OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Himne nacional de Colòmbia

Himno Nacional de la República de Colombia (Himne Nacional de la República de Colòmbia) és l'himne nacional de Colòmbia.
La lletra va ser escrita pel president Rafael Núñez i la música composta per Oreste Sindici. L'himne va ser tocat per primera vegada el 1887 i oficialment adoptat el 1920.

## Lletra de l'himne de la República de Colòmbia

Cor:
¡Oh gloria inmarcesible! ¡Oh júbilo inmortal! En surcos de dolores El bien germina ya
I
Cesó la horrible noche La libertad sublime
Derrama las auroras
De su invencible luz.
La humanidad entera,
Que entre cadenas gime,
Comprende las palabras
Del que murió en la cruz
II
"Independencia" grita el mundo americano; se baña en sangre de héroes la tierra de Colón. Pero este gran principio: "el Rey no se soberano" resuena y los que sufren bendicen su pasión.
III
Del Orinoco el cauce se colma de despojos; de sangre y llanto un río se mira allí correr. En Bárbula no saben las almas ni los ojos si admiración o espanto sentir o padecer.
IV
A orillas del Caribe hambriento un pueblo lucha Horrores prefiriendo a pérfida salud. ¡Oh, sí! de Cartagena la abnegación es mucha, y escombros de la muerte desprecia su virtud.
V
De Boyacá en los campos el genio de la gloria con cada espiga un héroe invicto coronó. Soldados sin coraza ganaron la victoria; su varonil aliento de escudo les sirvió.
VI
Bolívar cruza el Ande que riegan dos océanos, espadas cual centellas fulguran en Junín. Centauros indomables descienden a los llanos, y empieza a presentirse de la epopeya el fin.
VII
La trompa victoriosa en Ayacucho truena, que en cada triunfo crece su formidable són. En su expansivo empuje la libertad se estrena, del cielo americano formando un pabellón.
VIII
La virgen sus cabellos arranca en agonía y de su amor viuda los cuelga del ciprés. Lamenta su esperanza que cubre loza fría, pero glorioso orgullo circunda su alba tez.
IX
La patria así se forma termópilas brotando; constelación de cíclopes su noche iluminó. La flor estremecida mortal el viento hallando, debajo los laureles seguridad buscó.
X
Mas no es completa gloria vencer en la batalla, que el brazo que combate lo anima la verdad. La independencia sola el gran clamor no acalla; si el sol alumbra a todos, justicia es libertad.
XI
Del hombre los derechos Nariño predicando, el alma de la lucha profético enseñó. Ricaurte en San Mateo en átomos volando, "deber antes que vida" con llamas escribió.

## Història

L'himne colombià va ser escrit per en Rafael Núñez i musicat per l'italià Oreste Sindici.
L'himne data de l'any 1887, quan va ser compost per celebrar la independència de Cartagena, i va ser interpretat per primera vegada l'11 de novembre del mateix any, dia en què se celebra.
La cançó va adquirir gran popularitat i va ser ràpidament adoptada, encara que de manera espontània, com a l'himne nacional de Colòmbia.
La proclamació oficial va arribar en la forma de la llei 33 del 28 d'octubre de 1920, la qual legisla els símbols estatals.

## Enllaços externs

* Versió amb lletra de l'himne a Youtube
# Minna Planer

Christine Wilhelmine "Minna" Planer (5 de setembre de 1809 - 25 de gener de 1866) fou una actriu alemanya i la primera esposa del compositor Richard Wagner, amb qui estigué casada durant trenta anys, encara que durant els deu darrers anys de matrimoni sovint vivien separats.
Seduïda de molt jove per un apoderat de l'exèrcit, tenia una filla il·legítima, que s'educà com la seva germana. Després d'un festeig tempestuós, que implicà infidelitats per les dues parts, es casà amb Richard Wagner el 1836.
En els primers anys de casats, Minna Planer era la principal assalariada de la casa, tenia una carrera reeixida com a jove heroïna dramàtica, i aconseguia aplaudiments per les seves habilitats en escena així com admiradors per la seva bellesa. Participà en moltes de les aventures de la vida de Wagner, incloent-hi un perillós viatge per mar des de Riga fins a Londres, fugint dels seus creditors. A causa d'una tempesta, el vaixell va haver de refugiar-se en un port de la costa noruega, on Wagner va sentir l'eco dels crits dels mariners en els penya-segats d'un fiord i va conèixer la llegenda l'holandès errant en una novel·la de Heine, d'on va treure la inspiració per a la seva famosa opera. Minna Planer també va compartir la seva pobresa durant la seva primera estada a París, de 1839 a 1842. Després de sis anys d'una vida relativa tranquil·la a Dresden, el 1849 hi va haver una revolta en aquella ciutat, en la qual Wagner es va veure implicat i la parella va haver de marxar per evitar que ell fos processat. Primer van estar-se a París i després van establir-se a Zuric, on van viure gairebé deu anys.
En assabentar-se Minna Planer que Wagner tenia un afer amb Mathilde Wesendonck, va decidir separar-se. En els anys posteriors desenvolupà malalties de cor que en el fons havien de condicionar la seva vida.
Les biografies de Wagner parlen poc de la seva primera esposa. Però un recull de més de dos centenars de cartes que ell li va escriure i que es van publicar el 1908 aporten molta informació sobre la relació que van mantenir. Més d'un segle més tard també es va publicar una biografia d'ella, escrita per Eva Rieger, historiadora de la música.

