OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernstorff

La finca de Bernstorff fou regalada pel rei Frederic V de Dinamarca al seu ministre d'afers exteriors J.H.E. Bernstorff, qui l'emprà com a residència d'estiu per ell i la seva família. Tot i així, aviat es veié la inutilitat de les edificacions inicials i el ministre Bernstorff ordenà a l'arquitecte Nicolas-Henri Jardin el disseny i construcció d'una nova residència d'estiu a la mateixa finca.
El palau fou construït en un espai elevat enmig d'un entorn de gran bellesa natural i des del qual hom podia contemplar unes excel·lents vistes que anaven des de la ciutat de Copenhaguen fins a la preciosa església de Gentofte.
La construcció de la residència significà l'entrada, per primera vegada, a Dinamarca de l'arquitectura neoclàssica. La gran elaboració de la residència provocà que el cost d'aquesta es disparés tal com s'observà un cop acabada l'obra el maig de 1765.
El ministre Bernstorff abandonà Dinamarca l'any 1770 quan fou substitüit al govern per Struensee. Malgrat això, la propietat de Bernstorff seguí en mans de la família fins a l'any 1812. Des de llavors la finca passà per diverses mans i per tal d'impedir-ne la demolició, el rei Cristià VIII de Dinamarca l'adquirí com a residència i immediatament inicià les obres de reforma de la residència encarregant-li a J. Hansen Koch la renovació i ampliació de la finca. A partir d'aquell moment, Bernstorff es convertí en una residència d'estiu de la família reial danesa.
L'any 1854 el palau de Bernstorff fou posat a la disposició del llavors príncep hereu i després rei Cristià IX de Dinamarca. Durant el seu llarg regnat el palau visqué una veritable edat daurada com a residència d'estiu preferida del rei i de la seva muller, la princesa Lluïsa de Hessen-Kassel, així com de la seva extensa família que incloïa des del rei Eduard VII del Regne Unit al tsar Alexandre III de Rússia. Després de la Nordic Art and Industry Exhibition celebrada a la localitat de Bernstorff, la reina Lluïsa de Dinamarca comprà el pavelló suec que s'integrà al parc del palau i fou destinat com a casa de convidats. A partir d'aquell moment el pavelló fou conegut com la vil·la sueca.
A la mort del rei Cristià IX de Dinamarca, el palau de Bernstorff fou heretat pel príncep Valdemar de Dinamarca, fill petit del monarca. Des de l'any 1906 i fins a la seva mort, l'any 1939, Valdemar visqué de forma pràcticament ininterrompuda al castell.
A partir de l'any 1939, la finca de Bernstorff fou emprada per l'Agència d'Emergències danesa com una acadèmia de formació per oficials del cos.
Avui en dia el palau de Bernstorff és propietat de l'Estat danès i és gestionat per l'Agència de Palau i Propietats Reials. L'única part a on es permet la visita del públic en general és la ja mencionada vil·la sueca que és utilitzada com un cafè i un espai on s'exhibeix art.
# Vecindario

Vecindario és un nucli de població del terme municipal de Santa Lucía de Tirajana, província de Las Palmas, a la part sud-est de l'illa de Gran Canària, a les illes Canàries. La població de Vecindario s'estima en uns 14.910 habitants. La seva major actual (2020) és Dunia Gonzalez. Forma part de la zona de costa juntament amb els barris de Doctoral, La Blanca, Sardina, La Orilla, Majadaciega, Pozo Izquierdo, San Rafael, Cruce de Sardina, El Canario, Casa Pastores, Los Llanos i Balos. El barri té una població estimada de prop de 70.000 habitants. Situat a uns 35 km de Las Palmas de Gran Canària, també es troba a 15 km de Maspalomas de l'illa.
La seva principal activitat, fins a l'últim quart del segle xx va ser l'agricultura, passant des de llavors a ocupar el comerç i el sector serveis la principal activitat. En l'actualitat Vecindario és el major centre comercial urbà a cel obert de l'illa de Gran Canària. Està situat a uns 35 km al sud de Las Palmas de Gran Canaria, a 15 km de l'aeroport de Gran Canària i a uns 15 km de Maspalomas, la zona turística de l'illa. S'arriba per l'autopista GC-1.
Pel que fa a clubs esportius, cal destacar a la UD Vecindario, que va jugar a la segona divisió durant la temporada 2006-2007.

