OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conservatori d'Eivissa i Formentera

El Conservatori Professional de Música i Dansa d'Eivissa i Formentera és un conservatori de les Pitiüses on es cursen ensenyaments elementals de dansa i ensenyaments elementals i professionals de música. Té dues seus i porta el nom de qui en fou la impulsora, Catalina Bufí.
El conservatori professional de música d'Eivissa neix a partir de l'escola de música que dirigia la professora de piano Catalina Bufí. Donada la gran quantitat d'alumnes que havien de viatjar a Mallorca per a poder realitzar proves lliures, es va sol·licitar, amb el suport de pares i mares, que un tribunal és pogués desplaçar a Eivissa per evitar aquests viatges i les despeses que comportaven. Gràcies a aquesta iniciativa i a la seva aprovació, el 9 de juliol de l'any 1977 es desplaçava per primera vegada un tribunal del Conservatori de Mallorca. Després de l'èxit d'aquesta iniciativa, al mes de març de l'any 1980 aquella escola de música es convertí en una extensió del conservatori de Mallorca, dirigida per la professora Catalina Bufí i ubicada encara a la planta baixa de casa seva.
Desde llavors, el conservatori ha anat evolucionant: l'any 1989 es traslladà a un espai públic, l'edifici polivalent de Cas Serres, propietat del consell insular d'Eivissa i Formentera. Va créixer aleshores en alumnat, professorat i especialitats. Amb la conversió del Conservatori Professional de les Illes Balears en conservatori superior, i tenir ja autonomia pròpia, es creà l'Aula d’Extensió a Formentera, ubicada en un edifici del Consell de Formentera a Sant Francesc. El 26 de gener de 2011 fou inaugurada la nova seu, propietat del Govern de les Illes Balears, a l’avinguda d’Espanya, 15. L’any 2014, el Govern Balear acordà donar al centre el nom de Conservatori Professional de Música i Dansa Catalina Bufí, en homenatge a qui l'havia impulsat.
El centre ofereix classes de clarinet, fagot, flauta, oboè, percussió, piano, saxòfon, trombó, trompa, trompeta, tuba, guitarra, viola, violí, violoncel, contrabaix i cant. També s'hi poden seguir estudis de dansa clàssica i dansa espanyola.

## Referències

* 1 2 3 Manuel Ribas, Jaime. «Una visió històrica del Conservatori Professional de Música i Dansa d’Eivissa i Formentera Catalina Bufí». A: Anuari de l’Educació de les Illes Balears. 2016.
* 1 2 Escandell Guasch, Jaume «La implantació dels estudis oficials a les illes Pitiüses». Eivissa, 54, 2013, pàg. 40–47. ISSN: 2385-3476.
* ↑ Planells, Toni. ««Tuve que dar mucha caña». Catalina Bufí impulsó el Conservatori d'Eivissa y enseñó a varias generaciones de músicos ibicencos» (en castellà). Periódico de Ibiza y Formentera, 29-11-2023. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 «Història del centre». Conservatori Professional de Música i Dansa d'Eivissa i Formentera. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 Taboada Castro, Ramon; Torres Planells, Joan Antoni. «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera - Consell d'Eivissa. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «El Conservatori». Conservatori Professional de Música i Dansa d'Eivissa i Formentera. [Consulta: 14 desembre 2024].
# Institució Familiar d'Educació

Institució Familiar d'Educació (coneguda també com a Institució) és una institució educativa espanyola d'iniciativa privada, vinculada al l'Opus Dei, que compta amb 13 col·legis a Catalunya i Balears.

## Història

Les seves senyes d'identitat són la identitat cristiana, l'educació personalitzada i la separació per sexes del seu alumnat en les etapes de primària i secundària. Actualment no en tots el seus col·legis l'educació es diferencida per sexes.
Institució Familiar d'Educació es va constituir l'any 1969 per iniciativa d'un grup de famílies amb la finalitat de promoure i gestionar col·legis arreu de Catalunya que oferissin un model educatiu de qualitat, on es valorés les persones per damunt de tot. Els col·legis van ser promoguts per les famílies, perquè es partia del principi que és la família qui genuïnament educa. La majoria del seus centres son concertats, encara que en el últims anys han anat perdent el concerts.

