# Gran Fam de la Xina

La Gran Fam de la Xina, xinès: 三年大饥荒; pinyin Sān nián dà jīhuang lit. 'tres anys de fam' va ser una fam que es va produir entre 1959 i 1961 a la República Popular de la Xina (RPX).Alguns estudiosos també hi inclouen els anys 1958 o 1962.És àmpliament considerada com la fam més mortífera i una de les catàstrofes provocades per l'home més grans de la història de la humanitat, amb un nombre estimat de morts a causa de la fam que oscil·la entre desenes de milions (entre 15 i 55 milions).Les províncies més afectades van ser Anhui (18% de morts), Chongqing (15%), Sichuan (13%), Guizhou (11%) i Hunan (8%).
Els principals factors que van contribuir a la fam van ser les polítiques del Gran Salt Endavant (1958 a 1962) i les comunes populars, llançades pel president del Partit Comunista de la Xina Mao Zedong, com la distribució ineficient dels aliments dins de l'economia planificada de la nació; exigir l'ús de tècniques agrícoles pobres; la campanya de les Quatre Pestes que va reduir les poblacions de pardals (que va alterar l'ecosistema); l'excés de declaració de la producció de cereals; i ordenar a milions d'agricultors que passessin a la producció de ferro i acer.Durant la Conferència dels set mil quadres a principis de 1962, Liu Shaoqi, llavors president de la Xina, va atribuir formalment el 30% de la fam als desastres naturals i el 70% als desastres provocats per l'home ("三分天灾, 七分人祸").Després del llançament de la reforma econòmica xinesa, el Partit Comunista de la Xina (PCX) va declarar oficialment el juny de 1981 que la fam es devia principalment als errors del Gran Salt Endavant, així com del moviment anti-dretà, a més d'alguns desastres naturals i la ruptura sinosoviètica.

## Terminologia

Pel que fa a la gran fam que es va produir a la Xina continental de 1959 a 1961, els funcionaris xinesos la van descriure com a Tres anys de desastres naturals, xinès: 三年自然灾害 Sān nián zìrán zāihàiTres anys de greus desastres naturals, xinès: 三年严重自然灾害 Sān nián yánzhòng zìrán zāihài,Tres anys de dificultats, xinès: 三年困难时期 Sān nián kùnnán shíqíPeríode de dificultat econòmica de tres anys, xinès: 三年经济困难时期 Sān nián jīngjì kùnnán shíqíPeríode de dificultat temporal, xinès: 年暂时困难时期 Nián zhànshí kùnnán shíqíi altres termes.

## Extensió de la fam
### Caiguda de la producció

Els canvis de política que van afectar l'organització de l'agricultura van coincidir amb sequeres i inundacions. El temps havia estat relativament suau durant gran part de la dècada del 1950, però es va tornar especialment dolent el 1959, fet que va reduir els rendiments dels cultius. Com a resultat, la producció interanual de cereals va disminuir dràsticament.La collita va disminuir un 15% el 1959 en comparació amb el 1958, i el 1960 estava al 70% del seu nivell de 1958.Concretament, segons les dades governamentals de la Xina, la producció de cultius va disminuir de 200 milions de tones (o 400 mil milions de jin) el 1958 a 170 milions de tones (o 340 mil milions de jin) el 1959, i a 143,5 milions de tones (o 287 mil milions de jin) el 1960.

### El peatge de la mort

L'excés de mortalitat associada a la fam ha estat estimada per antics funcionaris del PCX i experts internacionals, i la majoria donen un nombre d'entre 15 i 55 milions de morts. L'autor maoista Gao Mobo afirma que els escriptors anticomunistes prefereixen augmentar el nombre de morts al més alt possible, mentre que els simpatitzants de la revolució comunista xinesa prefereixen veure el nombre més baix possible.El mateix Mao Zedong va suggerir, en una conversa amb el mariscal de camp Montgomery a la tardor de 1961, que les "morts no naturals" van superar els 5 milions entre 1960 i 1961, segons un informe desclassificat de la CIA.
Estimacions de mortalitat durant la Gran Fam xinesa :
| Morts (en milions) | Investigadors | Any | Comentaris |
| 55 | Yu Xiguang (余习广) | 2015 | Yu, historiador xinès independent i antic instructor a l'Escola Central del Partit Comunista de la Xina, estima que 55 milions de persones van morir a causa de la fam.La seva conclusió es basa en dues dècades d'investigació arxivística. |
| 30–60 | Jasper Becker | 1996 | Becker, periodista britànic i autor de Hungry Ghosts: Mao's Secret Famine, va escriure que la majoria de les estimacions del nombre de morts per fam oscil·len entre els 30 i els 60 milions. |
| 43 | Frank Dikötter | 2010 | Dikötter, catedràtic d'Humanitats de la Universitat de Hong Kong i autor de Mao's Great Famine, estima que almenys 45 milions de persones van morir per fam, excés de treball i violència estatal durant el Gran Salt Endavant, i afirma que les seves troballes es basaven en l'accés als recentment oberts arxius locals i provincials del partit.El seu estudi també subratllava que la violència estatal va agreujar el nombre de morts. Dikötter afirma que almenys 2,5 milions de les víctimes van ser colpejades o torturades fins a la mort.La seva aproximació als documents, així com la seva afirmació de ser el primer autor a utilitzar-los, però, han estat qüestionades per alguns altres estudiosos.En revisar Mao's Great Famine (MGF), l'historiador Cormac Ó Gráda va escriure que "MGF està ple de números però hi ha poques taules i no hi ha gràfics. [....] Pàgina rere pàgina de MGF apareixen números [...] sense parlar de la seva fiabilitat o procedència: l'únic que sembla importar és que siguin 'grans'" El sociòleg Andrew G. Walder també ha criticat l'elevada estimació del nombre de morts de Dikötter perquè no recolza en dades de població específiques per edat. i per l'historiador Anthony Garnaut que escriu que les tècniques de mostreig de Dikötter no compleixen les millors pràctiques acadèmiques. |
| 43 | Chen Yizi (陈一谘) | 1994 | Chen, antic alt funcionari xinès i màxim assessor de l'antic secretari general del PCX Zhao Ziyang, afirma que 43 milions de persones van morir a causa de la fam.L'economista Carl Riskin va escriure que "els mètodes d'estimació de Chen Yizi són desconeguts" perquè no s'han publicat. |
| 40 | Liao Gailong (廖盖隆) | 2019 | Liao, antic vicedirector de la Unitat d'Investigació Històrica del PCX, va informar de 40 milions de morts "antinaturals" a causa de la fam. |
| 36 | Mao Yushi | 2014 | Mao, economista xinès i guanyador del premi Milton Friedman 2012 per l'avenç de la llibertat, va xifrar el nombre de morts en 36 milions. |
| 36 | Yang Jisheng | 2012 | Yang, veterà periodista de l'agència de notícies Xinhua i autor de Tombstone: The Great Chinese Famine, 1958–1962, conclou que hi va haver 36 milions de morts a causa de la fam, mentre que altres 40 milions més no van néixer, de manera que "la pèrdua total de població de la Xina durant el La gran fam arriba a 76 milions".En resposta, l'historiador Cormac Ó Gráda va escriure que els resultats d'una enquesta retrospectiva de fertilitat "defensen un nombre total [de morts] molt més baix —potser deu milions més baix— que el proposat per Yang". |
| 32.5 | Cao Shuji (曹树基) | 2005 | Cao, professor distingit de la Universitat Jiao Tong de Xangai, va estimar el nombre de morts en 32,5 milions. |
| 30 | Vaclav Smil | 1999 | Smil, científic i analista de polítiques txec-canadenc, va calcular 30 milions de morts. |
| 30 | Judith Banister | 1987 | Banister, directora de demografia global a The Conference Board, va estimar 30 milions de morts en excés entre 1958 i 1961. |
| 23 | Peng Xizhe (彭希哲) | 1987 | Peng, professor de Població i Desenvolupament a la Universitat Fudan, va estimar un excés de 23 milions de morts durant la fam. |
| 22 | Li Chengrui (李成瑞) | 1998 | Li, exministre de l'Oficina Nacional d'Estadística de la Xina, va calcular 22 milions de morts.La seva estimació es basa en els 27 milions de mortsestimats per Ansley J. Coale i els 17 milions de morts estimats per Jiang Zhenghua (蒋正华). |
| 18 | Shujie Yao (姚书杰) | 1999 | Yao, de la càtedra d'economia de l'Escola de Negocis de la Universitat de Middlesex, va concloure que 18 milions de persones van morir a causa de la fam. |
| 15 | Acadèmia Xinesa de Ciències | 1989 | Un equip d'investigació de l'Acadèmia Xinesa de Ciències va concloure que almenys 15 milions de persones van morir de malnutrició. |
| 15.4 | Daniel Houser, Barbara Sands i Erte Xiao | 2009 | Houser, Sands i Xiao, en un article al Journal of Economic Behavior & Organization, estimaven que la Xina va patir un excés de 15,4 milions de morts durant la fam, de les quals el 69% (o 10,6 milions) es van atribuir als efectes derivats de les polítiques nacionals. |
| 11 | Utsa Patnaik | 2007 | Patnaik, una economista marxista, estima que la fam va causar 11 milions de morts. |
| 3.66 | Sun Jingxian (孙经先) | 2016 | Sun, un estudiós de matemàtiques aplicades i professor de la Universitat de Shandong, va concloure una estimació de 3,66 milions de "morts anòmales" durant els anys de fam. |
| 2.6–4 | Yang Songlin (杨松林) | 2021 | Yang, investigador del Centre d'Investigació per al Desenvolupament del Consell d'Estat a Henan, estima que aproximadament entre 2,6 i 4 milions de persones van morir durant els anys de fam |
A causa de la manca d'aliments i d'incentius per casar-se en aquella època, segons les estadístiques oficials de la Xina, la població de la Xina el 1961 era d'uns 658.590.000 habitants, uns 14.580.000 menys que el 1959.La taxa de natalitat va disminuir del 2,922% al 2958% (2958). % (1960) i la taxa de mortalitat van augmentar de l'1,198% (1958) al 2,543% (1960), mentre que la mitjana de 1962-1965 és d'un 4% i un 1%, respectivament.La mortalitat en les taxes de natalitat i mortalitat va assolir el màxim el 1961 i va començar a recuperar-se ràpidament després d'això, tal com es mostra al gràfic de dades del cens que es mostra aquí.Lu Baoguo, un periodista de Xinhua establert a Xinyang, va explicar a Yang Jisheng per què mai va no informar de la seva experiència:
| « | A la segona meitat de 1959, vaig agafar un autobús de llarga distància des de Xinyang fins a Luoshan i Gushi. Per la finestra vaig veure un cadàver rere un altre a les séquies. A l'autobús ningú no s'atrevia a esmentar els morts. En un comtat, Guangshan, un terç de la població havia mort. Tot i que hi havia morts per tot arreu, els líders locals gaudien de bons àpats i de bons licors. ... Havia vist destruir persones que havien dit la veritat. M'atreveria a escriure-ho? | » |
Yu Dehong, secretari d'un funcionari del partit a Xinyang el 1959 i el 1960, va declarar:
| « | Vaig anar a un poble i vaig veure 100 cadàvers, després un altre poble i 100 cadàvers més. Ningú els parava atenció. La gent deia que els gossos es menjaven els cossos. No és cert, vaig dir. Feia temps que la gent es menjava els gossos. | » |

