OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# I Hate New York

I Hate New York és una pel·lícula documental espanyola del 2018 sobre la cultura transsexual novaiorquesa escrita i dirigida per Gustavo Sánchez i rodada en anglès. Ha estat produïda per Juan Antonio Bayona.

## Sinopsi

El documental mostra l'altra cara de la transsexualitat, la dels inconformistes i revolucionaris que han de lluitar per enfrontar-se a prejudicis i han creat una personalitat pròpia des de l'activisme artístic: Amanda Lepore, Sophia Lamar, Chloe Dzubilo, Bibbe Hansen, Io Tillett-Wright, Katrina del Mar o Linda Simpson. El director va rodar a Nova York entre 2007 y 2017 amb una càmera domèstica i sense guió segueix les vides íntimes de quatre artistes i activistes transgènere de la subcultura underground novaiorquesos. Els seus testimoniatges revelen detalls del seu passat, les seves vivències i lluites per la pròpia identitat. Una sèrie de revelacions portarà l'espectador a convertir-se en còmplice dels seus destins.

## Crítiques

| « | "Documental pacient d'observació, contactes, filmació i posada a punt. (...) No és una visió complaent (...) captura també els encants esquius de l'anomenada subcultura de la ciutat. (…) Puntuació: ★★★ (sobre 5)" | » |
| — Quim Casas: Diari El Periódico |||
| « | "Un retrat de l'underground més radical novaiorquès. (...) Un documental tan interessant com necessari." | » |
| — Carlos Loureda: Fotogramas |||
| « | "La visió d'aquestes vibrants figures trans, avui dia, segur que evoca un anhel fort i totalment raonable del passat recent." | » |
| — Glenn Kenny: The New York Times |||
| « | "Un vibrant documental que retrata l'underground novaiorquès a través de la peripècia vital quatre valents transsexuals. (...) traspua llibertat, veritat i transgressió" | » |
| — Alfonso Rivera: Cineuropa |||

## Premis i nominacions

Va rebre el Premi Miguel de Molina al Festival de Màlaga del 2018, al Festival de Cinema de Múrcia (IBAFF) i al Girona International Film Festival (GIFF). També fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula documental i al Premi Sebastiane al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià.

## Referències

* ↑ I Hate New York, Documental Cultura Trans x Gustavo Sánchez a neo2.com
* ↑ Si hay un documental que el mundo necesita en este año 2018 es precisamente “I Hate New York” de Gustavo Sánchez… Y aquí te explicamos por qué. a fantasticmag.es
* ↑ 'I hate New York': un tratado inconformista, El Periódico, 8 de novembre de 2018
* ↑ 'I Hate New York', de Gustavo Sánchez, transformarse o morir a Fotogramas
* ↑ ‘I Hate New York’ Review: The Club Kids Are Still Standing, New York Times, 1 de setembre de 2020
* ↑ Crítica I Hate New York a cineuropa
* ↑ I Hate New York Arxivat 2020-09-16 a Wayback Machine. al web dels festival de Màlaga
* ↑ El documental 'I Hate New York' mejor largometraje de la Sección Oficial del X IBAFF, 9 de març de 2019
* ↑ Día Internacional contra la Homofobia, la Transfobia y la Bifobia a l'UAB
* ↑ I Hate New York Arxivat 2020-09-17 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia del Cinema
* ↑ I Hate New York al web del Festival de Sant Sebastià
# Bandera de Mali

La bandera de Mali fou adoptada del dia 1 de març de 1961.
El 20 de gener de 1961, quatre mesos després de la proclamació de la independència de la República de Mali, que tingué lloc el 22 de setembre de 1960, els diputats reunits en sessió plenària a l'Assemblea Nacional van adoptar la llei núm. 61-62 que creava la bandera nacional. Aquesta està composta de tres bandes verticals iguals de colors verd, or i vermell.

## Presentació de la bandera

La llei de 20 de gener de 1961 va consagrar la versió definitiva de la bandera de Mali, amb les tres bandes de color verd, or i vermell.
El color verd de la primera banda significa l'esperança, la verdor dels prats i dels camps del país, de la seva terra i de tot allò que s'hi pot produir.
La segona banda vertical és de color daurat, que fa referència al subsol del país i dels altres recursos minerals potencials. El color or dona testimoni de la consciència que la gent té sobre el patrimoni i que s'ha de defensar.
El color vermell de la tercera banda constitueix un record i una exhortació. Els malians han de recordar la sang vessada pels seus per defensar el país de l'ocupació estrangera i l'alliberament del jou colonial. El vermell de la bandera nacional és una exhortació per a la població a lluitar fins a la darrera gota d'aigua per preservar la integritat del país, del sòl i del subsol, del patrimoni artístic i cultural fins que siguin explotats només per al seu propi interès.

