OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa Victòria (Rússia)

L'illa Victòria (en rus Остров Виктория; Ostrov Viktoriya) és una petita illa àrtica de la Federació Russa. Es troba a mig camí entre l'arxipèlag noruec de Svalbard i l'arxipèlag rus de la Terra de Francesc Josep. És la més occidental de totes illes Àrtiques Russes i és administrada com a part de la Terra de Francesc Josep, a l'Óblast d'Arkhànguelsk.

## Geografia

L'illa té una superfície de tan sols 10,8 km$^2$ i fins a finals del segle XX estava gairebé completament coberta per una capa de gel que s'alçava fins als 105 msnm. Durant la dècada de 1990 sols hi havia unes 10 hectàrees de l'extrem nord de l'illa que no estaven cobertes pel gel, però des d'aleshores la capa de gel s'ha retirat i ha quedat una estreta franja de costa lliure de gel a la costa nord-oest. El 2012 la superfície de la capa de gel era tan sols de 6,1 km$^2$.

## Història

L'illa va ser descoberta el 20 de juliol de 1898 per dos capitans noruecs, Johannes Nilsen i Ludvig Bernard Sebulonsen. L'endemà, el capità Nilsen, del vapor Victoria, va albirar a l'illa i li va posar el nom del iot.
Des de 1926 ha estat al centre de les reivindicacions territorials. Al tractat de Spitsbergen (1920) es considera que és terra nullius sota la sobirania de Noruega, mentre un decret soviètic de15 d'abril de 1926 l'incorpora a l'arxipèlag de Francesc Josep. El 1929 Lars Christensen, cònsol de Sandefjord, apassionat de la caça de balenes i una de les expedicions del qual s'havia annexionat les illes Bouvet i de Pere I, prop de l'Antàrtida, va finançar dos vaixells amb l'objectiu d'hivernar a l'arxipèlag de Francesc Josep i recuperar la possessió de l'illa Victòria. Bloquejada pel gel, l'expedició no va arribar a l'arxipèlag de Francesc Josep. El 29 de juliol de 1929 Otto Schmidt, durant una expedició a bord del trencaglaç Georgy Sedov, va prendre possessió de l'arxipèlag de Francesc Josep en nom de la Unió Soviètica.
A partir d'aquell moment Noruega va abandonar les seves reclamacions sobre l'arxipèlag per concentrar-se en l'illa Victòria. El 8 d'agost de 1930 hi va atracar el vaixell noruec Bratvaag. Set homes hi van desembarcar sota les ordres de Gunnar Horn, però el veritable objectiu de l' expedició de Bratvaag es va mantenir en secret i Noruega mai va reclamar oficialment l'illa, probablement per por de represàlies. El setembre de 1932 es formalitza l'annexió soviètica.
Entre el 1959 i el 1994 l'illa va acollir una estació polar amb una constant rotació de personal científic i militar.

## Referències

* ↑ Andrey F. Glazovskiy: Russian Arctic, Ch. 2.7 in: Jacek Jania, Jon Ove Hagen (Ed.): Mass Balance of Arctic Glaciers (PDF; 132 kB), IASC Report No. 5, Sosnowiec-Oslo 1996.
* ↑ Victoria Ice Cap (Victoria Island) Arxivat 2016-02-16 a Wayback Machine., GLIMS Glacier Database, 2008
* 1 2 3 4 «Victoria Island - Franz-Josef-Land» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «З. Ф. И. | Журнал «География» № 10/2009». [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Нефть России» №5. май 2003 года. Из статьи «Россия и Норвегия: в поисках компромисса» Краткая история вопроса». Arxivat de l'original el 2012-04-09. [Consulta: 22 febrer 2024].
# Illa Visokoi

L'illa Visokoi és una petita illa volcànica deshabitada de les Illes Traversay, un subgrup de les illes Sandwich del Sud. L'illa té una forma ovalada, amb una longitud de 8 quilòmetres i una amplada de 6 quilòmetres. La seva superfície és d'uns 30,7 km² la major part dels quals estan coberts per glaceres que arriben a la costa en diversos llocs.
L'illa està dominada pel mont Hodson, un estratovolcà que s'eleva fins als 1.005 msnm al costat occidental de l'illa. Té el cim pla i presenta un cràter de 900 metres d'ample envoltat per dues cicatrius de col·lapse de sectors concèntrics. Diversos cons d'escòria s'alcen de la part oriental. S'han documentat erupcions el 1830, 1927 i 1930.
L'illa va ser descoberta el 23 de desembre de 1819 per l'expedició de Thaddeus von Bellingshausen.