### Canibalisme

Hi ha informes orals generalitzats, tot i que poca documentació oficial, sobre canibalisme humà practicat de diverses formes com a conseqüència de la fam.Per sobreviure, la gent havia de recórrer a tots els mitjans possibles, des de menjar terra i verins fins a robar i matar i fins i tot menjar carn humana. A causa de l'escala de la fam, alguns han especulat que el canibalisme resultant es podria descriure com "a una escala sense precedents en la història del segle XX".

## Causes de la fam
### Ruptura sinosoviètica

A finals de 1960, la Unió Soviètica va tenir en compte les condicions nacionals de la Xina i va proposar que "el pagament del deute es pogués ajornar". Durant les converses comercials sino-soviètiques celebrades a principis de 1961, ambdues parts van acordar ajornar el pagament del deute.
El 1960, la Xina devia a la Unió Soviètica aproximadament 350 milions de dòlars, equivalent a 5.300 milions de iuans. El deute de la Xina amb la Unió Soviètica des de la dècada de 1950 es pot dividir aproximadament en dos imports. El primer és un deute de 3.000 milions de iuans per a la importació d'armes i equipament militar per resistir l'agressió dels Estats Units i ajudar Corea. Quan l'exèrcit soviètic es va retirar de Lüshun el 1955, va lliurar equips per valor de 980 milions de iuans. Aquests deutes militars representaven més del 60% del total de deutes de la Xina amb la Unió Soviètica. El segon element és la maquinària i equips industrials bàsics subministrats per la Unió Soviètica a la Xina durant el primer i segon plans quinquennals de la Xina.
Des de 1950, l'import total dels préstecs de la Unió Soviètica, inclosos els interessos calculats en RMB, era de 5.743 milions de iuans. Abans de 1960, s'havien pagat 3.300 milions de iuans, i encara es tenia un deute total de 2.443 milions de iuans amb la Unió Soviètica.
El 1964, el primer ministre del Consell d'Estat Zhou Enlai va dir a l'"Informe de treball del govern" lliurat a la primera sessió del Tercer Congrés Nacional del Poble:
| « | Durant el difícil període econòmic, no només no vam demanar en préstec ni un cèntim a compte deute exterior, sinó que vam pagar gairebé tots els nostres deutes exteriors passats. El deute exterior es va saldar gairebé tot". | » |
L'any 1961, la Unió Soviètica va prestar 200.000 tones de gra a la Xina per pal·liar l'escassetat de cereals al nord-est de la Xina.
Khrusxov, l'aleshores primer secretari del Comitè Central del Partit Comunista de la Unió Soviètica, explica a les seves memòries que va oferir suport al llavors primer ministre xinès Zhou Enlai en persona. I aquest últim va respondre:
| « | La direcció ho ha discutit i ha decidit expressar el seu agraïment als camarades soviètics, però rebutgen l'assistència tot dient que resoldran el problema pel seu compte. | » |
Segons l'opinió pública i privada xinesa, la "traïció, la retirada d'experts i el cobrament forçós de deutes" del govern soviètic han estat considerats com un dels factors que van provocar el període difícil de tres anys.El professor Shen Zhihua, historiador i expert en relacions sinosoviètiques, va dir:
| « | Hi ha rumors que la Unió Soviètica va pressionar per a pagar el deute després que la relació amb la Xina es deteriorés, però no he vist cap registre d'això en documents històrics. | » |

### Relacions sinoestatunidenques

L'any 1962, l'administració Kennedy dels Estats Units va intentar millorar les relacions entre tots dos països mitjançant l'ajuda alimentària, però els Estats Units es van negar a retirar les seves tropes de Taiwan. Atès que la Xina insistia en la retirada d'aquestes tropes, va rebutjar l'ajuda.Basant-se en factors com el suport de la Xina a la presa del poder comunista al sud-est asiàtic i la guerra sinoíndia, l'administració Kennedy finalment va renunciar als seus ajustos polítics i propostes d'assistència per a la Xina.

### Gran Salt Endavant

El Partit Comunista Xinès va introduir canvis dràstics en la política agrícola durant el Gran Salt Endavant.

#### Comunes populars

Durant el Gran Salt Endavant, l'agricultura es va organitzar en comunes populars i es va prohibir el conreu de parcel·les individuals. Anteriorment, els pagesos conreaven parcel·les de terra cedides pel govern. El Gran Salt Endavant va fer que l'economia agrícola fos cada cop més centralitzada. Els líders regionals del partit rebien quotes de producció per a les comunes sota el seu control. Aleshores, l'estat s'apropiava de la seva producció i la distribuia segons la seva discreció. L'any 2008, l'antic editor adjunt de Yanhuang Chunqiu i l'autor Yang Jisheng resumirien la seva perspectiva de l'efecte dels objectius de producció com la impossibilitat de redirigir el subministrament cap a on es demanava més:
| « | A Xinyang, la gent moria de fam a les portes dels magatzems de gra. Quan morien, cridaven: "Partit Comunista, president Mao, salveu-nos". Si s'haguessin obert els graners de Henan i Hebei, ningú no hauria d'haver mort. Com que la gent moria en gran nombre al seu voltant, els funcionaris no van pensar en salvar-los. La seva única preocupació era com complir amb el lliurament de gra. | » |
El grau en què les comunes populars van reduir o empitjorar la fam és controvertit. Cada regió va tractar la fam de manera diferent, i els terminis de la fam no són uniformes a tota la Xina. Un dels arguments és que es produïa menjar excessiu als menjadors, i que això va provocar directament un empitjorament de la fam. Si no s'hagués produït un menjar excessiu, va argumentar un erudit, "el pitjor de la fam del Gran Salt encara es podria haver evitat a mitjans de 1959".No obstant això, la fam no es va instal·lar a llocs com el poble de Da Fo fins al 1960,es va trobar que la taxa de participació del menjador públic no era una causa significativa de fam a Anhui i Jiangxi.Al poble de Da Fo, " la producció d'aliments no va disminuir en realitat, però hi va haver una sorprenent pèrdua de disponibilitat d'aliments associada a l'apropiació de l'estat maoista".

#### Tècniques agrícoles

Juntament amb la col·lectivització, el govern central va decretar diversos canvis en les tècniques agrícoles que es basarien en les idees del posteriorment desacreditat agrònom soviètic Trofim Lissenko. Una d'aquestes idees va ser la plantació propera, per la qual cosa la densitat de les plàntules es va triplicar al principi i després es va duplicar de nou. La teoria era que les plantes de la mateixa espècie no competirien entre elles. En els cicles naturals van competir plenament, fet que va frenar el creixement i va donar lloc a rendiments més baixos.
Una altra política coneguda com a "llaurada profunda" es basava en les idees d'un col·lega de Lissenko, Terenti Maltsev, que va animar els camperols de tota la Xina a evitar les profunditats normals de llaurar (de 15 a 20 centímetres) i, en canvi, els va animar a llaurar profundament al sòl (entre 1 i 2 peus xinesos o 33 a 66 cm). La teoria de la llaurada profunda afirmava que el sòl més fèrtil es trobava a més profunditat, i llaurar a una profunditat inusual permetria un creixement d'arrels molt fort. Tot i que l'arada profunda pot augmentar els rendiments en alguns contextos, generalment es considera que la política ha obstaculitzat els rendiments a la Xina.

#### Campanya contra les Quatre Pestes

A la campanya contra les Quatre Pestes, els ciutadans van ser cridats a destruir mosquits, rates, mosques i pardals. L'erradicació massiva dels pardals va donar lloc a un augment de la població d'insectes que mengen conreus, que no tenien depredadors sense els pardals.