## Colors

| | Verd | Groc | Vermell |
| Pantone | 2271c | 115c | 3546c |
| CMYK | 91-0-100-0 | 0-9-100-0 | 0-86-63-0 |
| RGB | 20-181-58 | 252-209-22 | 206-17-38 |
| Hexadecimal | #14B53A | #FCD116 | #CE1126 |

## Notes

Cal notar que la bandera de Mali s'assembla molt a la de la Federació de Mali que comporta a la banda daurada un símbol que representa un home negre. En efecte, el Mali actual es considera com un hereu d'aquesta federació.
* La bandera de la Federació de Mali (1959-1960)
# Musaranya elefant gegant

La musaranya elefant gegant (Rhynchocyon cirnei) és una espècie de musaranya elefant de la família dels macroscelídids.

## Distribució

Viu a la República Democràtica del Congo, Malawi, Moçambic, Tanzània, Uganda, Zàmbia i possiblement la República Centreafricana. Habita els boscs secs tropicals i subtropicals, els boscs humits de terres baixes, montans humits tropicals o subtropicals i matollars subtropicals o subtropicals. És amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Comportament

Les musaranyes elefant gegants romanen tota la vida amb la mateixa parella. Cada parella defensa un territori d'algunes acres.

## Dieta

És un animal principalment insectívor que s'alimenta de tèrmits, formigues, escarabats i centpeus. També menja mol·luscs, ous i petits mamífers, rèptils i ocells.
# Tetiteris

Els tetiteris (Tethytheria, 'bèsties de Tetis' en llatí) formen un tàxon de mamífers que agrupa els ordres dels proboscidis i dels sirenis. També inclou l'ordre extint dels embritòpodes. Anteriorment contenia un altre grup extint, els desmostils, però una anàlisi cladística publicada el 2014 els transferí a l'ordre dels perissodàctils.

## Referències

* ↑ Cooper, L. N.; Seiffert, E. R.; Clementz, M.; Madar, S. I.; Bajpai, S.; Hussain, S. T.; Thewissen, J. G. M «Anthracobunids from the Middle Eocene of India and Pakistan Are Stem Perissodactyls» (en anglès). PLoS ONE, 9, 10, 08-10-2014, pàg. e109232. DOI: 10.1371/journal.pone.0109232. PMID: 25295875.
# Faaborg-Midtfyn

El municipi de Faaborg-Midtfyn és un municipi danès que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis de Broby, Ringe, Ryslinge, Årslev i Faaborg. El municipi és situat al sud-oest de l'illa de Fiònia, i forma part de la Regió de Syddanmark, abastant una superfície de 637 km². Algunes illes de l'estret del Petit Belt formen part del municipi, con l'illa d'Illum i les de Lyø, Avernakø i Bjørnø a l'arxipèlag de Sydfynske.
La seu administrativa del municipi és a Ringe (5.482 habitants el 2009). Altres poblacions del municipi són:
* Årslev
* Åstrup
* Bøjden
* Brobyværk
* Diernæs
* Dyreborg
* Espe
* Faaborg
* Faldsled
* Ferritslev
* Gislev
* Håstrup
* Heden
* Herringe
* Horne
* Korinth
* Kværndrup
* Millinge
* Nørre Broby
* Nørre Lyndelse
* Nørre Søby
* Rolsted
* Ryslinge
* Søllinge
* Svanninge
* Tarup
* Vantinge
* Vejle
* Vester Åby
* Vester Hæsinge

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 11075 | 38,3 |
| Det Radikale Venstre | 745 | 2,6 |
| Det Konservative Folkeparti | 1756 | 6,1 |
| Socialistisk Folkeparti | 3953 | 13,7 |
| Kristendemokraterne | 82 | 0,3 |
| Faaborg-Listen | 149 | 0,5 |
| Dansk Folkeparti | 2487 | 8,6 |
| Venstre | 8393 | 29,0 |
| Enhedslisten - De Rød-Grønne | 255 | 0,9 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Bo Andersen | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Venstre |
| Hans Jørgensen | 1-1-2010 a 31-12-2013 | Socialdemokratiet |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats eleccions municipals a Faaborg-Midtfyn
# Fabienne Casoli

Fabienne Casoli (Lo Canet, 6 de juny de 1959) és una astrònoma i administradora acadèmica francesa, i presidenta de l'Observatori de París.