## Referències

* ↑ «Richard Wagner» (en castellà). iOpera, 22-05-2013. [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ «El holandés errante» (pdf) (en castellà). The Metropolitan Opera. [Consulta: 16 agost 2024].
* 1 2 Estebán, Iñaki «Wagner, el héroe romántico y sus demonios» (pdf) (en castellà). Bilbao - Pérgola, pàg. 4-5 [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Wyzewa, T. de «Le premier ménage de Richard Wagner» (en francès). Revue des Deux Mondes, 44, 4, 1908, pàg. 934-945 [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Rieger, Eva. «Mina Wagner: A Life, with Richard Wagner» (en anglès). Researchgate, gener 2023. [Consulta: 17 agost 2024].
# Pascal (unitat)

El pascal (símbol: Pa) és una unitat derivada del Sistema Internacional utilitzada per mesurar la pressió interna, la tensió mecànica, el mòdul de Young i la resistència a la tracció. Es defineix com un newton per metre quadrat. És anomenada en honor del matemàtic francès Blaise Pascal.
Alguns múltiples comuns del pascal són l'hectopascal (1 hPa = 100 Pa), que equival a un mil·libar, el quilopascal (1 kPa = 1 000 Pa), el megapascal (1 MPa = 1 000 000 Pa) i el gigapascal (1 GPa = 1 000 000 000 Pa).
La unitat de mesura anomenada atmosfera estàndard (atm) es defineix com a 101 325 Pa i s'aproxima a la pressió atmosfèrica a nivell del mar a una latitud de 45° N.

## Exemples d'ordres de magnitud

| 0,5 Pa | Pressió atmosfèrica sobre Plutó |
| 9,81 Pa | La pressió causada per una profunditat d'1 mm d'aigua¹ |
| 1 kPa | Pressió atmosfèrica sobre Mart |
| 10 kPa | La pressió causada per una profunditat d'1 m d'aigua, o bé la diferència de pressió entre el nivell del mar i a 1000 m d'altura¹ |
| 101,325 kPa | Pressió atmosfèrica a nivell del mar ¹ |
| 10 GPa | Pressió necessària per la formació del diamant, i alguns altres minerals |
¹Al planeta Terra.

## Múltiples

Algunes unitats habituals múltiples del pascal són l'hectopascal (1 hPa ≡ 100 Pa), que equival a 1 mbar, el kilopascal (1 kPa ≡ 1 000 Pa), el megapascal (1 MPa ≡ 1 000 000 Pa), i el gigapascal (1 GPa ≡ 1 000 000 000 Pa).

## Comparació amb altres unitats

    1 Pa = 1 N/m² = 1 (kg·m/s²)/m² = 1 kg/m·s²
    1 Pa = 0,01 mil·libar
    1 Pa = 0,000 01 bar = 10$^{–5}$ bar
| 1 bar | 100 000 Pa |
| 1 baria | 0,1 Pa |
| 1 milibar | 100 Pa |
| 1 atmosfera | 101 325 Pa |
| 1 mmHg (o Torr) | 133.322 Pa |
| 1 inHg | 3 386.833 Pa |
| 1 cmH₂O | 98,0638 Pa |
En meteorologia, per tradició, s'utilitza sovint el terme mil·libar com a mesura de pressió atmosfèrica. En el sistema MTS soviètic la unitat de pressió és el pieze que equival a un kilopascal. La pressió atmosfèrica estàndard és de 101 325 Pa
    pressió atmosfèrica = 101 325 Pa = 1 013,25 hPa = 1 013,25 mbar.