#### Il·lusió de sobreabundància

A partir de 1957, el Partit Comunista Xinès va començar a denunciar una producció excessiva de gra a causa de la pressió dels superiors. Tanmateix, la producció real de gra a tota la Xina va estar disminuint des de 1957 fins a 1961. Per exemple:
* A la província de Sichuan, tot i que el gra recollit va disminuir de 1958 a 1961, les xifres comunicades al govern central van continuar augmentant.
* A Gansu, el rendiment de gra va disminuir en 4.273.000 tones entre 1957 i 1961.
Aquesta sèrie d'esdeveniments va donar lloc a una "il·lusió de superabundància" (浮夸风), en la qual el Partit creia que el país tenia un excés de gra. Per contra, els rendiments dels cultius van ser inferiors a la mitjana. Per exemple, Pequín creia que "el 1960 els graners estatals tindrien 50.000 milions de jin de gra", quan en realitat contenien 12.700 milions de jin.Els efectes de la il·lusió de superabundància van ser significatius, i alguns historiadors van argumentar que va ser la principal causa de gran part de la fam a tota la Xina. Yang Dali argumenta que hi havia tres conseqüències principals de la il·lusió de superabundància:
| « | En primer lloc, va fer que els planificadors destinessin les terres de cereals a cultius econòmics, com el cotó, la canya de sucre i la remolatxa, i desviessin un gran nombre de treballadors agrícoles cap a sectors industrials, alhora que alimentaven la demanda estatal de cereals adquirits del camp. En segon lloc, va impulsar la direcció xinesa, especialment Zhou Enlai, a accelerar les exportacions de cereals per assegurar-se més divises per comprar béns de capital necessaris per a la industrialització. Finalment, la il·lusió de sobreabundància va fer que l'adopció dels menjadors comunals semblés racional en el seu moment. Tots aquests canvis, per descomptat, van contribuir a l'esgotament ràpid dels subministraments de cereals. | » |

#### Producció de ferro i acer

La producció de ferro i acer s'identificava com un requisit clau per al progrés econòmic, i milions de camperols van rebre l'ordre d'abandonar les tasques agrícoles per incorporar-se a la mà d'obra de la producció de ferro i acer. Gran part del ferro produït per la població camperola va acabar sent massa feble per ser utilitzat comercialment.

### Més polítiques del govern central

Els economistes Xin Meng, Nancy Qian i Pierre Yared van demostrar que, tal com havia afirmat anteriorment el premi Nobel Amartya Sen, la producció agregada era suficient per evitar la fam i que la fam va ser causada per l'excés de compres i la mala distribució al país. Mostren que, a diferència de la majoria d'altres fams, hi va haver sorprenentment més morts als llocs que produïen més aliments per càpita, la qual cosa demostra que la inflexibilitat en el sistema d'adquisició d'aliments planificat centralment explica almenys la meitat de la mortalitat per fam.Els historiadors econòmics James Kung i Shuo Chen mostren que hi va haver més excés d'adquisicions a llocs on els polítics es trobaven més competència.
A més, les polítiques del Partit Comunista Xinès (PCX) i del govern central, en particular les Tres Banderes Roges i el Moviment d'Educació Socialista (MES), van resultar ideològicament perjudicials per a l'empitjorament de la fam. Les Tres Banderes Roges del PCX "van despertar el fanatisme del 1958". La implementació de la línia de massa, una de les tres banderes, que deia a la gent "feu tot el possible, apunteu alt i construiu el socialisme amb resultats més grans, millors i més econòmics", se cita en relació a les pressions que van sentir els funcionaris per informar d'una superabundància de gra. El MES, establert el 1957, també va provocar la gravetat de la fam de diverses maneres, inclosa la "il·lusió de superabundància" (浮夸风). Un cop es va informar de les exageracions dels rendiments de les collites per part de la línia de massa, "ningú no es va atrevir a 'abocar aigua freda' damunt d'altres informes". El MES també va conduir a l'establiment de teories de conspiració en les quals es creia que els camperols feien veure que tenien gana per tal de sabotejar la compra de gra de l'estat.

### Relacions de poder en els governs locals

Els governs locals van tenir la mateixa influència, si no més, sobre la fam que els escalafons més alts del govern. A mesura que avançava el Gran Salt Endavant, molts líders provincials van començar a alinear-se amb Mao i els líders superiors del Partit.Els líders locals es van veure obligats a triar entre fer el que era millor per a la seva comunitat i protegir la seva reputació políticament. "Es denunciava qualsevol oposició com a 'dreta conservadora', que era definida a grans trets com a qualsevol cosa anticomunista. En un entorn de teories de la conspiració dirigides contra els camperols, guardar cereals addicionals per menjar una família, defensar la creença que el Gran Salt Endavant no s'hauria d'implementar o simplement no treballar prou dur eren vistes com a formes de "dreta conservadora". Els camperols no podien parlar obertament sobre la col·lectivització i la compra estatal de gra. Amb una cultura de la por i la recriminació tant a nivell local com oficial, parlar i actuar contra la fam es va convertir en una tasca aparentment impossible.
La influència dels governs locals en la fam es pot veure en la comparació entre les províncies d'Anhui i Jiangxi. Anhui, amb un govern radical pro-Mao, estava dirigida per Zeng Xisheng, que era "dictatorial", amb vincles amb Mao. Zeng creia fermament en el Gran Salt Endavant i va intentar establir relacions amb funcionaris superiors en lloc de mantenir llaços locals. Zeng va proposar projectes agrícoles sense consultar els seus col·legues, fet que va provocar que l'agricultura d'Anhui fracassés terriblement. Zhang Kaifan, secretari del partit i sotsgovernador de la província, va sentir rumors d'una fam a Anhui i no va estar d'acord amb moltes de les polítiques de Zeng. Zeng va informar sobre Zhang a Mao per aquestes especulacions. Com a resultat, Mao va titllar Zhang de "membre de la camarilla militar anti-Partit Peng Dehuai" i va ser expulsat del partit local. Zeng no va poder informar sobre la fam quan es va convertir en una situació d'emergència, ja que això hagués demostrat la seva hipocresia. Per això va ser descrit com un "radical polític flagrant que gairebé per si sol va danyar Anhui".
Jiangxi es va trobar amb una situació gairebé oposada a la d'Anhui. Els líders de Jiangxi es van oposar públicament a alguns dels programes del Gran Salt, en silenci es van quedar indisponibles i fins i tot semblaven tenir una actitud passiva cap a l'economia maoista. Com que els líders treballaven en col·laboració entre ells, també treballaven amb la població local. En crear un entorn en què el Gran Salt Endavant no es va implementar completament, el govern de Jiangxi "va fer tot el possible per minimitzar els danys". A partir d'aquestes troballes, els estudiosos Manning i Wemheuer van concloure que gran part de la gravetat de la fam es devia als líders provincials i a llur responsabilitat per les seves regions.

### Desastres naturals

El 1958, hi va haver una notable riuada regional del riu Groc que va afectar part de la província de Henan i la província de Shandong.Es va informar que era la inundació més severa del riu Groc des de 1933.El juliol de 1958, la riuada del riu Groc va afectar 741.000 persones en 1708 pobles i va inundar més de 3,04 milions de mu (més de mig milió d'acres) de camps de conreu.El torrent més gran de la inundació es va dirigir sense problemes al mar de Bohai el 27 de juliol, i el govern va declarar una "victòria sobre la inundació" després d'enviar un equip de rescat de més de 2 milions de persones. El portaveu del Centre de Prevenció d'Inundacions del govern xinès va declarar el 27 de juliol de 1958 que:
| « | Aquest any hem vençut la gran riuada sense divisió de torrents ni trencaments a les preses, la qual cosa assegura una gran collita dels conreus. Aquest és un altre miracle creat pel poble xinès. | » |
Però el govern es va animar a informar sobre l'èxit i amagar els fracassos.Com que els 2 milions de treballadors agrícolas de les dues províncies van rebre l'ordre d'allunyar-se dels camps per servir com a equip de rescat i estaven reparant les ribes del riu en comptes de cuidar els seus camps, "els cultius es descuraren i gran part de la collita es deixa podrir als camps".En canvi, l'historiador Frank Dikötter ha argumentat que la majoria de les inundacions durant la fam no es van deure a un temps inusual, sinó a obres de regadiu massives, mal planificades i mal executades que formaven part del Gran Salt Endavant. En aquell moment, animats per Mao Zedong, els xinesos construïen un gran nombre de preses i milers de quilòmetres de nous canals de reg per intentar traslladar l'aigua de les zones humides a les zones que patien sequera.Algunes de les obres, com el Canal Bandera Roja, van fer contribucions positives al regadiu, però els investigadors han assenyalat que el projecte de construcció hidràulica massiva va provocar moltes morts per fam, epidèmies i ofegaments, cosa que va contribuir. a la fam.
No obstant això, hi ha hagut desacords sobre la importància de la sequera i les inundacions en la causa de la Gran Fam.Segons dades publicades de l'Acadèmia Xinesa de Ciències Meteorològiques (中国气象科学研究院), la sequera del 1960 no va ser estranya i la seva gravetat només es va considerar "lleu" en comparació amb la d'altres anys; va ser menys greu que les del 1955, 1963, 1965–1967, etc.A més, Yang Jisheng, veterà periodista de l'Agència de Notícies Xinhua, informa que Xue Muqiao, llavors cap de l'Oficina Nacional d'Estadística de la Xina, va dir el 1958: "Donem les xifres que els nostres superiors vulguin" per exagerar els desastres naturals i alleujar la responsabilitat ofcial de les morts per fam.Yang afirmar que va investigar altres fonts, inclòs un arxiu no governamental de dades meteorològiques de 350 estacions meteorològiques de tota la Xina, i les sequeres, inundacions i temperatures durant el període 1958-1961 estaven dins dels patrons típics de la Xina.Segons Basil Ashton:
| « | Molts observadors estrangers van considerar que aquests informes de males collites relacionats amb el clima estaven dissenyats per encobrir els factors polítics que havien provocat un mal rendiment agrícola. També sospitaven que els funcionaris locals tendien a exagerar aquests informes per obtenir més ajuda estatal o desgravació fiscal. És evident que el clima va contribuir a la terrible caiguda de la producció, però és impossible avaluar fins a quin punt. | » |
Malgrat aquestes afirmacions, altres estudiosos han proporcionat dades demogràfiques a nivell provincial que demostren quantitativament que el clima també era un factor important, especialment a les províncies que van experimentar condicions excessivament humides.Segons l'economista Daniel Houser i altres, el 69% de la fam fou deguda a polítiques governamentals, mentre que la resta (31%) fou deguda a desastres naturals.