## Referències

* 1 2 Santana, Txema. «Vecindario es la ciudad del Sur» (en espanyol europeu). www.canarias7.es, 14-02-2008. [Consulta: 11 maig 2020].
# Gran Premi de l'Aràbia Saudita

El Gran Premi de l'Aràbia Saudita és una cursa d'automobilisme de velocitat puntuable per al Campionat Mundial de Fórmula 1 des de la temporada 2021.

## Història

El 5 de novembre de 2020 la Fórmula 1 va anunciar que l'Aràbia Saudita albergaria un Gran Premi a partir de la temporada 2021. La cursa es disputa en horari nocturn i té com a seu el circuit de la Corniche de Jiddah.

## Crítiques

La confirmació de la celebració del Gran Premi d'Aràbia Saudita va portar amb si crítiques cap a la Fórmula 1 per temes relacionats dels drets humans en aquest país, entre d'altres, per part d'Amnistia Internacional i Human Rights Watch. A les xarxes socials, es va popularitzar el moviment #BoycottSaudiGP.

## Guanyadors

| Any | Pilot | Escuderia | Circuit | Resultat |
| 2021 | Lewis Hamilton | Mercedes | Jiddah | Resultats |
| 2022 | Max Verstappen | Red Bull-RBPT | Jiddah | Resultats |
| 2023 | Sergio Pérez | Red Bull-RBPT | Jiddah | Resultats |

## Estadístiques
### Pilots amb més victòries

| Victòries | Pilot | Anys |
| 1 | Lewis Hamilton | 2021 |
| 1 | Max Verstappen | 2022 |
| 1 | Sergio Pérez | 2023 |

### Constructors amb més victòries

| Victòries | Escuderia | Anys |
| 2 | Red Bull | 2022, 2023 |
| 1 | Mercedes | 2021 |

## Referències

* ↑ «F1 adds Saudi Arabian Grand Prix night race to 2021 calendar | Formula 1®» (en anglès). [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Everything you need to know about F1’s new race in Saudi Arabia | Formula 1®» (en anglès). [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Human Rights Watch presiona a la F1 para luchar contra el lavado de imagen de Arabia Saudí» (en castellà), 09-11-2020. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Defensores de los derechos humanos piden el boicot del GP de Arabia Saudí» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 juliol 2023].
# Eskolim

Eskolim és una organització paraigua, fundada l'any 2009 a Ziburu, que agrupa diverses xarxes d'escoles associatives dedicades a l'ensenyament mitjançant la immersió lingüística en llengües pròpies de diverses regions de França. Les xarxes membres d'Eskolim inclouen La Bressola (català), Seaska (basc), Diwan (bretó), La Calandreta (occità), ABCM-Zweisprachigkeit (alemany i alsacià) i Scola Corsa (cors). Aquesta última es va integrar oficialment a Eskolim el 2021, el mateix any en què Jean-Sébastien Haydn, president de La Bressola, va ser escollit president de l'associació. Pel que fa als nivells educatius, les escoles associades a Eskolim ofereixen ensenyament des de l'educació infantil fins a l'educació secundària.
Durant el curs 2024-2025, el conjunt d'escoles d'Eskolim agrupava 188 centres i més de 14.000 alumnes. Tot i l'arrelament social d'aquests projectes, l'ensenyament en aquestes llengües ha estat objecte de debat a França. El 21 de maig de 2021, el Consell Constitucional va censurar diversos articles de la llei de protecció i promoció de les llengües, incloent-hi el que permetia l'ensenyament per immersió, impulsades pel polític bretó Paul Molac. Aquesta decisió va provocar nombroses mobilitzacions arreu del territori el 29 de maig de 2021 en defensa d’aquest model educatiu.

