OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sönnebüll

Sönnebüll (frisó septentrional Säänebel, danès Sønnesbøll) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És a mig camí entre Husum i Niebüll. El 31 de desembre del 2023 tenia 296 habitants.
El primer esment escrit Säänebell data del 1462. És a la frontera entre el geest, una morrena terminal i el pòlder, el que s'il·lustra en l'escut. El nom té el sufix -büll, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’. Sovint són assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic. La primera part indica sol indicar una persona. En aquest cas sönne- vol dir fill, doncs «casa del fill».

## Economia

Poble tradicionalment agrícola, a la darreria del segle xx a poc a poc va evolucionar vers un poble d'energia. El 1990 s'hi ha estrenat un primer aerogenerador. El 1995 una associació de terratinents i empreses agrícoles hi va crear l'empresa Windpark Sönnebüll que inaugura set molins dos anys més tard, que de 2006 a 2009 van ser renovades. El 2022 tres parcs eòlics comunitaris actius als quals 150 ciutadans participen. El 2024 tenien una capacitat con junta de 20,7MW (2024).
El 2004 s'hi va construir una primera planta de biogàs. L'única altra activitat industrial és un escorxador des de 1996, que funciona amb la calor residual de la planta de biogàs. El 2008 segueixen les primeres instal·lacions fotovoltaiques. Amb el poble veí de Vollstedt, la població aspira a atènyer l'autarquia energètica.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
* 1 2 Cartsensen, Kathinka. «Chronik» (en alemany). Batllia de Sönnebüll, 2011. [Consulta: 16 març 2025].
* 1 2 «Kampf gegen das Jakobs-Kreuzkraut» (en alemany, baix alemany). Batllia de Sönnebüll. [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.
* 1 2 Gemeindeübergreifendes Ortskernentwicklungskonzept der Gemeinden Sönnebüll und Vollstedt [Concepte de desenvolupament conjunt dels nuclis dels municipis de Sönnebüll i Vollstedt] (en alemany). Glücksburg: Glücksburg Consulting AG, juny 2022, p. 3.
* ↑ «Sönnebüll (Deutschland) - Windparks» (en alemany). The Wind Power. [Consulta: 16 març 2025].
# Contextualisme

El contextualisme és una teoria filosòfica que analitza el context en què es desenvolupa una acció per jutjar-la. Aplicada de forma estricta porta al relativisme, ja que el significat d'una expressió o conducta varia tant segons el context que acaba per no tenir un sentit propi en ella mateixa. Les crítiques cap a aquest corrent subratllen aquest relativisme o bé argumenten que tota teoria és en certa manera contextualista, ja que sempre s'han de tenir en compte les circumstàncies en què va sorgir una idea o un acte. En l'estètica, el contextualisme vol que una obra només es pot comprendre i fruir plenament si es coneix bé el context històric, social i geogràfic on va ser creada, i el concepte oposat és l'aïllacionisme que preconitza que es pot gaudir plenament en absolut, sense saber res del context.

## Referències

* ↑ Seleme, Hugo Omar «La consistència del contextualisme institucional i internacional» (en castellà). Enrahonar: an international journal of theoretical and practical reason, 43, 01-01-2009, pàg. 205–228. DOI: 10.5565/rev/enrahonar.305. ISSN: 2014-881X.
* ↑ Marín Anglada, Marta; Radigales, Jaume. «Contextualisme enfront d'aïllacionisme». A: De Plató a Lady Gaga. Volum 178 de Manuals. Barcelona: Editorial UOC, 2011, p. 81. ISBN 9788497883849.

## Bibliografia

* Price, A.W.. Contextuality in Practical Reason (en anglès). Oxon: Oxford University Press., 2008, p. 256. ISBN 9780199534791.
# Ornitholestes

Ornitholestes fou un petit dinosaure teròpode que visqué al Juràssic superior a l'oest de Lauràsia (l'àrea que esdevindria Nord-amèrica). Fins avui, es coneix únicament per les restes parcials d'un crani i esquelet, trobat a prop de Como Bluff, Wyoming, l'any 1900, i descrit per Henry Fairfield Osborn l'any 1903.

