OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Allen (Nebraska)

Allen és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 411 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Allen tenia 411 habitants, 166 habitatges, i 111 famílies. La densitat de població era de 428,9 habitants per km².
Dels 166 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,4% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.000 $ i la renda mediana per família de 40.521 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.341 $ mentre que les dones 15.769 $. La renda per capita de la població era de 15.264 $. Aproximadament l'1,8% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Allen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Allen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Minuit, chrétiens

Minuit, chrétiens, coneguda en anglès com O Holy Night, és una nadala escrita al voltant de 1843 per Placide Cappeau i amb música d'Adolphe Adam del 1847. En català és coneguda com a "Cant de Nadal".
Originalment, fou composta per a soprano i teclat (piano, orgue o harmònium), però sovint és cantada per un baríton o tenor solista acompanyat a l'orgue en la Missa del gall que tradicionalment se celebra el 24 de desembre a la mitjanit. Moltes transcripcions d'aquesta cançó s'han fet per als més diversos orígens, des de l'adaptació simple per a instrument solista fins a l'orquestració simfònica amb un gran cor i orgue. Una de les versions és la interpretada per l'Escola Coral de l'Orfeó Català, amb arranjaments de Jordi Bello i l'adaptació al català de Baltasar Carbó.

## Història

La història d'aquesta nadala es remunta al 1843 a la vila de Rocamaura, França. L'orgue de l'església havia estat reformat recentment i per celebrar l'esdeveniment, el rector va convèncer el poeta Placide Cappeau, natural de la ciutat, d'escriure un poema de Nadal. Poc després, aquell mateix any, Adolphe Adam va compondre la música. La cançó va ser estrenada a Roquemaure l'any 1847 per la cantant d'òpera Emily Laurey.
El crític musical, ministre i editor del Dwight's Journal of Music, John Dwight, va adaptar la cançó a l'anglès el 1855. Aquesta versió es va fer popular als Estats Units, especialment al Nord, on el tercer vers va ressonar entre els abolicionistes, inclòs el mateix Dwight.
L'ampli rang vocal de la cançó fa que sigui una de les cançons de Nadal més difícils d'executar correctament, especialment per als aficionats sense formació.

## Referències

* ↑ Bronze, Jean-Yves. «The Minuit, Chretiens in Quebec». scena.org, 06-12-2003. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Liebergen, Patrick M. Singer's Library of Song: Low Voice (en anglès). Alfred Music Publishing, 2005-05, p. 80. ISBN 978-0-7390-3664-8.
* ↑ Christmas Music Companion Fact Book: The Chronological History of Our Most Well-known Traditional Christmas Hymns, Carols, Songs and the Writers & Composers who Created Them (en anglès). Hal Leonard Corporation, 2000, p. 36. ISBN 978-1-57424-067-2.
* ↑ Foley, Michael P. Why We Kiss Under the Mistletoe: Christmas Traditions Explained (en anglès). Simon and Schuster, 2022-09-06, p. 163. ISBN 978-1-68451-241-6.
* ↑ Forget, Dominique. «Minuit, chrétiens et l’aigu fatidique». quebecscience.qc.ca, 24-12-2017. [Consulta: 24 desembre 2022].
# Lene Hau

Lene Vestergaard Hau (Vejle, Dinamarca, 13 de novembre de 1959) és una física que, el 1999, va dirigir un equip de la Universitat Harvard que va aconseguir reduir la velocitat d'un raig de llum a aproximadament disset metres per segon. El 2001 van aconseguir detenir un raig momentàniament. Això va ser possible gràcies a l'ús d'un superfluid.

## Biografia

El 1989 va acceptar una estada de recerca a nivell de posdoctorat en Ciències Físiques per dos anys a la Universitat Harvard. Va obtenir el seu doctorat (PhD) de la Universitat d'Aarhus el 1991. La seva especialitat formal és la física teòrica però el seu interès s'ha mogut a la recerca experimental en un esforç de crear un nou tipus de matèria conegut com condensat de Bose-Einstein. El 1991 es va incorporar al planter científic de l'Institut Rowland per a la Ciència, a Cambridge. Des de 1999 ocupa les càtedres de Física Aplicada i Física, a Harvard.

