OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Españoles en conflictos

Españoles en conflictos va ser un programa de televisió que es va emetre en el canal La 1 presentador per la periodista Almudena Ariza des del 28 d'abril de 2023.

## Argument

El programa recorrerà amb la periodista Almudena Ariza cada setmana amb espanyols que viuen fora de les nostres fronteres, repartits per tots els racons del planeta. En un viatge al voltant del món, coneixerem a aquests compatriotes i gràcies a ells, les històries i problemàtiques que amaguen aquests fascinants llocs. Cada setmana coneixerem en profunditat algun dels conflictes socials i mediambientals que més preocupen la humanitat amb una visió de 360 graus. Tot això, a través dels ulls dels espanyols que hi conviuen.

### Presentadora

| Presentador | Professió | Duració |
| Almudena Ariza | Periodista i presentadora | 2023 - present |

## Audiències
### Temporada 1

| Programa | Títol | Dia d'emissió | Audiència |
| 1 | EEUU: más armas que habitantes | 28/04/2023 | 462 000 (5,6%) |
| 2 | Corea del Sur: perfección obsesiva | 03/05/2023 | 442 000 (5,5%) |
| 3 | La violencia en México | 10/05/2023 | 323 000 (3,8%) |
| 4 | Amazonas: un territorio amenazado | 17/05/2023 | 337 000 (4,1%) |
| 5 | La desigualdad en Sudáfrica | 24/05/2023 | 368 000 (4,3%) |
| 6 | El mar de plástico en Filipinas | 31/05/2023 | 256 000 (2,8%) |
| 7 | Honduras: El poder de los maras | 06/06/2023 | 254 000 (9,0%) |
| 8 | La homofobia en Polonia | 14/06/2023 | 219 000 (6,7%) |
| 9 | Turquía: Richer 7.8 | - | |
| 10 | La contaminación en India | - | |

## Vegeu també

* La1
* RTVE
* Periodisme d'investigació

## Referències

* ↑ TVE presenta 'Españoles en conflictos', el programa de Almudena Ariza que hará una ¡triple! noche de estrenos en La 1
* ↑ en conflictos': dónde viaja Almudena Ariza en el nuevo programa de RTVE
* ↑ 'Los pacientes del doctor García' (5.9%) pega bajón en La 1 y no ayuda al estreno de 'Españoles en conflictos' (5.6%)
* ↑ 'Una vida Bárbara' (13.5%) acaba invicta tras ganar a 'Desaparecidos' (7.8%) y 'Vota Juan' (3.9%) una noche de finales
* ↑ https://vertele.eldiario.es/audiencias-tv/miercoles-10-mayo-2023-mask-singer-3-barre-noche-estrenos-el-pueblo-maribanez-saldan-aprobados_1_10194180.html
* ↑ 'Mask Singer 3' (18%) mantiene el ritmo de su potente debut y 'El Pueblo' (10.5%) da un paso atrás
* ↑ 'Mask Singer 3' (18%) se pone 'gallito' y vuelve a dejar claro que la noche del miércoles es suya
* ↑ 'Mask Singer 3' (14.9%) lidera, pero pega un bajón condicionado por la larga y gloriosa noche del Sevilla (10.2%)
* ↑ 'Supervivientes' (14.1%) baja el ritmo y permite que su duelo contra 'Hermanos' (13.5%) y 'MasterChef' (13.2%) se apriete
* ↑ 'Supervivientes: Tierra de nadie' (14.8%) sube, 'MasterChef 11' (14.1%) vive su mejor martes y 'Hermanos' (12.5%) baja

## Enllaços externs

* Web oficial del programa.
# Bombina

Bombina és un gènere d'amfibis anurs de la família Bombinatoridae amb 8 espècies que es troben a Euràsia.

