OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu del Pilar

La Creu del Pilar és una creu de terme del municipi de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La creu de terme amb l'estructura habitual que es troba emplaçada al peu del camí d'entrada al Mas Pilar i prop del límit del terme de Sant Feliu Sasserra. La creu és sustentada per una columna que reposa sobre uns graons de planta circular i troncocònica. El fust és coronat per un nus que sosté la creu pròpiament. Aquesta, esculpida en pedra, té els braços curts i amb els extrems flordelisats. Les seves cares presenten, en relleu, la Crucifixió en una banda i la imatge de Maria orant en l'altra. En una fotografia de l'any 1917 la creu mostra un sòcol de tres graons circulars (actualment només se'n conserva un) i un graó troncocònic que avui en dia encara es conserva.

## Història

Segons fonts orals la creu de terme del Pilar es va trencar en nou parts a l'inici de la guerra civil, l'any 1936. Per tal de conservar-la, el masover del Pilar, la va guardar a la pallissa de la masia durant diversos anys.
La creu porta la data de 1690, fet que juntament amb la característica decoració floral dels seus braços pot considerar-se propi del barroc, tot i que manté força connexions estilístiques amb la manera de fer del renaixement. Recordem que arreu dels països catalans són molt freqüents, en llur majoria gòtiques i renaixentistes.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les creus al vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 338. ISBN 84-7304-083-X.
* 1 2 «Creu de terme de Sant Feliu Sasserra». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Cariami

Cariamae és el nom suggerit per a un grup d'ocells no voladors que van aparèixer fa uns 63 milions d'anys. El grup inclou les famílies Cariamidae, Phorusrhacidae, Bathornithidae i Idiornithidae. Tot i que tradicionalment s'han considerat un subordre dels gruïformes, basant-se en estudis morfològics i genètics s'ha demostrat que pertanyen a un grup d'ocells separat i que els seus parents vius més propers són els falcònids, psitaciformes i passeriformes.

## Referències

* ↑ Hackett, Shannon J. [et al]. «A Phylogenomic Study of Birds Reveals Their Evolutionary History». Science, 320, 5884, 27-06-2008, pàg. 1763 - 1768. DOI: 10.1126/science.1157704 [Consulta: 18 octubre 2008].
# Economia del Nepal

Nepal és un dels països més pobres del món, amb més de 30% de la població per sota de la llindar de pobresa. Una societat aïllada i agrària fins a la meitat del segle xx, el país va entrar en l'era moderna en 1951 sense escoles, hospitals, carreteres, telecomunicacions, energia elèctrica, indústria i servei civil. No obstant això, el país ha fet progrés cap al desenvolupament econòmic sostenible des dels anys 50 i està confiat a un programa de la liberalització econòmica.
Nepal ha usat una sèrie de plans cada 5 anys en una temptativa de fer progressar aquest desenvolupament econòmic. Va acabar el seu 9º pla el 2002; la seva moneda s'ha fet convertible, i s'han privatitzat 17 empreses estatals. L'ajuda exterior abasta més de la meitat del pressupost per al desenvolupament. Les prioritats del govern al llarg dels anys han estat el desenvolupament de les facilitats en comunicacions i transports, indústria, i agricultura. Des de 1975, s'han accentuat la major eficàcia de l'administració del govern i els esforços per al desenvolupament rural.
L'agricultura segueix sent la principal activitat econòmica del Nepal; empra al 80% de la població i proporciona el 37% del PIB.
Solament el 20% de l'àrea total és cultivable; un altre 33% està ocupat per boscos, i la major part de la resta és muntanyenc. l'arròs i el blat són els principals cultius. Les terres baixes de la regió del Terai produeixen un excés agrícola, part del qual supleix la deficiència de menjar a les àrees muntanyenques.

## Referències

* ↑ CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2010-12-29. [Consulta: 31 octubre 2009].
# Jardins Calder (Calder Gardens)

Els Jardins Calder (Calder Gardens) és un enclau expositiu de propera inauguració dedicat a l'obra de l'artista Alexander Calder. S'assentarà en 0,73 hectàrees de terreny al Benjamin Franklin Parkway a Filadèlfia, i inclourà espais interiors i exteriors que presenten el treball de Calder.
El projecte dels Jardins Calder ha estat fet per l'estudi d'arquitectura suís Herzog & de Meuron, en col·laboració amb el paisatgista holandès Piet Oudolf. El finançament per al projecte de 70 milions de dòlars va ser proporcionat per la ciutat de Filadèlfia, la Commonwealth de Pennsilvània i donants privats.
Està previst que s'obri el 2025.