## Centres

L'octubre de 1969 es va inaugurar el primer col·legi, La Farga a Sant Cugat del Vallès. Alhora, es van anar creant a altres ciutats de Catalunya grups promotors de famílies que sintonitzaven amb el projecte educatiu d'Institució i volien també per als seus fills aquest tipus d'ensenyament. Així, van sorgir Turó (1970) i Aura (1971) a Tarragona, La Vall (1972) a Bellaterra. L'any 1973 van obrir les portes Mestral i Montclar a Igualada i el 1976 ho va fer Les Alzines a Girona. Més endavant es va incorporar a Institució el col·legi Airina (1989) de Terrassa.
L'any 1999 va ser inaugurada l'Escola Infantil La Farga i es van incorporar al projecte d'Institució dos col·legis promoguts a Lleida per el grup educatiu: Fomento centros de enseñanza . Aquests dos col·legis Terraferma i Arabell van ser constituits en l'any 1967 i 1979 respectivament. Finalment al 2009 Aixa i Llaüt, dos col·legis recentment creats a Mallorca, van entrar a formar part d'Institució.

### Catalunya

* La Farga - 1969 (Sant Cugat del Vallès)
* Turó - 1970 (Tarragona)
* Aura - 1971 (Tarragona)
* La Vall - 1972 (Bellaterra)
* Mestral - 1973 (Igualada) i Montclar - 1973 (Igualada): Actualment Institució Igualada
* Les Alzines - 1976 (Girona)
* Airina - 1989 (Terrassa)
* Escola Infantil La Farga - 1999 (Valldoreix)
* Arabell - 1999 (Lleida)
* Terraferma - 1999 (Lleida)

### Balears

* Aixa - 2009 (Palma)
* Llaüt - 2009 (Palma)

## Referències

* ↑ CatalunyaPress.es. «Una escuela catalana del Opus Dei pasa a ser mixta por primera vez» (en castellà). [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ S.L, expansion com, Unidad Editorial Internet. «INSTITUCION FAMILIAR DE EDUCACION SA : Encuentra su CIF, nº Teléfono, Sector... en Expansión.com» (en castellà). [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «450 milions d'euros per a les escoles de l'Opus Dei». [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «El colegio de Tarragona que nació del empeño de unos padres» (en espanyol europeu). [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Directoris de centres educatius». [Consulta: 2 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Institució Familiar d'Educació - Lloc web oficial
# El secret de l'aldea

El secret de l'aldea (títol original en polonès, Pokłosie) és una pel·lícula polonesa de 2012 escrita i dirigida per Władysław Pasikowski. El thriller dramàtic de ficció relacionat amb l'Holocaust està inspirat en el pogrom de Jedwabne del juliol de 1941 al nord-est de Polònia ocupat durant l'operació Barba-roja, en què 340 jueus polonesos van ser tancats en un graner de la localitat de Jedwabne, que després va ser incendiat per un grup de polonesos. S'ha doblat i subtitulat al català central; també s'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Referències

* 1 2 «El secret de l'aldea». À Punt, 21-08-2021. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ P.A.I.C., The Jedwabne Tragedy. Polish Academic Information Center, University of Buffalo, 2000, via Internet Archive.
* ↑ Public Prosecutor Radosław J. Ignatiew (July 9th, 2002), Jedwabne: Final Findings of Poland's Institute of National Memory. Communiqué. Polish Academic Information Center, University of Buffalo. Retrieved April 5, 2016.
* ↑ «Pokłosie». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 novembre 2023].
# Hyla

Hyla és un gènere de granotes pertanyent a la família dels hílids que es troba a l'Europa Central i meridional, l'Àsia oriental, el nord-oest d'Àfrica i Nord-amèrica.