## Taxonomia

* Bombina bombina (Linnaeus, 1761)
* Bombina fortinuptialis (Tian & Wu, 1978)
* Bombina lichuanensis
* Bombina maxima (Boulenger, 1905)
* Bombina microdeladigitora (Liu, Hu & Yang, 1960)
* Bombina pachypus
* Bombina orientalis (Boulenger, 1890)
* Bombina variegata (Linnaeus, 1758)

## Referències

* Menno Schilthuizen (2001). Frogs, Flies & Dandelions. Oxford University Press. ISBN 0-19-850393-8.
# Gripau raucador de ventre de foc

El gripau raucador de ventre de foc (Bombina bombina) és una espècie d'amfibi anur de la família Bombinatoridae que viu a Europa.

## Descripció

Aquest gripau mesura entre 2,5 i 6 cm i pesa entre 2 i 13 g. La seva part dorsal és habitualment de color gris, marró o verdós amb taques gris fosc o negre. El seu ventre és de color vermell o taronja amb nombroses taques de color negre blavós i petits punts blancs. La seva pell produeix una toxina que pot irritar les membranes mucoses i que li serveix per protegir-se dels depredadors.

## Distribució i hàbitat

S'acostuma a troba en gran varietat d'hàbitats de baixa altitud, des del nivell del mar fins als 730 metres. Viu en aiguamolls, pantans, rius i estanys de poca profunditat, de 50 a 70 cm.
Es distribueix per gran part de l'Europa central i oriental. Des de Dinamarca, el sud de Suècia i el nord d'Alemanya fins als Urals a l'est, el sud del delta del Danubi, Turquia i les muntanyes del Caucas. N'hi ha una petita població introduïda al Regne Unit.

## Reproducció

L'aparellament es produeix entre els mesos de maig i juliol. Les femelles ponen els ous, entre 80 i 300, i d'uns 14-18 mm de diàmetre. Quan es desclouen, els capgrossos mesuren uns 55 mm, són de color marró i tenen 2 bandes longitudinals al llarg de la seva columna vertebral. La seva maduresa sexual arriba entre els 2 i els 4 anys, i la seva esperança de vida en llibertat arriba als 12 anys.

## Amenaces

En general l'espècie no es troba en perill, però en certs punts de l'Europa occidental pot perdre el seu hàbitat degut a la contaminació de les aigües, la modernització de les tècniques agrícoles i el canvi climàtic. També es pot veure amenaçat per la destrucció de les zones humides, la pressió urbanística i la mortaldat a les carreteres. En certes regions, hi pot haver hibridació amb el gripau raucador de ventre groc.

## Referències

* ↑ Anfibios y reptiles (en castellà). 2a edició. Madrid: Susaeta, 1991, p. 56-57.
* ↑ «World Association of Zoos and Aquariums» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-09-11. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «AmphibiaWeb» (en anglès). [Consulta: 31 agost 2016].
# Betul

Betul és una ciutat de l'Índia a Madhya Pradesh, capital del districte de Betul a la divisió de Bhopal. Al cens del 2001 tenia 83.287 habitants. Betul deriva el seu nom de la petita població de Betul Bazar a uns 5 km al sud de Badnur. El 1822 el govern britànic es va establir a aquesta vila però el 1901 es va traslladar a Badnur que tenia 1.500 habitants més. Modernament les dues ciutats es van ajuntar i avui la vella Betul és com un barri de la nova (abans Badnur). Betul vol dir "amb cotó".
# Juan Antonio Zamora Zambudio

Juan Antonio Zamora Zambudio (Múrcia, 3 de maig de 1983) és un futbolista que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria esportiva

Després de jugar al filial madridista i al Cartagonova, el 2003 debuta a primera divisió amb el Reial Múrcia, tot jugant dos partits. El 2005 fitxa pel CE Castelló, amb el qual ha militat quatre temporades a Segona Divisió, sense arribar a ser titular en cap d'elles. No obstant això, suma 64 partits i tres gols amb els valencians.