## Referències

* ↑ «A first glimpse of Philadelphia's future Alexander Calder sanctuary». The Art Newspaper - International art news and events, 07-09-2022. [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ Salisbury, Stephan. «The project seemed dead. But after a 25-year delay, a Calder museum is finally coming to the Parkway.» (en anglès). Philadelphia Inquirer. [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ Benzine, Vittoria. «Famed Architects Herzog & de Meuron Have Built a New Garden Dedicated to Alexander Calder's Art in Philadelphia—See Images Here» (en anglès americà). Artnet News, 07-09-2022. [Consulta: 7 setembre 2022].
* ↑ «About Calder Gardens» (en anglès). Calder Gardens Website. [Consulta: 14 setembre 2024].
# Jardins de George Orwell

Els jardins de George Orwell són uns jardins públics que es troben a l'espai interior de l'Hospital Universitari de Santa Maria a la ciutat de Lleida.

## Història

L'escriptor anglès George Orwell, que com membre del Partit Laborista Independent es va mobilitzar, igual que milers d'internacionals, per a lluitar contra el feixisme durant la Guerra Civil espanyola, va arribar a Barcelona el dia de Sant Esteve del 1936 i el mateix dia es va allistar com a milicià al POUM. Més endavant, va fer cap a Lleida en dues ocasions. La primera, l'abril de 1937, només va estar de pas a l'estació de trens, en un transbordament. Venia del Front d'Aragó i anava cap a Barcelona. Després de viure els Fets de Maig a la capital, va tornar cap al front, a la serra d'Alcubierre, però al cap deu dies va ser ferit d'un tret al coll.
Com que a Barbastre l'hospital era ple, el van traslladar a Lleida. Va estar una setmana ingressat a l'Hospital de Santa Maria, per a restablir-se, i va ser testimoni de la generositat de la gent quan un milicià li va regalar tot el tabac que portava, i no era fàcil de trobar-ne. Quan Orwell es va refer li agradava sortir a estirar les cames als jardins de l'hospital, què finalment, 80 anys després, es van rebatejar com a jardins de George Orwell. Allí es passava hores senceres, embadalit mirant els peixos vermells de la font. D'ençà del 2017, una placa commemorativa recorda el lloc on passejava durant la seva convalescència mercès a la iniciativa del Grup de Recuperació de la Memòria Històrica del Centre Excursionista de Lleida.
Fruit del seu pas pel país, va escriure Homenatge a Catalunya (1938). Entre altres coses, li va cridar l'atenció l'abundància de menjar que donaven als malalts en contrast amb l'escassa dieta al front de guerra:
| « | L'esmorzar, cap a les sis del matí, consistia en una sopa, una truita, estofat, pa, vi blanc i cafè, i el dinar encara era més abundós; i això en època en què la major part de la població civil passava molta gana. | » |
| — Homenatge a Catalunya |||

## Referències

* ↑ Siscart, Arnau. «El fill de George Orwell visita els jardins de l'Hospital Santa Maria, que porten el seu nom des del 2017». Segre, 18-05-2019. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ «Els jardins de l'Hospital de Santa Maria de Lleida es diran George Orwell». Ara, 28-05-2017. [Consulta: 17 juliol 2024].
* 1 2 «Lleida literària. La petjada de Hemingway, Orwell i Saint-Exupéry». Segre, 25-04-2018. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ «Els jardins de l'hospital de Santa Maria de Lleida es bategen amb el nom de George Orwell». Nació Digital, 28-05-2017. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ Segura, Joan Ramon. «JARDINS GEORGE ORWELL A L'HOSPITAL DE SANTA MARIA DE LLEIDA», 28-05-2017. [Consulta: 17 juliol 2024].
# Jardí d'Escultures

El Jardí d'Escultures, annex a la Fundació Joan Miró, es troba a la muntanya de Montjuïc de Barcelona. Es va construir el 1990 amb un projecte de Jaume Freixa i Jordi Farrando, i el 2002 fou reconstruït per Marina Salvador. Conté obres d'escultors com Tom Carr, Pep Duran, Perejaume, Enric Pladevall, Jaume Plensa, Josep Maria Riera i Aragó, Cado Manrique, Ernest Altès, Gabriel Sáenz Romero i Sergi Aguilar.

