OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Didier Flament

Didier Flament (Tourcoing, 4 de gener de 1951) és un tirador d'esgrima francès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla de bronze, mentre en la del sabre per equips quedà eliminat en sèries. El 1980, als Jocs de Moscou guanyà la medalla d'or en la competició del floret per equips, mentre en la del floret individual quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món d'esgrima, una d'or, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1974 i 1982. També va guanyar una medalla d'or als Jocs del Mediterrani de 1979 i el campionat nacionals de floret de 1980.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Didier Flament». [Consulta: 27 novembre 2023].
# Armide (Gluck)

Armide és una òpera en tres actes de Christoph Willibald Gluck, amb llibret de Phillipe Quinault. S'estrenà a l'Académie Royale de Musique de París el 23 de setembre de 1777.
Basada en Jerusalem alliberada de Torquato Tasso. Gluck treballava còmodament en la tradició francesa imperant quan la va compondre. Tanmateix, Armide li va servir per qüestionar aquests ideals, llargament establerts, i aparentment inviolables. Gluck va aixecar una polèmica, i encara que l'òpera no es troba entre les més populars, roman com una fita en la història operística francesa.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Gluck :
Artaserse (1741)
Demetrio (1742)
Demofoonte (1743)
Il Tigrane (1743)
La Sofonisba (1744)
Ipermestra (1744)
Poro (1744)
Ippolito (1745)
La caduta de'giganti (1746)
Artemene (1746)
Le nozze d'Ercole e d'Ebe (1747)
La Semiramide riconosciuta (1748)
La contesa de'numi (1749)
Ezio (1750)
Issipile (1752)
La clemenza di Tito (1752)
Le cinesi (1754)
La danza (1755)
L'innocenza giustificata (1755)
Antigono (1756)
Il rè pastore (1756)
La fausse esclave (1758)
L'île de Merlin, ou Le monde renversé (1758)
La Cythère assiégée (1759)
Le diable à quatre (1759)
L'arbre enchanté, ou Le tuteur dupé (1759)
L'ivrogne corrigé (1760)
Tetide (1760)
Le cadi dupé (1761)
Orfeu i Eurídice (1762)
Il trionfo di Clelia (1763)
La rencontre imprévue (1764)
Il Parnaso confuso (1765)
Telemaco (1765)
La corona (1765)
Il prologo (1767)
Alceste (1767)
La feste d'Apollo (1769)
Paride ed Elena (1770)
Iphigénie en Aulide (1774)
Armide (1777)
Iphigénie en Tauride (1779)
Echo et Narcisse (1779) :
# Idomeneo

Idomeneo, re di Creta ossia Ilia e Idamante, K. 366, és una òpera en tres actes de Wolfgang Amadeus Mozart, amb llibret de l'abat Giambattista Varesco, basat en el drama homònim (1712) d'Antoine Danchet per a André Campra, que es basava al seu torn en l'obra teatral homònima (1705) de Prosper Jolyot de Crébillon. S'estrenà al Residenztheater de Múnic el 29 de gener de 1781. Una versió revisada per Mozart es va estrenar en el Palau d'Auesperg de Viena el 10 de març de 1786.
Mozart tenia vint-i-cinc anys quan la va compondre. És la seva tercera òpera seriosa, després de Lucio Silla i El rei pastor. És una òpera llarga. Segueix l'estil d'òpera seriosa italiana, amb la seva alternança tradicional d'àries i recitatius, però trenca amb els límits interns i externs de l'òpera seriosa formal metastasiana, amb gest violent i imperatiu.
Es nota la influència francesa a l'hora de proporcionar profunditat dramàtica i veracitat escènica. L'orquestració és, també, més rica que en obres precedents. Hi ha elements d'experimentació, com la continuïtat entre escenes, sense un tall marcat entre aquestes, la inserció de danses i peces orquestrals, així com els destacats cors, que assumeixen un rol actiu en la trama. Els personatges no són de cartó pedra, sinó que cobren vida, en particular Ilia, Idomeneu i Electra.
Es considera la millor òpera seriosa de Mozart i la primera de les seves grans òperes.
Es conserven autògrafs de l'òpera: dels actes I i II, a la Biblioteca Jagiellońska de Cracòvia; de l'acte III, a la Staatsbibliothek Stiftung Preußischer Kulturbesitz de Berlín.