## Referències

* ↑ Barr, William «First landings on Zavodovski Island, South Sandwich Islands, 1819» (en anglès). Polar Record, vol. 36, 199, 10-2000, pàg. 317–322. DOI: 10.1017/S0032247400016806. ISSN: 1475-3057.
* 1 2 3 Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans (en anglès). 48. Washington, D. C.: American Geophysical Union, 1990 (Antarctic Research Series). DOI 10.1029/ar048. ISBN 978-0-87590-172-5.
* ↑ Global Land Ice Measurements from Space (en anglès). Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 2014. DOI 10.1007/978-3-540-79818-7. ISBN 978-3-540-79817-0.
* 1 2 3 «Global Volcanism Program | Hodson» (en anglès). [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Patrick, Matthew R.; Smellie, John L. «Synthesis A spaceborne inventory of volcanic activity in Antarctica and southern oceans, 2000–10» (en anglès). Antarctic Science, 25, 4, 8-2013, pàg. 475–500. DOI: 10.1017/S0954102013000436. ISSN: 0954-1020.
* ↑ Longton, R. E.; Holdgate, M. W.. The South Sandwich Islands: IV. Botany (en anglès). 94. Cambridge: British Antarctic Survey, 1979. ISBN 978-0-85665-048-2.
# Illes Baba i Bhit

Les Illes Baba i Bhit (en urdú: جزیرہ بابا بھٹ) són dues illes petites i densament poblades situades al port de Karachi, a Karachi (Pakistan).
L'àrea aproximada de l'illa de Bhit és d'aproximadament 0,16 km² mentre que la de l'illa de Baba és d'uns 0,15 km². Al voltant de 5.400 persones viuen a l'illa Bhit mentre que unes 6.600 persones viuen a l'illa Baba. Amb una densitat de població de 33.750 i 44.000 habitants per km², respectivament, ambdues illes es troben entre les illes més densament poblades del món.
Les illes estan connectades amb Karachi mitjançant un servei de ferri a Keamari.
Les illes, juntament amb l'illa Shams Pir, són antics pobles de pescadors del port anteriors a l'establiment formal de Karachi. S'afirma que les dues illes tenen més de 400 anys. Els grups ètnics de les illes Baba i Bhit inclouen un 90% kutchi i un 10% sindhi. El 100% de la població és musulmana. Els pescadors locals de Kutchi es refereixen a ells mateixos com Morrio Pata. Els vilatans d'aquestes illes van ajudar més tard a establir Shams Pir.

## Referències

* ↑ «Kiamari Town» (en anglès). Government of Karachi, 19-02-2006. Arxivat de l'original el 2006-02-19. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ Ur Rehman, Zia «On Karachi’s islands, tides go the other way in politics» (en anglès). The News, 24-11-2015.
* ↑ Hasan, Shazia. «Overloaded boats continue to ferry people between city and islands» (en anglès). DAWN, 27-06-2013.
* ↑ Siddiqui, Ahmed Husain. Karachi: The Pearl of Arabian Sea (en anglès). Mohammad Husain Academy, 1996.
* 1 2 3 «Forgotten stories of Karachi's coastal islands uncovered» (en anglès). Tribune, 24-02-2019.
# Illes Izvesti TSIK

Les illes Izvesti TSIK o illes Izvesti Tsik (rus: острова́ Изве́стий ЦИК, ostrovà Izvetsi TsIK), també conegudes com a illes Izvéstia, són un grup d'illes que es troben al mar de Kara, a la Federació Russa. Formen part del krai de Krasnoiarsk i la Reserva Natural del Gran Àrtic, la reserva natural més gran de Rússia.

## Geografia

L'arxipèlag inclou dues illes grans i dues petites cobertes de tundra, còdols i gel. Tenen una superfície de 90 km² i es troben al mar de Kara, a uns 150 km de la costa de Sibèria i només 45 km al nord del grup d'illes més proper, les illes de l'Institut Àrtic. L'illa més gran és Troinoi amb una longitud de 27 km i una altura màxima de 42 metres. El mar que envolta les illes Izvesti Tsik està cobert de gel durant tot l'hivern i fins i tot durant l'estiu es conserven nombrosos bancs de gel. L'estret entre Pologui-Sergeieva i l'illa de Gavrilina es coneix com a Proliv Belukha.
Durant l'estiu les illes són un refugi d'aus migratòries.

