OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Golf de l'Obi

El golf de l'Obi (en rus О́бская губа́, Óbskaia gubà) és un entrant del mar de Kara, a l'oceà Àrtic al nord de la Sibèria occidental (Rússia). És l'estuari més llarg del món.

## Geografia

El golf, a la costa del mar de Kara, està delimitat per la península de Iamal, a l'oest, i per la península de Guida a l'est, dins el districte autònom de Iamàlia. Hi desemboca un dels principals rius de Rússia, l'Obi. El golf té uns 1.000 km de llarg i la seva amplada varia dels 50 als 80 km. És relativament poc profund, amb una profunditat mitjana de 10-12 metres, que hi restringeix el transport marítim pesant. A la part est s'obre l'estuari del riu Taz.

## Illes

Hi ha força illes a prop de la desembocadura de l'Obi, al començament de l'estuari, com ara la de Khalei. Totes aquestes illes són properes a la costa i generalment són planes i baixes; es tracta de zones humides protegides pel Conveni de Ramsar. Més cap al nord, excepte algunes poques illes a prop de la costa, com Khalèvigo i Niàvigo, el golf de l'Obi no té cap més illa fins que es troba amb el mar de Kara.
Les beluga hi migren estacionalment.

## Importància econòmica

S'han descobert grans bosses de petroli i gas natural en aquesta regió. El petroli i el gas dels pous són enviats al sud mitjançant oleoductes i per transport ferroviari.

## Referències

* 1 2 «golf de l’Obi | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ «Longest estuary». Arxivat de l'original el 2019-02-07. [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ «Islands in Ob Estuary, Kara Sea». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ Solovyev A. B..Platonov G. N.. Glazov M. D.. hpak V. O.. V. V. Rozhnov V. V.. 2012. "Distribution of beluga whales (Delphinapterus leucas) in the Russian Arctic seas according to the results of expedition aboard RV Mikhail Somov, September–November 2010. December 2012, Biology Bulletin, Volume 39, Issue 7, pp.654–658, doi:10.1134/S1062359012070102, SpringerLink
* ↑ «Port of Sabetta». [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ Foy, Henry «Russia ships first gas from $27bn Arctic project». Financial Times, 08-12-2017 [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ «Yamal». Arxivat de l'original el 23 de desembre 2021. [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ Staalesen, Atle «Ships flock in icy Ob Bay as new grand seaport rises». , 16-12-2020 [Consulta: 8 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Illes a la desembocadura de l'Obi Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine.
* Aiguamolls protegits
# Yinghuo I

La Yinghuo 1 (萤火一号, que significa Cuca de llum 1) va ser una petita sonda espacial xinesa que va tenir com a objectiu l'estudi de Mart. Es va preveure que la seva vida útil seria de 2 anys. Va ser llançada per l'Agència de l'Espai Russa, a Baikonur (Kazakhstan), el 8 de novembre de 2011, juntament amb la nau espacial de retorn de mostres russa Fobos-Grunt, que tenia la intenció de visitar la lluna de Mart Fobos, i l'aterrador meteorològic MetNet finlandès. Però poc després del seu llançament, Fobos-Grunt s'esperava que fes dues ignicions per sortir de l'òrbita terrestre amb destinació a Mart. No obstant això, aquestes ignicions no van tenir lloc, deixant encallades les sondes en òrbita. El 17 de novembre de 2011, els mitjans estatals xinesos van informar que Yinghuo-1 havia estat declarada perduda per la CNSA. Després d'un període de decaïment orbital, Yinghuo-1 i Fobos-Grunt es va sotmetre a la reentrada destructiva el 15 de gener de 2012, finalment es va desintegrar sobre l'Oceà Pacífic.