## Taxonomia

Més de 300 espècies foren descrites en el passat dins d'aquest gènere, però després d'una revisió genètica de la família dels hílids feta per Julian Faivovich l'any 2005, la majoria de totes elles foren reclassificades en altres gèneres. És per això que, a hores d'ara, Hyla només conté un total de 40 espècies.
* Hyla abdivita
* Hyla annectans (Jerdon, 1870)
* Hyla antoniiochoai (De la Riva i Chaparro, 2005)
* Reineta arbòria (Hyla arborea) (Linnaeus, 1758)
* Hyla arboricola (Taylor, 1941)
* Reineta de les gorges (Hyla arenicolor) (Cope, 1866)
* Hyla avivoca (Viosca, 1928)
** Hyla avivoca avivoca (Viosca, 1928)
** Hyla avivoca ogechiensis (Neill, 1948)
* Hyla bocourti (Mocquard, 1899)
* Hyla boans
* Hyla calcarata
* Hyla chinensis (Günther, 1858)
* Hyla chrysoscelis (Cope, 1880)
* Hyla cinerea (Schneider, 1799)
* Hyla crepitans
* Hyla ebraccata
* Hyla ephemera
* Hyla euphorbiacea (Günther, 1858)
* Hyla eximia (Baird, 1854)
* Hyla femoralis (Bosc, 1800)
* Hyla geographica
* Hyla hallowellii (Thompson, 1912)
* Hyla hazelae
* Hyla heinzsteinitzi (Grach, Plesser & Werner, 2007)
* Hyla helenae (Ruthven, 1919)
* Hyla imitator (Barbour & Dunn, 1921)
* Hyla immaculata (Boettger, 1888)
* Hyla inframaculata (Boulenger, 1882)
* Hyla intermedia (Boulenger, 1882)
* Reineta japonesa (Hyla japonica) (Günther, 1859)
* Hyla javana (Ahl, 1926)
* Hyla leucophyllata
* Hyla melacaena
* Hyla melanomma
* Reineta meridional (Hyla meridionalis) (Boettger, 1874)
* Hyla microcephala
* Hyla minuta
* Hyla miotympanum
* Hyla molitor (Schmidt, 1857)
* Hyla molleri (Bedriaga, 1890)
* Hyla nicefori (Cochran & Goin, 1970)
* Hyla orientalis (Bedriaga, 1890)
* Hyla pachyderma
* Hyla pellita
* Hyla plicata (Brocchi, 1877)
* Hyla punctata
* Hyla rufitela
* Hyla sanchiangensis (Pope, 1929)
* Reineta sarda (Hyla sarda) (De Betta, 1857)
* Hyla savignyi (Audouin, 1827)
* Hyla simplex (Boettger, 1901)
* Hyla smaragdina
* Hyla smithii
* Hyla squirella (Bosc, 1800)
* Hyla suweonensis (Kuramoto, 1980)
* Hyla tsinlingensis
* Hyla valancifer (Liu & Hu, 1966)
* Hyla versicolor
* Hyla walkeri (Stuart, 1954)
* Hyla warreni (Duellman & Hoogmoed, 1992)
* Hyla wrightorum (Taylor, 1939)
* Hyla yaracuyana
* Hyla zhaopingensis (Tang & Zhang, 1984)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Hyla (Genus)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 20 de gener 2011. [Consulta: 28 setembre 2011].
* ↑ Amphibian Species of the World 5.5 (anglès)
* ↑ Faivovich, J.; Haddad, C.F.B.; Garcia, P.C.A.; Frost, D.R.; Campbell, J.A.; Wheeler, W.C., 2005: Systematic Review of the Frog Family Hylidae, with Special Reference to Hylinae: Phylogenetic Analysis and Taxonomic Revision. Bulletin of the American Museum of Natural History, Num. 294, pp.1-240. «Enllaç».
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Colpbol