## Referències

* 1 2 Juan Antonio Zamora Zambudio a BDFutbol
* 1 2 Juan Antonio Zamora Zambudio, Fitxa a Soccerway
* ↑ Fitxa de Juan Antonio Zamora Zambudio a Futbolme (castellà)
# Cicloalcà

Els cicloalcans, alcans cíclics o hidrocarburs cíclics són hidrocarburs saturats, l'esquelet dels quals està format únicament per àtoms de carboni units entre ells amb enllaços químics simples en forma d'anell. La seva fórmula genèrica és ${\ce {C_{n}H_{2n}}}$. Són isòmers dels alquens. També existeixen compostos que contenen diversos anells, els compostos policíclics.

## Nomenclatura

S'anomenen de la mateixa manera que els hidrocarburs de cadena oberta del mateix nombre de carbonis però amb el prefix ciclo.

## Propietats físiques

Tenen característiques especials degut a la tensió de l'anell. Aquesta tensió és de dos tipus:
* Tensió d'anell de torsió o d'ensolapament.
* Tensió d'angle d'enllaç o angular.
L'angle dels orbitals sp$^3$ es desvia uns 109º a angles inferiors. És especialment inestable el ciclopropà de reactivitat similar a la dels alquens.

## Propietats químiques

La seva reactivitat (amb l'excepció dels anells molt petits: ciclopropà, ciclobutà i ciclopentà) és gairebé equivalent a la dels compostos de cadena oberta.

## Presència

Els cicloalcans apareixen de manera natural en diversos petrolis. Els terpens, als quals pertanyen moltes hormones com l'estrogen, el colesterol, la progesterona o la testosterona i altres com la càmfora, acostumen a presentar un esquelet policíclic. Els monocicles amb anells més grans (14 - 18 àtoms de carboni) es presenten en les segregacions de les glàndules del mesc, utilitzat a la perfumeria. En la indústria petroliera es fan servir per extreure hidrocarburs, el més usat és el ciclopentà.

## Aplicacions

Alguns cicloalcans com el ciclohexà formen part de la gasolina. A més s'usa com intermdi en la síntesi de la caprolactama i, per tant, en l'obtenció de les poliamides. El ciclohexà, la decalina (perhidronaftalina), el metilciclohexà i el ciclopentà també s'usen com dissolvents.

## Toxicologia

La toxicologia dels cicloalcans acostuma a ser semblant a la dels alcans corresponents. El ciclohexà és menys tòxic que l'hexà.
# Cecropis

Cecropis és un dels gèneres d'ocells, de la família dels hirundínids (Hirundinidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024), aquest gènere conté 9 espècies:
* Cecropis cucullata - oreneta de casc roig.
* Cecropis rufula - oreneta cua-rogenca europea.
* Cecropis daurica - oreneta cua-rogenca oriental.
* Cecropis melanocrissus - oreneta cua-rogenca africana.
* Cecropis hyperythra - oreneta de Sri Lanka.
* Cecropis badia - oreneta ventre-rogenca.
* Cecropis abyssinica - oreneta estriada.
* Cecropis semirufa - oreneta pit-roja.
* Cecropis senegalensis - oreneta del Senegal.

## Referències

* ↑ «Swallows». IOC World Bird List - International Ornithologists' Union. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Swallows». IOC World Bird List Version 14.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
# Hervé Granger-Veyron

Hervé Granger-Veyron (Talença, 11 de gener de 1958) és un tirador d'esgrima francès, ja retirat, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar dues proves programa d'esgrima. En la competició del sabre per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la de sabre individual fou quart. El 1992, als Jocs de Barcelona, guanyà la medalla de bronze en la prova del sabre per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esgrima de 1987.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Hervé Granger-Veyron». [Consulta: 22 juliol 2024].
# Esquer de solter

Esquer de solter (títol original: Bachelor Bait) és una pel·lícula de comèdia estatunidenca de 1934 dirigida per George Stevens i protagonitzada per Stuart Erwin. La pel·lícula (originalment titulada The Great American Harem) va ser el primer llargmetratge de Stevens per a RKO, i es va filmar del 30 d'abril al 18 de maig de 1934. Està doblada al català.