## Història i descripció

El 1990, dins de la campanya municipal Barcelona, posa't guapa, i amb el patrocini de l'empresa Uralita, va sorgir una iniciativa per a situar un jardí d'escultures a l'espai annex a la Fundació Miró, conegut antigament com a plaça del Sol, on des del 1909 hi havia l'escultura Manelic de Josep Montserrat, en homenatge a l'escriptor Àngel Guimerà. La directora de la Fundació, Rosa Maria Malet, fou l'encarregada d'escollir els artistes participants, dins d'un grup d'artistes joves que ja hi havien exposat a l'Espai 10.
El conjunt, inaugurat el 15 de desembre de 1990, era format per vuit escultures que es van instal·lar al costat del Manelic: Agulla, de Tom Carr; Transparent, el paisatge, de Pep Duran; Ctonos, de Gabriel Sáenz Romero; Teulada, de Perejaume; Gran avió d'hèlix blava, de Josep Maria Riera i Aragó; Dell'Arte, de Jaume Plensa; Gran fus, d'Enric Pladevall; i Vol 169, d'Erna Verlinden. Aquesta darrera va ser retirada el 2002 pel seu deteriorament irreversible, i s'hi van afegir tres escultures més: Gènesi, d'Ernest Altès; La classe de música, de Cado Manrique; i DT, de Sergi Aguilar.

## Escultures

* Manelic, de Josep Montserrat
* Agulla, de Tom Carr
* Transparent, el paisatge, de Pep Duran
* Ctonos, de Gabriel Sáenz Romero
* Teulada, de Perejaume
* Gran avió d'hèlix blava, de Josep Maria Riera i Aragó
* Dell'Arte, de Jaume Plensa
* Gran fus, d'Enric Pladevall
* Gènesi, d'Ernest Altès
* La classe de música, de Cado Manrique
* DT, de Sergi Aguilar

## Vegeu també

* Jardins de Laribal
* Poble Espanyol
* Museu Fran Daurel

## Referències

* 1 2 «El jardí d'escultures de la Fundació Joan Miró». Art públic. Ajuntament de Barcelona.
# Jaroslava Sedláčková

Jaroslava Sedláčková (Lenešice, 21 de juny de 1946) és una gimnasta artística txeca, ja retirada, que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on disputà les sis proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de plata en el concurs complet equips. En les altres proves destaca la setena posició en la barra d'equilibri i la vuitena en les barres asimètriques.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de gimnàstica artística de 1966.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ludmila Švédová». [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Jaroslava Šímová» (en txec). [Consulta: 23 gener 2024].
# Escut de Burundi

L'escut de Burundi fou adoptat el 1966 pel nou govern republicà, en substitució de l'anterior de l'època monàrquica, que havia estat en vigor des de la independència, el 1962.
Es tracta d'un escut de gules carregat d'un cap de lleopard d'or, amb els trets ressaltats de sable; al volt, bordura d'or. Acoblades darrere l'escut, tres llances tradicionals africanes encreuades, amb la punta a dalt. A la part inferior, una cinta d'argent amb el lema nacional en francès: UNITÉ – TRAVAIL – PROGRÈS ('Unitat – Treball – Progrés'), escrit en lletres majúscules de sable.
Aquest escut deriva de l'anterior del Regne de Burundi, que també era de gules amb un cap de lleó d'or, però en comptes de tres llances acoblades en duia quatre i anava timbrat amb un tambor d'or voltat de llorer, símbol de la monarquia tutsi. El lema d'aleshores era la frase kirundi GANZA SABWA ('Regna i sigues honorat').

## Vegeu també

* Bandera de Burundi

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Escut de Burundi (anglès)
* Herald Hubert – Escut de Burundi (neerlandès) (anglès)
# Woodsia

Woodsia és un gènere subcosmopolita de falgueres de la família Woodsiaceae.