El colpbol és un esport creat el 1997 pel professor d'educació física de Foios Juanjo Bendicho Ros, que volia crear un esport on tot els participants tingueren la mateixa importància sense que la força física fóra determinant i que pogueren jugar xiquets i xiquetes alhora. Vol estimular la col·laboració més aviat que el sexisme i la força brutal present en molts esports. És un joc col·lectiu que fomenta la màxima participació possible de tots els jugadors, sigui quin sigui el nivell fisicomotor.
A hores d'ara, l'esport s'ha escampat per tota la Comunitat Valenciana, i es fan jornades. El 2016 el Campionat del País Valencià ha aplegat més de tres mil participants, i per primera vegada, dos clubs de fora.
El joc té semblances amb la pilota valenciana: Es juga pegant «colps» amb la mà, d'ací el nom de l'esport. No es pot agafar la pilota. Del futbol va prendre la grandària de la pilota, el terreny de joc, els porters, etc. Té com a regla d'or que sempre cal tindre almenys un xic i una xica en cada equip (o siga, els equips han de ser mixts).
El 2013, la conselleria d'esport del País Valencià va decidir d'incorpar el colpbol en l'assignatura d'Educació Física. El 2017 va rebre el premi Emprén Esport per al desenvolupament de l'esforç i la promoció de valors.

## Referències

* 1 2 3 Picó, Diego; Rodríguez, M.À. «Ganadores al estilo Emprén» (en castellà). Marca, 10-01-2017 [Consulta: 16 març 2024].
* 1 2 «¿Qué es el colpbol?» (en castellà). Las Províncias, 14-12-2013 [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ «El colpbol, un esport on ningú es queda fora de joc». Levante EMV, 23-09-2009.
* ↑ «Més de 320 alumnes de primària participen en les 2es jornades de Colpbol organitzades per l’Institut Les Salines». Consistori del Prat de Llobregat, 18-01-2024. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Bonillo, M. «El colpbol será obligatorio en Educación Física desde primaria a bachillerato». Levante EMV, 14-12-2013.

## Bibliografia

* Bendicho, Juanjo. Colpbol: L'esport que no deixa mai ningú 'fora de joc'. Fonaments i Didàctica. Andorra la Vella: Altaveu, 2020, p. 100. ISBN 978-8412244526.

## Enllaços externs

* «Que ès el colpbol». Associació esportiva a. Colpbol. [Consulta: 16 març 2024].
# Fonuafoʻou

Fonuafo‘ou ("Terra nova" en tongalès), o també Falcon Island, és un volcà submarí situat a l'oest del grup Ha'apai, al regne de Tonga.
En diverses ocasions el volcà ha format una illa que ha tornat a desaparèixer sota l'aigua. El 1865 el vaixell anglès HMS Falcon va trobar uns bancs d'esculls a prop de la superfície de l'aigua. L'11 d'octubre de 1885 el volcà va entrar en erupció i va llançar tones de lava fosa. Tres dies després, el 14 d'octubre de 1885, l'erupció va crear una illa, que va ser batejada pels britànics com a Falcon Island.
S'han registrat erupcions els anys 1781, 1865, 1877, 1885, 1894, 1921, 1927, 1928, 1933 i 1936. L'illa havia arribat fins a 6 km d'ample i 145 m d'altitud. El 1949 l'illa es va col·lapsar i va desaparèixer sota de la superfície del mar. Actualment es calcula que està a –17 m. Les últimes activitats volcàniques a la zona són del 1970 i 1993.

## Referències

* ↑ David Stanley. South Pacific Handbook (en anglès). David Stanley, 1986, p. 218. ISBN 9780918373052.
* ↑ «Tongan Jack-in-the-Box». Pacific Islands Monthly, 01-08-1953, p. 72.
* 1 2 «Global Volcanism Program | Fonuafo'ou» (en anglès). [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «THE NEW VOLCANO IN THE FRIENDLY ISLANDS.». New Zealand Herald, 05-12-1885, p. 1.
* ↑ «A Visit to the newly emerged Falcon Island, Tonga Group, South Pacific.». Ufficio del Turismo di Tonga in Italia. Arxivat de l'original el 3 March 2016.
* ↑ «Falcon Island Volcano, Tonga | John Seach». www.volcanolive.com. [Consulta: 26 abril 2018].