## Distincions

Les distincions en reconeixement de la seva labor científica i de servei inclouen:
* Beca MacArthur Fellowship (2001-2006).
* Premi NKT de la Societat Física Danesa (2001).
* Medalla Ole Rømer, atorgada pel president de la Universitat de Copenhaguen (2001).
* Títol honorífic, Æreshåndværker Kjøbenhavns Håndværkerforening, atorgat en presència de la Reina de Dinamarca (2001).
* Samuel Friedman Rescue Award, de la Fundació Friedman, Universitat de Califòrnia a Los Angeles (2001).
* Premi Any 2000 de la Top Danmark Foundation, Copenhaguen (2000).
* Premi 200è aniversari de J. C. Jacobsen, atorgat per la Fundació Carlsberg, Dinamarca (1989).
* Beca de recerca atorgada per la Facultat de Ciències de la Universitat d'Aarhus.
Se li ha atorgat, a més, un lloc honorari en la Reial Acadèmia Danesa de Ciències.

## Referències

* 1 2 Craine, Anthony G. «Lene Hau» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 28 febrer 2025].
* 1 2 3 Cromie, William J. «Light and matter united» (en anglès). Harvard University Gazette, 01-09-2009. [Consulta: 28 febrer 2025].
* 1 2 3 O'Connor, J.J.; Robertson, E.F. «Lene Vestergaard Hau - Biography» (en anglès). School of Mathematics and Statistics. University of St Andrews, Scotland, 01-09-2009. [Consulta: 28 febrer 2025].
* Grup d'investigació de Lene Hau Arxivat 2020-06-01 a Wayback Machine. (en anglès)
# Mosè (Perosi)

Mosè (Moisès) és un oratori o un poema simfònic vocal amb un pròleg i tres parts per a solistes, cor, veus blanques, instruments fora de l'escenari i l'orquestra, compost per Lorenzo Perosi sobre un text d'Agostino Cameroni i Pietro Croci, basat en l'Èxode. S'estrenà l'11 de novembre de 1901 al Salone Perosi de Milà dirigit per Arturo Toscanini.

## Moviments

* I. Pròleg: Mosè tra i pastori Madianiti
* II. Primera part: Il roveto ardente
* III. Segona part: L'esodo
* IV. Tercera part: Il passaggio del Mar Rosso

## Personatges

* Raguele (baix)
* Sephora (soprano)
* Mosè (baríton)
* La voce di Jehova (baix)
* Faraone (baríton)
* Aronne (tenor)
* Il capofamiglia (tenor)
* Maria (soprano)

## Enregistraments

Existeix una gravació en directe al Festival Perosiana, Tortona, Itàlia, el 22 d'octubre de 1998, sota la direcció d'Arturo Sacchetti.

## Referències

* ↑ Dades a Iberlibro.com
* ↑ Peloso, Flavio. Toscanini, Perosi e Don Orione [Consulta: 3 maig 2013]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Dades a diverdi.com
# L'església de la Caritat des dels tallers de marbre de San Vitale

L'església de la Caritat des dels tallers de marbre de San Vitale és una pintura a l'oli realitzada per Canaletto entre el 1727-1728 i actualment exposada a la National Gallery de Londres.
Aquesta vista d'una zona secundària de Venècia no evoca de manera immediata l'obra de Canaletto i, tanmateix, es considera una de les seves obres mestres. La pintà en el moment més brillant de la seva etapa juvenil, quan el seu art es caracteritzava per la riquesa dels colors, àmplies pinzellades i un intens ús del clarobscur. Mentre que les vistes «oficials» de la ciutat estaven destinades en general als turistes estrangers, és probable que aquesta insòlita escena de tons amables fou encarregada per un particular de Venècia. Aquí no hi ha esplèndides exhibicions públiques, sinó moments de la vida quotidiana i el treball: un martell de picapedrer, un nen que cau i es mulla, la mare que corre per ajudar-lo, els gondolers i la roba blanca estesa per eixugar.
Com és habitual, Canaletto ha triat un angle de visió des de dalt, al nivell del balcó del primer pis on hi ha una dona asseguda i filant. Mentre al cel es reuneixen els núvols, la forta llum del sol projecta ombres fosques i ben definides en el descampat, el Gran Canal i les façanes dels edificis situats al davant.

## Referències

* Canaletto. Grandes maestros de la pintura. 2001, Barcelona. Ediciones Altaya ISBN 84-487-1412-1
# La Revolución

La Revolución és una obra per a cor i orquestra del compositor Josep Anselm Clavé i Camps que va dedicar a Abdó Terrades i Poli.