## Taxonomia

El gènere Woodsia inclou les següents espècies:
* Woodsia alpina (Bolton) S. F. Gray
* Woodsia appalachiana T. M. C. Taylor
* Woodsia cochisensis Windham
* Woodsia glabella R. Br. ex Richards.
* Woodsia ilvensis (L.) R. Br.
* Woodsia indusiosa H. Christ
* Woodsia mexicana Fée
* Woodsia neomexicana Windham
* Woodsia obtusa (Spreng.) Torr.
* Woodsia oregana D. C. Eat.
* Woodsia phillipsii Windham
* Woodsia plummerae Lemmon
* Woodsia scopulina D. C. Eat.
Als Països Catalans són autòctones les espècies Woodsia alpina i Woodsia glabella.

## Referències

* ↑ Woodsia (TSN 17736) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vio Flora dels Països Catalans 1980
# Calderó

En música, un calderó o una fermata és un element de notació musical que indica que la nota o silenci a què s'aplica quan s'ha d'allargar més enllà del que indica el seu valor. La durada va a discreció de l'intèrpret o el director. Ocasionalment, també apareix sobre una barra de compàs indicant una pausa de durada indefinida.
El signe s'utilitza des del segle xiv i consisteix en un punt envoltat per un semicercle superior. Habitualment es posa sobre la nota, però pot aparèixer a sota invertint el signe.

## Referències

* ↑ «calderó | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 març 2019].
# Proteòlisi

La proteòlisi és la degradació de proteïnes ja sigui mitjançant enzims específics, anomenats proteases, o per mitjà de la digestió intramolecular. A nivell celular, la funció més important és la regulació de les proteïnes mitjançant l'eliminació d'altres. De tota manera, també la proteòlisi s'utilitza per a coordinar rutes metabòliques i regular respostes al medi ambient.

## Fonts

* Grajales MuÑiz, Ofelia. Apuntes de Bioquimica Vegetal. Bases Para Su Aplicacion Fisiologica (en castellà). Cuautitlan Izcalli: UNAM, 2005. ISBN 9703223567.
* Schaechter, Moselio. microorganismes. Còrdova: Reverte, 2008. ISBN 8429118608.
Viccionari
# Aganipe

Aganipe (en grec antic Ἀγανίππη) és el nom d'una font i de la nimfa (una crenea) associada amb ella a la mitologia grega. Aganipe era la filla del riu Ternesos.
La font d'Aganipe és a prop del peu del mont Helicó, a Tèspies (Beòcia). Es deia que la font la va crear el cavall Pegàs amb les seves peülles, i estava relacionada amb les Muses com a font d'inspiració poètica.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, IX, 29, 5
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 421. ISBN 9788496061972.
# Handbol als Jocs Olímpics d'estiu de 1984