## Enllaços externs

* (anglès) Article i fotografies de l'any 1895 Arxivat 2006-02-12 a Wayback Machine.
| Portal:Polinèsia | Illes de Tonga | Illes de Tonga | |
| Grup Niuas: | Niuafoʻou | Niuatoputapu | Tafahi | Niuafoʻou | Niuatoputapu | Tafahi | Niuafoʻou | Niuatoputapu | Tafahi |
| Grup Vavaʻu: | Hunga | Kapa | Pangaimotu | ʻUtungake | Vavaʻu Volcans: Fonualei | Late | Lateiki | Toku | Hunga | Kapa | Pangaimotu | ʻUtungake | Vavaʻu Volcans: Fonualei | Late | Lateiki | Toku | Hunga | Kapa | Pangaimotu | ʻUtungake | Vavaʻu Volcans: Fonualei | Late | Lateiki | Toku |
| Grup Haʻapai: | Lifuka | Kotu | Nomuka Volcans: Fonuafoʻou | Kao | Tofua | Lifuka | Kotu | Nomuka Volcans: Fonuafoʻou | Kao | Tofua | Lifuka | Kotu | Nomuka Volcans: Fonuafoʻou | Kao | Tofua |
| Grup Tongatapu: | ʻAta | ʻEua | Minerva | Tongatapu | ʻAta | ʻEua | Minerva | Tongatapu | ʻAta | ʻEua | Minerva | Tongatapu |
# Consonant palato-alveolar

Una consonant palato-alveolar, o més breument una palato-alveolar, designa, en fonètica articulatòria, una consonant el lloc d'articulació de la qual és a la unió entre els alvèols de la mandíbula superior i el paladar dur (consonant postalveolar). Es fa amb una llengua convexa i inflada en forma de cúpula, menys pròxima al paladar que per a una consonant palato-alveolar (per tant, amb un grau de palatalització més baix).
El català té les fricatives palato-alveolars [ ʃ ] (a la inicial de “ xarrup ") i [ ʒ ] (a la inicial de " jota ").

## Palato-alveolars de l'API

L'alfabet fonètic internacional enumera els següents palato-alveolars:
| API | Descripció | Exemple | Exemple | Exemple | Exemple |
| API | Descripció | Llengua | Ortografia | API | Significat |
| ʃ | Fricativa palato-alveolar sorda | català | xarrup | [' ʃ a] | |
| ʒ | Fricativa palato-alveolar sonora | català | jota | [' ʒ ] | |
| t͡ʃ | africada palato-alveolar sorda | anglès | church | [' t͡ʃ ɜ ː t͡ʃ ] | Església |
| d͡ʒ | Africada palato-alveolar sonora | Anglès | gin | [ d͡ʒ ɪ n] | ginebra |
| ʃʼ | Consonant fricativa ejectiva palato-alveolar | | | | |

## Bibliografia

* (en) Peter Ladefoged et Ian Maddieson, The Sounds of the World's Languages, Oxford, Blackwell, coll. « Phonological theory », 1996, XXI-425 p., 25 cm (ISBN 0-631-19814-8, 978-0-631-19814-7, 0-631-19815-6 i 978-0-631-19815-4, OCLC 489691681, LCCN 94049209)