## Instrumentació

La partitura està escrita per a les veus solistes, un cor mixt (SATB) i una orquestra formada per:
* Vent fusta: 1 flautí, 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots.
* Vent metall: 4 trompes, 2 trompetes.
* Teclat: baix continu (clavecí).
* Percussió: timbales.
* Corda: una secció de corda amb violins I i II, violes, violoncels i contrabaixos.
* Fora d'escena: 2 trompes [de l'orquestra del fossat], 3 trombons (acompanyen Neptú a l'acte III).
Per als recitatius secs, clavecí i violoncel.

## Referències

* ↑ «Dades» (en castellà). Teatro Real. Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ «Idomeneo, K.366 (Mozart, Wolfgang Amadeus)». [Consulta: 29 gener 2025].

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Wolfgang Amadeus Mozart :
Die Schuldigkeit des ersten Gebotes (1767)
Apollo et Hyacinthus (1767)
Bastien und Bastienne (1768)
La finta semplice (1769)
Mitridate, re di Ponto (1770)
Ascanio in Alba (1771)
Il sogno di Scipione (1772)
Lucio Silla (1772)
La finta giardiniera (1775)
Il re pastore (1775)
Thamos, König in Ägypten (1779)
Zaide (1780)
Idomeneo (1781)
El rapte en el serrall (1782)
L'oca del Cairo (1783)
Lo sposo deluso (1783)
Der Schauspieldirektor (1786)
Les noces de Fígaro (1786)
Don Giovanni (1787)
Così fan tutte (1790)
La flauta màgica (1791)
La clemenza di Tito (1791) :
# Diego José Lapera Sotolongo

Diego José Lapera Sotolongo (Cuba, 13 de novembre de 1950) és un jugador de voleibol cubà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou desè en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa competició. El 1980, a Moscou, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on aconseguí la setena posició en el torneig de voleibol.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or als Jocs Panamericans (1971, 1975 i 1979) i dues medalles d'or als Jocs Centreamericans i del Carib (1970 i 1974).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Diego Lapera». [Consulta: 21 agost 2023].
# Diego Perren

Diego Perren (Zermatt, 10 de gener de 1965) és un jugador de cúrling suís, ja retirat, que va competir a finals del segle XX.
El 1998 va guanyar la medalla d'or en la competició de cúrling als Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze als Campionats del Món de cúrling, el 1996 i 1999.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Diego Perren». [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Personal details». [Consulta: 14 desembre 2024].
# Poliuto

Poliuto (també coneguda com a I martiti, Les martyrs o Paolina e Poliuto) és una opera seria en tres actes de Gaetano Donizetti, amb llibret de Salvadore Cammarano, a partir de la tragèdia Polyeucte de Pierre Corneille.
Composta el 1838 per al Teatro San Carlo i prohibida per la censura napolitana, l'obra no s'hi estrenà. Traduïda al francès per Eugène Scribe amb el títol Les martyrs, i en quatre actes, va estrenar-se a l'Opéra de Paris el 10 d'abril de 1840. Posteriorment, la versió italiana, amb modificacions a partir de l'adaptació estrenada a París, va estrenar-se a Nàpols, al Teatro San Carlo de Nàpols el 30 de novembre de 1848.
Fou el dia posterior a la quarta representació d'aquesta òpera, el 9 d'abril del 1861, que les flames destruïren el teatre del Liceu per primer cop.