## Estrena

Es va estrenar de forma oficial el Dilluns de Pasqua de 1869 al Gran Teatre del Liceu per l'Orquestra i els cors del teatre i amb l'especial col·laboració de la Societat Euterpe i la Societat Euterpense La Fraternidad de Gràcia. En el concert també es va interpretar la gran simfonia de Guillem Tell de Rossini i el rigodon bèl·lic Los nets dels Almogàvers de Clavé. També van participar en aquesta estrena amb les seves poesies escriptors com Manuel de Lasarte, Antoni Altadill, Eduard Vidal i Valenciano i Conrad Roure.

## Obra

L'obra està escrita per cor i orquestra. La cantata plasma el moment polític de l'època. Hi descriu la decadència de la monarquia que hi havia envers el triomf de les forces progressistes. Musicalment ho fa introduint la Marcha reial i la cançó revolucionària La campana, obra d'Abdó Terradas.
La campana va ser un himne revolucionari al llarg dels fets del 1841. La Revolución aixecava gran entusiasme, però no va aconseguir el caràcter popular esperat per les seves complicacions musicals, tot i això es va fer molt popular.
En aquesta obra també es veu reflectida la joventut d'Anselm Clavé, quan era un militant impetuós i als dinou anys anava a assaltar la Ciutadella. Són versos on la incitació a la lluita és el “leitmotiv”.
Clavé li va dedicar l'obra a Abdó Terrades justificant-ho així:
| « | La música que acompaña estos versos, describe la lucha entre la monarquía que se derrumba y el Pueblo que avanza, representa aquella institución caduca por los acordes de la marcha real española, y la idea revolucionaria por la enérgica y popular canción republicana, La campana, que compuso el 1841 el malogrado Abdón Terradas. | » |
| — Clavé, Clavé, Josep Anselm. Flores de estío, pàg. 188 |||

## Context

Va compondre aquesta obra en un període dedicat totalment a la política, produint molt poca música. Des de l'escalat de la Revolució de l'any 1868 fins a la seva mort el febrer de 1874 va escriure tan sols 4 obres: La Revolución, Pel juny la falç al puny, l'adaptació al català de La Marsellesa i Goigs i planys dues de les quals són de gènere polític. Va interpretar-se per primera vegada el 17 de maig de 1868, va tenir tant èxit que va figurar a tots els programes dels dos anys següents.

## Referències

* ↑ Feliu Codina, Antonio «Memorias de un vetrerano de la República (CLXXX)». El Diluvio, 16-07-1917, pàg. 3.
* ↑ Carbonell Guberna, Jaume. Josep Anselm Clavé i el naixement del cant coral a Catalunya (1850-1874). Cabrera de Mar: Galerada, 2000, p. 533. ISBN 84-922737-1-3.
* ↑ Roure, Conrado «Recuerdos de mi larga vida (CCCLXVI)». El Diluvio, 29-05-1927, pàg. 23.
* ↑ Poblet, Josep Maria. Josep Anselm Clavé i la seva època: 1824-1874. 1973: Dopesa, p. 325-326.
# Leonassa

Leonassa (en grec antic: Λεώνασσα) o Lanassa (en grec antic: Λάνασσα) va ser, segons la mitologia grega, l'ancestre de la família reial dels molossos, a l'Epir.
Es diu que va ser una neta o potser una besneta del llegendari heroi grec Hèracles.
Una tradició diu que quan Neoptòlem, fill d'Aquil·les, va tornar de la guerra de Troia, segons una de les moltes variants de la llegenda, va conquerir l'Epir i va segrestar per la força a Leonassa, sacerdotessa del temple de Zeus a Dodona i es va casar amb ella. Segons Plutarc, van tenir un fill anomenat Pirros. Cap al 200 aC, el mitògraf Lisímac, explica que Leonassa va tenir vuit fills amb Neoptòlem: Argos, Pèrgam, Dorieu, Pàndar, Euríloc, Eraos, Dànae i Troas, tots ells herois i heroïnes que generalment tenen altres ascendències.