## Referències

* 1 2 «Qui sommes nous ?» (en francès). Eskolim. [Consulta: 15 març 2025].
* 1 2 «El president de la Bressola, Joan-Sebastià Haydn, se situa al capdavant de la xarxa Eskolim». Vilaweb, 18-05-2021. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Enseignement de l'alsacien : les écoles bilingues ABCM fêtent leurs 30 ans» (en francès). Ici - France Bleu, 15-05-2022. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «L'enseignement associatif immersif en langue Corse va débuter à Biguglia et Bastia» (en francès). Corse Net Infos, 27-03-2021. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «El Constitucional francès mutila la llei de llengües». Diari de la llengua, 21-05-2021. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Enseignement : des manifestations partout en France pour défendre les langues régionales» (en francès). France Info, 29-05-2021. [Consulta: 15 març 2025].
# Ralph Rieckermann

Ralph Rieckermann (Lübeck, 8 d'agost de 1962) és un baixista alemany, més conegut pel seu treball amb el grup Scorpions de 1993 a 2004. Va tocar en tots els discs de Scorpions des de Face the Heat (1993) fins a Acoustica (2001). Va ser reemplaçat pel baixista polonès Pawel Maciwoda per a l'enregistrament del disc Unbreakable.

## Discografia amb Scorpions

* Face the Heat (1993)
* Live Bites (1995, en directe)
* Pure Instinct (1996)
* Eye II Eye (1999)
* Moment of Glory (amb la filarmònica de Berlin, 2000)
* Acoustica (acústic, 2001)

## Referències

* ↑ Graff, Gary. MusicHound Rock: The Essential Album Guide (en anglès). Visible Ink Press, 1996, p. 594. ISBN 978-0-7876-1037-1.
* ↑ Gaguet, Guillaume. Camion Blanc: SCORPIONS 50 ans dans l'œil du cyclone (en francès). Camion Blanc, 2016-10-06. ISBN 978-2-35779-867-0.
# ABCM-Zweisprachigkeit

ABCM-Zweisprachigkeit (Association pour le Bilinguisme en Classe dès la Maternelle) és una associació educativa i cultural alsaciana, fundada el desembre de 1990 per Richard Weiss, pare d'alumne de Colmar, i Patrick Kleinclaus, pare d'alumne de Lutterbach, que n'esdevingueren president i vicepresident.
El seu objectiu és promoure l'ensenyament bilingüe alemany-francès, sense descurar el dialecte alsacià i el fràncic lorenès, als infants de l'antic territori d'Alsàcia-Lorena des de preescolar. El seu president és Richard Weiss, i Tomi Ungerer president d'honor, i té la seu a Schweighouse-sur-Moder.
El 1991 va obrir les primeres classes a Saverne, Lutterbach i Ingersheim, que a final d'any arribaren a 5 aules amb 105 alumnes. Augmentaren de mica en mica fins a 22 aules amb 463 alumnes el 1998. El 2004 el nombre d'alumnes a escoles de l'associació arriba a 749. Forma part de Eskolim, la xarxa d'escoles en llengües minoritàries de l'Estat francès.
Actualment disposa de dues escoles a Sarreguemines (Blies i Beausoleil), al departament de Mosel·la, i una a Saverne, Haguenau, Schweighouse-sur-Moder, Estrasburg, Bindernheim, Ingersheim, Lutterbach i Mülhausen. Rep subvencions de Consell Regional d'Alsàcia, del Consell General de l'Alt Rin i del Baix Rin i del municipi de Sarreguemines.

## Referències

* ↑ «Enseignement de l'alsacien : les écoles bilingues ABCM fêtent leurs 30 ans» (en francès). Ici - France Bleu, 15-05-2022. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Michel Mathien, L'expression de la diversité culturelle : Un enjeu mondial, 2013
* ↑ Escola ABCM de Beausoleil
* ↑ Escola de Lutterbach a enseignement-prive.info
* ↑ «Carte des écoles». [Consulta: 24 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'associació ABCM-Zweisprachigkeit (francès)
* Focus sur l'école bilingue ABCM (Alsace)
# Hans Enoksen

Hans Enoksen (1956) fou Primer Ministre de Groenlàndia entre 2002 i 2009.
Parlant monolingüe de kalaallisut, ha estat membre del parlament de Groenlàndia des de 1995. Ha estat Ministre de pesca, cacera i assentaments, i cap del partit polític Siumut des del 2001. Fou escollit primer ministre el 14 de desembre de 2002, el seu partit només va obtenir el 28%, una caiguda del 7% des de les eleccions del 1999, però encara guanyà. Després de les eleccions concretà una aliança amb el partit Inuit Ataqatigiit. Els dos discutiren com canviar l'acord amb Dinamarca i amb els EUA sobre com havia de rebre una compensació Groenlàndia per la base militar de Thule.