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units d'Amèrica) es disputaren dues competicions d'handbol, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina. La competició tingué lloc al Titan Gym de la California State University, Fullerton entre els dies 31 de juliol i 11 d'agost de 1984.
Com ja havia passat als Jocs de 1980, la URSS va liderar un boicot que va fer ombra als Jocs de Los Angeles. Molts equips, especialment de l'Europa de l'Est, es van abstenir de participar. Des de la reintroducció de l'handbol en els Jocs Olímpics d'estiu el 1972, les 15 medalles d'aquest esport havien estat guanyades per equips de l'Europa de l'Est, i la majoria d'aquestes no competirien el 1984. Com a resultat, els organitzadors es van veure obligats a nominar a molts altres països amb poca antelació.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 259 jugadors d'handbol, 177 homes i 82 dones, de 14 comitès nacionals diferents:
| Categoria masculina Algèria Corea del Sud Dinamarca Espanya Estats Units Islàndia Iugoslàvia  Japó RFA Romania Suècia  Suïssa | Categoria femenina Àustria Corea del Sud Estats Units Iugoslàvia RFA R.P. de la Xina |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Handbol masculí Detalls | Iugoslàvia Zlatan Arnautović Mirko Bašić Jovica Elezović Mile Isaković Pavle Jurina Milan Kalina Slobodan Kuzmanovski Dragan Mladenović Zdravko Rađenović Momir Rnić Branko Štrbac Veselin Vujović Veselin Vuković Zdravko Zovko | RFA Jochen Fraatz Thomas Happe Arnulf Meffle Rüdiger Neitzel Michael Paul Dirk Rauin Siegfried Roch Michael Roth Ulrich Roth Martin Schwalb Uwe Schwenker Thomas Springel Andreas Thiel Klaus Wöller Erhard Wunderlich | Romania Mircea Bedivan Dumitru Berbece Iosif Boroş Alexandru Buligan Gheorghe Covaciu Gheorghe Dogărescu Marian Dumitru Cornel Durău Alexandru Fölker Nicolae Munteanu Vasile Oprea Adrian Simion Vasile Stîngă Neculai Vasilcă Maricel Voinea |
| Handbol femení Detalls | Iugoslàvia Svetlana Anastasovska Alenka Cuderman Svetlana Dašić-Kitić Slavica Đukić Dragica Đurić Mirjana Đurica Emilija Erčić Ljubinka Janković Jasna Kolar-Merdan Ljiljana Mugoša Svetlana Mugoša Mirjana Ognjenović Zorica Pavićević Jasna Ptujec Biserka Višnjić | Corea del Sud Han Hwa-Soo Jeong Hyoi-Soon Jeung Soon-Bok Kim Choon-Rye Kim Kyung-Soon Kim Mi-Sook Kim Ok-Hwa Lee Soon-Ei Lee Young-Ja Shon Mi-Na Sung Kyung-Hwa Yoon Byung-Soon Yoon Soo-Kyung | R.P. de la Xina Chen Zhen Gao Xiumin He Jianping Li Lan Liu Liping Liu Yumei Sun Xiulan Wang Linwei Wang Mingxing Wu Xingjiang Zhang Weihong Zhang Peijun Zhu Juefeng |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Iugoslàvia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | Corea del Sud | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 2 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | R.P. de la Xina | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 3 «Handball at the 1984 Los Angeles Summer Games | Olympics at Sports-Reference.com», 17-04-2020. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 25 novembre 2024].
* 1 2 «THE MEDAL WINNERS AT OLYMPIC GAMES - SReihe_Olympic_Games.pdf».
# Dipolies

Les Dipolies o Dipòlies (en grec antic: Δῑπόλεια ο Δῑπόλια) eren unes festes que se celebraven cada any a l'acròpoli d'Atenes en honor de Zeus Polieu (Πολιεύς), el protector de la ciutat, en el seu Santuari.
S'oferien les primícies, i dins de les activitats del festival se sacrificava un bou, d'aquí que la festa rebés també el nom genèric de Bufònia. La data de celebració era el 14 d'Esciroforió, i no era, com alguns han cregut, la mateixa festa que les Diàsies, que se celebraven a la segona meitat del mes d'Antesterió.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 536, 543. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Diipolia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 21-XI-2020].
# Hang Ying

En una onomàstica xinesa Hang es el cognom i Ying el prenom.
Hang Ying (xinès simplificat: 航鹰) (Tianjin 1944 -) Guionista, dramaturga, activista cultural i escriptora xinesa.

## Biografia

Hang Ying de nom real Liu Hangying (刘航英), va néixer l'any 1944 a Tianjin (República Popular de la Xina). El 1959, als 15 anys, va ser admesa a la classe de formació en arts escèniques del Teatre Popular d'Arts de Tianjin i va estudiar per decoradora teatral.

#### Dramaturga i Novel·lista

El 1970 va publicar la seva primera obra teatral en un acte "El pla, el pla" (计划计划) que va ser un gran èxit. L'any 1978, la seva obra “El casament” (婚礼) va guanyar el segon premi al cocurs organitzat pel ministre d'Educació pel 30è aniversari de la República Popular. Des de 1980, ha publicat literatura de reportatge (报告文学), dues novel·les i nombrosos contes i a partir del 2000 ha publicat novel·les de caràcter històric.