## Fonts

* La Xina i Rússia llançaran la missió a Mart el 2009

## Referències

* ↑ "Russia takes aim at Phobos". Nature.com. 4 November 2011. Retrieved 24 April 2013.
* ↑ "Daring Russian sample return mission to Martian moon Phobos aims for November Liftoff". Universe Today, 2011-10-13. Retrieved 17 October 2011.
* ↑ «ru:Маршевая двигательная установка станции "Фобос-Грунт" не сработала» (en russian). RIA Novosti, 09-11-2011. [Consulta: 20 novembre 2011].
* ↑ "Yinghuo Was Worth It". Space Daily, Morris Jones, 17 November 2011. Retrieved 19 November 2011.
* ↑ "Phobos-Grunt: Failed Russian Mars Probe Falls to Earth". ABC News, 15 January 2012.
* ↑ "Phobos-Grunt: Failed probe likely to return late Sunday". BBC News, 15 January 2012.
# El huésped del Sevillano

El huésped del Sevillano és una sarsuela en 2 actes, amb llibret de Enrique Reoyo i Juan Ignacio Luca de Tena i música de Jacinto Guerrero, estrenada al Teatro Apolo de Madrid, el 3 de desembre de 1926. L'estrena a Barcelona es va produir el 17 de desembre del mateix any, al Teatre Eldorado.
# Francisco Pagazaurtundúa González-Murrieta

Francisco Pagazaurtundúa González-Murrieta, conegut com a Francisco Pagaza o senzillament com a Pagaza, (Santurtzi, País Basc 1895 - Madrid, Espanya 1958) fou un jugador de futbol basc, guardonat amb una medalla olímpica. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Biografia

Va néixer el 3 d'octubre de 1895 a la ciutat de Santurtzi, població situada a Biscaia. Va morir el 18 de novembre de 1958 a la ciutat de Madrid.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

Va iniciar la seva trajectòria a l'Arenas Club de la ciutat de Getxo el 1912, si bé el 1916 fou fitxat per l'Atlètic de Madrid. El 1918 retornà al club de Getxo, amb el qual va aconseguir guanyar el campionat de Biscaia i la Copa d'Espanya l'any 1919. Posteriorment passà pel Racing de Santander (1921-1923 i 1924-1927), Gimnástica de Torrelavega (1923-1924) i Racing Club de Madrid (1927-1928).

### Trajectòria amb la selecció

Pagaza fou un dels integrants del debut de la selecció espanyola a nivell internacional en la competició olímpica de futbol dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on aconseguí guanyar la medalla de plata. El jugador basc participà en el partit de debut de la selecció contra Dinamarca realitzat el 28 d'agost de 1920, en el qual el combinat espanyol guanyà. Al llarg de la seva carrera disputà set partits amb la selecció espanyola.
Amb l'anomenada Selecció regional del Nord, agrupació de jugadors de futbol càntabres i bascos, aconseguí guanyar la Copa Príncep d'Astúries de futbol l'any 1915. Així mateix participà en el primer partit amb la selecció de futbol de Cantàbria, disputat el 9 de març de 1924 contra la selecció d'Aragó i en la qual guanyaren per tres a zero.

### Trajectòria com a entrenador

| Club | Anys |
| Racing de Santander | 1929-1930 |
| Atlético Osasuna | 1930-1931 |
| Racing de Santander | 1932-1933 |
| Sporting de Gijón | 1933-1934 |
| RCD Mallorca | 1939-1941 |
| Racing de Santander | 1941-1943 |
| Hèrcules C. F. | 1944-1945 |
| Elx C. F. | 1945-1946 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Pagaza». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Spain - Cup 1919», 12-02-2001. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Denmark 0 Spain 1». [Consulta: 30 octubre 2010].
* ↑ «Francisco Pagaza». eu-football.info. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Squad of Norte 1915 Copa del Príncipe de Asturias». [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ Vicente Martínez Calatrava. «La Copa Príncipe de Asturias» (en castellà). CIHEFE, 17-08-2009. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2019. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Raúl Gómez Samperio. Futbolistas Internacionales Cántabros del Siglo XX (en castellà). Caja Cantabria, 1999.
# Barraca de la Cova Miserachs II