## Vegeu també

* Punt d'articulació
# Hyla versicolor

Hyla versicolor és una espècie de granota que es troba a Nord-amèrica.
És una reineta grossa que pot fer fins a 6 cm i té una pell granulosa que varia entre el verd i el gris passant pel marró, i pot canviar de color en alguns minuts per camuflar-se amb el to de l'entorn. Té una taca irregular i fosca al dors i una taca més pàl·lida de forma gairebé quadrada a sota de cada ull i l'engonal i la cara inferior de les cuixes són entre groc fosc i carabassa. Té els discos adhesius ben desenvolupats. Els mascles solen ser més petits que les femelles i tenen la gola fosca, pigmentada de negre, mentre que les femelles la tenen blanca. Els joves tenen la pell llisa sense taques.
Caça petits insectes i invertebrats als arbres i de vegades a terra. Quan persegueix una presa pot fer acrobàcies impressionants saltant de branca en branca.
Durant les hores caloroses del dia s'està immòbil al tronc d'un arbre, on es confon amb l'escorça.
Es distribueix a l'est dels Estats Units i al sud-est del Canadà.

## Referències

* 1 2 Desroches, Jean-François; Rodrigue, David. Éditions Michel Quintin. Amphibiens et reptiles du Québec et des Maritimes, 2004, pags.112–115. ISBN 2-89435-244-1.
* ↑ Cochran, Doris M. Los anfibios. Barcelona: Seix Barral, 1961, pag. 126.
* ↑ Geoffrey Hammerson 2004. Hyla versicolor. The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2. <www.iucnredlist.org>. Downloaded on 28 August 2014.
# Colt Nichols

Colt Nichols (Muskogee, 22 de març de 1994) és un pilot professional de motocròs nord-americà que competeix als Campionats AMA des del 2015. A data del 2023 n'havia guanyat un títol de supercross, concretament el de 250cc de la Regió Est de 2021, amb Yamaha. Des d'octubre del 2022, competeix a la classe de 450cc amb HRC Honda.

## Resultats per any als campionats AMA
### Temporada 2021

(Llegenda)
| Any Campionat | Rda 1 | Rda 2 | Rda 3 | Rda 4 | Rda 5 | Rda 6 | Rda 7 | Rda 8 | Rda 9 | Rda 10 | Rda 11 | Rda 12 | Rda 13 | Rda 14 | Rda 15 | Rda 16 | Rda 17 | Posició mitjana | % Podis | Posició |
| 2021 250 SX-E | 3 | 2 | 1 | 1 | 1 | 3 | 2 | - | - | - | - | - | - | - | - | 3 | 2 | 2,00 | 100% | 1r |

## Referències

* ↑ «Colt Nichols career statistics» (en anglès). racerxonline.com. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «Colt Nichols» (en anglès). supercrosslive.com, 22-12-2016. [Consulta: 17 gener 2022].

## Enllaços externs

* Colt Nichols - Lloc web oficial (anglès)
Campions AMA de supercross 250$^{1,2}$ :
1985 - Moore/Warren
1986 - Schmit/Turpin
1987 - Surratt/Tichenor
1988 - Matiasevich/DeHoop
1989 - Matiasevich/Bradshaw
1990 - Davis/Stephenson
1991 - McGrath/Swink
1992 - McGrath/Swink
1993 - Gaddis/Henry
1994 - Huffman/Lusk
1995 - Huffman/Pichon
1996 - Windham/Pichon
1997 - Windham/Ferry
1998 - Dowd/Carmichael
1999 - Ramsey/Fonseca
2000 - Bentley/Roncada
2001 - Fonseca/Pastrana
2002 - Preston/Reed
2003 - Stewart/Jesseman
2004 - Tedesco/Stewart
2005 - Tedesco/Langston
2006 - Langston/Millsaps
2007 - Villopoto/Townley
2008 - Lawrence/Canard
2009 - Dungey/Pourcel
2010 - Weimer/Pourcel
2011 - Tickle/Barcia
2012 - Tomac/Barcia
2013 - Roczen/Hahn
2014 - Anderson/Bogle
2015 - Webb/Musquin
2016 - Webb/Stewart
2017 - Hill/Osborne
2018 - Plessinger/Osborne
2019 - Ferrandis/Sexton
2020 - Ferrandis/Sexton
2021 - Cooper/Nichols
2022 - Craig/J.Lawrence
2023 - J. i H. Lawrence
2024 - Hampshire/Vialle :
$^1$Del 1985 al 2005 era el Campionat AMA de suprecross 125cc/SX Lites del 2006 al 2012.   $^2$Esquerra: West/Dreta: East. :
# Petaure gegant meridional