## Conseqüències
### Reaccions inicials i encobriments

Els líders locals dels partits, per la seva banda, van conspirar per cobrir les mancances i atribuir la culpa per protegir les seves pròpies vides i càrrecs.Fins que la taxa de natalitat va començar a desplomar-se i les morts van augmentar el 1958 i el 1959, Mao no va ser conscient de la fam que patien alguns habitants de les zones rurals.L'any 1960, com a gest de solidaritat, Mao no va menjar carn durant set mesos i Zhou Enlai va reduir el seu consum mensual de cereals.
A les visites a la província de Henan el 1958, Mao va observar el que els funcionaris locals afirmaven que eren augments en el rendiment dels cultius d'entre un mil i un tres mil per cent, aconseguits suposadament en campanyes massives de 24 hores organitzades pels funcionaris i que ells anomenaven "llançaments de Spútnik". Però les xifres eren falses, i també ho eren els camps que Mao va observar, que havien estat curosament preparats abans de la visita de Mao pels funcionaris locals, que van treure brots de cereals de diversos camps i els van trasplantar acuradament a un camp preparat especialment per Mao, en el que semblava ser una collita excel·lent.
Els funcionaris locals es van veure atrapats per aquestes demostracions falses davant de Mao i van exhortar els camperols a assolir fites inabastables, mitjançant "arades profundes i plantacions denses", entre altres tècniques. Això va acabar empitjorant molt les coses; la collita va fracassar per complet i va deixar camps erms. Ningú no estava en posició de qüestionar les idees de Mao per considerar-les incorrectes, per la qual cosa els pagesos van fer tot el possible per mantenir la farsa; alguns van cultivar plàntules als seus llits i abrics i, després que les plàntules brotessin ràpidament, les "plantaren" als camps; el llit feia que les plantes semblés altes i saludables.
Igual que en la fam massiva creada pels soviètics a Ucraïna (l'Holodomor), als metges se'ls va prohibir incloure la "fam" com a causa de mort als certificats de defunció. Aquesta mena d'engany no era gens inusual; una famosa imatge de propaganda de la fam mostra nens xinesos de la província de Shandong ostensiblement dempeus dalt d'un camp de blat, tan densament cultivat que aparentment podria suportar el seu pes. En realitat, estaven dempeus en un banc amagat sota les plantes, i el "camp" tornava a estar totalment compost de tiges trasplantades individualment.

### Resposta de Taiwan

Un cop va tenir notícia de la fam, el govern de Taiwan va lliurar ajuda alimentària mitjançant paracaigudes.

### Revolució Cultural

A l'abril i maig de 1961, Liu Shaoqi, aleshores president de la República Popular de la Xina, va concloure, després de 44 dies d'investigació de camp als pobles de Hunan, que les causes de la fam eren un 30% de desastres naturals i un 70% d'error humà (三分天灾,七分人祸).
Al gener i febrer de 1962, va tenir lloc a Pequín la "Conferència dels 7.000 quadres", a la qual van assistir més de 7.000 funcionaris del PCX a tot el país.Durant la conferència, Liu va anunciar formalment la seva conclusió sobre les causes de la gran fam, mentre que el Gran Salt Endavant va ser declarat "acabat" pel Partit Comunista Xinès.Les polítiques de Mao Zedong van ser criticades.El juliol del mateix any, Deng Xiaoping va presentar la "teoria del gat" (versió primerenca) que va ser àmpliament difosa després de la reforma econòmica: No importa si el gat és groc o negre. Sempre que atrapi ratolins, és un bon gat.
El fracàs del Gran Salt Endavant, així com la fam, van obligar Mao Zedong a retirar-se de la presa de decisions activa dins del PCX i del govern central, i a lliurar diverses responsabilitats futures a Liu Shaoqi i Deng Xiaoping.Liu i Deng i d'altres van dur a terme una sèrie de reformes econòmiques, incloent polítiques com el sanzi yibao (三自一包) que permetien el lliure mercat i la responsabilitat domèstica per a la producció agrícola.
Però des de llavors, les diferències entre Mao Zedong i Liu, Deng i altres no van fer altra cosa que augmentar, sobretot en temes com la lluita de classes. El 1963, Mao va posar en marxa el Moviment d'Educació Socialista i el 1966, va endegar la Revolució Cultural, durant la qual Liu va ser acusat de traïdor i agent enemic per atribuir només el 30% a calamitats naturals. Liu va ser colpejat i li van negar medicaments per a la diabetis i la pneumònia; va morir el 1969.Deng va ser acusat de ser un "company de ruta capitalista" durant la Revolució Cultural i va ser depurat dues vegades.

### Reformes i reflexions

El desembre de 1978, Deng Xiaoping es va convertir en el nou líder suprem de la Xina i va endegar un programa històric de reformes i obertura que va canviar fonamentalment el sistema agrícola i industrial de la Xina.Fins a principis de la dècada del 1980, la postura del govern xinès era que la fam era en gran part el resultat d'una sèrie de desastres naturals agreujats per diversos errors de planificació, reflectits pel nom de "Tres anys de desastres naturals". Durant el període "Boluan Fanzheng" al juny de 1981, el Partit Comunista Xinès (PCX) va canviar oficialment el nom a "Tres anys de dificultats", i va declarar que la fam es devia principalment als errors del Gran Salt Endavant així com a la campanya antidretana, a més d'alguns desastres naturals i la ruptura sinosoviètica. Els estudis acadèmics sobre la Gran Fam xinesa també es van fer més actius a la Xina continental després de 1980, quan el govern va començar a publicar algunes dades demogràfiques que fins aleshores havien estat vetades a l'opinió pública. Diversos funcionaris xinesos d'alt rang havien expressat les seves opinions sobre la fam:
* Zhao Ziyang, exsecretari general del Partit Comunista Xinès, va dir una vegada que "el nostre Partit mai no va admetre errors. Si les coses anaven molt malament, només trobàvem alguns bocs expiatoris i els culpàvem, com ara Lin Biao i la Banda dels Quatre. Si els bocs expiatoris eren difícils de trobar, simplement culpàvem els desastres naturals, com a la gran fam a finals dels anys 50 i principis dels 60, quan desenes de milions de persones van morir, cosa que es va deure simplement a errors polítics del Partit".
* Bo Yibo, un dels Vuit Ancians i antic viceprimer ministre de la República Popular de la Xina, va dir una vegada: "Durant els tres anys difícils, la gent de tot el país va patir desnutrició a causa de la manca d'aliments i l'edema va ser prevalent, el que va provocar un nombre creixent de morts per inanició entre moltes zones rurals. Es calcula que només el 1960 van morir més de 10 milions de persones. En passar una cosa així en temps de pau, nosaltres, com a membres del Partit Comunista, ens sentim veritablement culpables davant el poble i mai no hem d'oblidar aquesta dura lliçó!"
* Wan Li, expresident de l'Assemblea Popular Nacional de la Xina, va afirmar que "durant els tres anys difícils posteriors al moviment de la Comuna Popular, la gent a tot arreu tenia edemes i fins i tot moria de gana. Només a Anhui, segons els informes, hi va haver entre 3 i 4 milions de persones que van morir 'anormalment'... Havíem estat "esquerranitzats" durant massa temps i els agricultors ja no estaven motivats per treballar”.
* Tian Jiyun, exviceprimer ministre de la República Popular de la Xina i exvicepresident de l'Assemblea Popular Nacional de la Xina, va afirmar que "mirant cap enrere als Tres Anys de Dificultats, la gent a tot arreu tenia edemes i moria de gana, i desenes de milions de persones van morir anormalment, més que el total de morts durant tota la Revolució Democràtica. Quina va ser la raó d'això? Liu Shaoqi va dir que va ser '30% desastres naturals i 70% error humà', que va ser el comandament erroni, el 'socialisme utòpic' i l''oportunisme d'esquerra'".
Investigadors de fora de la Xina han argumentat que els grans canvis institucionals i polítics que van acompanyar el Gran Salt Endavant van ser els factors clau de la fam, o almenys van empitjorar els desastres induïts per la natura.En particular, el premi Nobel Amartya Sen situa aquesta fam en un context global, i argumenta que la manca de democràcia és el principal culpable: "De fet, no s'ha produït mai una fam substancial en un país democràtic, per molt pobre que sigui". Afegeix que és "difícil d'imaginar que alguna cosa així hagués pogut passar en un país que va a votar regularment i que té una premsa independent. Durant aquella terrible calamitat el govern no va enfrontar cap pressió dels diaris, que estaven controlats, i cap dels partits de l'oposició, absents."Sen, però, també argumenta: "Malgrat la grandària gegantina de l'excés de mortalitat a la fam xinesa, la mortalitat addicional a l'Índia per privacions regulars en temps normals eclipsa enormement la primera. [...] L'Índia sembla que aconsegueix omplir el seu armari amb més esquelets, cada vuit anys, que no pas els que la Xina hi va posar en els seus anys de vergonya.

## Notes

* ↑ El títol del llibre de Becker és una referència als fantasmes famolencs a la religió xinesa.
* ↑ El significat d'aquesta frase és: Tant si es tracta d'una economia planificada com d'una economia de mercat, és només un mitjà d'assignació de recursos i no té res a veure amb el sistema polític. El capitalisme pot tenir plans, i el socialisme també pot tenir mercats
* ↑ Segons diverses fonts.
* ↑ Patnaik va escriure en un assaig que "la xifra de 30 milions ha passat al folklore popular ... El fet que 19 milions d'ells no hagin existit mai perquè mai van néixer en primer lloc no es transmet amb la formulació". Va criticar l'equiparació dels "milions desapareguts" de la Xina amb les morts per fam, en lloc de les persones que mai van néixer a causa de la disminució de les taxes de natalitat. També va afirmar que "Atès que els desenvolupaments polítics interns a la Xina després de 1978 anaven en la direcció d'atacar l'igualitarisme maoista i el sistema comunal, no es veu cap repudi de fonts xineses de les estimacions dels EUA". Patnaik conclou que les xifres derivaven ideològicament en intents de desacreditar el comunisme, mentre que les morts excessives similars a la Rússia dels anys noranta, després del col·lapse de l'URSS, eren rutinàriament ignorades.