La barraca de la Cova Miserachs II és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), prop de la cova de Miserachs, a 400 metres a l'oest de Can Mata del Racó.
És una construcció aixecada en pedra seca adossada a un marge de pedra seca, salvant el desnivell entre dues feixes de vinya. La planta és semicircular, de 1,60 m de diàmetre a la base i una alçada màxima de 2,10 m. La planta i la fesomia d'aquesta barraca són singulars, a causa que s'ha construït adossada entre dos grans marges de pedra seca que configuren dues terrasses. El marge posterior és més alt que la barraca i l'anterior més baix que aquesta. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, fet a partir de l'acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre.
El llindar de la porta està fet amb les mateixes pedres irregulars que conformen la paret de la barraca; a diferència que altres barraques dels voltants, el llindar superior no està fet amb una llosa horitzontal, sinó que també està fet a partir de pedres irregulars, com la resta de la barraca. El portal està orientat al sud-sud-oest, amb els laterals fets amb pedres molt grosses.
El sostre està cobert de terra, utilitzada per a reforçar la unió de les pedres que configuren la cúpula de la barraca. En aquesta terra hi ha restes de lliris plantats, ara assecats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca de la Cova Miserachs II». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Quartet de corda núm. 10 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 10 en do major, K. 170, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada l'agost de 1773, a Viena, durant una nova estada a la ciutat. Es tracta del tercer d'una sèrie de sis quartets, els coneguts com a Quartets vienesos.
Consta de quatre moviments:
* Andante
* Menuetto
* Un poco allegro
* Rondeau-Allegro
El moviment inicial és una sèrie de variacions amb un tema que recorda a l'usat en el Quartet de corda op. 9, núm. 5 en si bemoll major de Joseph Haydn. La segona frase del moviment lent conté el tema inicial del Quartet de corda op. 9, núm. 4 en re menor de Haydn.

## Referències

* ↑ Heartz, Daniel (1995). Haydn, Mozart, and the Viennese School, 1740-1780. W.W. Norton & Company.

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 10, K. 170: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quartet de corda núm. 10: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Gonzalo Capellán

Gonzalo Capellán de Miguel (Haro, La Rioja, 23 de gener de 1972) és un acadèmic i polític espanyol, membre del Partit Popular, president de la Rioja des del 2023.

## Biografia

Va néixer el 1972 a Haro, municipi de la Rioja on el seu pare Patricio Capellán va ser alcalde entre 1987 i 2015. És llicenciat en Filosofia i Lletres (especialitzat en Geografia i Història) per la Universitat de Cantàbria el 1995, i doctorat en Història Moderna i Contemporània, que va superar amb èxit el 1999. Va començar a treballar com a professor universitari, primer a la Universitat de Cantàbria i més tard a la Universitat del País Basc. La seva vida professional es desenvolupa a nivell universitari-acadèmic.
Entre el 2003 i el 2005 va ser director general de Cultura del Govern de la Rioja. A les eleccions autonòmiques de 2007 va ser elegit diputat al Parlament de la Rioja pel Partit Popular, càrrec que va abandonar el 2008 per convertir-se en vicerector de la Universitat de Cantàbria, delegat de Planificació i Organització. Després de les eleccions autonòmiques del 22 de maig de 2011, es va esmentar el seu nom com a possible membre del Govern de Cantàbria a la cartera de Cultura. Tot i això, finalment va ser designat per Pedro Sanz com a conseller d'Educació, Cultura i Turisme a La Rioja, càrrec que va mantenir fins al 2014. Després de ser conseller d'educació a l'Ambaixada d'Espanya al Regne Unit entre el 2014 i el 2020 va passar al món acadèmic com professor de la Universitat de la Rioja.

### President de la Rioja

A l'octubre de 2022 la cúpula nacional del PP el va seleccionar com a candidat del Partit Popular de la Rioja per a les eleccions autonòmiques del 28 de maig de 2023. En aquestes eleccions el Partit Popular va ser la formació més votada, aconseguint 17 dels 33 diputats que conformen el Parlament de La Rioja. Va ser investit president pel Parlament de la Rioja a la sessió dels dies 27 i 28 de juny, sent nomenat pel rei el dia 28 de juny de 2023 i prenent possessió del càrrec el 30 de juny.