## Educació i carrera professional

Casoli va néixer l'any 1959. Després d'estudiar a l'École normale supérieure de jeunes filles i obtenir una agrégation en física, va completar un doctorat. en astrofísica amb la tesi Nuages moléculaires, formation d'étoiles et structure spirale (Núvols moleculars, formació estel·lar i estructura espiral) dirigida per Françoise Combes a la Universitat Diderot de París.
Va esdevenir directora de recerca del Centre Nacional de la Recerca Científica de França (CNRS), i successivament directora científica de l'Institut Nacional de Ciència de l'Univers (INSU) del CNRS, directora de l'Institut d'Astrofísica Espacial (IAS), i adjunta, directora i cap de ciència del Centre Nacional d'Estudis Espacials (CNES). Va ser escollida presidenta de l'Observatori de París per al període 2020-2025. Es va convertir en la primera dona a dirigir l'observatori des de la seva fundació el 1667.

## Reconeixements

Casoli va ser nomenada cavaller de l'Orde Nacional del Mèrit el 2010 i oficial el 2023.

## Selecció de publicacions

Casoli és autora o editora de llibres sobre astronomia que inclouen:
* Casoli, Fabienne; Mazure, Alain; Durret, Florence; Gerbal, Daniel. A New Vision Of An Old Cluster: Untangling Coma Berenices (en anglès). World Scientific, 1998.
* Casoli, Fabienne; Encrenaz, Thérèse. The New Worlds: Extrasolar Planets (en anglès). Springer, 2007.
* Casoli, Fabienne; Olivier, Marc; Roques, Françoise; Selsis, Franck. Planetary Systems: Detection, Formation and Habitability of Extrasolar Planets (en anglès). Springer, 2009.
* Casoli, Fabienne; Encrenaz, Thérèse; Lequeux, James. The Exoplanets Revolution (en anglès). EDP Sciences, 2020.
* Casoli, Fabienne; Encrenaz, Thérèse; Lequeux, James. Planets and Life (en anglès). EDP Sciences, 2021.

## Referències

* 1 2 «Fabienne Casoli, la nouvelle observatrice» (en francès). France Culture.
* 1 2 «Fabienne Casoli elected President of the Paris Observatory-PSL» ( PDF) (en anglès). Observatori de París, 30-01-2020.
* ↑ «Fabienne Casoli» (en francès). Theses.
* ↑ «Décret du 2 juin 2023 portant promotion et nomination dans l'ordre national du Mérite» (en francès). Legifrance, 03-06-2023.
* ↑ McClintock, Peter V. E. «Review of Planetary Systems» (en anglès). Contemporary Physics, 51 (6), novembre 2010, pàg. 561-562. DOI: 10.1080/00107514.2010.496573.
# Mona de nit

Les mones de nit (Aotus) són un gènere de micos del Nou Món, l'únic de la família dels aòtids. Tenen una ampla difusió als boscs de Centreamèrica i Sud-amèrica, des de Panamà fins al Paraguai i el nord de l'Argentina. Les espècies que viuen a altituds superiors tendeixen a tenir un pelatge més espès que els micos que viuen al nivell del mar.
# Norddorf

Norddorf (frisó septentrional Noorsaarep, Nordtorp (danès), Noorddörp (baix alemany)) és un dels municipis de l'illa d'Amrum (Illes Frisones) que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Föhr-Amrum, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Segons el cens de 2022 te una població de 571 habitants.

## Galeria d'imatges

* Norddorf
* Norddorf
* Senyal bilingüe Norddorf-Noorsaarep a l'entrada del poble
* Norddorf

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 15 març 2025].
# Zebra de muntanya

La zebra de muntanya (Equus zebra) és una espècie de zebra originària del sud-oest d'Angola, Namíbia i Sud-àfrica.

## Subespècies

* Zebra de muntanya del Cap (E. z. zebra). Viu a Sud-àfrica. S'alimenta principalment d'herba, però si hi ha escassetat d'aliment, també menja arbusts.
* Zebra de muntanya de Hartmann (E. z. hartmannae). Viu a la costa de Namíbia i el sud d'Angola en grups d'entre set i dotze individus.
Antigament es creia que les dues subespècies eren la mateixa.
# Chinchilla chinchilla

Chinchilla chinchilla és una espècie de xinxilla en perill d'extinció. És originària dels Andes de Xile, el Perú i Bolívia. En el passat foren perseguides pel seu pelatge luxós, causant que es tornessin molt més rares.