## Història

Les illes van rebre el nom de Известия Центрального Исполнительного Комитета, Izvéstia Tsentralnogo Ispolnitelnogo Komiteta, que era el nom sencer del diari Izvéstia. El 1939 es va fer un estudi topogràfic de les illes.
A l'illa de Troinoi hi ha una estació científica (Poliarnaia Stantsia) que es va fundar el 1953 i en la qual hi viuen els únics habitants de l'arxipèlag. El setembre de 2016 l'estació meteorològica va ser envoltada per uns 10 óssos polars adults i els seus cadells, cosa que feia perillosa la sortida dels científics. Un vaixell va poder dur gossos i bengales a l'illa, cosa que va permetre als científics, que havien estat atrapats durant dues setmanes, foragitar els óssos.

## Referències

* 1 2 3 «История открытия и исследования архипелага Известий ЦИК и острова Свердруп», 24-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-04-24. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ Nature Reserve Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
* ↑ «Ostrov Troynoy». Mapcarta. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ «Banka Sadko». Mapcarta. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ P.S. Tomkovich «Breeding conditions for waders in Russian tundras in 1993». Wader Study Group Bulletin, vol. 75, 1994, pàg. 27–34.
* ↑ Tharoor, Ishnaan Russian scientists are ‘besieged’ by polar bears at a remote Arctic post Washington Post. September 13, 2016
* ↑ «Besieged Russian Scientists Drive Away Polar Bears». The Guardian, 14-09-2016.
# Ilse Kaschube

Ilse Kaschube (Altentreptow, 25 de juny de 1953) és una piragüista d'aigües tranquil·les alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de plata en la prova del K-2, 500 metres del programa de piragüisme. Formà parella amb Petra Grabowski.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, el 1973 i 1974; així com cinc campionat de la RDA en diferents categories.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ilse Kaschube». [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Kluge, Volker. Das grosse Lexikon der DDR-Sportler: die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge und Biographien (en alemany). Berlin: Schwarzkopf & Schwarzkopf, 2001, p. 192. ISBN 978-3-89602-348-3.
# Economia de Singapur

Singapur posseeix una economia altament desenvolupada i exitosa. És una economia de mercat oberta i lliure de corrupció amb un PIB per capita igual al dels països més rics d'Europa. L'economia depèn principalment de les exportacions, particularment les del sector electrònic, farmacèutic, i industrial, a més d'un sector de serveis en creixement.
L'economia va créixer en mitjana 7% a l'any entre 2004 i 2007, però solament 1,2% en 2008, i va disminuir 1,0% com a resultat de la crisi financera mundial, però va tornar a créixer de seguida: 14,8% el 2010 i 4,9% el 2011, amb l'enfortiment de les exportacions.
La refineria petroliera més gran d'Àsia es troba a Singapur. Igualment, Singapur posseeix el port marítim que maneja major volum de càrrega anual, tant en tonatge com en nombre de contenidors del món.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2018-12-15. [Consulta: 11 novembre 2013].
# Rumex sanguineus

Rumex sanguineus és una espècie de la família de les poligonàcies. Es troba a Europa central als llocs humits, i també, als boscos pertorbats. Planta perenne que assoleix una alçada de 50 a 80 (rarament 120) centímetres. Les tiges són de roges. La base de les fulles són oblongo-ovalades. La tija és tan llarga com la fulla. Aquesta és de color verd fosc, i té una llargària de 14 centímetres i fins a 6 centímetres d'amplària. La part superior de la tija estan les fulles, que són arrodonides a la base o en forma de falca.
Les inflorescències no neixen fins a mitjans de l'any. Els raïms de flors són més aviat laxes. La majoria de les flors són hermafrodites, encara que n'hi ha casos en què les flors són monoiques. L'interior dels fruits són estrets-oblongs, de 3 a 3,8 centímetres de llarg i 0,5 a 1,5 mil·límetres d'amplada, tenen una escorça molt prima. Només la part frontal té una gran protuberància esfèrica. Els fruits són de color marró fosc, d'1,6 a 2 mil·límetres de llarg. La tija del fruit és molt més llarga que el fruit.
El nombre cromosòmic és 2n = 20

## Referències

* http://www.plant-identification.co.uk/skye/polygonaceae/rumex-sanguineus.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Escut d'Israel