## Referències

* ↑ Històries de l'òpera: al Liceu. Episodi 2. Amb Marcel Gorgori i Roger Alier

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Gaetano Donizetti :
Il Pigmalione (1816)
Enrico di Borgogna (1818)
Pietro il grande (1819)
Zoraida di Granata (1822)
La zingara (1822)
Alfredo il grande (1823)
L'ajo nell'imbarazzo (1824)
Emilia di Liverpool (1824)
Alahor in Granata (1826)
Don Gregorio (1826)
Elvida (1826)
Gabriella di Vergy (1826)
Olivo e Pasquale (1827)
Otto mesi in due ore (1827)
Il borgomastro di Saardam (1827)
L'esule di Roma (1828)
Alina, regina di Golconda (1828)
Gianni di Calais (1828)
Il castello di Kenilworth (1829)
Il diluvio universale (1830)
Imelda de' Lambertazzi (1830)
Anna Bolena (1830)
Le convenienze ed inconvenienze teatrali (1831)
Gianni di Parigi (1831)
Francesca di Foix (1831)
Fausta (1832)
Ugo, conte di Parigi (1832)
L'elisir d'amore (1832)
Sancia di Castiglia (1832)
Il furioso all'isola di San Domingo (1833)
Parisina d'Este (1833)
Torquato Tasso (1833)
Lucrezia Borgia (1833)
Rosmonda d'Inghilterra (1834)
Gemma di Vergy (1834)
Marino Faliero (1835)
Maria Stuarda (1835)
Lucia di Lammermoor (1835)
Belisario (1836)
Il campanello (1836)
Betly, o La capanna svizzera (1836)
L'assedio di Calais (1836)
Roberto Devereux (1837)
Maria de Rudenz (1838)
Poliuto (1838)
Pia de' Tolomei (1838)
Le duc d'Albe (1839)
La fille du régiment (1840)
Les martyrs (1840)
La favorita (1840)
Adelia (1841)
Rita (1841)
Maria Padilla (1841)
Linda di Chamounix (1842)
Caterina Cornaro (1844)
Don Pasquale (1843)
Maria di Rohan (1843)
Dom Sébastien (1843) :
# Dalibor

Dalibor és una òpera en tres actes de Bedřich Smetana, amb llibret de Josef Wenzig, en alemany i traducció al txec d'Ervin Špindler. S'estrenà al Teatre Novomestské de Praga el 16 de maig de 1868. A Catalunya es va estrenar al Liceu de Barcelona el 4 de gener de 1972.
Smetana va ser el fundador de la moderna música txeca en la qual va saber crear una simbiosi del classicisme amb el romanticisme europeu, romanent profundament autòcton.

## Argument

* Temps: segle XV
* Lloc : Praga

### Acte I

Dalibor, un cavaller txec, és jutjat davant el rei per haver matat al burgrave de Ploškovice en venjança per l'execució del seu amic Zdenek. En el judici, el rei fa una crida a la germana del burgrave, Milada, que exigeix la seva execució. La multitud dona suport a Dalibor. Després que Dalibor expliqui la captura i assassinat del seu amic, el tribunal redueix la seva sentència de mort a cadena perpètua. Milada s'adona que, dolorosament, s'està enamorant de Dalibor, i en connivència amb Jitka, un orfe amic del cavaller, es proposa allibera-ho.

### Acte II

Milada entra a la presó disfressada com un noi i comença a parlar amb Benes, carceller de Dalibor. Aconsegueix convèncer a Benes que la deixi entrar al calabós a saludar Dalibor. El cavaller la rep amb goig i, en un duo apassionat, canten el seu amor.

### Acte III

Dalibor i Milada conspiren per a subornar Benes, però el carceller informa al rei de l'intent de fugida de Dalibor. Seguint el suggeriment del seu Consell, el rei ordena la mort de Dalibor. Milada, esperant fora de la presó, sent el toc de la campana que indica l'execució de Dalibor. Acompanyada dels seus seguidors, Milada entra al castell i rescata Dalibor, però resulta greument ferida i mor en braços de Dalibor. Dalibor s'apunyala a si mateix i s'uneix en la mort a la seva estimada. Un final alternatiu fa que Dalibor sigui executat abans del rescat de Milada.

## Rols

| Rol | Veu | Estrena, 16 de maig de 1868 (Director: –) |
| Vladislau, Rei de Bohèmia | baríton | Jos. Lev |
| Dalibor, un cavaller | tenor | I. L. Lukes |
| Budivoj, Comandant de la guàrdia del castell | baríton | Voj. Šebesta |
| Beneš, el carceller | baix | Jos. Paleĉek |
| Vítek, un mercenari de Dalibor | tenor | J. Barcal |
| Milada, germana del burgrave de Ploškovice | soprano | Em. Benevic-Miková |
| Jitka, una donzella | soprano | Eleanora Ehrenbergů |
| Un dels jutges | baix | |
| Poble, jutges, mercenaris, cor |||

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 març 2016].
* ↑ (castellà) ALIER, Roger. Guia Universal de la ópera. Barcelona, 2007, Ediciones Robinbook. ISBN 978-84-96924-03-1
* ↑ Montsalvatge, Xavier. «Dalibor", la ópera de Bedrich Smetana» (en castellà). La Vanguardia, 06-01-1972. [Consulta: 8 abril 2016].