## Referències

* ↑ Osborn, Henry Fairfield «Ornitholestes hermanni, a new compsognathoid dinosaur from the Upper Jurassic» (pdf). Bulletin of the American Museum of Natural History, 19, 12, 1903, pàg. 459–464.
# Benoit (Mississipi)

Benoit és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 611 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Benoit tenia 611 habitants, 193 habitatges, i 153 famílies. La densitat de població era de 243,2 habitants per km².
Dels 193 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,6% hi vivien parelles casades, en un 42,5% dones solteres, i en un 20,7% no eren unitats familiars. En el 19,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 68,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 18.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.357 $ mentre que les dones 20.750 $. La renda per capita de la població era de 7.813 $. Entorn del 43,1% de les famílies i el 49,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Benoit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Benoit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# The Perfect Fool

The Perfect Fool (en anglès El ximplet perfecte) és una òpera en un acte amb música i llibret del compositor anglès Gustav Holst, composta en el període de 1918 a 1922. L'òpera es va estrenar al Covent Garden de Londres el 14 de maig de 1923. Holst va demanar al principi a Clifford Bax per escriure el llibret, però Bax va declinar.
L'òpera no va ser un èxit, i les audiències van trobar la història confusa. Tot i que l'òpera va tenir una retransmissió per la BBC un any després de la seva estrena, els ressorgiments de l'obra han estat rars. El 1995, Vernon Handley va dirigir una actuació de l'òpera completa per la BBC, en una emissió del 25 de desembre.

## Música de ballet

La música de ballet introductòria s'ìnterpreta molt més sovint per separat com una suite. El ballet consta de les seccions següents:
* Andante (invocation)
* Dance of Spirits of Earth (Moderato – Andante)
* Dance of Spirits of Water (Allegro)
* Dance of Spirits of Fire (Allegro moderato – Andante)

## Personatges

| Funció | Tipus de veu | Repartiment estrena, 14 maig 1923 (Director: Eugene Goossens) |
| Pagès/ximplet | paper parlat | Raymond Ellis |
| Bruixot | baríton | Robert Parker |
| Troubadour | tenor | Walter Hyde |
| Viatger | baix | Frederick Collier |
| Princesa | soprano | Maggie Teyte |
| La mare del ximplet | Contralt | Edna Thornton |

## Referències

* ↑ Bax, Clifford «Recollections of Gustav Holst». Music & Letters, 20, 1, 1-1939, pàg. 1–6. DOI: 10.1093/ml/20.1.1. JSTOR: 728520.
* ↑ Holmes, p. 90
* ↑ Holmes, p. 94.
* ↑ Northcott, Bayan «On another planet». The Independent [Londres], 29-12-1995 [Consulta: 4 juliol 2014].

## Bibliografia

* Holden, Amanda (Ed.), La Guia d'Òpera de Pingüí Nova, Nova York: Pingüí Putnam, 2001. ISBN 0-14-029312-4
* Holmes, Paul, Holst. Premsa d'òmnibus, 1998 ISBN 978-0-7119-6525-6
# Tomografia computada per emissió de fotó simple