## Referències

* ↑ «¿Quién es Gonzalo Capellán, candidato del PP en las elecciones de La Rioja? | Onda Cero Radio» (en castellà), 10-05-2023. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ «Muere Patricio Capellán, alcalde eterno de Haro» (en espanyol europeu), 18-12-2016. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ «Gonzalo Capellán: un verso suelto a caballo entre la educación y la política», 11-10-2022.
* ↑ «El riojano Gonzalo Capellán, posible consejero de Educación de Cantabria» (en castellà), 17-06-2011. [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ «El popular Gonzalo Capellán presidirá La Rioja» (en castellà), 28-05-2023. [Consulta: 8 juny 2023].
* ↑ «El PP recupera La Rioja tras cuatro años de un paréntesis de izquierdas» (en castellà), 28-05-2023. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ Presidencia del Gobierno. «Real Decreto 566/2023, de 28 de junio, por el que se nombra Presidente de la Comunidad Autónoma de La Rioja a don Gonzalo Capellán de Miguel.», 29-06-2023. [Consulta: 29 juny 2023].
# Quartet de corda núm. 8 (Beethoven)

El Quartet de corda núm. 8 en mi menor, op. 59 núm. 2, és el segon del cicle de tres quartets de corda de Ludwig van Beethoven, coneguts com a Quartets Razumovski. Formen part del període mitjà de la seva producció. Va aparèixer publicat el 1808.

## Estructura

Consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 6/8 i la tonalitat mi menor.
* Molto adagio (Si tratta questo pezzo con molto di sentimento), en compàs 4/4 i la tonalitat mi major.
* Allegretto (la segona secció té la indicació de Maggiore – Theme russe), en compàs 3/4, i mi menor - mi major - mi menor.
* Finale, Presto, en compàs 2/2 i la tonalitat de do major, però acaba en mi menor.
Segons Carl Czerny, el segon moviment del quartet li va venir a Beethoven quan contemplava el cel estrellat i estava meditant sobre l'harmonia de les esferes.
El tema rus "Gloria al sol", de l'Allegretto, també va ser utilitzat per Modest Mússorgski a Borís Godunov, per Anton Arenski en el seu Quartet de corda núm. 2, en la menor, per Nikolai Rimski-Kórsakov en La núvia del tsar (1898) i per Serguei Rakhmàninov en Six Morceaux per a duet de piano, Op. 11 (1894). La melodia va ser utilitzada per Beethoven d'una manera poc amable. Segons Kerman, «sona com si el comte Razumovski no hagués tingut tacte en suggerir-li el tema i Beethoven l'enfonsa en la terra com una venjança». Molts oients troben aquesta secció del quartet bastant jocosa, especialment en contrast amb la part més prosaica, d'una mena d'exercici contrapuntístic que li precedeix (un altre exemple de Beethoven parodiant un exercici de contrapunt estudiantil es pot trobar en l'scherzo del Quartet de corda núm. 10, op. 74).

## Referències

* ↑ Grove, G. p. 244, and p.270 under the heading "Original Publisher.": "Bureau des Arts et d'Industrie of Schreyvogel & Co., Pesth, 1808."
* ↑ Thayer, A. W., rev i ed. Elliot Forbes. Thayer's Life of Beethoven. (2 vols.) Princeton: Princeton University Press. ISBN 0-691-09103-X

### Bibliografia

* Caryl Emerson, Robert Oldani. Modest Musorgsky and Boris Godunov: Myths, Realities, Reconsiderations. Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-521-36976-3.
* Joseph Kerman, The Beethoven Quartets. Nova York, W.W. Norton & Co., 1966. ISBN 0-393-00909-2
* Alexander Wheelock Thayer, Life of Beethoven. Princeton, rev. 1964.
* Sir George Grove, "Beethoven" Grove's Dictionary of Music and Musicians. Volume I. Nova York: Macmillan. 1904.
# Ekaterina Kurixko