## Argument

William Watts un home de bon cor que, després de perdre la seva feina com a funcionari en una oficina de llicències de matrimoni, obre el seu propi negoci, Romance Inc., que es converteix en una agència matrimonial d'èxit. Quan posa la seva secretària amb un client adinerat s'adona just a temps que està realment enamorat d'ella.

## Repartiment

* Stuart Erwin com Mr. William Watts
* Rochelle Hudson com Cynthia Douglas
* Pert Kelton com Allie Summers
* Richard "Skeets" Gallagher com Bramwell Van Dusan
* Berton Churchill com "Big" Barney Nolan
* Grady Sutton com Don Beldon/Diker
* Clarence Wilson com Fiscal de districte Clement Craftsman
* Landers Stevens com Mr. Wells

## Anàlisi

Segons Marilyn Ann Moss, Esquer de solter "és una comèdia lleugera que toca breument la Depressió (quan s'esmenta que "tothom està sense feina en aquests dies") abans d'oferir al seu públic una sèrie de desventures de ritme pausat".
La pel·lícula va perdre 3.000 dòlars per a RKO Studios.

## Referències

* ↑ «Esquer de solter». esadir.cat. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Moss, Giant: George Stevens, a Life on Film (Madison: University of Wisconsin Press, 2004), 29; ISBN 9780299204303
* ↑ Richard Jewel, 'RKO Film Grosses: 1931-1951', Historical Journal of Film, Radio and Television, Vol 14 No 1, 1994 p 57
# Cecropis domicella

Cecropis domicella (syn: Cecropis melanocrissus domicella) és un tàxon d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica occidental, des de Senegàmbia fins al Sudan.
En diverses llengües rep el nom de "oreneta de l'Àfrica Occidental" (Anglès: West African swallow. Francès: Hirondelle ouest-africaine).

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, agost 2024), el consideren un subespècie de l'oreneta cua-rogenca africana (Cecropis melanocrissus domicella).
El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024), promogué una reorganització taxonòmica important del gènere Cecropis. Com a part de la reordenació, el complex d'oreneta cuarogenca (Cecropis daurica) es va dividir en l'oreneta cua-rogenca europea (Cecropis rufula) l'oreneta cua-rogenca oriental ((Cecropis daurica - stricto sensu) i l'oreneta cua-rogenca africana (Cecropis melanocrissus). A més, en aquesta darrera si aglutinà l'oreneta de l'Àfrica occidental (Cecropis domicella). Els tàxons es van reordenar en funció principalment de les diferències de morfologia i de divergència genètica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Swallows». IOC World Bird List Version 14.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Fortunat Bonich

Fortunat Bonich (València, segle xix) va ser un pintor valencià.
Natural de València, era germà del miniaturista Miquel Bonich. Va ser deixeble de Vicent López a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles.
El 1851 va participar en l'exposició col·lectiva anual de 1851 de l'Associació d'Amics de les Belles Arts de Barcelona. En termes generals està documentat com a pintor a València, on va assolir cert renom. Per tal d'assolir més reconeixement va participar en diverses exposicions locals organitzades per la Societat Econòmica d'Amics del País. Hi va presentar diverses pintures d'història com El Belisari, Tarquini i Lucrècia i David després d'haver mort Goliat. També tractà temes mitològics a la de 1855 com Centaure i Deianira, Homer arriba a l'illa d'Íos i Joc de nois, totes elles elogiades per la premsa local valenciana. La darrera obra la va presentar a l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1856. L'any següent va participar en l'Exposició del Liceu de València amb diverses còpies de retrats de Vicent López, les obres del qual encara tenien molta acceptació a la ciutat, per tal d'assolir més reconeixement. La darrera notícia sobre Bonich és de 1867 com a expositor a l'Exposició Regional de València amb el quadre commemoratiu Constitució de la Societat Econòmica el 1777.
Segons Frontaura i Ossorio també va dedicar-se a la litografia, i citen una làmina de sant Vicent. El baró d'Alcalahí esmenta que va conrear el retrat.
Quant a la tècnica de Bonich, va ser objecte d'un petit anàlisi per part del baró d'Alcalahí, que esmenta l'obra Homer arriba a l'illa d'Íos, de la qual només elogia el cap d'Homer, però qualifica de mediocre la resta. Opina que la millor obra de Bonich és Joc de nois pel bon acabat de les figures, malgrat que a un dels nens que apareix li tapen els ulls per l'acció de treure una fruita; considera que l'obra és franca, però abusa de tonalitat morades. Sobre els retrats, les figures presenten una gran semblança amb el model, però creu que són deficients en colorit.