La tomografia computada per emissió de fotó simple (o, més senzillament, tomografia per emissió de fotó simple) o tomografia d'emissió monofotònica o tomografia per emissió de fotó únic, també anomenada SPECT (de l'anglès Single photon emission computed tomography), és una tècnica d'imatgeria mèdica nuclear tomogràfica que permet realitzar imatges i reconstruccions en tres dimensions dels òrgans i del seu metabolisme per mitjà d'un conjunt de gammacàmeres que giren al voltant del pacient. És un procediment de medicina nuclear fonamentat en la utilització de detectors de centelleig no convencionals que permeten la distribució tridimensional del radiotraçador en l'òrgan estudiat, i que ha demostrat la seva eficàcia en l'estudi de diverses afeccions cardíaques i del sistema nerviós central.
Per poder efectuar una tomografia d'aquest tipus, cal injectar al pacient un producte radioactiu que emet radiacions gamma, constituïdes per fotons, que és el que es mesura. Aquest producte jugarà, doncs, el paper de traçador fixant-se sobre l'òrgan que hom cerca il·lustrar. L'emissió d'aquests fotons s'atenua quan travessen els diferents teixits de l'organisme. Es tracta, doncs, de trobar l'activitat emesa per cada punt de l'òrgan observat, tot corregint aquest fenomen d'atenuació. Aquesta correcció permet obtenir amb precisió l'activitat reconstruïda i, per tant, de quantificar-la.
El principi de la tomografia computada per emissió de fotó simple (SPECT) és similar al de la tomografia per emissió de positrons (TEP). La diferència principal és que en la TEP es detecta un parell de fotons. En la SPECT, no es detecta més que un sol fotó. Les imatges de la TEMF són, doncs, menys precises, però no requereixen que el traçador emeti positrons.

## Referències

* ↑ "Tomografia" al Diccionari enciclopèdic de medicina (accés el 12 de juliol de 2008).

## Enllaços externs

* (francès) Pàgina de CHU de Rouen Arxivat 2008-05-10 a Wayback Machine.
# Consonant velar

Una consonant velar (o simplement velar en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant que s'articula tocant amb la base de la llengua a la part posterior del paladar.
Les velars són un tipus de sons molt comuns, només s'han registrat dues llengües que no en tinguin (el tahitià i el xavante) i la [k] és la consonant més freqüent en termes estadístics a tots els idiomes. Molts sons velars pateixen palatalització en funció del context en què es trobin.

## En català

En català, els sons [g], [k], [ɣ] i [ŋ] són velars.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Ànec cullerot zebrat

L'ànec cullerot zebrat (Malacorhynchus membranaceus) és una espècie australiana d'ànec. Considerada l'únic representant viu de la tribu Malacorhynchini, a la subfamília Anatinae. Estudis genètics moderns la situen a la tribu Anserini, dins la subfamília dels anserins (Anserinae).

## Descripció

El més cridaner d'aquest ocell és el seu gran bec en forma d'espàtula. És un ànec menut (fa 38-40 cm de llargària). Color marró per l'esquena i part superior del cap. Barrejat de blanc i negre pels costats i uns pegats negres al voltant dels ulls, enmig de la cara blanca, en fan un animal inconfusible. Els joves són una mica més apagats, però amb un plomatge similar. Tenen en el cap un taca rosada visible únicament a curta distància.

## Taxonomia

És l'únic membre viu del seu gènere, al qual també pertanyia Malacorhynchus scarletti, un ànec una mica major, que vivia a Nova Zelanda.
S'ha relacionat aquest peculiar ànec, amb algunes subfamílies diferents, com ara els Tadorninae i els Oxyurinae (Sraml et al. 1996).

## Distribució

Amplament distribuït per Austràlia, vagabundeja cercant les zones on ha plogut fa poc, ocupant les zones on hi ha aigua estancada, sobretot en regions seques d'interior.

## Alimentació

Depenen per a la seva alimentació del plàncton, així com de crustacis, mol·luscs i insects. El seu bec està eficientment dissenyant per a l'extracció d'organismes diminuts.

## Cria

L'època de cria va en funció de la pluja, ja que aconsegueixen que l'estació reproductora coincideixi amb l'època de major abundància d'aliment. Quan les condicions atmosfèriques no afavoreixen l'abundància d'aliment, la reproducció pot ser completament restringida. De qualsevol manera poden realitzar la posta entre agost i octubre al sud d'Austràlia i entre març i maig al nord. La femella diposita al niu de 6 a 8 ous que cova 26 dies. El mascle col·labora en les tasques de cria.