## Referències

* ↑ Kalaallit Nunaata Radioa (Greenlandic Broadcasting Corporation) Plantilla:In lang
* ↑ Sermitsiaq: Hans Enoksen træder tilbage
* ↑ Tidligere landsstyreformand Enoksen stifter nyt parti - Information, 9 January 2014
# Gregori Clausells

Gregori Clausells (també conegut com a Clauselles, Clossels o Closselles) va ser un organista català del segle xviii.
Va exercir com a organista a l'església parroquial de Santa Maria del Mar de Barcelona des del setembre de 1706 fins a l'octubre de 1737. Es va jubilar probablement a causa del seu delicat estat de salut, i va ser substituït pel seu fill Josep.
Clausells va exercir de censor de l'obra Fragmentos músicos de Fray Bernardo Comes (a Barcelona l'any 1739). Va ser autor de Tiento lleno de 8º tono, obra que es conserva a la Biblioteca d'Orfeó Català. També es conserva a Manresa la seva segona composició que inclou dues tocattes.

## Referències

* 1 2 Toquero, María. «Clausells (Clausellas, Closells, Closelles), Gregorio». A: Diccionario de la música española e hispanoamericana (en espanyol), 1999-2002.
# Marc finlandès

El marc finlandès (en finès Suomen markka; en suec finsk mark) va ser la unitat monetària oficial de Finlàndia fins a la introducció de l'euro el primer de gener del 1999, i fou retirada definitivament de la circulació el 28 de febrer del 2002. La taxa de canvi era de 5,94573 marcs per cada euro.
Fou introduït el 1860 en substitució del ruble rus a raó de 4 marcs per ruble. Després de diversos anys d'inflació des dels anys de la Segona Guerra Mundial, el 1963 fou reemplaçat pel nou marc, equivalent a 100 dels antics.
Es dividia en 100 penics (en finès penniä, singular penni; en suec penni, singular i plural). El codi ISO 4217 del marc finlandès era FIM. S'abreujava mk. Era emès i controlat pel Banc de Finlàndia (Suomen Pankki / Finlands Bank).
A l'època del canvi a l'euro, el 2002, en circulaven monedes d'1, 5, 10, 20 i 50 penics i d'1, 5 i 10 marcs, i bitllets de 10, 20, 50, 100, 500 i 1.000 marcs.

## Referències

* 1 2 «The history of Finnish money» (en anglès). Arxivat de l'original el 1 gener 2018. [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ «Pankinjohtaja Sinikka Salon puhe Snellman ja Suomen markka -näyttelyn avajaisissa Suomen Pankin rahamuseossa». Suomen Pankki, 10-01-2006. [Consulta: 9 desembre 2017].
* ↑ «Rahanarvonkerroin 1860–2016». Statistics Finland, 2017. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «Spent Currencies» (en anglès). BBC News. [Consulta: 2 juny 2024].

## Vegeu també

* Marc (moneda)

## Enllaços externs

* Banc de Finlàndia (finès) (suec) (anglès)
# Alfred (Dvořák)

Alfred és una òpera heroica en tres actes del compositor txec Antonín Dvořák. Va ser la seva primera òpera i l'única que va compondre amb un text alemany. El llibret, de Carl Theodor Körner i que ja havia estat utilitzat per Friedrich von Flotow (com a Alfred der Große), està basat en la història del rei anglès Alfred el Gran. Composta el 1870, Alfred mai es va dur a terme durant la vida de Dvořák. Va ser estrenada (en la traducció txeca) al Teatre Municipal d'Olomouc el 10 de desembre de 1938.
No se sap gaire sobre la gènesi d'aquesta primera òpera de Dvořák, escrita pel jove compositor als vint-i-nou anys quan ja feia vuit anys que era violinista de l'orquestra del Teatre Provisional de Praga.
Dvořák no es va preocupar gaire per l'estrena d'aquesta òpera. L'obertura es va interpretar el 4 de gener de 1905, després de la mort de l'autor i el 6 de febrer de 1938 es van representar alguns fragments de l'òpera en alemany. El 10 de desembre es va estrenar la versió txeca completa al Teatre Municipal d'Olomouc.