## Referències

* 1 2 3 4 Alba Pagán, Ester. «Fortunato Bonich» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Fontbona, Francesc (dir.). Repertori de catàlegs d'exposicions col·lectives d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 28.
* ↑ Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta a cargo de Ramón Moreno, 1868, p. 80.
* ↑ Frontaura, C.; Ossorio, M. Diccionario biográfico internacional de escritores y artistas del siglo XIX (en castellà). Madrid: Imprenta y Librería de Miguel Guijarro, 1890, p. 368.
* 1 2 Barón de Alcalahí. Diccionario biográfico de artistas valencianos (en castellà). València: Imprenta de Federico Domenech, 1897, p. 68-69.
# Celia Rico Clavellino

Celia Rico Clavellino (Sevilla, 1982) és guionista, productora i directora de cinema sevillana.
És llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat de Sevilla i en Teoria de la Literatura i literatura comparada per la Universitat de Barcelona. És coneguda per haver guanyat el premi al millor guió als Premis Gaudí 2019, amb la pel·lícula Viaje al cuarto de una madre, que també va dirigir.
Treballa actualment en la producció i direcció cinematogràfica, així com en l'escriptura de guions. Com a directora es va iniciar l'any 2012 amb el curtmetratge: “Luisa no está en casa” seleccionat i mostrat al Festival de Cinema de Màlaga i a la Seminci de Valladolid.
L'any 2018 al Festival de Cinema de Sant Sebastià la va guardonar amb el Premi de la Joventut i la menció especial del Premi Kutxabank-New Directors.

## Premis i nominacions

    Premis Gaudí
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2013 | Millor curtmetratge | Luisa no está en casa | Guanyadora |
| 2019 | Millor pel·lícula en llengua no catalana | Viaje al cuarto de una madre | Nominat |
| 2019 | Millor guió | Viaje al cuarto de una madre | Guanyadora |
| 2019 | Millor direcció | Viaje al cuarto de una madre | Nominat |
| 2022 | Millor pel·lícula d'animació | Mironins | Guanyadora |
| 2025 | Millor pel·lícula en llengua no catalana | Los pequeños amores | Pendent |

## Referències

* ↑ «Celia Rico: «Antes de ser directora de cine fui camarera, recepcionista y repartí publicidad»» (en castellà), 03-02-2019. [Consulta: 7 octubre 2019].
* ↑ «Celia Rico: 'El cine más interesante de los últimos años está dirigido por mujeres'». [Consulta: 7 octubre 2019].
* ↑ «Celia Rico Clavellino». Mujeres de Cine. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2022. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ «Palmarés de la 66 edición del Festival de San Sebastián, 2018». San Sebastian International Film Festival. [Consulta: 27 maig 2019].
# József Marosi

József Marosi (Budapest, 16 d'octubre de 1934) és un tirador d'esgrima hongarès, ja retirat, especialista en floret i espasa, que va competir durant a dècada de 1950. Era germà de la també tiradora d'esgrima Paula Marosi.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la competició d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la de floret per equips guanyà la de bronze. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, fou quart en la prova d'espasa per equips.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món d'esgrima, una de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1953 i 1955, així com una medalla de plata i una de bronze a les Universíades de 1959.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – József Marosi». [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 1r agost 2023].
# Ka (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters か (hiragana) i カ (katakana) són dues mores que ocupen el sisè lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre l'お i el き; i el 14è en el poema iroha, entre わ i よ. Una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
A la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la segona columna (a la que dona nom: か行, "columna «ka») i la primera fila (あ段, fila «a»).
Tant か com カ provenen del kanji 加. Ambdós poden portar l'accent dakuten: が, ガ. Existeix una versió hentaigana de か, , que prové del kanji 可.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* か, カ es romanitzen com a «ka»
* が, ガ es romanitzen com a «ga»