## Referències

* ↑ Cladograma dels anseriformes segons Burgarella et al. (2010) Rev. 14-03-2011
* ↑ «Sibley». Arxivat de l'original el 2008-11-21. [Consulta: 7 novembre 2009].
* ↑ GROMS
# Registre vocal

S'anomenen registres vocals cada una de les categories de veus humanes en funció de les tessitures més agudes o més greus que poden cantar. Cada registre, a més, té connotacions expressives, vinculades a la tessitura però també a altres elements.
És un tipus de classificació que afecta quasi exclusivament a la música clàssica i a alguns gèneres de la música escènica no estrictament dins de la tradició clàssica.
Els registres vocals són, d'agut a greu:
Veus femenines:
* Soprano, anomenat també tiple antigament.
* Mezzosoprano
* Contralt
Veus blanques
Veus masculines:
* Contratenor
* Tenor
* Baríton
* Baix
La major part d'aquests registres tenen subdivisions. Sovint s'usa el sistema Fach per a categoritzar-les.
# La Aurora Olotense

La Aurora Olotense va ser la primera publicació periòdica publicada a Olot. El primer número es va publicar el 6 de gener de 1859, amb subtítol de "Noticiero Universal". Tenia una periodicitat bisetmanal i va tenir una durada de trenta-quatre números, fins al primer de maig del mateix any. La publicació tenia unes dimensions de 22 x 32 cm.

## Història

Va ser impulsada per Teodor de Mena Zamora, un jove mataroní establert a Olot, que es convertí en el primer periodista local. De Mena també va arribar a escriure algunes peces teatrals. Entre els col·laboradors de la revista s'hi trobaven Pau Estorch, Benet Torà i Esteve Paluzie.
Inicialment, la revista s'estampava a la Impremta de la família Doutrem i posteriorment a la de Joaquim Antiga. Després de 34 números, la publicació no va continuar, però el seu impulsor va crear una nova publicació, El Faro de la Montaña, que es publicaria durant la segona meitat de 1859.
El 1914, durant les Festes del Tura d'Olot, es va organitzar una exposició bibliogràfica sobre els inicis de la premsa olotina, on es van poder veure alguns exemplars de La Aurora Olotense i El Faro de la Montaña. Per poder realitzar-la, la comissió encarregada va demanar als “bons olotins” perquè donessin o dipositessin els títols que hi mancaven. Fins i tot es va publicar un catàleg, del qual es van imprimir mil còpies i es van vendre 42, segons explicà el llavors secretari de la biblioteca, Joaquim Danés i Torras.
El 1999 la Biblioteca Marià Vayreda d'Olot va digitalitzar en microfitxes una col·lecció de la publicació, que permetia consultar-ho sense manipular els originals. A partir del 2005 es va començar a digitalitzar els originals, i actualment estan disponibles en línia al servei Regira de la Diputació de Girona.

## Referències

* ↑ valeri, Olot | xavier. «La biblioteca Marià Vayreda d'Olot ha digitalitzat la premsa local fins al 1936», 09-01-2009. [Consulta: 12 octubre 2023].
* 1 2 3 Mayans, Antoni; Puigvert, Xavier «150 anys de La Aurora Olotense». El cartipàs, 2009, pàg. 1.
* ↑ Armengol Prat, Lluís «L a Prensa y el Coso Olotenses a los 100 anos de existència». Revista de Girona, 1959.
* ↑ «Nostra premsa». Curiositats de Catalunya, 1937, pàg. 309.
* ↑ «Teodor de Mena | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Metges Catalans | Pau Estorch i Siqués». [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ garrotxa. «El centenari de l'exposició de la premsa olotina a la Vitrina del Mes de l’Arxiu Comarcal de la Garrotxa», 02-04-2014. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Badia, Judit «La Digitalització de l'hemeroteca local d'Olot». El Cartipàs [Olot], 139, 1-2022, pàg. 1.
* ↑ «Regira». [Consulta: 12 octubre 2023].