## Referències

* 1 2 3 4 «关于建国以来党的若干历史问题的决议 // Resolució sobre diverses qüestions històriques del partit des de la fundació de la República Popular de la Xina» (en xinès). Govern Popular Central de la República Popular de la Xina. Arxivat de l'original el 22 d'octubre del 2019. [Consulta: 23 abril 2020].
* 1 2 3 4 «Resolution on Certain Questions in the History of Our Party since the Founding of the People's Republic of China» (en anglès). Wilson Center, 27-06-1981.
* 1 2 3 4 Smil, Vaclav «China's great famine: 40 years later» (en anglès). BMJ: British Medical Journal, vol. 319, núm. 7225, 18-12-1999, pàg. 1619–1621. DOI: 10.1136/bmj.319.7225.1619. ISSN: 0959-8138. PMC: 1127087. PMID: 10600969.
* 1 2 Gráda, Cormac Ó «Making Famine History» (en anglès). Journal of Economic Literature, vol. 45, núm. 1, 2007, pàg. 5–38. DOI: 10.1257/jel.45.1.5. ISSN: 0022-0515. JSTOR: 27646746.
* 1 2 3 Meng, Xin; Qian, Nancy; Yared, Pierre «The Institutional Causes of China's Great Famine, 1959–1961» (en anglès). Review of Economic Studies, vol. 82, núm. 4, 2015, pàg. 1568–1611. Arxivat de l'original el 5 de març de 2020. DOI: 10.1093/restud/rdv016 [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 3 Yang, 2012, p. 126.
* ↑ Kung, Kai-sing; Lin, Yifu «The Causes of China's Great Leap Famine, 1959–1961» (en anglès). Economic Development and Cultural Change, vol. 52, núm. 1, 2003, pàg. 51–73. DOI: 10.1086/380584. ISSN: 0013-0079. JSTOR: 10.1086/380584.
* 1 2 3 4 5 6 7 Ashton, Basil; Hill, Kenneth; Piazza, Alan; Zeitz, Robin «Famine in China, 1958–61» (en anglès). Population and Development Review, Vol. 10, núm. 4, 1984, pàg. 613–645. DOI: 10.2307/1973284. JSTOR: 1973284.
* ↑ Hasell, Joe; Roser, Max «Famines» (en anglès). Our World in Data, 10-10-2013. Arxivat de l'original el 18 d'abril del 2020 [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Dikötter, Frank. «Mao's Great Famine: Ways of Living, Ways of Dying» (en anglès). Universitat de Dartmouth, 2010(b). Arxivat de l'original el 16 de juliol del 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 Mirsky, Jonathan. «Unnatural Disaster» (en anglès). The New York Times, 07-12-2012. Arxivat de l'original el 24 de gener del 2017. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 Branigan, Tania «China's Great Famine: the true story» (en anglès). The Guardian, 01-01-2013. Arxivat de l'original el 10 de gener 2016. ISSN: 0261-3077 [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 3 «China's Great Famine: A mission to expose the truth» (en anglès). Al Jazeera. Arxivat de l'original el 21 d'abril 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 3 Huang. «Charted: China's Great Famine, according to Yang Jisheng, a journalist who lived through it» (en anglès). Quartz, 10-03-2016. Arxivat de l'original el 25 de maig 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Cao Shuji. 大饥荒：1959–1961年的中国人口 [La gran fam: dades demogràfiques de la Xina, 1959-1961] (en xinès), 2005, p. 46, 67, 117, 150, 196. ISBN 978-9889828233. Un extracte, que calcula la taxa de mortalitat entre 1958 i 1962, fou publicat com a: Cao, Shuji «1959-1961年中国的人口死亡及其成因 // Mort de població i les seves causes a la Xina de 1959 a 1961» (en xinès). Revista xinesa de ciències de la població, núm. 1, 2005.
* ↑ Bowman, John S. Columbia Chronologies of Asian History and Culture (en anglès). Columbia University Press, 2000. ISBN 978-0-231-50004-3.
* ↑ Kung, James Kai-sing «The Political Economy of China's Great Leap Famine» (en anglès). The Cambridge Economic History of China: 1800 to the Present. Cambridge University Press, 2022, pàg. 642–684. DOI: 10.1017/9781108348485.019. (Editat per Debin Ma i Richard von Glahn)
* 1 2 3 Sun, Zhonghua. «刘少奇"三分天灾，七分人祸"提法的由来 // L'origen de la declaració de Liu Shaoqi que "el 30% és un desastre natural, el 70% és un desastre provocat per l'home"» (en xinès). Renmin Wang. Arxivat de l'original el 14 de desembre del 2012. [Consulta: 8 gener 2021].
* 1 2 Sun, Zhonghua. «刘少奇"三分天灾，七分人祸"提法的由来(2) // L'origen de la declaració de Liu Shaoqi que "el 30% és un desastre natural, el 70% és un desastre provocat per l'home" (2)» (en xinès). Renmin Wang. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2019. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 3 «假四清　真复辟——关于党内最大的走资本主义道路当权派导演的桃园大队“四清”情况的调查». Diari del Poble, 06-09-1967. Arxivat de l'original el 1 de setembre del 2022. « « (xinès) 一些富裕农民在三年自然灾害困难时期，自发资本主义倾向抬头，热心于小开荒小自由，有的还羡慕单干，议论包产到户好。...... 在三年困难时期，克服困难，胜利度过了灾荒，顶住了单干风，巩固和发展了集体经济。...... 特别是三年经济困难时期，社员生活安排得比较好。 (català) Durant els tres anys de desastres naturals, alguns agricultors rics van mostrar tendències capitalistes espontànies i estaven interessats en la recuperació de terres a petita escala i la llibertat. Alguns fins i tot envejaven l'agricultura individual i parlaven del bé de contractar la producció a les llars. ... Durant els tres anys de dificultats, vam superar les dificultats, vam sobreviure amb èxit al desastre, vam resistir la tendència de l'agricultura individual i vam consolidar i desenvolupar l'economia col·lectiva. ... Sobretot durant els tres anys de dificultats econòmiques, la vida dels membres es va ordenar relativament bé. » — Mao Zedong, Diari del Poble »
* 1 2 «英经济学家罗宾森在中国访问考察后认为：人民公社成就非常显著，组织日臻完善». Reference News. Arxivat de l'original el 17 de setembre del 2022. « « (xinès) 人民公社在三年困难时期已经崩毁了么？在中国任何一个人都否认这种说法。事实正好相反，如果不是依赖公社的集体力量，在连续三年自然灾害期间，粮食价格不可能保持稳定。若是在以前，饥馑和大量饿死人的惨象必然出现。 (català) Les comunes populars es van esfondrar durant els tres anys difícils? Ningú a la Xina ho nega. El fet és tot el contrari. Si no hagués estat per la força col·lectiva de les comunes, els preus dels aliments no s'haurien mantingut estables durant els tres anys consecutius de desastres naturals. En el passat, la fam i la fam massiva s'haurien produït inevitablement. » »
* ↑ «河西走廊红旗飘——甘肃省临泽县是怎样实现粮食超“纲要”的». 《Diari del Poble》, 25-09-1970. Arxivat de l'original el 1 de setembre del 2022. «在我们国家遭受三年严重自然灾害期间，叛徒、内奸、工贼刘少奇趁机大肆推行“三自一包”、“四大自由”、“物质刺激”等黑货，破坏集体经济，妄图复辟资本主义。»
* ↑ Songster, Edith Elena. A Natural Place for Nationalism: The Wanglang Nature Reserve and the Emergence of the Giant Panda as a National Icon (en anglès). San Diego: University of California, 2004. OCLC 607612241 [Consulta: 18 gener 2018].
* ↑ M., J. «New (approved) assessments The great famine» (en anglès). The Economist [Beijing], 17-02-2015. Arxivat de l'original el 20 de gene 2018 [Consulta: 18 gener 2018]. citant Dikötter, Frank. The Tragedy of Liberation: A History of the Chinese Revolution 1945–1957 (en anglès). Londres: Bloomsbury Press, 2015. ISBN 978-1-62040-349-5. OCLC 881092774 [Consulta: 18 gener 2018].
* ↑ «为农业服务的路子越走越宽——太原市南郊区小店人民公社农具厂调查报告 0». Diari del Poble. Arxivat de l'original el 01-09-2022. « « (xinès) 在三年暂时困难时期，对这个厂就是个严重的考验。 (català) El difícil període temporal de tres anys va ser una dura prova per a aquesta fàbrica. » »
* ↑ Hammond, Ken. China's Revolution and the Quest for a Socialist Future (en anglès). Nova York: 1804 Books, 2023, p. 49. ISBN 9781736850084.
* ↑ Lin, Justin Yifu; Yang, Dennis Tao «Food Availability, Entitlements and the Chinese Famine of 1959-61» (en anglès). The Economic Journal, Vol. 110, núm. 460, 2000, pàg. 136–158. DOI: 10.1111/1468-0297.00494. ISSN: 0013-0133. JSTOR: 2565651.
* ↑ Shang, Changfeng «三年经济困难时期的紧急救灾措施» (en xinès). 当代中国史研究 (Estudis d'història xinesa contemporània), núm. 4, 2009. Arxivat de l'original el 06-11-2020. A través de la Universitat Xinesa de Hong Kong
* ↑ Gao, Mobo. Constructing China: Clashing Views of the People's Republic (en anglès). Pluto, 2018, p. 11. DOI 10.2307/j.ctv3mt8z4. ISBN 978-1-786-80242-2.
* ↑ Central Intelligence Agency «Communist China's Domestic Crisis: the Road to 1964» (en anglès). Freedom of Information Act Electronic Reading Room, 31-07-1964, pàg. 82.
* ↑ Chen, Yixin «西方学术界的大跃进饥荒 // Estudi de la fam del Gran Salt Endavant de la Xina a Occident» (en xinès). Revista de la Universitat de Jiangsu (edició de ciències socials), Vol. 17, núm. 1, 1-2015. Arxivat de l'original el 17 de maig del 2021 [Consulta: 29 juliol 2020]. A través de la Universitat Xinesa de Hong Kong
* 1 2 3 Dikötter, Frank «Response [Sites of Horror: Mao's Great Famine]». The China Journal, núm. 66, 2011, pàg. 163. DOI: 10.1086/tcj.66.41262812. ISSN: 1324-9347. JSTOR: 41262812. « « (anglès) It is fine to query my figures, but one also has to explain why every historian who has spent a long time in the archives has reached a very high figure, from 38 million by Yang Jisheng to ... Yu Xiguang, who after two decades of archival research puts it at 55 million. (català) Està bé consultar les meves xifres, però també cal explicar per què cada historiador que ha passat molt de temps als arxius ha arribat a una xifra molt alta, des dels 38 milions de Yang Jisheng fins a... Yu Xiguang, que després de dues dècades d'investigació arxivística la situa en 55 milions. » »
* ↑ Yu, Xiguang. 大躍進・苦日子上書集 [Gran Salt Endavant: una col·lecció de cartes sobre els dies difícils] (en xinès). Shídài cháoliú chūbǎn shè, 2005. ISBN 978-9-889-85499-7.
* ↑ Yu, Xiguang. «大跃进» (en xinès). Boxun, 06-05-2008. Arxivat de l'original el 16-11-2022. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ Becker, 1998, p. 128.
* ↑ «Autocratic Ghosts and Chinese Hunger» (en anglès). Universitat George Mason.
* 1 2 Dikötter, 2010, p. 333.
* ↑ Akbar, Arifa. «Mao's Great Leap Forward 'killed 45 million in four years'» (en anglès). Londres: The Independent, 17-09-2010. Arxivat de l'original el 29 d'octubre 2010. [Consulta: 20 setembre 2010].
* ↑ Dikötter, 2010, p. 298.
* ↑ Dillon, Michael. "Collective Responsibility". The Times Literary Supplement 7 January (2011), pàg. 13.