## Referències

* ↑ Oficina Internacional de Pesos i Mesures. The International System of Units (SI) (en anglès). 8a ed., 2006. ISBN 92-822-2213-6.
* ↑ «Definition of the standard atmosphere». BIPM. [Consulta: 16 febrer 2015].
Viccionari
# Triangle equilàter

Un triangle equilàter és una figura geomètrica plana limitada per tres segments rectes d'igual longitud. És el més simple dels polígons regulars. Els seus tres angles interiors fan una mida de 60° (clar la suma dels tres ha de fer 180°), pel que els triangles equilàters són acutangles; i els exteriors fan una mida de 120°.
Un triangle equilàter pot ser dividit per una de les seves altures amb dos triangles rectangles, on els dos angles més petits fan 30°, i 60°. Si els costats de l'equilàter fan una mida d'1 unitat, l'altura fa ${\sqrt {3}}/2$, i la meitat d'un costat fa 1/2, per a la qual cosa el sinus de 30° és 1/2, i el de 60° és ${\sqrt {3}}/2$.
Els seus tres costats són iguals.

## Altura

L'altura d'un triangle equilàter és
    $h=L\cdot {\frac {\sqrt {3}}{2}}$

## Apotema

L'apotema d'un triangle equilàter és
    $a_{p}=L\cdot {\frac {\sqrt {3}}{6}}$

## Perímetre

El perímetre d'un triangle equilàter de costat $L$ és
    $P=3\cdot L$

## Àrea

L'àrea d'un triángle equilàter és
    $A={\frac {L^{2}{\sqrt {3}}}{4}}={\frac {h^{2}{\sqrt {3}}}{3}}={\frac {3R^{2}{\sqrt {3}}}{4}}=3r^{2}{\sqrt {3}}$
on $L$ és el costat; $h$, l'altura; $R$, el circumradi; $r$, l'inradi.

## Altres mesures

Sigui el triangle equilàter de costat $L$, aleshores
* El radi de la circumferència circumscrita és
    $R=L\cdot {\frac {\sqrt {3}}{3}}$
* El radi de la circumferència inscrita és
    $r=L\cdot {\frac {\sqrt {3}}{6}}$
* El radi de la circumferència exinscrita és
    $R_{e}=L\cdot {\frac {\sqrt {3}}{2}}$
* La relació entre els tres radis citats anteriorment és
    $R=2\cdot r={\frac {2}{3}}\cdot R_{e}$
* També, es té la següent relació amb el costat $L$
    ${\frac {3}{L}}={\frac {\sqrt {25Rr-2r^{2}}}{4Rr}}$
* El semiperímetre és
    $s=2R+(3{\sqrt {3}}-4)r$

## Vegeu també

* Teorema de Napoleó

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Sapiña, R. «Triangle equilàter: calculadora i fórmules» (en castellà). Problemas y ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ Edgard de Alencar Filho: Exercícios de geometria plana
* ↑ Bencze, Mihály; Wu, Hui-Hua; Wu, Shan-He «An equivalent form of fundamental triangle inequality and its applications» (en anglès). Research Group in Mathematical Inequalities and Applications, 11, 2008.
* ↑ Dospinescu, G.; Lascu, M.; Pohoata, C.; Letiva, M. «An elementary proof of Blundon's inequality» (en anglès). Journal of inequalities in pure and applied mathematics, 9, 2008.
# Gigí

Gigí (original: Gigi) és una pel·lícula musical estatunidenca (1958) de Vincente Minnelli. El projecte és iniciat per l'actriu Leslie Caron que proposa el tema als estudis de la Metro-Goldwyn-Mayer amb els quals és gairebé a la fi del contracte i llavors és subcontractada. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Educada per dur una vida regalada, Gigí somia amb un amor sincer i amb el matrimoni.

## Guió

El guió de Vincente Minnelli és basat en la novel·la de Colette. Beneficiant-se d'importants mitjans, Minnelli realitza, una reconstitució sumptuosa i particularment polida i fins i tot idealitzada de la Belle Époque. Els exteriors són, majoritàriament, rodats a París: jardins i avinguda dels Camps Elisis i Bosc de Boulogne. L'escenificació és inspirada i brillant com sempre amb aquest artista, a la vegada pintor i cineasta. La interpretació és plena de seguretat i, fet estrany en el cinema hollywoodienc, només fa servir artistes francesos per encarnar els personatges principals. La pel·lícula s'obre i s'acaba sobre una cançó de Maurice Chevalier que lloa la seducció de les «little girls», seqüència que és potser difícil mirar de bona fe.