## Escriptura

* El caràcter か s'escriu amb tres traços:
* Traç horitzontal que es retorça cap avall i acaba en un ganxo cap a l'esquerra.
* Traç pràcticament vertical que talla el primer traç.
* Xicotet traç corbilini en la part dreta del caràcter.
* El caràcter か s'escriu amb tres traços:
* Traç horitzontal que es retorça cap avall i acaba en un ganxo cap a l'esquerra.
* Traç pràcticament vertical que talla el primer traç.
* Xicotet traç corbilini en la part dreta del caràcter.

## Altres escriptures

か o カ en braille japonès :
| か o カ ka | が o ガ ga | かあ o カー kā | があ o ガー gā |
* Alfabet fonètic: 「為替のカ」 ("el ka de kawase", on kawase significa intercanvi, o enviament de diner)
* Codi Morse: ・−・・

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Kamui

En la mitologia japonesa Kamui és el déu creador del món al qual li va donar la forma d'un gran oceà circular recolzat sobre el llom d'una truita. Aquesta deïtat va crear els ainu amb fang i la columna amb branques de salze motiu pel qual les esquenes es bolquen amb l'edat.
Els kamui són semblants al kami japonesos, El missioner John Batchelor va suposar que el terme japonès era d'origen ainu. L'ús del terme és molt extens entre els ainu, i pot referir-se a quelcom considerat especialment positiu així com a quelcom especialment fort. Kamui pot referir-se a éssers espirituals, inclosos animals, plantes, el clima i fins i estris humans. Els àngels de la guarda s'anomenen Ituren-Kamui. Els kamui són nombrosos; alguns estan delimitats i nomenats, com Kamuy Fuchi, la deessa de la llar, mentre que d'altres no. Sovint tenen associacions molt específiques, per exemple, hi ha un kamui de la resaca. Batchelor compara la paraula amb el terme grec demon.

## Referències

* ↑ Leeming, David A. Creation Myths of the World: An Encyclopedia [2 volumes] (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2009-12-18, p. 35. ISBN 978-1-59884-175-6.
* 1 2 Ashkenazi, Michael. Handbook of Japanese Mythology (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2003-11-05, p. 187-188. ISBN 978-1-57607-468-8.
* 1 2 Batchelor, John. The Ainu and their folk-lore (en anglès). Рипол Классик, p. 580-582. ISBN 978-5-87145-119-9.
* ↑ Kameda, Yuko «Aspects of the Ainu spiritual belief systems: an examination of the literary and artistic representations of the Owl God.» (en anglès). University of Victoria.Faculty of Graduate Studies. Theses, 2011.
* ↑ Refsing, Kirsten. Early European Writings on Ainu Culture: Religion and Folklore (en anglès). Psychology Press, 2000, p. 81. ISBN 978-0-7007-1486-5.
# Herenni Seneció

Herenni Seneció (en llatí Herennius Senecio) va ser un escriptor i magistrat romà que va viure al segle i. Era nadiu de la Bètica on va servir com a qüestor. Formava part de la gens Herènnia, una gens d'origen samnita.
Va ser executat per ordre de Domicià, sota l'acusació de Meci Car (Metius Carus), un dels delators que tenia l'emperador, de no haver optat a cap càrrec públic després de la qüestura, i d'haver escrit la vida d'Helvidi Prisc. La verdadera raó era la segona, ja que havia escrit la vida de Prisc a petició de la seva vídua Fànnia.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.