* 1 2 Ó Gráda, Cormac «Great Leap into Famine: A Review Essay» (en anglès). Population and Development Review, vol. 37, núm. 1, 2011, pàg. 191–202. DOI: 10.1111/j.1728-4457.2011.00398.x. ISSN: 0098-7921.
* ↑ Meyskens, Covell F. Mao's Third Front: The Militarization of Cold War China (en anglès). Cambridge University Press, 2020, p. 6. ISBN 978-1-108-78478-8.
* ↑ Garnaut, Anthony «Hard facts and half-truths: The new archival history of China's Great Famine» (en anglès). China Information, Vol. 27, núm. 2, 2013, pàg. 223–246. DOI: 10.1177/0920203X13485390.
* ↑ Strauss, Valerie; Southerl, Daniel «How many died? New evidence suggests far higher numbers for the victims of Mao Zedong's era» (en anglès). The Washington Post, 17-07-1994. ISSN: 0190-8286 [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ Buckley, Chris «Chen Yizi, a Top Adviser Forced to Flee China, Dies at 73» (en anglès). The New York Times, 25-04-2014. ISSN: 0362-4331 [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ Riskin, Carl «Seven questions about the Chinese famine of 1959–1961» (en anglès). China Economic Review, Vol. 9, núm. 2, 1998, pàg. 111–124. DOI: 10.1016/S1043-951X(99)80009-1.
* 1 2 3 Hong, Zhenkuai. «有关大饥荒的新谬说（二）// Noves fal·làcies sobre la Gran Fam (2)» (en xinès). Yanhuang Chunqiu. Arxivat de l'original el 03-11-2020. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ Veg, Sebastian. Popular Memories of the Mao Era: From Critical Debate to Reassessing History (en anglès). Hong Kong University Press, 2019. ISBN 978-9-888-39076-2.
* ↑ Mao, Yushi «Lessons from China's Great Famine» (en anglès). Cato, Vol. 34, núm. 3, tardor 2014.
* ↑ "A hunger for the truth: A new book, banned on the mainland, is becoming the definitive account of the Great Famine", chinaelections.org, 7 de juliol del 2008 Arxivat 10 de febrer del 2012 a Wayback Machine.
* 1 2 Gráda, Cormac Ó «Great Leap, Great Famine: A Review Essay» (en anglès). Population and Development Review. Yang Jisheng, Zhou Xun, Vol. 39, núm. 2, 2013, pàg. 333–346. DOI: 10.1111/j.1728-4457.2013.00595.x. ISSN: 0098-7921. JSTOR: 41857599.
* 1 2 Yang, Jishen. «关于大饥荒年代人口损失的讨论 // Discussió sobre la pèrdua de població durant la Gran Fam» (en xinès). Yanhuang Chunqiu. Arxivat de l'original el 13 May 2018.
* ↑ «Shanghai Jiaotong University Institute of Humanities» (en anglès). shss.sjtu.edu.cn. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2019. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Gráda, Cormac Ó. Eating People Is Wrong, and Other Essays on Famine, Its Past, and Its Future (en anglès). Princeton University Press, 2015. ISBN 978-1-400-86581-9.
* ↑ Smil, Vaclav «China's great famine: 40 years later» (en anglès). The BMJ, vol. 319, 7225, 1999, pàg. 1619–1621. DOI: 10.1136/bmj.319.7225.1619. PMC: 1127087. PMID: 10600969.
* ↑ «Judith Banister» (en anglès). conference-board.org. Arxivat de l'original el 23 d'octubre 2013. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Banister, Judith. China's Changing Population (en anglès). Stanford University Press, 1987. ISBN 978-0-804-71887-5.
* ↑ Peng, Xizhe «Demographic Consequences of the Great Leap Forward in China's Provinces» (en anglès). Population and Development Review, Vol. 13, núm. 4, 1987, pàg. 639–670. DOI: 10.2307/1973026. ISSN: 0098-7921. JSTOR: 1973026.
* ↑ Paine, Sarah C. M.. Routledge. Nation Building, State Building, and Economic Development: Case Studies and Comparisons: Case Studies and Comparisons (en anglès), 2015. ISBN 978-1-317-46409-9.
* ↑ Jinglian, Wu; Guochuan, Ma. Whither China?: Restarting the Reform Agenda (en anglès). Oxford University Press, 2016. ISBN 978-0-190-22317-5.
* ↑ Hilts, Philip J. «Chinese Statistics Indicate Killing of Baby Girls Persists» (en anglès). The Washington Post, 11-07-1984. ISSN: 0190-8286 [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Jiang, Zhenghua «中国人口动态估计的方法和结果 // Mètodes i resultats d'estimació de la dinàmica poblacional a la Xina» (en xinès). Revista de la Universitat de Xi'an Jiaotong, núm. 3, 1986. Arxivat de l'original el 03-07-2012.
* ↑ Yao, Shujie «A Note on the Causal Factors of China's Famine in 1959–1961» (en anglès). Journal of Political Economy, Vol. 107, núm. 6, 1999, pàg. 1365–1369. DOI: 10.1086/250100.
* ↑ Houser, Daniel; Sands, Barbara; Xiao, Erte «Three parts natural, seven parts man-made: Bayesian analysis of China's Great Leap Forward demographic disaster» (en anglès). Journal of Economic Behavior & Organization, Vol. 69, núm. 2, 01-02-2009, pàg. 148–159. DOI: 10.1016/j.jebo.2007.09.008. ISSN: 0167-2681.
* ↑ Patnaik, Utsa. The Republic of Hunger and Other Essays (en anglès). Merlin, 2007, p. 118. ISBN 978-0-850-36606-8.
* ↑ Jingxian, Sun «Population Change during China's 'Three Years of Hardship' (1959 to 1961)» (en anglès). Contemporary Chinese Political Economy and Strategic Relations, Vol. 2, 4-2016, pàg. 453–500.
* ↑ Yang, Songlin. «There Were 2.6–4 Million Deaths in the Three Years of Difficulty in Excess of Normal Years». A: Telling the Truth: China's Great Leap Forward, Household Registration and the Famine Death Tally (en anglès). Singapur: Springer, 2021, p. 117–131. DOI 10.1007/978-981-16-1661-7_7. ISBN 978-9-811-61661-7.
* 1 2 Chen, Tingwei. «三年困难时期"代食品运动"出台记 // Notes sobre la posada en marxa del "Moviment Alternatiu Alimentari" durant el difícil període de tres anys» (en xinès). Diari del Poble, 01-08-2010. Arxivat de l'original el 11 d'octubre 2017. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Lin, Justin Yifu; Yang, Dennis Tao «Food Availability, Entitlements and the Chinese Famine of 1959–61» (en anglès). The Economic Journal. Royal Economic Society, Vol. 110, núm. 460, 2000, pàg. 143. DOI: 10.1111/1468-0297.00494.
* ↑ Holmes, Leslie. Communism: A Very Short Introduction (en anglès). Oxford University Press, 2009, p. 32. ISBN 978-0-199-55154-5. « « (anglès) Most estimates of the number of Chinese dead are in the range of 15 to 40 million. (català) La majoria de les estimacions del nombre de xinesos morts es troben entre 15 i 40 milions. » »
* 1 2 3 Extret de "A hunger for the truth: A new book, banned on the mainland, is becoming the definitive account of the Great Famine". Arxivat 10 de febrer del 2012 a Wayback Machine., chinaelections.org, 7 de juliol del 2008, del contingut del llibre de Yang Jisheng 墓碑 －－中國六十年代大饑荒紀實 (Làpida - Documental sobre la gran fam a la Xina dels anys 60), Hong Kong: Cosmos Books (Tian Di Tu Shu), 2008, ISBN 978-9882119093 (xinès)
* 1 2 Bernstein, Richard «Horror of a Hidden Chinese Famine» (en anglès). The New York Times, 05-02-1997. Arxivat de l'original el 5 de març 2009 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Becker, 1998, p. 352.
* ↑ Dikötter, 2010, p. 320-323.
* ↑ «Chapter Four: Cannibalism (Late 1959–Early 1961)». A: Zhou Xun. The Great Famine in China, 1958–1962: A Documentary History (en anglès). Yale University Press, 2012, p. 59–71. ISBN 978-0-300-17518-9.
* ↑ Yang, 2012, passim.
* ↑ Becker, 1998, passim.
* 1 2 3 Zheng Jianming. «苏联逼债”是怎么回事？// Què va passar amb el "deute soviètic"?» (en xinès). Consensus, 06-06-2016. Arxivat de l'original el 06-03-2016.
* ↑ Lorenz M. Lüthi. The Sino-Soviet Split: Cold War in the Communist World (en anglès), p. 179–180. ISBN 978-0691135908 [Consulta: 28 octubre 2014].
* 1 2 Shi Tiefu. «那些年，蘇聯「逼債」了嗎？// La Unió Soviètica va "forçar el pagament del deute" durant aquests anys?» (en xinès). xinhuanet, 16-04-2013. Arxivat de l'original el 19-02-2014. [Consulta: 23 gener 2014].
* ↑ «阎明复：《百年潮》苏共总书记赫鲁晓夫如何评价三年困难时期的中共 // Yan Mingfu: "Una marea de cent anys" Com el secretari general Khrusxov del Partit Comunista de la Unió Soviètica va avaluar el PCC durant els tres anys difícils» (en xinès). Arxivat de l'original el 03-01-2015. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ Xu Yan «放军少将谈三年困难时期“苏修逼债”真相 // Un general de divisió de l'Exèrcit Popular d'Alliberament parla de la veritat sobre "els revisionistes soviètics forçant deutes" durant els tres anys difícils» (en xinès). Phoenix Weekly, núm. 6, 2011. Arxivat de l'original el 28-10-2014.
* ↑ Hou Rui «试论肯尼迪时期美国针对中国自然灾害的政策调整 // Sobre els ajustos polítics dels Estats Units davant els desastres naturals a la Xina durant el període Kennedy» (en xinès). 当代中国史研究 (Estudis d'història xinesa contemporània), núm. 8, 2000.
* ↑ Kang, Jean S. «Food for Communist China: A U.S. Policy Dilemma, 1961―1963» (en anglès). Journal of American-East Asian Relations, Vol. 7, núm. 1-2, 01-01-1998, pàg. 39–72. Arxivat de l'original el 10-1-2022. DOI: 10.1163/187656198X00036 [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Mao's Great Leap Forward 'killed 45 million in four years'» (en anglès). The Independent, 23-10-2011. [Consulta: 4 gener 2021].
* 1 2 3 «The Great Leap Forward Period in China, 1958–1960» (en anglès). Universitat Estatal de San José.
* ↑ Yang, 1996, p. 55.
* ↑ Thaxton, 2008, p. 125.
* ↑ Kimberley Ens Manning; Felix Wemheuer; Chen Yixin. «Under the Same Maoist Sky: Accounting for Death Rate Discrepancies in Anhui and Jiangxi». A: Eating Bitterness: New Perspectives on China's Great Leap Forward and Famine (en anglès). UBC Press, 2011, p. 220. ISBN 978-0-7748-5955-4.
* ↑ Thaxton, 2008, p. 128.
* ↑ Lynch, Michael. The People's Republic of China, 1949–76 (en anglès). Londres: Hodder Education, 2008, p. 57. ISBN 9780340929278.
* ↑ Yang, 2012, p. 240.
* ↑ Kimberley Ens Manning. «Food Augmentation Methods and Food Substitutes during the Great Famine». A: Eating Bitterness: New Perspectives on China's Great Leap Forward and Famine. UBC Press, 2011, p. 177. ISBN 978-0-7748-5955-4.
* 1 2 Dali L. Yang. Calamity and Reform in China: State, Rural Society, and Institutional Change Since the Great Leap Famine (en anglès). Stanford University Press, 1996, p. 65. ISBN 978-0-8047-3470-7.