## Repartiment

* Leslie Caron: Gigi
* Maurice Chevalier: Honoré Lachaille
* Louis Jourdan: Gaston Lachaille
* Hermione Gingold: Sra. Alvarez (Mamita)
* Eva Gabor: Liane d'Exelmans
* Isabel Jeans: la tia Alicia
* Jacques Bergerac: Sandomir
* John Abbott: Manuel
* Lydia Stevens: Simone
* Edwin Jerome: Charles, l'amo d'hotel
* Marie-Hélène Arnaud
* Cecil Beaton
* Jacques Ciron
* Hubert de Lapparent
* Corinne Marchand
* Maurice Marsac: El príncep Berensky (no surt als crèdits)
* Anne-Marie Mersen
* Bernard Musson
* Nicole Régnault
* Michel Thomass
* François Valorbe
* Monique Van Vooren

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor direcció artística per William A. Horning, E. Preston Ames, Henry Grace, F. Keogh Gleason
* Oscar a la millor fotografia per Joseph Ruttenberg
* Oscar al millor vestuari per Cecil Beaton
* Oscar al millor director per Vincente Minnelli
* Oscar al millor muntatge per Adrienne Fazan
* Oscar a la millor cançó original per Frederick Loewe (música) i Alan Jay Lerner (lletra) per la cançó "Gigi"
* Oscar a la millor banda sonora per André Previn
* Oscar a la millor pel·lícula per Arthur Freed
* Oscar al millor guió adaptat per Alan Jay Lerner
* Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* Globus d'Or al millor director per Vincente Minnelli
* Globus d'Or a la millor actriu secundària per Hermione Gingold

### Nominacions

* BAFTA a la millor pel·lícula per Vincente Minnelli
* Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Maurice Chevalier
* Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Louis Jourdan
* Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Leslie Caron

## Referències

* ↑ Gigí
* ↑ «Gigi». The New York Times.
* 1 2 «The 31st Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Article a dvdclassik.com(francès)
# Telecorda

Un telecorda és un remuntador anàleg al telesquí però sense perxes. Els esquiadors s'agafen directament al cable (que en aquest cas va molt més baix) o bé a unes nanses que en pengen. La utilització queda restringida a les zones de debutants o als enllaços (entre pistes, entre remuntadors), amb recorreguts curts i de molt poca pendent. Per la seva incomoditat per a l'usuari (pot cansar-lo molt, especialment als braços) tendeix a ser substituït per catifes rodants.
# Gilbert (Arizona)

Gilbert és un poble al Comtat de Maricopa a Arizona, Estats Units d'Amèrica, de 275.411 habitants segons una estimació de l'Oficina del Cens dels Estats Units l'any 2023. Gilbert és una de les poblacions més poblades del comtat, i la 94a ciutat més poblada del país. És a uns 35 quilòmetres per carretera de la capital d'Arizona, Phoenix.
La ciutat te una àrea de 178,35 km², de les quals 177,80 km² són terra i 0,52 km² són aigua.
Gilbert va ser fundat per William "Bobby" Gilbert, que va proporcionar terra a l'Arizona Eastern Railway el 1902 per construir una línia de ferrocarril entre Phoenix i Florence, Arizona.

## Referències

* 1 2 «Gilbert town, Arizona QuickFacts». United States Census.
* ↑ Society, Dale Hallock, Kayla Kolar, and Ann Norbut on behalf of the Gilbert Historical. Gilbert (en anglès). Arcadia Publishing, 2015. ISBN 978-1-4671-3285-5.
* ↑ Harwood, Herbert H.; Korach, Robert S. The Lake Shore Electric Railway Story (en anglès). Indiana University Press, 2000, p. 166. ISBN 978-0-253-33797-9.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de Gilbert Arxivat 2009-09-15 a Wayback Machine. (anglès)
# Ginebró

El ginebró (Juniperus communis subsp. nana, o subsp. alpina) és un arbust de la família de les cupressàcies, semblant al ginebre, però més petit. També s'anomena ginebró l'estròbil o gàlbul del ginebre comú (Juniperus communis subsp. communis).