## Referències

* ↑ . Chinchilla chinchilla. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 11 novembre 2008.
# Simfonia núm. 8 (Mozart)

La Simfonia núm. 8 en re major, K. 48, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el 13 de desembre de 1768. Fou escrita a Viena poc abans que la família tornés a Salzburg. L'autògraf es conserva actualment en la Staatsbibliothek Preusischer Kulturbesitz de Berlín.
La simfonia està instrumentada per a dos oboès, dues trompes, dues trompetes, timbales i corda. La inclusió de trompetes i timbales és inusual en les primeres simfonies de Mozart; per aquest motiu, s'ha descrit la simfonia com una "obra cerimonial ".
Consta de 4 moviments:
* Allegro, en compàs 3/4
* Andante, en compàs 2/4
* Menuetto & Trio, en compàs 3/4
* Molto allegro, en compàs 12/8
El primer moviment comença amb salts descendents realitzats pels violins, seguits d'escales. Aquests conjunts de figures alternen entre els instruments de corda i els de vent. El segon moviment és només per a instruments de corda i comença amb un tema dins d'àmbit melòdic estret que es va expandint fins al final. El tercer moviment és un minuet amb ràpids passatges per part de la corda, però també inclou trompetes i timbales. En el Trio no hi participen ni trompetes ni timbales. El moviment final és una giga, en la que el tema principal no apareix al final del moviment, un fet que resulta molt inusual.

## Referències

* ↑ Zaslaw, pp. 119-121
* ↑ Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien I.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. XII. ISMN M-006-20466-3
* ↑ Kenyon, p. 154

## Bibliografia

* Kenyon, Nicholas. The Pocket Guide to Mozart Pegasus Books, Nova York 2006 ISBN 1-933648-23-6
* Zaslaw, Neal. Mozart's Symphonies: Context, Performance Practice, Reception OUP, Oxford 1991 ISBN 0-19-816286-3

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 8, K. 48: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Sonata per a violí núm. 36 (Mozart)

La Sonata per a violí núm. 36 en fa major, K. 547, és una obra de Wolfgang Amadeus Mozart completada el 10 de juliol de 1788. La sonata rep, sovint, el sobrenom de «Per a principiants» i la va acabar un parell de setmanes després de la Sonata per a piano núm. 16 (K. 545), que rep un sobrenom similar: «Facile». A diferència de les sonates per a violí prèvies, en les quals el violí tenia el mateix protagonisme que el piano, en aquesta sonata domina la part del teclat. En aquest sentit, només la part de violí és de fàcil execució; la part per a teclat ja no seria «per a principiants».

## Estructura

Consta de tres moviments, tots ells en la tonalitat de fa major:
* Andante cantabile
* Allegro
* Andante con variazioni
Els moviments no estan ordenats segons l'esquema típic; l'obra presenta un primer moviment lent (Andante), que dona lloc a un Allegro en forma sonata com a segon moviment. En el moviment inicial, hi ha un diàleg significatiu entre la part de violí i la de teclat, però en els altres dos moviments el que domina és el teclat. La sonata conclou amb una sèrie de sis variacions sobre un tema senzill: d'elles, la quarta és l'única que es caracteritza per la preeminència del violí i la cinquena està escrita en fa menor per a teclat sol.
El segon moviment va ser arranjat per a piano sol juntament amb una transcripció del finale de la Sonata per a piano en do major, K. 545, per formar la Sonata per a piano en fa major (K. 547).

## Referències

* ↑ Abram Loft, Violin and Keyboard: The Duo Repertoire: Volume I: From the Seventeenth Century to Mozart, p. 302, Portland: Amadeus Press (1973), ISBN 0-931340-36-5
* ↑ Zaslaw, Neal, with Cowdery, William eds., The Compleat Mozart: A Guide to the Musical Works of Wolfgang Amadeus Mozart, p. 298, Nova York: W.W. Norton & Co., 1990, ISBN 0-393-02886-0

## Enllaços externs

* Sonata per a violí núm. 36, K. 547: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Sonata per a violí núm. 36: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Sonata per a violí núm. 29 (Mozart)

La Sonata per a violí núm. 29 en la major, K. 402 (385e), és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada a Viena l'any 1782. L'obra està incompleta, i es conserven únicament els dos primers moviments dels tres que tenia:
* Andante, ma un poco adagio
* Fuga, allegro moderato
La interpretació del fragment conservat sol durar uns deu minuts.