## Bibliografia

* Danés i Torras, Joaquim. Exposición bibliográfica conmemorativa del Centenario de la prensa local olotense 1859-1959 [Fullet]

## Enllaços externs

* Exemplars digitalitzats de La Aurora Olotense a l'hemeroteca digital d'Olot.
# Caputxa

La caputxa, caputxet o caputxó és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 285 cm de longitud total i 97,1 kg de pes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen al voltant de 40 càpsules d'ous a l'any, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Alimentació

Menja animals bentònics, incloent-hi peixos per part dels exemplars més grossos.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 100–1000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic oriental: des de Noruega, Islàndia i les illes Fèroe fins al Senegal, incloent-hi la Mediterrània occidental i l'oest de la mar Bàltica.

## Ús comercial

La seua carn es comercialitza fresca o fumada.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Dipturus batis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* 1 2 Muus, B.J. i J.G. Nielsen, 1999. Sea fish. Scandinavian Fishing Year Book, Hedehusene, Dinamarca. 340 p.
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Stehmann, M. i D.L. Bürkel, 1984. Rajidae. p. 163-196. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and Mediterranean. UNESCO, París. vol. 1.
* ↑ Stehmann, M., 1990. Rajidae. p. 29-50. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic. Junta Nacional de Investigaçao Cientifica e Tecnológica, Lisboa, Portugal. Vol. 1.
* ↑ Alegre, M., J. Lleonart i J. Veny, 1992. Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Departament de Cultura, Generalitat Catalunya, Barcelona, Països Catalans.

## Enllaços externs

* AQUATAB
Viccionari
# Juz

Un juz (de l'àrab جزء, juzʾ; plural أجزاء, ajzà, ajzāʾ, "part") és cadascuna de les 30 parts més o menys iguals en les quals és dividit l'Alcorà, el llibre sagrat de l'islam. Aquesta divisió permet que durant el mes de ramadà, en què cada nit es fa una pregària especial (tarawih) que inclou una d'aquestes parts, es pugui llegir el llibre completament. Cada juz es divideix en dos grups (ahzab) i alhora cada grup (hizb) se subdivideix en quatre quarts.
El juz número 30, anomenat "juz Amma", conté les sures compreses entre la 78 i la 114, que són de les més curtes de l'Alcorà; es tracta del juz tradicionalment més recitat i memoritzat i el que s'ensenya generalment primer als nens.
# Joshua Bassett

Joshua Bassett (Oceanside, 22 de desembre de 2000) és un actor i cantant estatunidenc conegut pel paper protagònic com a Ricky Bowen a High School Musical: The Musical: The Series.

## Vida personal

Entre el 2020 i el 2021, es va rumorejar que es trobava en un triangle amorós amb les cantants Olivia Rodrigo i Sabrina Carpenter, però ell va declarar que estava solter. El gener del 2021, va ser hospitalitzat per un xoc sèptic i insuficiència cardíaca. El maig d'aquell any, va sortir de l'armari com a membre de la comunitat LGBTQ+.

## Filmografia

* 2017: Arma letal
* 2018: Game Shakers
* 2018: Dirty John
* 2018: Stuck in the Middle
* 2019: Grey's Anatomy
* 2019–present: High School Musical: The Musical: The Series
* 2021: Limbo
* 2021: A Night With Joshua Bassett
* 2022: Better Nate Than Ever
* 2022: Night at the Museum: Kahmunrah Rises Again

## Discografia

* Joshua Bassett (2021)
* Crisis / Secret / Set Me Free (2021)
* Sad Songs in a Hotel Room (2022)
* Different (2022)

