculí genèric, considerat androcèntric per alguns, i dels doblets binaris, que exclouen les persones no-binàries.
Més enllà dels substantius referits a persones, també hi ha noms epicens referits a animals. En serien exemples mots com balena o goril·la. En aquests casos, quan cal distingir el sexe de l'individu se sol aposar al substantiu el mot mascle o femella. Quan això s'esdevé, però, es manté la concordança amb el gènere gramatical; així, p. ex., hom diria un goril·la femella petit.
Així mateix, hi ha algunes classes de noms referits a animals en què l'oposició masculí/femení no remet pas a la distinció de sexe, sinó que cal tractar-los com a sinònims: granot i granota, rat i rata, etc. En d'altres casos, les formes masculina i femenina remeten a espècies diferents: cuc i cuca, lluç i lluça, etc. Aquestes dues classes de noms també es poden considerar epicens, perquè «poden designar indiferentment els individus mascles i femelles d’una espècie».

## Notes

^ "Epicé" és pronúncia occidental i la grafia acceptada per la normativa valenciana.
Viccionari

## Referències

* 1 2 3 4 «Institut d’Estudis Catalans - Gramàtica de la llengua catalana». [Consulta: 19 octubre 2023].
* 1 2 «UB > Llibre d'estil > Criteris > Mots sense flexió de gènere: invariables i epicens». [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ «BCN Antimasclista | Ajuntament de Barcelona», 05-09-2018. [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ Cooperativa L'Apòstrof Català inclusiu i natural, 2021.
* ↑ Moyano, Jun (dir.). Guia gramatical de llenguatge no-binari. Barcelona: Raig Verd, 2023. ISBN 9788419206527.
# Aeroport de Prince Rupert

L'aeroport de Prince Rupert és un aeroport situat a l'illa de Digby, a la província canadenca de la Colúmbia Britànica. Un servei de ferri connecta l'illa amb el centre de la ciutat de Prince Rupert.
La terminal, que allotja oficines, rep vols comercials i opera una escola de pilotatge, es va construir el 1961 en un solar de 686,78 ha al nord-oest de l'illa. El 1970 es va construir un segon edifici, al sud de la terminal, que serveix per al manteniment de les aeronaus.
L'aeroport té una sola pista de 1.828 metres de llarg i 60 d'ample, que permet que hi volin aeronaus com el Boeing 737. A més, disposa d'un heliport.

## Referències

* ↑ «Digby Island Ferry» (en anglès), 18-07-2016. [Consulta: 5 desembre 2023].
* 1 2 «Facilities» (en anglès), 18-07-2016. [Consulta: 5 desembre 2023].