## Referències

* Neal Zaslaw i William Cowdery. The Compleat Mozart: a Guide to the Musical Works of Wolfgang Amadeus Mozart. Nova York: W.W. Norton, 1990.

## Enllaços externs

* Sonata per a violí núm. 29: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Teorema dels quatre quadrats

El teorema dels quatre quadrats de Lagrange, també anomenat conjectura de Bachet, va ser demostrat el 1770 per Joseph Louis Lagrange. Diu que qualsevol nombre enter positiu és la suma de quatre quadrats enters.

## Explicació

Per exemple:
$3=1^{2}+1^{2}+1^{2}+0^{2}$
$31=5^{2}+2^{2}+1^{2}+1^{2}$
$310=17^{2}+4^{2}+2^{2}+1^{2}$
2018 = 44 al quadrat + 8 al quadrat + 3 al quadrat + 3 al quadrat
Més formalment, per a cada enter positiu n , existeixen nombres enters no negatius a , b , c , d tals que:
    n = a $^2$+ b $^2$+ c $^2$+ d $^2$
Adrien-Marie Legendre va millorar el teorema el 1798 demostrant que un enter positiu es pot expressar com la suma de tres quadrats si i només si no és de la forma 4 $^k$ (8 m +7). La seva prova estava incompleta, deixant un buit que després va omplir Carl Friedrich Gauss.
El 1834, Carl Gustav Jakob Jacobi va trobar la fórmula exacta per al nombre total de modes en què un nombre enter positiu n donat, es pot representar com la suma de quatre quadrats.
Aquest nombre és vuit vegades la suma dels divisors de n si n és senar i 24 vegades la suma dels divisors imparells de n si n és parell.
El teorema dels quatre quadrats de Lagrange és un cas especial del teorema del nombre poligonal de Fermat i del problema de Waring.
Una altra generalització possible és: donats els nombres naturals a, b, c, d, es podria resoldre:
$n=a{x_{1}}^{2}+b{x_{2}}^{2}+c{x_{3}}^{2}+d{x_{4}}^{2}$
on $x_{1}$, $x_{2}$, $x_{3}$, $x_{4}$ corresponen a nombres naturals positius.
El cas $a=b=c=d=1$ es contesta pel teorema dels quatre quadrats.
Rāmānujan va donar la solució general, demostrant que si assumim, sense pèrdua de generalitat, que $a\leq b\leq c\leq d$, llavors hi ha exactament 54 opcions possibles per a, b, c, i d, tal que l'equació és soluble en nombres enters $x_{1},x_{2},x_{3},x_{4}$ per a tota n. De fet, Ramanujan va catalogar una 55a possibilitat $a=1$, $b=2$, $c=5$, $d=5$, però en aquest cas l'equació no és resoluble si $n=15$.

## Referències

* ↑ Weisstein, Eric W., «Lagrange's Four-Square Theorem» a MathWorld (en anglès).
# Concert per a flauta, arpa i orquestra (Mozart)

El Concert per a flauta, arpa i orquestra en do major, K. 299 (297c), és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart. És un dels dos concerts dobles que va escriure i la seva única peça per a arpa. El concert és un dels més populars en el repertori de l'instrument.
El concert fou escrit l'abril de 1778 durant un viatge des de París fins a la cort de Guînes. Va ser encarregat, encara que mai pagat, per Adrien-Louis de Bonnières, Duc de Guînes (1735-1806), que al seu torn era intèrpret de flauta; a més, la seva filla, Marie-Louise-Philippine (1759–1796), tocava l'arpa, i va rebre lliçons de composició de Mozart. No és del tot segur si el duc de Guines i la seva filla Marie realment mai van arribar a tocar aquest concert.

## Estructura

Estructuralment i harmònicament, aquest concert és similar als altres de Mozart, i està constituït per tres moviments (ràpid-lent-ràpid):
* Allegro
* Andantino
* Rondeau – Allegro.
Hi ha moments que els dos solistes dialoguen amb l'orquestra i, en altres, actuen com un duet mentre l'orquestra calla. La flauta i arpa van alternant la melodia i l'acompanyament. En alguns passatges, estableixen un contrapunt els dos instruments sols. El darrer moviment, segueix la següent forma harmònica: A–B–C–D–C–B (cadenza)–A (coda).