## Descripció

El ginebró pot arribar a 6 metres d'alçada. És un arbust amb les branques quasi horitzontals de manera que pren un aspecte rugós. Les fulles són amples i curtes, solen estar disposades de 3 en 3 i tenen pel costat de sobre una ratlla blanca. Els gàlbuls (que són els fruits) floreixen de març a maig i maduren del tot quan arriba la tardor. Només es recol·lecten els fruits que estan d’un color blau negrós.

## Hàbitat

Matollars i boscos de l'estatge subalpí. A Catalunya, a més dels Pirineus, el podem observar, més escàs, als cims del massís del Montseny. Es troba principalment formant matolls amb bàlec o boixerola, i com a part del sotabosc dels boscs de pi negre, amb el neret i el nabiu.

## Floració

De març a maig.

## Referències

* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ Juniperus communis a la Flora Europaea (base de dades taxonòmiques)
* ↑ Folch i Guillèn, Ramon. Vegetació dels Països Catalans. 1986a ed.. Barcelona: Ketres, 1980, p. 541 pàgines + mapa. ISBN 84-85256-62-X.
# Harissa

Harissa és una salsa picant d'origen tunisià. Acompanya molts plats de la cuina del nord d'Àfrica i, en concret, el cuscús. També es menja com a sopa.
Els ingredients més importants són el bitxo vermell picant, l'all, la menta, el coriandre molt, l'alcaravia, la matafaluga, l'oli d'oliva i la sal. També existeix l'harissa rosa, feta amb pètals de rosa Es pot fer casolana, però actualment també és fàcil trobar-la en pols i envasada en llaunes.

## Història

Com en la cuina europea, els bitxos vermells es van importar a la cuina magrebina en l'intercanvi colombí, segurament durant l'ocupació espanyola de Tunis entre la Conquesta de Tunis de 1535 i la de 1574.

## Referències

* ↑ Pip Sloan. «Six of the best harissa pastes, tried and tested» (en anglès). The Daily Telegraph, 01-10-2019.
* ↑ Morse, Kitty; Lucy Malouf. Artichoke to Za'atar: Modern Middle Eastern Food. U of California P, 1998, p. 66. ISBN 978-0-8118-1503-1.
* ↑ Gil Marks. Olive Trees and Honey: A Treasury of Vegetarian Recipes from Jewish Communities Around the World. Northwest African Chili Paste (Harissa): Wiley, 2008. ISBN 978-0-544-18750-4.

## Vegeu també

* Cuscús
* Ras el hanout

## Enllaços externs

* «Recepta de Harissa» (en anglès).
# Lítla Dímun

Lítla Dímun (Petita Dímun) és la més petita (0,8 km²) de les 18 illes que constitueixen l'arxipèlag de les Fèroe. Està situada entre les illes de Suðuroy i Stóra Dímun. Forma part del municipi de Hvalba. Lítla Dímun està deshabitada.
El terç sud de l'illa està format per penya-segats, elevant-se fins als 414m de l'Slættirnir (muntanya que culmina l'illa). Només s'hi pot desembarcar amb molt bona mar.
Amb una important colònia d'ocells i uns 270 xais (2004), Els propietaris del bestiar oví però, hi han instal·lat cordes per facilitar l'escalada dels seus vessants.
L'illa apareix a la Saga Faereyinga (Saga de les illes Fèroe) del segle xiii com el lloc d'una batalla.
* Mapa topogràfic
* L'illa tapada per un núvol
* L'illa, al fons, des de Hvalba

## Referències

* 1 2 «Population 01.01.2020» (en anglès). Statistical Database, 01-01-2020. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ «Fjøll» (en feroès). Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 4 agost 2019]. «Llista de muntanyes de les Fèroe per alçada»

## Vegeu també

* Llista de fiords de les Illes Fèroe

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Hvalba.
* Web de Litla Dímun Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine..
# Radiant (astronomia)