El petaure gegant meridional (Petauroides volans) és un petit marsupial planador originari d'Austràlia. Malgrat el seu nom, no està estretament relacionat amb els petaures, un altre grup de marsupials planadors, sinó amb l'uta lemuroide (Hemibelideus lemuroides), amb el qual comparteix la subfamília dels hemibelideïns. Fou considerat l'única espècie del gènere Petauroides fins al 2020, quan un estudi genètic el dividí en tres espècies.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 51. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ McGregor, Denise C.; Padovan, Amanda; Georges, Arthur; Krockenberger, Andrew; Yoon, Hwan-Jin; Youngentob, Kara N. «Genetic evidence supports three previously described species of greater glider, Petauroides volans, P. minor, and P. armillatus» (en anglès). Scientific Reports, 10, 1, 2020. Bibcode: 2020NatSR..1019284M. DOI: 10.1038/s41598-020-76364-z. PMC: 7648813. PMID: 33159131.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Gyõr-Moson-Sopron

Győr-Moson-Sopron és una província (megye) situada al nord-est d'Hongria, a la frontera amb Eslovàquia i Àustria. Limita amb les províncies de Komárom-Esztergom, Veszprém i Vas. La seva capital és la ciutat de Győr.

## Nuclis principals

(ordenades per població segons el cens de 2005)
| Municipi | Nom alemany | Einwohner (1 de gener de 2005) |
| Győr | Raab | 127.594 |
| Sopron | Ödenburg | 56.394 |
| Mosonmagyaróvár | Wieselburg-Ungarisch Altenburg | 30.840 |
| Csorna | Geschirnau | 10.882 |
| Kapuvár | Kobrunn | 10.646 |
| Jánossomorja | Sankt Johann | 5.937 |
| Győrújbarát | | 5.222 |
| Tét | Tietzing | 4.106 |
# Arafat

Arafat (àrab: عرفات, ʿArafāt) o Arafa (àrab: عرفة, ʿArafa) és una plana a 21 km a l'est de la Meca, a la carretera de Taïf, amb una cresta al nord coneguda com mont Arafat. La plana té 6,5 km de llarg (d'est a oest) i 11,5 km d'ample, i està fora del territori sagrat (haram) de la Meca.
La seva importància ve pel fet que allà Mahoma va donar el seu famós «sermó de la muntanya» al final de la seva vida. Per aquest motiu té un paper important en la peregrinació o hajj anual dels musulmans. El dia 9 de dhu-l-hijja els pelegrins que venen de Mina (entre la Meca i Arafat) celebren el dia d'Arafa, una jornada sagrada de perfecció de la religió (originalment el dia era un divendres però posteriorment fou variable sempre el dia 9 de dhu-l-hijja del calendari lunar islàmic que cau uns 70 dies després del dejuni del ramadà.
La llegenda diu que en aquest lloc Adam i Eva, expulsats del Paradís, es van retrobar i es van reconèixer (tarafa).

## Bibliografia

* E. Rutter, Holy Cities of Arabia, Londres 1928.
# Constantin Tudosie

Constantin Tudosie (Leu, 23 de març de 1950) és un jugador d'handbol romanès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla de bronze en la competició d'handbol. Hi va jugar els tres partits i marcà un gol. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal guanyà la medalla d'argent en la mateixa competició. Hi jugà cinc partits i va marcar quatre gols. En el seu palmarès també destaca la medalla d'or al Campionat del Món de 1974.
A nivell de clubs jugà a l'Steaua Bucarest i des de 1978 a Alemanya, on també va treballar com a entrenador.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Constantin Tudosie». [Consulta: 25 desembre 2023].
* 1 2 «Constantin Tudosie - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 desembre 2023].