Ekaterina Kurixko (Veprik, 12 d'abril de 1949) és una piragüista d'aigües tranquil·les ucraïnesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla d'or en la prova del K-2, 500 metres del programa de piragüisme. Formà parella amb Liudmila Pinàieva.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, una d'or, dues de plata i una de bronze, el 1971 i 1975. A nivell nacional guanyà el campionat soviètic de 1971 i 1972.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Viorica Dumitru». [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «КУРЫШКО Екатерина Сергеевна | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «Курышко (Нагирная) Екатерина Сергеевна» (en rus), 11-06-2024. [Consulta: 17 juny 2024].
# Alismatàcies

Les alismatàcies (Alismataceae) són una família de plantes angiospermes de l'ordre de les alismatals, comprèn 18 gèneres i un centenar d'espècies aquàtiques, la seva distribució és cosmopolita.
La majoria són plantes perennes i les tiges són en forma de corm o estoloníferes. La inflorescència sovint és composta i les flors són regulars, bisexuals o unisexuals. El fruit sovint és en núcula.

## Taxonomia

Aquesta família va ser descrita per primer cop l'any 1799 al segon volum de l'obra Tableau du Règne Végétal, Selon de Méthode de Jussieu pel botànic francès Étienne Pierre Ventenat (1757-1808).

### Gèneres

Dins d'aquesta família es reconeixen els 18 gèneres swgüents:
* Albidella Pichon
* Alisma L.
* Aquarius Christenh. & Byng
* Astonia S.W.L.Jacobs
* Baldellia Parl.
* Burnatia Micheli
* Butomopsis Kunth
* Caldesia Parl.
* Damasonium Mill.
* Echinodorus Rich.
* Helanthium (Benth. & Hook.f.) Engelm. ex J.G.Sm.
* Hydrocleys Rich.
* Limnocharis Bonpl.
* Limnophyton Miq.
* Luronium Raf.
* Ranalisma Stapf
* Sagittaria Ruppius ex L.
* Wiesneria Micheli

## Referències

* ↑ Byng et al., 2016, p. 15.
* 1 2 3 «Alismataceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 24 gener 2023].
* ↑ «Alismataceae» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 24 gener 2023].
* ↑ «Alismataceae Vent.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 24 gener 2023].
* ↑ Ventenat, 1799, p. 157.

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 5-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Ventenat, Étienne Pierre. Tableau du Règne Végétal, Selon de Méthode de Jussieu, vol. 2 (en francès), 1799.
* Alismataceae Arxivat 2009-02-01 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Fanny Blankers-Koen

Fanny Blankers-Koen, nascuda Fanny Koen, (Baarn, Països Baixos, 26 d'abril de 1918 - Hoofddorp, 25 de gener de 2004) fou una atleta neerlandesa, guanyadora de quatre medalles olímpiques d'or i una de les més destacades de tots els temps.

## Biografia

Va néixer el 26 d'abril de 1918 a la ciutat de Baarn, població situada a la província d'Utrecht (Països Baixos). Es casà amb el triatleta Jan Blankers, entrenador seu, del qual prengué el cognom.
Va morir el 25 de gener de 2004 a la ciutat de Hoofddorp, població situada a la província d'Holanda Septentrional.

