OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# SMS Scharnhorst

El SMS Scharnhorst fou un creuer cuirassat de la Kaiserliche Marine (marina imperial alemanya), construït a les drassanes Blohm und Voss d'Hamburg i famós per haver estat el vaixell insígnia de la flota de creuers d'Àsia de l'almirall Maximilian von Spee i haver participat en les batalles de Coronel i les Malvines de la I Guerra Mundial, a la darrera de les quals resultà enfonsat. Fou batejat en honor del general prussià Gerhard von Scharnhorst i entrà en servei el 24 d'octubre de 1907.

## Característiques

El Scharnhorst formava classe amb el seu bessó Gneisenau, i ambdós constituïren la darrera i més perfeccionada versió dels creuers cuirassats de la Kaiserliche Marine. Respecte a unitats anteriors disposaven de més protecció i velocitat, tot i que aquesta última encara resultava una mica baixa per a les tasques a què es destinarien: l'atac a les línies marítimes enemigues, més que el servei en una esquadra de batalla.
La disposició de l'armament encara reflecteix les tendències antigues, amb l'armament principal de 210 mm repartit en quatre peces en dues torres dobles i quatre peces més als dos costats de la casamata central. Aquesta disposició és típica dels antics cuirassats policalibre, que en aquella època ja estava sent substituïda per una disposició en torres, sense peces integrades lateralment a la casamata.

## Activitat

En un dels seus primers viatges embarrancà i hagué d'estar en reparació durant uns quants mesos. Quan esclatà la I Guerra Mundial era el vaixell insígnia de l'almirall Maximilian von Spee a l'esquadra de creuers d'Àsia oriental, formada per protegir les possessions alemanyes a l'extrem orient. Aquesta esquadra, a més del Scharnhorst, estava formada pel vaixell bessó Gneisenau, el Dresden, el Nürnberg i el Leipzig. L'esquadra es dedicà inicialment a atacar les línies comercials aliades amb considerable èxit.
El Scharnhorst, amb la resta de l'esquadra de creuers d'Àsia oriental, participà en la batalla de Coronel, l'1 de novembre de 1914, en la qual s'enfrontà directament al creuer britànic Good Hope, que enfonsà. El 8 de desembre següent participà en la batalla de les Malvines, on resultà enfonsat, amb 860 homes a bord, per l'esquadra de l'almirall Sturdee, enviada a la zona precisament amb la missió de destruir l'esquadra de Spee. El novembre de 2019, una expedició d'exploració al voltant de les illes Malvines va trobar el buc del vell cuirassat enfonsat a més de 1.610 metres de fondària.

## Referències

* ↑ 324cat. «Trobades les restes del cuirassat insígnia de l'armada alemanya a la I Guerra Mundial». CCMA, 07-12-2019. [Consulta: 7 desembre 2019].

## Bibliografia

* Jane's Fighting Ships of World War I (Jane's Publishing, Londres, 1919)
* Robert Gardiner (ed.) Conway's All the World's Fighting Ships 1860-1905 (Conway Maritime Press, Londres, 1979)
* Mas Godayol J. (ed.) La Marina. De Trafalgar a nuestros días (Ed. Delta, Barcelona, 1983).

## Enllaços externs

* Galeria de fotos del SMS Scharnhorst. (anglès)
# Sharon Springs (Nova York)

Sharon Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 547 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sharon Springs tenia 547 habitants, 204 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 115,4 habitants per km².
Dels 204 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.969 $ i la renda mediana per família de 45.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.563 $ mentre que les dones 28.125 $. La renda per capita de la població era de 24.664 $. Entorn del 8,5% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sharon Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sharon Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Englishtown

Englishtown és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 1.893 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Englishtown tenia 1.764 habitants, 643 habitatges, i 416 famílies. La densitat de població era de 1.194,9 habitants/km².
Dels 643 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,8% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 36,5% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.557 $ i la renda mediana per família de 73.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.694 $ mentre que les dones 33.068 $. La renda per capita de la població era de 23.438 $. Aproximadament el 4% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Englishtown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Englishtown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Platja de la Savinosa