* ↑ Meng, Xin; Qian, Nancy; Yared, Pierre «The Institutional Causes of China's Great Famine, 1959–1961» (en anglès). The Review of Economic Studies, Vol. 82, núm. 4, 01-10-2015, pàg. 1568–1611. DOI: 10.1093/restud/rdv016. ISSN: 0034-6527.
* ↑ Kung, James Kai-Sing; Chen, Shuo «The Tragedy of the Nomenklatura: Career Incentives and Political Radicalism during China's Great Leap Famine» (en anglès). American Political Science Review, Vol. 105, núm. 1, 2-2011, pàg. 27–45. DOI: 10.1017/S0003055410000626. ISSN: 1537-5943.
* ↑ Yang, 2012, p. 87.
* ↑ Yang, 2012, p. 99.
* 1 2 Kimberley Ens Manning; Felix Wemheuer «'The Grain Problem is an Ideological Problem': Discourses of Hunger in the 1957 Socialist Education Campaign». A: Eating Bitterness: New Perspectives on China's Great Leap Forward and Famine (en anglès). UBC Press, p. 127. ISBN 978-0-7748-5955-4.
* ↑ Dali L. Yang. Calamity and Reform in China: State, Rural Society, and Institutional Change Since the Great Leap Famine (en anglès). Stanford University Press, p. 31. ISBN 978-0-8047-3470-7.
* ↑ Dikötter, 2010, p. 24.
* ↑ Manning i Wemheuer, 2011, p. 212–213.
* ↑ Manning i Wemheuer, 2011, p. 213.
* ↑ Manning i Wemheuer, 2011, p. 216-218.
* 1 2 3 Qian, Zhengying. «关于黄河、长江、淮河、永定河防御特大洪水方案的报告（摘要）&& Informe sobre el pla per prevenir inundacions greus al riu Groc, el riu Yangtze, el riu Huaihe i el riu Yongding (Resum)» (en xinès). Assemblea Popular Nacional de la Xina, 13-06-1985. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «新闻分析：做好黄河防汛工作为何不能掉以轻心？// Anàlisi de notícies: Per què no ens podem prendre a la lleugera els treballs de control d'inundacions del riu Groc?» (en xinès). Govern Popular Central de la República Popular de la Xina. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «中国历史上的水灾有哪些？ //» (en xinès). China Internet Information Center. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «第六节 1958年黄河洪水–《中国灾情报告 1949–1995》-中国经济与社会发展统计数据库 // Secció 6 Inundació del riu Groc de 1958 - "Informe de desastres de la Xina 1949-1995" - Base de dades d'estadístiques de desenvolupament econòmic i social de la Xina» (en xinès). CNKI. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 3 4 5 «1958年黄河大水灾纪实 // Un registre de la inundació del riu Groc de 1958» (en xinès). Dahe Wang (大河网). Arxivat de l'original el 3 de juliol del 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 «历史上的五次黄河水灾 // Les cinc riuades del riu Groc a la història» (en xinès). Dahe Wang (大河网). Arxivat de l'original el 22 de novembre 2019. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «黄河防洪概述 // Visió general del control d'inundacions del riu Groc» (en xinès). Diari del Poble, 11-10-2005. Arxivat de l'original el 13 de setembre 2007. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Bowman, John S. Columbia Chronologies of Asian History and Culture (en anglès). Columbia University Press, p. 72. ISBN 0-231-11004-9 [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «230,000 Died in a Dam Collapse That China Kept Secret for Years» (en anglès). OZY, 17-02-2019. Arxivat de l'original el 2 de maig 2020. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Massive new dams remind China of human price of 'tofu constructions'» (en anglès). The Globe and Mail. Arxivat de l'original el 23 de juny 2014 [Consulta: 23 abril 2020].
* 1 2 Fu, Shui. «A Profile of Dams in China» (en anglès). Arxivat de l'original el 27 de setembre del 2019.
* 1 2 Zhao, Xiaoxia «水利大跃进"的历史考察 – 以江苏省为例 // Un estudi històric del "Gran Salt Endavant en la conservació de l'aigua" - Prenent com a exemple la província de Jiangsu» (en anglès). Twenty-First Century, 2018. a través de la Universitat Xinesa de Hong Kong
* ↑ Xiang, Wei-Ning «The Red Flag Canal: a socio-ecological practice miracle from serendipity, through impossibility, to reality» (en anglès). Socio-Ecological Practice Research, Vol. 2, núm. 1, 01-03-2020, pàg. 105–110. Bibcode: 2020SEPR....2..105X. DOI: 10.1007/s42532-019-00037-z. ISSN: 2524-5287. PMC: 8150154. PMID: 34778717.
* ↑ «The Red Flag Canal» (en anglès). Canal Hongqi. Arxivat de l'original el 3 d'agost del 2020. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Hays, Jeffrey. «Great Leap Forward: Mobilizing the Masses, Backyard Furnaces and Suffering» (en anglès). Facts and Details. Arxivat de l'original el 26 de novembre del 2019. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «China farmers recall bitter days of famine for dam» (en anglès). Reuters, 27-02-2009. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Mao, Yushi. «Lessons from China's Great Famine» (en anglès). Cato Institute, 2014.
* ↑ Gao, Suhua. «1951～1990年全国降水量距平变化图 // Canvis en les anomalies de precipitació a tot el país des del 1951 fins al 1990» (en xinès). Yanhuang Chunqiu. Arxivat de l'original el 9 d'agost 2019. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 Houser, Daniel; Sands, Barbara; Xiao, Erte «Three parts natural, seven parts man-made: Bayesian analysis of China's Great Leap Forward demographic disaster» (en anglès). Journal of Economic Behavior & Organization, Vol. 69, núm. 2, 2009, pàg. 148–159. DOI: 10.1016/j.jebo.2007.09.008.
* ↑ «Tombstone: The Great Chinese Famine, 1958–1962» (en anglès americà). Association for Asian Studies. [Consulta: o gener 2021].
* ↑ Ó Gráda, Cormac. Famine: A Short History (en anglès). Princeton University Press, 2009. ISBN 978-0-691-12237-3.
* 1 2 Becker, 1998, p. 122.
* ↑ Yang, 2008, p. 111.
* ↑ Formosa Food Air Drop On Chinese Mainland (1961), <https://www.youtube.com/watch?v=7zOw1O74m_E>. Consulta: 14 juliol 2023
* ↑ «Taiwan Drops Food on China» (en anglès). The New York Times, 28-06-1961, p. 41.
* 1 2 «七千人大会 // Conferència dels Set mil quadres» (en xinès). Diari del Poble. Arxivat de l'original el 19 de setembre del 2019. [Consulta: 23 abril 2020].
* 1 2 «Chinese Foreign Policy Database» (en anglès). Wilson Center Digital Archive. Arxivat de l'original el 22 de juny del 2020. [Consulta: 23 abril 2020].
* 1 2 MacFarquhar, Roderick. The Seven Thousand Cadres Conference (en anglès). Oxford University Press, 1997. DOI 10.1093/acprof:oso/9780192149978.001.0001. ISBN 978-0-19-167008-4 [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «邓小平同志“黑猫白猫论”背后的故事 // La història darrere de la "teoria del gat negre i el gat blanc" del camarada Deng Xiaoping» (en xinès). Diari del Poble. Arxivat de l'original el 24-12-2019.
* 1 2 3 «Three Chinese Leaders: Mao Zedong, Zhou Enlai, and Deng Xiaoping» (en anglès). Universitat de Colúmbia. Arxivat de l'original el 11-12-2013.
* ↑ Denhardt, Janet Vinzant; Denhardt, Robert B. The New Public Service: Serving, Not Steering (en anglès). M.E. Sharpe, 2007. ISBN 978-0-7656-2181-8.
* ↑ «Liu Shaoqi (1898-1969) | CUHK Digital Repository». Chinese University of Hong Kong. [Consulta: 2 juliol 2020].
* 1 2 Dittmer, Lowell «Death and Transfiguration: Liu Shaoqi's Rehabilitation and Contemporary Chinese Politics». The Journal of Asian Studies, vol. 40, 3, 1981, pàg. 455–479. DOI: 10.2307/2054551. JSTOR: 2054551.
* ↑ «The Man Who Re-Invented China | Origins: Current Events in Historical Perspective». Ohio State University, 17-09-2012. Arxivat de l'original el 25 July 2019. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «邓小平纪念网 // Lloc web commemoratiu de Deng Xiaping» (en xinès). Diari del Poble. Arxivat de l'original el 5 de maig del 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Zhou, Christina; Xiao, Bang. «40 years on from the 'experiments' that transformed China into an economic superpower» (en anglès australià). ABC News, 01-12-2018. Arxivat de l'original el 24 d'abril del 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Palmer, Brian. «How China Went From Famine After Famine to Feast» (en anglès). Slate, 02-04-2014. Arxivat de l'original el 21 de maig del 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «一段不容忽视的历史：大饥荒 // Un tros de la història que no es pot ignorar: la Gran Fam» (en xinès). BBC. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Chang, Gene Hsin; Wen, Guanzhong James «Communal Dining and the Chinese Famine of 1958–1961». Economic Development and Cultural Change, Vol. 46, núm. 1, 1997, pàg. 1–34. DOI: 10.1086/452319. ISSN: 0013-0079. JSTOR: 10.1086/452319.
* ↑ Zhao, Ziyang; Du, Daozheng. «《杜导正日记》出版： 道出许多赵紫阳不为人知的秘密 // Publicat el "Diari de Du Daozheng": revela molts secrets desconeguts de Zhao Ziyang» (en xinès). Centre PEN Xinès Independent, 21-03-2015. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Lin, Yunhui. «三年大饥荒中的人口非正常变动 // Canvis anormals de població durant els tres anys de fam» (en xinès). Yanhuang Chunqiu. Arxivat de l'original el 05-09-2019.
* ↑ Tian, Jiyun. «万里谈困难时期的安徽：非正常死亡人口三四百万 // 万里谈困难时期的安徽：非正常死亡人口三四百» (en xinès). Phoenix New Media. Arxivat de l'original el 07-02-2015.
* ↑ Gao, Hua. «从《七律·有所思》看毛泽东发动文革的运思» (en xinès). Yanhuang Chunqiu, 2004. Arxivat de l'original el 28 de juliol del 2020. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Sue Williams (director), Howard Sharp (editor), Will Lyman (narrador) (1997). China: A Century of Revolution. WinStar Home Entertainment.
* ↑ «Famine in China». A: Paul Demeny, Geoffrey McNicoll. Encyclopedia of Population (en anglès). Vol. 1. Nova York: Macmillan Reference, 2003, p. 388–390.
* ↑ Amartya Kumar Sen. Development as freedom (en anglès). Oxford University Press, 1999. ISBN 978-0-19-289330-7 [Consulta: 14 abril 2011].
* ↑ Wiener, Jon. How We Forgot the Cold War. A Historical Journey across America (en anglès). University of California Press, 2012. ISBN 9780520954250 [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Škof, Lenart. Breath of Proximity: Intersubjectivity, Ethics and Peace (en anglès). Springer, p. 161. ISBN 978-94-017-9738-2.