## Carrera esportiva

Especialista en proves de velocitat, relleus i tanques, va participar als 18 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), on va finalitzar cinquena en els relleus 4x100 metres i sisena en la prova de salt d'alçada.
Amb la cancel·lació dels Jocs Olímpics d'estiu de 1940 i 1944, participà novament en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit) –quan ja tenia 30 anys i era mare de dos fills– on va aconseguir guanyar la medalla d'or en les quatre proves en les quals participà: els 100 m. i 200 m ., 80 m. tanques i relleus 4x100 metres, establint rècords olímpics en les proves dels 200m. i 80m. tanques. Potser hauria pogut obtenir encara aquests grans resultats en altres proves, però en aquella època una norma limitava les dones a participar en no més de tres proves individuals d'atletisme.
Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia), on va participar en la prova dels 100 metres llisos i 80 metres tanques, si bé no va tenir un resultat destacat en cap de les dues.
Al llarg de la seva carrera va establir 16 rècords mundials en vuit proves diferents: les 100 iardes, els 100 metres, els 200 metres, les tanques altes, el salt d'alçada, el salt de llargada, el pentatló i el relleu de 4x110 metres.
Guanyà vuit medalles en el Campionat d'Europa d'atletisme, entre les quals cinc medalles d'or, i 58 campionats nacionals als Països Baixos.
El novembre de 1999 l'Associació Internacional de Federacions d’Atletisme (IAAF) escollia els dos millors atletes, home i dona, del segle xx. Ella fou Fanny Blankers-Koen.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fanny Blankers-Koen» (en anglès). Britannica, 23-01-2024. [Consulta: 13 febrer 2024].
* 1 2 3 4 «Fanny Blankers-Koen, la mare voladora». Ara, Set accents, 15-08-2016. [Consulta: 13 febrer 2024].
* ↑ «Fanny BLANKERS-KOEN». World Athletics. [Consulta: 13 febrer 2024].
* 1 2 3 4 «Fanny BLANKERS-KOEN». Olympics.com. [Consulta: febrer 2024].
# Quartet de corda núm. 6 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 6 en si bemoll major, K. 159, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart escrita a començaments de 1773, a Milà (Itàlia), durant el tercer viatge de Mozart a Itàlia. Es tracta del primer d'una sèrie de sis quartets, coneguts com a Quartets milanesos, ja que van ser compostos a Milà, mentre Mozart estava treballant en la seva òpera Lucio Silla.
Consta de tres moviments:
* Andante
* Allegro
* Rondeau

## Referències

Heartz, Daniel (1995). Haydn, Mozart, and the Viennese School, 1740-1780. W.W. Norton & Company.

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 6, K. 159: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Ismail Sidki

Ismail Sidki (àrab: إسماعيل صدقي, Ismāʿīl Ṣidqī) (Alexandria, 15 de juny de 1875 - 9 de juliol de 1950) fou un polític egipci.
Va fer estudis de dret i va participar en les manifestacions contra els britànics; el 1894 va acabar els estudis i va esdevenir funcionari i va ascendir posicions; el 1908 va tenir el seu primer càrrec secundari al govern i el 5 d'abril de 1914 la seva primera cartera al gabinet de Husayn Rushdi Pasha, de la que va dimitir al cap de poc.
El 1918 es va afiliar al Wadf i el 1919 fou enviat exiliat a Malta junt amb Sad Zoghlu; quan el Wadf fou autoritzat novament va participar en la delegació del partit a París però va començar a divergir dels seus col·legues del Wadf i en veure que les exigència presentades no tenien futur, va retornar al Caire. En endavant fou el cap dels antiwafdistes.
Va participar en la redacció de la declaració de 1922 que reconeixia la independència d'Egipte i a la constitució de 1923 (el Wafd es va oposar a les dues coses). El 20 de juny de 1930 va ser primer ministre per primer cop després d'una agitació nacionalista i amb els que li donaven suport al parlament va formar el partit al-Hizb ash-Shaab (Partit del Poble, personalista i anti-wafdiste); va fer aprovar una modificació de la constitució que limitava el dret de vot. El seu govern fou poc afortunat i no tenia suport popular. Va conservar el càrrec fins al 22 de setembre de 1933 quan el va substituir un primer ministre del partit reialista de la Unió dirigit per Abdel Fattah Yahya Ibrahim Pasha. El 17 de febrer de 1946, després de nous aldarulls nacionalistes, va tornar al govern fins al 9 de desembre de 1946; en aquest període va establir un acord amb Ernest Bevin ministre d'afers exteriors del Regne Unit, però l'oposició del Wadf va fer impossible la ratificació. Va dimitir llavors i es va retirar i va morir el 9 de juliol de 1950.

## Bibliografia

* M. Colombe, L'evolution de l'Egypte 1924-1950, Paris 1951