## Referències

* ↑ «Joshua Bassett Says Body Image Issues Got "Really Unhealthy" After High School Musical Series Began Airing» (en anglès). Attitude, 21-08-2021. Arxivat de l'original el 2022-06-06. [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ Rathore, Kratagya. «Sabrina Carpenter’s Dating History And Ex-Boyfriends» (en anglès). AugustMan, 22-06-2024. [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ «Joshua Bassett on Surviving Childhood Abuse and a Near-Fatal Health Crisis: 'I Felt My Heart Failing'» (en anglès). People. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Joshua Bassett Opened Up About Being a Survivor of Sexual Abuse» (en anglès). Teen Vogue. [Consulta: 26 juliol 2022].
# Dugòngids

Els dugòngids (Dugongidae) són una família de mamífers sirenis que actualment només compten amb una espècie vivent, el dugong. El primer dugòngid, l'haliteri, aparegué durant l'estatge Lutecià a la regió que avui en dia és el mar Mediterrani.

## Referències

* ↑ Entrada «Dugòngids» de la Paleobiology Database (anglès)
# José Carlos González-Hurtado Collado

José Carlos González-Hurtado Collado (Madrid, 27 de maig de 1964) és un executiu internacional que ha destacat en els àmbits del màrqueting, el desenvolupament comercial i la intel·ligència empresarial. González-Hurtado es va formar a la Universitat Pontifícia de Comillas (abans ICADE), on va obtenir un màster en dret. També és doctor en administració d'empreses.
La seva etapa a Procter & Gamble, iniciada el 1989, el va dur a treballar en diferents països com Grècia, Espanya i Suïssa, contribuint al creixement i adaptació de la marca en aquests mercats. Posteriorment, va assumir responsabilitats en altres llocs, com ara, Israel, Cisjordània i Gaza, i més tard a Europa de l'Est, on va supervisar processos de transformació com la integració de Wella i Gillette dins del grup. Entre 2009 i 2011, a Carrefour, va liderar projectes com el desenvolupament del concepte Carrefour Planet, que pretenia redefinir l'experiència d'hipermercat. Aquesta etapa es va caracteritzar per l’aplicació de noves estratègies destinades a millorar la percepció del públic i a revitalitzar l’empresa. El 2014, la seva trajectòria el va portar a IRi Worldwide, on va assumir la responsabilitat d’ampliar la presència internacional de l’empresa, especialment a Europa, Àsia-Pacífic i Àfrica. La seva tasca va ser fonamental per consolidar l'ús del big data i les anàlisis predictives en el sector del gran consum i la farmàcia. A més, és president d'EWTN Espanya, la xarxa de mitjans de comunicació catòlica més gran a nivell mundial.
L'any 2007, González-Hurtado va ser inclòs a l'Agenda Internacional 100, un rànquing del Financial Times que reconeix els 100 millors candidats a càrrecs de direcció a nivell global.

## Llibre publicat

Nuevas evidencias científicas de la existencia de Dios (2024), explora la relació entre ciència i teologia, aportant, segons l'autor, arguments científics que reforcen la possible existència de Déu. Escrit en castellà, està disponible sota llicència de domini públic.

## Referències

* ↑ Atienza, Maria José. «José Carlos González-Hurtado: "The more science, the more God".» (en anglès americà). omnesmag.com, 23-09-2023. [Consulta: 23 gener 2025].
* 1 2 «José Carlos González-Hurtado - NCRegister». ncregister.com. [Consulta: 23 gener 2025].
* 1 2 3 4 Navascués, Javier. «José Carlos González-Hurtado analiza su libro Nuevas evidencias científicas de la existencia de Dios» (en castellà). infocatolica.com. [Consulta: 23 gener 2025].
* ↑ «IRI Appoints José Carlos González-Hurtado as President of International | Business Wire» (en anglès). businesswire.com, 18-06-2014. [Consulta: 23 gener 2025].
* ↑ José Carlos González-Hurtado. Nuevas Evidencias Científicas De La Existencia De Dios, 2024.