L'escut d'Israel, adoptat pel Consell d'Estat Provisional el 10 de febrer de 1949 (11 de xevat de 5709, segons el calendari hebreu), reprodueix una menorà o canelobre de set braços, voltada a banda i banda per una branca d'olivera i a sota per la inscripció amb el nom de l'Estat en hebreu: ישראל (Yisra'el). El fons de l'escut sempre és de color blau, mentre que els elements interiors poden ser blancs (tal com apareixen a la senyera presidencial) o bé de color daurat.
L'Estat d'Israel va adoptar el seu emblema oficial arran d'un concurs convocat expressament per a aquest objectiu el 1948. Es basa en el projecte guanyador, obra dels dissenyadors Gavriel i Maxim Shamir, amb elements provinents d'altres dissenys, com ara el d'Oteh Walisch i W. Struski i el d'Itamar David i Yerachmiel Schechter.
La menorà és un símbol del judaisme des de fa 3.000 anys; ja es feia servir a l'antic Temple de Jerusalem. Les branques d'olivera, símbol de pau, recorden també la visió del profeta Zacaries de dues oliveres al voltant de la menorà, que auguraven la restauració d'Israel i la reconstrucció del Temple (Zacaries 4:1-14).

## Vegeu també

* Bandera d'Israel

## Enllaços externs

* Alec Mishory: L'emblema israelià (anglès)
# Economia de Ruanda

Ruanda és un país pobre amb 90% de la població treballant en l'agricultura (principalment de subsistència), a més d'una petita producció mineral i processament de productes agrícoles. És el país més densament poblat d'Àfrica, amb pocs recursos naturals i minerals d'importància, a més de sofrir constantment de sequeres i un pobre desenvolupament tecnològic. Tot això fa que tingui una dependència econòmica significativa amb Bèlgica. El turisme és actualment la principal font de renda del país, i des del 2008 la mineria - destacant la cassiterita d'on s'extreu estany, a més de petites quantitats de beril·li - ha sobrepassat el cafè i el te com a principal font de productes per a exportació. Les exportacions van sofrir una caiguda el 2009 i 2010 a conseqüència de la retracció econòmica global.
El genocidi del 1994 ha destruït la fràgil base de l'economia, va augmentar la pobresa especialment de les dones, i temporalment va crear dificultats per atreure capitals externs. No obstant això, el país va fer grans progressos en el sentit d'estabilitzar i rehabilitar l'economia a nivells anteriors al 1994.
La unitat monetària del país és el franc ruandès.

## Referències

* 1 2 3 4 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2020-05-16. [Consulta: 14 novembre 2013].
# Economia de Lesotho

El potencial econòmic de Lesotho es basa principalment en l'agricultura (sent els principals cultius el blat de moro, blat, sorgo, fruita i verdura) i al capital humà (per exemple: els ciutadans sothos que migren com a treballadors a les mines de Sud-àfrica, i que després proveeixen Lesotho amb les seves remeses).
Avui en dia, Lesotho també rep ingressos (avaluats en milers de milions de dòlars) de la venda d'aigua potable a Sud-àfrica, per cobrir la demanda quan Sud-àfrica s'enfronta a períodes d'escassetat.
L'emissió de segells postals, principalment destinat al col·leccionisme filatèlic, és també una important font d'ingressos per a la seva economia.
Lesotho és un país petit, muntanyenc, sense sortida al mar, pobra i completament voltat pel territori de Sud-àfrica en què 3/4 de la seva població viu en zones rurals i es dediquen a l'agricultura de subsistència. La seva economia depèn de l'enviament de diners fet per ciutadans del país a l'estranger (especialment en les mines de Sud-àfrica) i de drets duaners, són la major part dels ingressos del govern. No obstant això, el govern recentment va millorar la seva recaptació d'impostos per reduir la dependència de les taxes duaneres.
El 1998 va ser inaugurada una hidroelèctrica que possibilita la venda d'energia i aigua a l'Àfrica del Sud. El país produeix el 90% de l'energia que necessita.
La petita indústria del país és basada en la transformació dels productes agrícoles i en la confecció de robes. Aquesta última es va beneficiar de la qualificació del país per rebre els beneficis de l'Africa Growth and Opportunity Act del govern nord-americà.

## Referències

* 1 2 3 CIA. «The World Factbook». [Consulta: 15 maig 2021].
# Coregonus lavaretus

Coregonus lavaretus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 73 cm de llargària total i els 10 kg de pes.

## Reproducció

Fresa durant la nit.

## Alimentació

Menja crustacis planctònics i bentònics.