## Referències

* 1 2 3 Plutarc. Vides paral·leles: Pirros, XII, 1, 2, que la fa filla de Cleodeu i neta d'Hil·los, el fill d'Hèracles.
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XVII, 3, 4
* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 318. ISBN 9788496061972.
# One World Trade Center

El One World Trade Center (abreviat sovint com One WTC o 1 WTC) és l'edifici principal del complex del World Trade Center a Lower Manhattan a la ciutat de Nova York. Mesura amb l'antena 1776 peus en memòria de l'any de la proclamació de la indepèndencia dels Estats Units. De de 2006 a 2014 es va servir el nom de Freedom Tower (‘Torre de la Llibertat’) però finalment es va optar per nom actual.
Reemplaça el conjunt de les torres bessones del World Trade Center que va ser destruït pels Atemptats de l'11 de setembre de 2001. La construcció va començar el 2006 i es va inaugurar el 3 de novembre de 2014.
Del pla director original de l'arquitecte Daniel Libeskind no queda gaire res, perquè per raons comercials, de seguretat i polítics va patir molts canvis. El pla executiu és del despatx Skidmore, Owings & Merrill.

## Dimensions

Amb 104 plantes, quan es va inaugurar el 2014, va ser l'edifici més alt de l'hemisferi occidental i el quart més alt del món. Actualment és el cinquè edifici més alt de Nova York per alçada de terrat amb 417 metres, i el més alt de Nova York i dels Estats Units amb 541 metres si es té en compte l'antena.

## Referències

* 1 2 «One World Trade Center | History, Height, Construction, Map, & Facts» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 02-08-2024. [Consulta: 24 agost 2024].
* ↑ «World Trade Center». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «World Trade Center | History, Height, Memorial, & Facts | Britannica» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 31-07-2024. [Consulta: 24 agost 2024].

## Bibliografia

* Arribas, Cristina «Zona Zero. La reconstrucció emocional d’un gran buit al downtown de Manhattan». A.T.. Col·legi de l’Arquitectura Tècnica de Barcelona, 08-01-2018.

## Enllaços externs

* One World Trade Center - Lloc web oficial
# Miquel Bultó Just

Miquel Bultó Just (l'Espluga de Francolí, 3 de juliol de 1942 - l'Espluga de Francolí, 7 de juliol de 2020) va ser un dibuixant de còmics.

## Biografia

Miquel Bultó va néixer el 3 de juliol de 1942 a l’Espluga de Francolí, als anys setanta del segle XX, va anar a viure i a treballar de cambrer a l'àrea metropolitana de Barcelona, en aquesta època va descobrir el món del còmic i conegué a Joan Boix autor de còmics, que ja treballava per editorials de l'estat espanyol i de la resta d'Europa. L'aprenentatge com a dibuixant de còmic el va fer a l'StudioBoix de Badalona fundat per Joan Boix, al cap de pocs mesos d'iniciar la seva formació ja va rebre els primers encàrrecs professionals. En còmic eròtic va dibuixar a la revista Rambla. Comikaze (1990), als números, 4,5 i 6. Judia Verde (1993) als números, 73,76,86,87,88 i 89.
Pel mercat alemany va dibuixar a partir del número sis la sèrie Nick Sonderband de Hansrudi Wäscher. D'altres col·laboracions foren amb l'estudi i agència de producció de còmics comicon-barcelona.
Per la seva ciutat natal Espluga de Francolí va il·lustrar els programes de la festa major dels anys 1985 i 1997. El 2021 el programa de la festa major per tal de retre-li homenatge es va fer amb una composició de parts d'originals de l’il·lustrador. Miquel Bultó a morir el 7 de juliol del 2020 a l'edat de setanta-vuit anys, quant residia a la carretera de Poblet a l’Espluga de Francolí.

## Referències

* 1 2 3 «Festa Major Espluga de Francolí | Xanascat, la xarxa jove d'albergs de Catalunya». [Consulta: 7 desembre 2024].
* 1 2 «Miguel Bultó» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Molné, Laia. «El cartell de la Festa Major 2021 es converteix en un homenatge a l'il·lustrador espluguí Miquel Bultó i Just» (en castellà), 18-06-2021. [Consulta: 7 desembre 2024].
# Ayr (Nebraska)

Ayr és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 98 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ayr tenia 98 habitants, 40 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 222,6 habitants per km².
Dels 40 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70% hi vivien parelles casades, en un 2,5% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 17,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.125 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 16.179 $. Cap de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ayr». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ayr». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vermillion (Minnesota)