La platja de la Savinosa és una platja seminatural del municipi de Tarragona (Tarragonès), situada entre la platja de l'Arrabassada, al sud-oest, i la platja dels Capellans, al nord-est. Està encaixada entre roques, amb la punta de l'Arrabassada al sud-oest, on hi ha l'antic Preventori de la Savinosa, i la punta de la Savinosa al nord-est. Es troba en un entorn immediat natural, però residencial darrera la via del tren, que transcorre paral·lela a la línia de costa. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 350 metres i una amplada mitjana de 33 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de senyalització, socorrisme, salvament, accés per a persones amb mobilitat reduïda, sanitaris portàtils, dutxes, lloguer de gandules i para-sols i zona d'aparcament per a vehicles. S'hi practica el nudisme.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* ↑ «la Savinosa». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Platja de la Savinosa». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «La Savinosa». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «El Govern elimina la frontera entre la zona nudista i la tèxtil a la Savinosa de Tarragona». Diari Més, 04-04-2023.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
# Gràcia a Salmerón

Gràcia a Salmerón és una obra escultòrica de l'arquitecte Ignasi Sanfeliu situada al Pla de Nicolás Salmerón a Barcelona. Està inventariada com a patrimoni de l'art públic de Barcelona amb el número 6914-1.
Va ser instal·lada en el moment d'urbanització del Pla el 1997. Tanmateix, el 2003 va ser retirada pel mal estat d'aquesta per l'acció del vandalisme. Durant més de vint anys, no hi va haver voluntat de municipal de restaurar i restituir l'obra. Finalment, l'11 d'abril del 2022, fou restituïda durant els actes de commemoració de la Segona República Espanyola.

## Descripció

Es troba a l'extrem sud-est del Pla, a tocar de Jardinets de Gràcia, fet que dona la benvinguda al Carrer Gran, anteriorment dedicat també al polític espanyol.
Tant la figura com la base són d'acer inoxidable brillant i d'una alçada de poc menys de tres metres i mig. A la banda frontal, hi ha la inscripció en vertical del nom de la plaça; a part superior hi ha la signatura de Nicolás Salmerón; a la banda de darrere, hi ha el plànol de Gràcia en groc i verd.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gràcia a Salmerón». Art Públic. [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «Gràcia recuperarà el monument a Nicolás Salmerón, quasi 20 anys després de ser retirat» (en catalan). L'Independent de Gràcia, 25-03-2022. [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ «Gràcia recuperarà el monument a Nicolás Salmerón». [Consulta: 10 maig 2024].
# Platja de les Avellanes

La platja de les Avellanes, o platja d'Avellaners, és una platja urbana del municipi de l'Ampolla (Baix Ebre) situada al bell mig del poble. Limita per llevant de manera natural amb roques, i per ponent amb les roques d'un espigó. Té una longitud de 170 m i una amplada mitjana de 40 m, de sorra fina. Disposa de servei de WiFi, de socorrista, guinguetes, dutxes i lavabos públics. La platja és accessible amb cadira de rodes.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Referències

* 1 2 3 «Platja de les Avellanes». Diputació de Tarragona.
* 1 2 3 «Platja d´Avellaners». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Castello Brown

El Castello Brown és una casa-museu situada a una certa alçada per sobre del port de Portofino, Itàlia. El castell està ben situat per a la defensa del port, i segons el Registre de Gènova, va ser utilitzat com baluard de defensa des del segle xv.

## Història

Segons l'Oficina del Registre de Gènova, piles de canó van ser construïdes en el lloc a principis del segle xvi, i enginyer militar Giovanni Maria Olgiati va dibuixar els plànols per una fortalesa cap el 1554. El castell resultant va ser completat el 1557, i, el 1575, va ser utilitzat per a contestar un atac a la ciutat per part de Giò Andreu Doria. L'estructura va ser ampliada entre 1622 i 1624, havent sobreviscut d'aquesta forma durant un segle i mig. La petita torre va ser destruïda el 1798 per un atac anglès durant la República Lígur de Napoleó. El castell va ser abandonat el 1815, després del Congrés de Viena.
El 1867, l'estructura va ser adquirida per 7,000 lires per Montague Yeats-Brown, el cònsol anglès a Gènova. Amb la feina de l'arquitecte Alfredo d'Andrade i el consell del seu amic i artista James Harris el fort va ser transformat en una vil·la comfortable sense alteracions substancials en la seva estructura general. Els seus descendents van mantenir la propietat fins 1949. Aleshores el castell va ser venut una parella anglesa, el Coronel John Baber i la seva esposa, que van restaurar moltes seccions en ruïnes. Finalment els darrers propietaris van vendre el baluard a la ciutat de Portofino l'any 1961.