Radiant és el punt de l'esfera celeste en què pareixen convergir per efecte de la perspectiva totes les trajectòries dels diferents meteors que pertanyen a un mateix eixam de meteors.
Altres trajectòries denominades esporàdiques, tenen direccions arbitràries. La convergència cap al radiant no és més que un efecte de perspectiva, com és fàcil advertir. Les vertaderes trajectòries són sensiblement paral·leles en l'espai i pareixen convergir en el punt de fuga comuna, com veiem en els rajos solars que travessen un núvol, en els arbres d'una avinguda, en els carrils del ferrocarril, en els solcs d'un camp, etc.
En realitat, el radiant no és un punt, sinó una xicoteta àrea de l'esfera celeste. La dispersió dels entrecreuaments és deguda, en part, al fet que les trajectòries dels corpuscles es troben un poc desviades per l'acció de l'atracció terrestre i la resistència de l'aire sobre les partícules de formes irregulars, però sobretot per una sèrie d'errors d'observació. Algunes de les rares observacions fotogràfiques de radiants que posseïm presenten una dispersió prou menor que la determinada per observacions visuals, que constituïxen la quasi totalitat dels nostres coneixements en esta qüestió. Hi ha el costum de considerar com pertanyent a un mateix radiant tots els meteors observats visualment i les trajectòries dels quals s'encreuen en una superfície el diàmetre de la qual no siga major dels 2º. Quant als meteors observats fotogràficament, que són els més brillants, les seves trajectòries es tallen en angles de minuts d'arc, cosa que demostra la precisió de les mesures que s'executen amb els clixés.
Les pluges d'estrelles més importants porten el nom de les constel·lacions, en què es troba el radiant, a què s'afegeix la lletra grega de l'estrela més pròxima o un nombre d'ordre cronològic segons l'ordre de visibilitat durant l'any, si se'n troben diverses en la mateixa constel·lació. Així, per exemple, tenim els Lírids, els Perseids, els Leònids, els g Aquàrids (o Aquàrids I), els d Aquàrids (o Aquàrids II), els Oriònids, etc. Totes les altres, en nombre de diversos centenars, es coneixen simplement per les seues coordenades equatorials. Els radiants que es poden observar durant diversos dies, a vegades durant setmanes, no són fixos, sinó que es desplacen a poc a poc per efecte de la combinació dels moviments de la Terra i els corpuscles.

## Vegeu també

* Llista de pluges d'estrelles.

## Enllaços externs

* Radiants de l'hemisferi nord Arxivat 2005-04-27 a Wayback Machine..
# Granulació fotosfèrica

La granulació fotosfèrica és l'aspecte que presenta la «superfície» solar (anomenada fotosfera), formada per un gran nombre de grànuls brillants en moviment. Aquests grànuls tenen moltes vegades forma hexagonal i estan separats per fines línies fosques. Són l'evidència del moviment balbotejant de gasos calents en la part exterior del Sol a conseqüència del transport de la calor des de l'interior a l'exterior per convecció.
La duració mitjana d'aquests grànuls és d'uns nou minuts. El diàmetre mitjà dels grànuls individuals és d'uns 700 a 1.000 km i resulten particularment notoris en els períodes de mínima activitat solar. Hi ha també moviments turbulents a una escala major, que s'anomena supergranulació, amb diàmetres típics d'uns 35.000 km. Cada supergranulació conté centenars de grànuls individuals i, per lògica, en ser majors, sobreviuen més temps, entre 12 i 20 hores. Va ser Richard Christopher Carrington (1826-1875), cerveser i astrònom aficionat, el primer a observar la granulació fotosfèrica en el segle xix. El 1896, el francès Pierre Jules Cèsar Janssen (1824-1907) va aconseguir fotografiar per primera vegada la granulació fotosfèrica.

## Vegeu també

* Fotosfera.
# Killing Zoe

Killing Zoe és una pel·lícula franco-estatunidenca dirigida pel canadenc Roger Avary, estrenada el 1994. Ha estat doblada al català.

## Argument

Zed, un gàngster estatunidenc especialista en l'obertura de caixes fortes, va a França a veure Éric, un bon amic. Coneix Zoe, prostituta parisenc pel consell d'un taxista. Éric té un gran projecte: el robatori d'un banc de la capital, l'únic obert durant el 14 de juliol.

## Repartiment

* Eric Stoltz: Zed
* Jean-Hugues Anglade: Éric
* Julie Delpy: Zoe
* Tai Thai: François
* Bruce Ramsay: Ricardo
* Kario Salem: Jean
* Salvator Xuereb: Claude
* Gary Kemp: Oliver
* Martin Raymond: taxista
* Éric Pascal Chaltiel: Bellboy
* Cecilia Peck: Martina
* Gladys Holland: Sub Lobby Teller

## Referències

* ↑ Dates Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine. - Internet Movie Database
* ↑ esadir.cat. Killing Zoe. esadir.cat.
* ↑ Killing Zoe (en anglès).
* ↑ «KIlling Zoe». The New York Times.