## Depredadors

És depredat per Coregonus peled -a Rússia-, el lluç de riu (Esox lucius) -a Anglaterra i Gal·les-, Sander lucioperca -a Finlàndia- i la truita comuna (Salmo trutta) -a Finlàndia-.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima temperat (entre 4-16 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa i ha estat introduït a l'Iran (1965-1967).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA 2001. Database of IGFA angling records until 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Estats Units.
* ↑ Muus, B.J. i J.G. Nielsen 1999. Sea fish. Scandinavian Fishing Year Book, Hedehusene, Dinamarca. 340 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Coad, B.W. 1995. Freshwater fishes of Iran. Acta Sci. Nat. Acad. Sci. Brno. 29(1):1-64.

## Enllaços externs

* «Coregonus lavaretus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Cocodril de Guinea

El cocodril de Guinea (Crocodylus cataphractus) és una espècie de cocodril. Hi ha dades insuficients per saber quina posició en la llista vermella li correspon, tot i que l'avaluació de l'any 1994 el classificava com a "Vulnerable". Actualment, també, es creu que està amenaçat.
Fa de 3 a 4 metres i pot pesar uns 230 quilograms, així com viure uns 50 anys en captivitat. Té un morro prim i fi amb el que caça les seves preses, habitualment peixos, amfibis i crustacis.
Posa de 13 a 27 ous i els incuba durant uns 110 dies, durant els mesos plujosos (de març a juny, aproximadament).
Habita rius i llacs.

## Referències

* ↑ TERMCAT.cat
* ↑ McAliley, Willis, Ray, White, Brochu & Densmore. Crocodylus cataphractus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 de maig de 2008.
* 1 2 San Diego Zoo's Animal Byte: Slender-Snouted Crocodile
* ↑ «Oregon Zoo Animals: African Slender-Snouted Crocodile». Arxivat de l'original el 2009-04-29. [Consulta: 15 maig 2009].
# Trèvol muntanyenc

El trèvol muntanyenc (Trifolium montanum) és una planta herbàcia hemiteròfita de la família de les fabàcies.

## Descripció

Aquesta planta hermafrodita és bastant petita (de 10 a 40 centímetres), té pèls, amb tiges no ramificades i amb la majoria de les fulles trifoliades. Les fulles més basals són ovalades mentre que les més apicals són més punxegudes. Les flors s'agrupen en capítols i són d'un color blanc-groguenc. Té una floració primavelar, de maig a juliol.

## Distribució

Té una distribució eurosiberiana. Creix en sòls calcaris, en pastures mesòfiles.

## Referències

* http://herbarivirtual.uib.es/cat-med/genere/2413.html Arxivat 2009-05-20 a Wayback Machine.
* http://www.floragavarres.net/trifolium-montanum-l%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Indicator

Indicator és un gènere d'ocells de la família dels indicatòrids (Indicatoridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 10 espècies:
* indicador de la mel de Malàisia (Indicator archipelagicus).
* indicador de la mel bigotut (Indicator exilis).
* indicador de la mel gros (Indicator indicator).
* indicador de la mel pigallat (Indicator maculatus).
* indicador de la mel pàl·lid (Indicator meliphilus).
* indicador de la mel petit (Indicator minor).
* indicador de la mel nan (Indicator pumilio).
* indicador de la mel gorjaestriat (Indicator variegatus).
* indicador de la mel de Willcocks (Indicator willcocksi).
* indicador de la mel de carpó groc (Indicator xanthonotus).
En un principi, es considerava una onzena espècie, l'Indicator conirostris, de fet en l'actualitat ITIS i el Hanbook of the Birds of the Wolrd encara ho consideren així. Tanmateix, la majoria d'autoritat taxonòmiques consideren que és una subespècie d'I. minor. Les dues espècies tenen cants idèntiques, plomatge pràcticament idèntic i la presumpta separació ecològica estaqüestionada (del Hoyo & Collar 2014; HBW/BirdLife).

## Referències

* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Jacamars, puffbirds, barbets, toucans, honeyguides – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Report: Indicator conirostris». ITIS. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Handbook of the Birds of the World and BirdLife International v8.1» (en anglès). HBW and BirdLife International, 2024. [Consulta: 12 febrer 2025].
Viccionari
# Pòssum de muntanya

El pòssum de muntanya (Trichosurus caninus) és una espècie de marsupial de la família dels falangèrids. És endèmic d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 49. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Menkhorst, P.; Denny, M.; Winter, J.; Ellis, M. Trichosurus caninus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Chandala

Chandala fou un estat tributari protegit del tipus zamindari al tehsil de Mul al districte de Chanda, Províncies Centrals, avui de Maharashtra, regió de Vidarbha. La superfície era de 44 km² i la població (1881) de 675 habitants. La zamindari fou concedit a la nissaga que el va posseir vers el 1820.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.