#### Guionista

Com a guionista ha adaptat dues obres seves al cinema:
* 1981: "The Golden Deer" (金鹿儿) dirigida per la directora Dong Kena
* 1982: Young Ming" (明姑娘) dirigida per Dong Kena, protagonitzada per Zhang Yu, Xie Fang i Zhang Guomin.
També ha escrit el guió de la pel·lícula infantil "Venus" o "Twilight Star" (启明星) filmada al Tianjin Studio en col·laboració amb el Children's Film Studio, ptotagonitzada per Yan Meiyi i dirigida per Xie Jin (谢晋). Per la televisió va escriure el guió de la serie "Housewarming" (乔迁), que el 1989 va guanyar el Premi Feitian TV (飞天奖).
El maig de 2018 es va celebrar a Pequín una conferència de dos dies sobre Hang Ying i la seva obra, amb motiu de la publicació d'una antologia completa de la seva obra en nou volums.

#### Activista cultural

Com activista cultural ha treballat especialment per la protecció del patrimoni cultural de Tianjin. Va crear l'Associació per a la Protecció i Promoció de la Història i la Cultura de Tianjin i, el 2002, va fundar amb l'escriptora Li Yulin (李玉林) el Museu de la Ciutat Moderna de Tianjin i el Món (近代天津与).世界博物馆),que l'any 2012, amb motiu de la inauguració del nou edifici va ser rebatejat com a Museu de la Ciutat Moderna de Tianjin (近代天津博物馆).
El 1980, es va unir a l'Associació de Dramaturgs Xinesos, després, el 1982 a l'Associació d'Escriptors de Tianjin, de la qual va esdevenir vicepresidenta.

## Obres destacades i premis

** 婚礼 (El casament). Premi de presentació i creació d'espectacles del 30è aniversari del Ministeri de Cultura xinès
** 金鹿儿 (Cérvol daurat) Premi nacional de narrativa curta
** 明姑娘 (Senyoreta Ming) (Young Ming) L'adaptació al cinema Premi de Cinema Excepcional del Ministeri de Cultura i el Primer Premi Nacional de Cinema d'Esperit Humanitari.

## Referències

* 1 2 «航鹰｜《玩儿悬》（选读）_姥姥_妈妈_太行山». [Consulta: 27 setembre 2024].
* 1 2 3 «chinese-shortstories.com». [Consulta: 23 setembre 2024].
* ↑ «Ming gu niang». [Consulta: 23 setembre 2024].
* ↑ «Modern Tianjin Museum - Exploring Tianjin». [Consulta: 23 setembre 2024].
* 1 2 «航鹰 --会员--中国作家网». [Consulta: 27 setembre 2024].
# Talpó de la tundra

El talpó de la tundra (Alexandromys oeconomus) és una espècie de talpó que es troba a l'Europa central i septentrional, Àsia i el nord-oest de Nord-amèrica (incloent-hi Alaska i el nord-oest del Canadà).

## Referències

* ↑ «Talpó de la tundra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Alexandromys oeconomus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Braç d'Orió

El Braç d'Orió és un braç menor de la nostra galàxia, la Via Làctia, on està situat el sistema solar i la Terra. També és conegut com el Braç local. El seu nom és degut al fet que el punt del braç més intens es troba en la direcció de la constel·lació d'Orió, entre el braç de Sagitari i el de Perseu, els dos braços més grans de la nostra galàxia. El nostre sistema solar es troba prop de la vora interna de la bombolla local, aproximadament a 8.000 parsecs (25.000 anys llum del centre galàctic).

## Objectes

El Braç d'Orió conté un gran nombre d'objectes de Messier
* M6, cúmul de la Papallona;
* M7, cúmul obert;
* M23, cúmul obert;
* M25, cúmul obert;
* M27, la nebulosa Dumbbell;
* M29, cúmul obert;
* M34, cúmul obert;
* M35, cúmul obert;
* M39, cúmul obert;
* M40, estrella doble;
* M41, cúmul obert;
* M42, la nebulosa d'Orió
* M43, part de la nebulosa d'Orió;
* M44, cúmul del Pessebre;
* M45, les Plèiades;
* M46, cúmul obert;
* M47, cúmul obert;
* M48, cúmul obert;
* M50, cúmul obert;
* M57, la nebulosa de l'Anell;
* M67, cúmul obert;
* M73, asterisme;
* M76, petita nebulosa Dumbbell;
* M78, nebulosa difusa;
* M93, cúmul obert;
* M97, la nebulosa del Mussol;
* NGC 2264, la nebulosa de la Roseta.