## Bibliografia

* Anuari Estadístic de la Xina (1984), editat per l'Oficina Estatal d'Estadística. Editorial Estadística de la Xina, , 1984. pp. 83, 141, 190.
* Anuari Estadístic de la Xina (1991), editat per l'Oficina Estatal d'Estadística. Editorial Estadística de la Xina, 1991.
* Anuari Estadístic de la Xina (1985), editat per l'Oficina Estatal d'Estadística. Editorial Estadística de la Xina, 1985
* Basil Ashton Kenneth Hill, Alan Piazza, Robin Zeitz «Famine in China, 1958–61» (en anglès). Population and Development Review, vol. 10, núm. 4, 12-1984, pàg. 613–645.
* Banister, Judith «An Analysis of Recent Data on the Population of China» (en anglès). Population and Development, Vol. 10, núm. 2, 1984.
* Becker, Jasper. Hungry Ghosts: Mao's Secret Famine (en anglès). Holt, 1998 (A Holt paperback : history). ISBN 9780805056686.
* Bernstein, Thomas P. «Mao Zedong and the Famine of 1959-1960: A Study in Wilfulness» (en anglès). The China Quarterly. Cambridge University Press, vol. 186, núm. 186, 6-2006, pàg. 421–425. DOI: 10.1017/S0305741006000221. JSTOR: 20192620.
* Cao, Shuji «1959-1961年中国的人口死亡及其成因 // Mort de població i les seves causes a la Xina de 1959 a 1961» (en xinès). Revista xinesa de ciències de la població, núm. 1, 2005.
* Coale, Ansley J.. Rapid Population Change in China, 1952-1982 (en anglès). Washington, DC: National Academies Press, 1984. DOI https://doi.org/10.17226/61. ISBN 978-0-309-07857-3.
* Dikötter, Frank. Mao's Great Famine: The History of China's Most Devastating Catastrophe, 1958–62 (en anglès). Walker & Company, 2010. ISBN 9780802777683.
* Gao, Mobo. Gao Village: Rural Life in Modern China (en anglès). University of Hawaii Press, 2007. ISBN 978-0-8248-3192-9.
* Gao, Mobo. The Battle for China's Past (en anglès). Pluto Press, 2008. ISBN 978-0-7453-2780-8.
* Jiang Zhenghua (蔣正華), Method and Result of China Population Dynamic Estimation, memòria acadèmica de la Universitat de Xi'a, 1986(3). pàgines 46, 84.
* Li Chengrui (李成瑞): Population Change Caused by The Great Leap Movement, estudi demogràfic, núm.1, 1998 pàgs. 97–111
* Li, Minqi. The Rise of China and the Demise of the Capitalist World Economy (en anglès). Monthly Review Press, 2008. ISBN 978-1-58367-182-5.
* Manning, Kimberley Ens; Wemheuer, Felix. «Under the Same Maoist Sky : Accounting for Death Rate Discrepancies in Anhui and Jiangxi». A: Eating Bitterness: New Perspectives on China's Great Leap Forward and Famine (en anglès). UBC Press, 2011. ISBN 978-0-7748-5955-4.
* Peng, Xizhe «Demographic Consequences of the Great Leap Forward in China's Provinces» (en anglès). Population and Development Review, núm. 4, 12-1987, pàg. 639–670.
* Thaxton, Ralph A. Jr. Catastrophe and Contention in Rural China: Mao's Great Leap Forward Famine and the Origins of Righteous Resistance in Da Fo Village (en anglès). Cambridge University Press, 2008. ISBN 9780521722308.
* Wemheuer, Felix «Dealing with Responsibility for the Great Leap Famine in the People's Republic of China» (en anglès). The China Quarterly. Cambridge University Press, vol. 201, núm. 201, 3-2010, pàg. 176–194. DOI: 10.1017/S0305741009991123. JSTOR: 20749353.
* Yang, Dali. Calamity and Reform in China: State, Rural Society and Institutional Change since the Great Leap Famine (en anglès). Stanford University Press, 1996. ISBN 9780804734707.
* Yang, Jisheng. 墓碑 － 中國六十年代大饑荒紀實 (Mubei – Zhongguo Liushi Niandai Da Jihuang Jishi [Làpida - Documental sobre la gran fam a la Xina dels anys 60] (en xinès). Hong Kong: Cosmos Books (Tiandi Tushu), 2008. ISBN 9789882190665 [Consulta: 8 gener 2021]. Arxivat 2020-12-03 a Wayback Machine. El 2010, el títol es va canviar a 墓碑: 一九五八-一九六二年中國大饑荒紀實 (Mubei: Yi Jiu Wu Ba – Yi Jiu Liu Er Nian Zhongguo Da Jihuang Shiji – "Làpida: registres de la gran fam a la Xina de 1958 a 1962").
* Yang, Jisheng. Tombstone: The Great Chinese Famine, 1958–1962 [Làpida: La gran fam xinesa, 1958-1962] (en anglès). Farrar, Straus and Giroux, 2012. ISBN 978-0-374-27793-2. . (Traducció a l'anglès de l'obra anterior).
* Estadístiques oficials xineses, mostrades com a gràfic.«Data – Population Growth» (en anglès). Àustria: Institut Internacional d'Anàlisi de Sistemes Aplicats (IIASA). Arxivat de l'original el 4 de setembre del 2005.

## Enllaços externs

* El 4 de novembre 2006, com a base per a la tertúlia Milenium, el Canal 33 de TVC,va emetre el documental “La darrera batalla de Mao, La revolució cultural (1a part)“.