## Enregistraments

* Alfred - Petra Froese (Alvina, soprano), Ferdinand von Bothmer (Harald, tenor), Felix Rumpf (Alfred, baríton), Jörg Sabrowski (Gothron, baríton), Orquestra Simfònica de Radio Praga, director Heiko Mathias Förster. ArcoDiva 2014

## Referències

* ↑ Alfred (Dvořák): Partitura lliure a l'IMSLP.
* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2016. [Consulta: 31 març 2016].
* ↑ Barnard, Nick. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Supka, Ondrej. «Estudi de l'òpera» (en anglès). antonin-dvorak.cz. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Ressenya del disc» (en anglès). http://cdmusic.cz. Arxivat de l'original el 2016-03-16. [Consulta: 15 març 2016].
Òperes d'Antonín Dvořák :
Alfred (1870)
El rei i el carboner (1874)
Els amants obstinats (1874)
Vanda (1876)
El camperol astut (1877)
Dimitrij (1882)
El jacobí (1889)
El diable i Catalina (1899)
Rusalka (1901)
Santa Ludmila (1901)
Armida (1904) :
Viccionari
# Lutjanus campechanus

Lutjanus campechanus és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes que es troba al Golf de Mèxic i a la costa oriental dels Estats Units (des de Florida fins a Massachusetts).
Els mascles poden assolir 100 cm de longitud total.
Menja principalment peixos, gambes, crancs, cucs, cefalòpodes, gastròpodes i tunicats.
És un peix marí de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu entre 10-190 m de fondària.
Com altres espècies de lutjànids és apreciat gastronòmicament, especialment a la costa atlàntica d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «Lutjanus campechanus». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ Brulé, T., J.C. Sámano-Zapata, T. Colás-Marrufo, E. Pérez-Díaz i C. Déniel, 2004. Reproductive aspects of the red snapper, Lutjanus campechanus (P. 1860), from the continental shelf of the Yucatan Peninsula, Mexico. p. 797-810. A R.L. Creswell (ed.) Proceedings of the 55th Annual Gulf and Caribbean Fisheries Institute, Xel-Há, Quintana Roo, Mèxic, novembre del 2002. Fort Pierce, Florida.
* ↑ Futch, R.B. i G.E. Bruger, 1976. Age, growth and reproduction of red snapper in Florida waters. p. 165-184. A H.R. Bullis i A.C. Jones (eds.) Proc. Colloqium on snapper-grouper fishery resources of the Western Central Atlantic Ocean. Florida Sea Grant Program Report 17.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.
* ↑ Szedlmayer, S.T. i J.D. Lee, 2003. Diet shifts of juvenile red snapper (Lutjanus campechanus) with changes in habitat anf fish size. Fish. Bull. 102:366-375.
* ↑ Allen, G.R., 1985. FAO species catalogue. Vol. 6. Snappers of the world. An annotated and illustrated catalogue of lutjanid species known to date. FAO Fish. Synop. 125(6):208 p.
# Lutjanus sebae

Lutjanus sebae és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 116 cm de longitud total i 32,7 kg de pes.

## Alimentació

Menja peixos, crancs, crustacis bentònics i cefalòpodes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 5-180 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a Nova Caledònia, el sud del Japó i Austràlia.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc, en salaó i congelat.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1790. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 4. i-xii + 1-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Lutjanus sebae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ McPherson, G.R. i L. Squire, 1990. Age and growth of three dominant Lutjanus species of the Great Barrier Reef inter-reef fishery. Asian Fish. Sci. 5(1):25-36.
* ↑ Al Sakaff, H. i M. Esseen, 1999. Occurrence and distribution of fish species off Yemen (Gulf of Aden and Arabian Sea). Naga ICLARM Q. 22(1):43-47.
* ↑ Fischer, W., I. Sousa, C. Silva, A. de Freitas, J.M. Poutiers, W. Schneider, T.C. Borges, J.P. Feral i A. Massinga, 1990. Fichas FAO de identificaçao de espécies para actividades de pesca. Guia de campo das espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Moçambique. Publicaçao preparada em collaboraçao com o Instituto de Investigaçao Pesquiera de Moçambique, com financiamento do Projecto PNUD/FAO MOZ/86/030 e de NORAD. Roma, FAO. 1990. 424 p.
* ↑ Kulbicki, M., Y.-M. Bozec, P. Labrosse, Y. Letourneur, G. Mou-Tham i L. Wantiez, 2005. Diet composition of carnivorous fishes from coral reef lagoons of New Caledonia. Aquat. Living Resour. 18:231-250.
* ↑ Frimodt, C., 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial coldwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra. 215 p.
# Trio de corda, Op. 9 núm. 2 (Beethoven)

El Trio de corda en re major, Op. 9 núm. 2 és una obra per a violí, alto i violoncel de Beethoven. Fou compost l'any 1796-98. Està dedicat al comte Johann Georg von Browne i aparegué publicat per l'editorial Traëg. Se'l numera com a Trio de corda núm. 4 de Beethoven.