Vermillion és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 437 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vermillion tenia 437 habitants, 160 habitatges, i 118 famílies. La densitat de població era de 168,7 habitants per km².
Dels 160 habitatges en un 38,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,1% hi vivien parelles casades, en un 4,4% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.667 $ i la renda mediana per família de 68.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.521 $ mentre que les dones 30.417 $. La renda per capita de la població era de 22.552 $. Cap de les famílies i el 0,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vermillion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vermillion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Thomana saß annoch betrübt, BWV Anh. 19

{{Infotaula obra musical Thomana saß annoch betrübt, BWV Anh. 19 (Sant Tomàs estava encara afligit) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig el 21 de novembre de 1734, per la presa de possessió de Johann August Ernesti, com a nou rector de l'Escola de Sant Tomàs (Thomasschule); el text és de Johann August Landvoigt.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Ich bin ein Pilgrim auf der Welt, BWV Anh. 190

{{Infotaula obra musicalIch bin ein Pilgrim auf der Welt, BWV Anh. 190 (Soc un pelegrí del món) és una cantata perduda de Bach estrenada a Leipzig, probablement el 18 d'abril del 1729, per al dilluns de Pasqua. El text és de Picander i l'únic que es conserva és un fragment del quart moviment.

## Referències

* ↑ Dürr, 2005, p. 281.

## Bibliografia

* Dürr, Alfred. The Cantatas of J. S. Bach (en anglès), 2005.

## Enllaços externs

* «Cantata BWV Anh 190 Ich bin ein Pilgrim auf der Welt» (en anglès). Bach Cantatas, 2000-2018.
# Herrscher des Himmels, König der Ehren, BWV Anh. 193

{{infotaula obra musical Herrscher des Himmels, König der Ehren, BWV Anh. 193 (Governant del cel, rei de la glòria) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig probablement el primer d'agost de 1740, per a l'elecció d'un nou Consell Municipal; es conserva el llibret però no se'n coneix l'autor. Consta de 7 números, dos cors als extrems, dues àries i tres recitatius; el setè i l'últim moviments són paròdia dels números 13 i 15, respectivament, de la cantata de la caça BWV 208.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# La maledicció del Queen Mary

La maledicció del Queen Mary (títol original en anglès, Haunting of the Queen Mary) és una pel·lícula de terror britànica del 2023 dirigida per Gary Shore i protagonitzada per Alice Eve i Joel Fry. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar a Itàlia el 20 de juliol de 2023, i al Regne Unit el 18 d'agost del mateix any.
Es tracta d'una coproducció britànica entre Imagination Design Works, Rocket Science i White Horse Pictures. Brett Tomberlin va desenvolupar el llargmetratge, anunciat per primera vegada el 2013. El gener de 2019, es va anunciar que Shore el dirigiria. El març de 2021, es va informar que el film seria el primer d'una trilogia de pel·lícules de terror sobre el RMS Queen Mary, un transatlàntic retirat amarrat permanentment a Long Beach (Califòrnia). L'octubre de 2021, va començar el rodatge principal en un estudi desenvolupat per ARRI i Creative Technologies. El rodatge va tenir lloc a bord del RMS Queen Mary el novembre.

## Referències

* ↑ «LA MALDICIÓN DEL QUEEN MARY». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Vlessing, Etan. «Alice Eve Fights Off Ghosts in Haunting of the Queen Mary Trailer». The Hollywood Reporter, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 1 August 2023. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ McNary, Dave. «Queen Mary Thriller Launches Ubiquity Studios Slate (Exclusive)». Variety, 17-12-2013. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Ritman, Alex. «Queen Mary Horror Finds Captain in Dracula Untold Director Gary Shore (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 25-01-2019. Arxivat de l'original el 5 October 2021. [Consulta: 5 octubre 2021].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Alice Eve To Star In Gary Shore Haunted Ship Horror The Queen Mary, First In Planned Trilogy — EFM». Deadline Hollywood, 01-03-2021. Arxivat de l'original el 4 October 2021. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ Grater, Tom. «Joel Fry Joins Alice Eve In Horror Pic The Queen Mary». Deadline Hollywood, 04-10-2021. Arxivat de l'original el 4 October 2021. [Consulta: 4 octubre 2021].