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Enllaços externs

* Llibret a Kareol
# Il Pigmalione

Il Pigmalione és una òpera en un acte de Gaetano Donizetti, amb llibret d'Antonio Simeone Sografi, basat en Les Metamorfosis d'Ovidi. S'estrenà al Teatro Donizetti de Bèrgam el 13 d'octubre de 1960.
És la primera òpera de Donizzetti i es creu que no es va estrenar fins al 1960, quan es va realitzar al XVII Festival delle novità al Teatro Donizetti, a la ciutat natal del compositor de Bèrgam, Itàlia.
Òperes de Gaetano Donizetti :
Il Pigmalione (1816)
Enrico di Borgogna (1818)
Pietro il grande (1819)
Zoraida di Granata (1822)
La zingara (1822)
Alfredo il grande (1823)
L'ajo nell'imbarazzo (1824)
Emilia di Liverpool (1824)
Alahor in Granata (1826)
Don Gregorio (1826)
Elvida (1826)
Gabriella di Vergy (1826)
Olivo e Pasquale (1827)
Otto mesi in due ore (1827)
Il borgomastro di Saardam (1827)
L'esule di Roma (1828)
Alina, regina di Golconda (1828)
Gianni di Calais (1828)
Il castello di Kenilworth (1829)
Il diluvio universale (1830)
Imelda de' Lambertazzi (1830)
Anna Bolena (1830)
Le convenienze ed inconvenienze teatrali (1831)
Gianni di Parigi (1831)
Francesca di Foix (1831)
Fausta (1832)
Ugo, conte di Parigi (1832)
L'elisir d'amore (1832)
Sancia di Castiglia (1832)
Il furioso all'isola di San Domingo (1833)
Parisina d'Este (1833)
Torquato Tasso (1833)
Lucrezia Borgia (1833)
Rosmonda d'Inghilterra (1834)
Gemma di Vergy (1834)
Marino Faliero (1835)
Maria Stuarda (1835)
Lucia di Lammermoor (1835)
Belisario (1836)
Il campanello (1836)
Betly, o La capanna svizzera (1836)
L'assedio di Calais (1836)
Roberto Devereux (1837)
Maria de Rudenz (1838)
Poliuto (1838)
Pia de' Tolomei (1838)
Le duc d'Albe (1839)
La fille du régiment (1840)
Les martyrs (1840)
La favorita (1840)
Adelia (1841)
Rita (1841)
Maria Padilla (1841)
Linda di Chamounix (1842)
Caterina Cornaro (1844)
Don Pasquale (1843)
Maria di Rohan (1843)
Dom Sébastien (1843) :
# DIA

DIA (Distribuidora Internacional de Alimentación) és una cadena de supermercats espanyola de maxidescompte. Compta amb 3700 establiments, 26 locals de distribució i 22.000 treballadors. És present a Espanya, Grècia, Turquia (DiaSA), la Xina (Dia% 道亚天天), el Brasil, i l'Argentina sota el nom de Dia. A Portugal, sota el nom de Minipreço; i a França, amb el nom d’Ed.
El 2011 va començar a cotitzar a la borsa espanyola.
El 10 de desembre del 2018, el Comitè Assessor Tècnic de l'Ibex es reuní per decidir si la cadena DIA havia, o no, d'abandonar el grup de les 35 empreses amb més liquiditat que cotitzen en borsa, i arribà a la conclusió que havia d'abandonar el parquet espanyol.
El 5 de febrer de 2019, l'inversor rus Mijaíl Fridman, a través de la seva empresa LetterOne, llança una OPA pel control de l'empresa, on fins aleshores només en controlava el 29%. Una vegada acabada la OPA, Fridman controla el 70% de les accions i ha realitzat una sèrie d'ajustaments amb un pla de tancament de tendes deficitàries i canvis en la cúpula directiva.
El 2024 comptava amb 5.000 botigues que donen feina a unes 30.000 persones. A Espanya representa un 60% del seu negoci. Durant el 2023 es va desfer de la seva cadena de drogueries Clarel.