## Referències

* ↑ Briscoe, Doug. "Program notes". Boston Classical Orchestra. Accés el 09-10-2008
* ↑ Symphony No. 31 in D major, K. 297 (Paris). John F. Kennedy Center for the Performing Arts.
* ↑ Horsley, Paul. Program notes. Philadelphia Orchestra. Archived 2005-02-12.

## Enllaços externs

* Concert per a flauta, arpa i orquestra, K. 299 (297c): Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe

## Audició

Interpretació del concert a càrrec de Alexander Murray (flauta), Ann Yeung (arpa) amb la Sinfonia da Camera University of Illinois. Ian Hobson, director.
* [[:Image:|I. Allegro]]
* [[Fitxer:|180px|noicon]]
* II. Andantino
* III. Rondeau – Allegro
# Dorami i els set doraemons

Dorami & Doraemons: Robot gakkō nanafushigi!? (ドラミ&ドラえもんズ ロボット学校七不思議！？, Dorami & Doraemonzu - Robotto gakkō nanafushigi!?) és un migmetratge del 1996 dirigit per Yoshitomo Yonetani.
El migmetratge està ambientat a l'escola on Doraemon i els altres gats robots són entrenats, i és protagonitzat per Dorami i els "Doraemons".

## Trama

Ha arribat el moment que Dorami, la germana de Doraemon, es gradue a l'escola de gats robot. Tanmateix, un vent misteriós xupla Doraemon i el director de l'escola. Sola, Dorami decideix utilitzar la targeta d'amistat del seu germà per a trucar al grup de Doraemons i demanar-los ajuda.

## Distribució

El curt es va mostrar per primera vegada als cinemes japonesos el 2 de març de 1996, juntament amb Doraemon: Nobita to ginga express.
Va emetre's en À Punt el 27 d'agost del 2023.

## Referències

* ↑ Galbraith, Stuart. The Toho Studios Story: A History and Complete Filmography (en anglès). Scarecrow Press, 2008, p. 393-394. ISBN 978-0-8108-6004-9.
* ↑ «ロボット学校七不思議!?».
* 1 2 «Dorami & Doraemons: Robot School's Seven Mysteries (movie) - Anime News Network».
* ↑ «Dorami i els set doraemons (2a Part)», 24-06-2020. [Consulta: 27 agost 2023].
# Maikal

Maikal o Maikala o Mekala és una serralada muntanyosa a Chattisgarh, Índia, a la regió de la serralada de Vindhya. És la prolongació oriental de les muntanyes Satpura que formen el nord i sud de la vall del Narbada. S'inicia a la comarca de Khairagarh i es desenvolupa al sud-est uns 135 km fins a Amarkantak, una de les ciutats més sagrades (la part final és coneguda com a muntanyes Saletekri); forma un altiplà de 2.279 km². L'altura mitjana és de poc més de 600 metres però a la muntanya Lapha arriba fins als 1.085 metres. Com a naixement dels rius sagrats Narbada i Son tenen fama de muntanyes santes. De vegades el riu Narbada és anomenat Maikala Kanya (Filla de Maikala); també hi neixen el Mahanadi i el Johilla entre altres rius i rierols menors.

## Vegeu també

* Griddhraj Parvat
* Vindhya Pradesh

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Bisharin

Bisharin és una de les principals tribus del poble beja (beges) que ocupen els turons de l'Atbay a la vora de la mar Roja i les ribes del riu Atbara. Està dividida en dos clans principals: els Umm Ali (a l'Atbay) i els Umm Nadji (a l'Atbay i regió de l'Atbara).
Es van establir al Atbay al segle xv expulsant als Balaw. A la regió de l'Atbara s'hi van instal·lar per la força de les armes sota la direcció d'Hamdan Imran vers 1760-1770. Els bisharin d'Atbara van quedar sota domini egipci en temps de Muhammad Ali Pasha però els de l'Atbay van restar independents. Al segle xix els dos grups van quedar separats per l'expansió dels Ummarar. Els bisharin d'Atabara van participar en la guerra a favor de Muhàmmad Àhmad mentre els altres van restar al marge. Sota el condomini van ser considerats dos grups separats. El 1928 els britànics van decidir nomenar un sol cap (nazir) pels dos grups.