## Estructura i anàlisi de l'obra

El trio a cordes és en quatre moviments :
* Allegretto
* Andante quasi allegretto
* Menuetto: Allegro
* Rondo: Allegro
La durada de l'execució és d'uns vint quatre minuts.
El trio en re major és la peça més tradicional dels tres trios Op. 9. No hi ha els efectes simfònics del primer en sol major, però transmet una música molt subtil amb un ambient càlid i íntim. El moviment lent en re menor és probablement la peça més trista de l'opus.

## Referències

* ↑ Anderson, Keith (2011). "Ludwig van Beethoven (1770–1827): String Trios, Op. 9" Arxivat 2018-07-28 a Wayback Machine. (Liner notes to Beethoven: String Trios, Op. 9, Naxos Records 8572377
# Rhea

Rhea és un gènere que inclou dos o tres espècies de nyandús vius i una espècie extinta: Rhea nana, tot i que d'aquesta última no se'n podria assegurar la seva presència en aquest gènere.

## Morfologia

Els animals d'aquest gènere són grossos, que comparteixen amb la resta d'estrucioniformes la característica de no-voladors i que tenen el coll i les cames llargs; similars als estruços. Poden mesurar fins a 1,70 m i pesar més de 40 kg. Les seves ales són llargues per ser un no-volador, les quals estén quan corre usant-les com si fossin veles de vaixell. A diferència de la majoria d'ocells, disposa de tres dits a cada peu.

## Taxonomia

Segons Howard and Moore, hi ha dues espècies de nyandús que formen la família dels reids (Rheidae), única de l'ordre dels reïformes (Rheiformes). Altres autors inclouen la família rheidae a l'Ordre Struthioniformes, juntament amb estruços i kiwis. Aquestes dues espècies vives de nyandús, pertanyen a un únic gènere (Rhea) segons uns autors, mentre que altres han considerat un segon gènere: Pterocnemia Gray, 1871. Ha hagut controvèrsia sobre el nombre d'espècies. Actualment el Congrés Ornitològic Internacional, versió 13.1, 2023 dues espècies vives:
* Rhea americana – nyandú comú.
* Rhea pennata – nyandú menut.
Fins fa poc alguns autors consideraven que la segona d'elles són en realitat dues espècies de ple dret::
* Rhea pennata (sensu stricto) – nyandú de la Patagònia.
* Rhea tarapacensis – nyandú de la puna.

## Comportament
### Alimentació

Són omnívors i principalment prefereixen branquillons amb algunes fulles, però també mengen llavors, arrels, fruita, llangardaixos, escarabats, i carronya.

### Reproducció

Són polígams; els mascles s'aparellen entre dues i dotze femelles. Després d'aparellar-se, el mascle construeix un niu, en el qual cada dona pon els seus ous a canvi. El niu consta d'una raspadura simple en la terra, omplerta per herba i fulles. El mascle incuba de deu a seixanta ous. Utilitzen un sistema de cimbell i ponen alguns ous a fora del niu i els sacrifiquen a predadors, de manera que no n'intentin aconseguir cap de dins del niu. El mascle pot utilitzar un altre mascle subordinat per incubar els seus ous, mentre comença un segon niu amb una altra de les seves femelles. Els pollets surten dintre de 36 hores els uns dels altres. Les femelles, mentrestant, poden continuar i aparellar-se amb uns altres mascles. Mentre, es preocupa per als joves; els mascles els defensaran de qualsevol amenaça percebuda que s'acosti als pollets, incloent-hi femelles i humans. Al cap de sis mesos, el pollet ja és adult, però fins als dos anys no pot criar

## Referències

* ↑ AVIBASE
* ↑ ITIS
* ↑ AVIBASE
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1.
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1