## Referències

* ↑ http://www.diacorporate.com/en/%7Cwork=DIA%7Cpublisher=DIA%7Caccessdate=%5BEnllaç+no+actiu%5D 18 juliol 2018 (anglès)
* ↑ «Turkish company buys DiaSA for 129.7 million TL - Latest News» (en anglès), 02-07-2013. [Consulta: 4 febrer 2024].
* 1 2 Bolinches, Cristina G. «Dia se deshace de los negocios que no ve rentables para estabilizar sus cuentas» (en castellà), 03-08-2023. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Coctelera, La. «Nuevo batacazo que hunde definitivamente a Ibex y la expulsa del Ibex 35» (en castellà). [Consulta: 11 desembre 2018].

## Enllaços externs

* DIA - Lloc web oficial (castellà) (anglès)
# Anzor Mekvabishvili

Anzor Mekvabishvili (georgià: ანზორ მექვაბიშვილი, nascut a Tblisi el 5 de juny de 2001) és un futbolista professional que juga com a migcampista al Universitatea Craiova de la Liga I i a la selecció de Geòrgia.

## Trajectòria

Mekvabishvili va néixer a Tbilisi i va jugar als juvenils del local Dinamo Tbilisi. El 2020 va debutar amb el primer equip. Durant el seu temps al club, va guanyar tres lligues: el 2019, 2020 i 2022 i dues Supercopes de Geòrgia.
El gener de 2024, Mekvabishvili es va unir a l'Universitatea Craiova. Des de llavors, s'ha fet un lloc fixe a l'equip, jugant 20 partits.

### Estadístiques

Actualizat 26 de maig de 2024.
| Club | Div. | Temporada | Lliga | Lliga | Lliga | Copes nacionals | Copes nacionals | Copes nacionals | Copes internacionals | Copes internacionals | Copes internacionals | Total | Total | Total |
| Club | Div. | Temporada | Part. | Gols | Asist. | Part. | Gols | Asist. | Part. | Gols | Asist. | Part. | Gols | Asist. |
| FC Dinamo Tbilisi Geòrgia | 1a | 2020 | 10 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | — | — | — | 11 | 0 | 0 |
| FC Dinamo Tbilisi Geòrgia | 1a | 2021 | 35 | 1 | 2 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | 0 | 40 | 1 | 2 |
| FC Dinamo Tbilisi Geòrgia | 1a | 2022 | 31 | 5 | 1 | 2 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 34 | 5 | 1 |
| FC Dinamo Tbilisi Geòrgia | 1a | 2023 | 23 | 2 | 3 | 2 | 0 | 0 | 3 | 0 | 0 | 28 | 2 | 3 |
| FC Dinamo Tbilisi Geòrgia | Total club | Total club | 99 | 8 | 6 | 7 | 0 | 0 | 7 | 0 | 0 | 113 | 8 | 6 |
| C. S. Universitatea Craiova Romania | 1a | 2023-24 | 19 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | — | — | — | 20 | 0 | 0 |
| C. S. Universitatea Craiova Romania | Total club | Total club | 19 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 20 | 0 | 0 |
| Total carrera | Total carrera | Total carrera | 118 | 8 | 6 | 8 | 0 | 0 | 7 | 0 | 0 | 133 | 8 | 6 |

## Selecció de Geòrgia

Mekvabishvili va debutar amb la selecció de futbol de Geòrgia el 25 de març de 2022 contra Bòsnia i Hercegovina. Des de llavors, s'ha convertit en un titular habitual. El 2024, Mekvabishvili va ser un dels seleccionats per al primer torneig internacional al que Geòrgia es va classificar, l'Eurocopa 2024 d'Alemanya.

### Estadístiques

Actualitzat a 14 de juliol de 2024
Partits i gols per any :
| Selecció | Any | Partits | Gols |
| Geòrgia | 2022 | 7 | 0 |
| Geòrgia | 2023 | 6 | 0 |
| Geòrgia | 2024 | 4 | 0 |
| Total | Total | 17 | 0 |

## Palmarès

Dinamo Tbilisi
* Erovnuli Liga: 2019, 2020, 2022
* Supercopa de Geòrgia: 2021, 2023
Individual
* Ordre d'Honor de Geòrgia: 2024

## Referències

* ↑ https://www.fotmob.com/es/players/1176843/anzor-mekvabishvili
* ↑ https://sportuldoljean.ro/2024/01/19/superliga-gruzinul-anzor-mekvabishvili-a-semnat-cu-universitatea-craiova/
* ↑ «Estadísticas de Anzor Mekvabishvili». [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ https://eu-football.info/_player.php?id=31857
* ↑ https://president.ge/index.php?m=209&news_id=2229&lng=geo

## Enllaços externs

* Anzor Mekvabishvili a National Football Teams
* Anzor Mekvabishvili a Transfermarkt
# Lepisosteïformes

Els lepisosteïformes (Lepisosteiformes) són un ordre de peixos actinopterigis que conté una única família, la dels lepisosteids. El grup inclou set espècies vivents repartides en dos gèneres que viuen en aigües dolces, salabroses i ocasionalment marines de l'est de Nord-amèrica, Mesoamèrica i les illes del Carib.

## Referències

* ↑ «Family Lepisosteidae - Gars». [Consulta: 21 abril 2007].
* ↑ Sterba, G: Freshwater Fishes of the World, p. 609, Vista Books, 1962
# Deposició química de vapor

La deposició química de vapor o DQV és un procés químic per a dipositar capes primes de diversos materials sobre un substrat.
En un procés típic de DQV el substrat és exposat a un o més precursors volàtils, activats mitjançant impactes electromagnètics bé de temperatura, plasmatics, fotònics, o d'altres, per tal de fer-los reaccionar, descomponent-se en la superfície del substrat per a produir el dipòsit desitjat. Com a residus, es produeixen sovint subproductes volàtils, que són remoguts per mitjà d'un flux de gas que passa a través de la cambra de reacció.

## Referències

* ↑ «Chemical Vapor Deposition - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Explained: chemical vapor deposition» (en anglès). https://news.mit.edu.+[Consulta: 22 octubre 2022].

## Vegeu també

* Pou quàntic
* Creixement epitaxial
# Jean-Pierre Muller (tirador d'esgrima)

Jean-Pierre Muller (Colmar, 29 d'agost de 1924 - Colmar, 1 de juliol de 2008) va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en espasa, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on quedà eliminat en sèries en la competició d'espasa per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès destaquen dues medalles al Campionat del Món d'esgrima, de plata el 1953 i de bronze el 1954.

## Referències

* ↑ «SR Colmar Escrime». srcolmar-escrime.com. Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 20 setembre 2010].
* 1 2 «Olympedia – Jean-Pierre Muller». [Consulta: 21 novembre 2023].
# Revolució Safrà

S'anomena Revolució Safrà la sèrie de protestes antigovernamentals que es va iniciar a Myanmar (país també conegut amb el seu antic nom, Birmània) el 15 d'agost de 2007 i que continua viva fins ara. El nom es deu al fet que l'hàbit dels monjos budistes que encapçalen les protestes és de color de safrà. Aquest nom, a més, serveix per vincular aquestes protestes a les revolucions de colors.
# Apo Lazaridès

Apo Lazaridès (Marles-les-Mines, Pas de Calais, 16 d'octubre de 1925 - Niça, 30 d'octubre de 1998) va ser un ciclista francès, tot i que d'origen grec (es va nacionalitzar l'agost de 1929). El seu veritable nom era Jean-Apôtre. Va ser professional entre 1946 i 1955.
De poca alçada, 1,63 metres, Apo Lazaridès va ser, sobretot, un escalador molt popular. Els seus principals èxits foren un segon lloc al Campionat del Món de ciclisme de 1948, una victòria a la Polymultipliée el 1949 i un segon lloc al Critèrium del Dauphiné Libéré de 1950.
El seu germà Lucien també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1946
** 1r de la Mónaco-París
* 1948
** 2n al Campionat del Món de ciclisme
** 1r de la cursa de la cota de Sainte-Beaume
* 1949
** 1r de la Polymultipliée
** 1r a Quillan

### Resultats al Tour de França

* 1947. 10è de la classificació general
* 1948. 21è de la classificació general
* 1949. 9è de la classificació general
* 1950. 28è de la classificació general
* 1951. Abandona (22a etapa)
* 1954. 13è de la classificació general
* 1955. 39è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1950. 34è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «LAZARIDÈS Apo (Jean)». [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ Modin, Jean-Guy. Dans la roue de Robic... (en francès). FeniXX, 1962, p. 16. ISBN 978-2-307-41955-6.
* ↑ Marchand, Jacques. Le cyclisme (en francès). (La Table Ronde) réédition numérique FeniXX, 1963. ISBN 979-10-371-0146-4.
* ↑ «Palmarès de Jean-Apôtre Lazaridès (Fra)». [Consulta: 18 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Apo Lazaridès (francès)}