## Curiositats

Elizabeth von Arnim va escriure al castell, el seu llibre Un abril prodigiós, el 1922. La pel·lícula de 1992, basada en la novel·la, també es va filmar al castell.

## Vegeu també

* Pesto

## Referències

* ↑ «I Castelli di Portofino e di Paraggi». [Consulta: octubre 2014].

## Enllaços externs

* il-promontorio-di-portofino
# Alú Alkhànov

Alú Dadaixèvitx Alkhànov (en rus Алу Дадашевич Алханов) (Kazakhstan, 1957) fou el President de la República de Txetxènia, sota administració russa, entre 2004 i 2007.
Els seus pares foren exiliats al Kazakhstan amb tot el poble txetxè. El 1962 va tornar a Txetxènia i es va unir a l'èxercit, que el 1982 deixà per unir-se a la policia. Fou cap de transports per a Txetxènia fins al 1992.
Quan esclatà la Primera guerra de Txetxènia el 1994 donà suport als russos i el 1996 fou condecorat. El 2003 fou nomenat ministre d'interior, i a la mort d'Akhmad Kadírov el 2004, president prorús de Txetxènia, fou elegit president. Va ocupar el càrrec fins al febrer de 2007, i el succeí Ramzan Kadírov.

## Referències

* ↑ El candidat del Kremlin guanya les eleccions presidencials a Txetxènia, 3cat24.cat, CCMA, 30 d'agost de 2004 (accés 14-12-09)
* ↑ Putin nomena Ramzan Kadírov, acusat de tortures, nou president de Txetxènia, Vilaweb, 16 de febrer de 2007 (accés 14-12-09)
# Dundee United Football Club

El Dundee United Football Club és un club de futbol de la ciutat de Dundee (Escòcia). Va ser fundat el 1923 i actualment juga a la Premier league escocesa.

## Palmarès

* Tornejos nacionals:
** Lliga escocesa (1): 1983
** Copa d'Escòcia (2): 1994 i 2010
** Copa de la lliga (2): 1980, 1981

## Enllaços externs

* Dundee United Football Club - Lloc web oficial
# Platja de sa Tamardia

La platja de sa Tamardia és una petita platja en una zona urbanitzada del municipi de Palamós (Baix Empordà), situada entre el Cap Gros i la platja de la Fosca. Està orientada al nord-est, té una longitud de 95 metres i una amplada mitjana de 10 metres, formada per sorra mitjana i gruixuda.
El 2013 el Servei de Costes de l'Estat va eliminar els antics embarcadors a la sorra, recuperant espai per als banyistes, i va arranjar l'accés a la platja.
Sobre la platja hi ha diverses cases incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, com són la casa Matamala i les cases al passeig de la Fosca, i més amunt el Grup d'apartaments.

## Referències

* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 220-221. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Satisfacció pel resultat de les obres a Sa Tamardia». Ràdio Palamós, 15-07-2013.
* ↑ «Casa Matamala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Cases al passeig de la Fosca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Grup d'apartaments». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Mímids

Els mímids (Mimidae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes formada per 10 gèneres amb 34 espècies que habiten les zones neàrtica i neotropical. El seu nom científic fa referència a la capacitat d'aquestes aus per a imitar els sons d'altres animals, incloent-hi granotes i instruments musicals.

## Morfologia

* Fan 20 – 30 cm incloent la cua. Tenen la grandària aproximada d'un tord comú, però amb la cua i el bec més llargs.
* La major part de les espècies són de color gris o marró per sobre. Per sota són pàl·lides o blanques, freqüentment amb llistes o taques. Unes poques espècies són més brillants.
* Moltes espècies tenen ulls de colors brillants, com vermell, groc o blanc.
* Escàs dimorfisme sexual.

## Ecologia

L'hàbitat principal de la família són els matolls i el pis inferior dels boscos. Moltes espècies ocupen hàbitats secs, gairebé desèrtics. Viuen per tot el continent americà a excepció del nord del Canadà. També habiten moltes illes del Carib i les illes Galápagos. S'han introduït a les Bermudes i Hawaii. Moltes espècies de la zona septentrional, es desplacen cap al sud en hivern.

## Alimentació

S'alimenten bàsicament d'artròpodes terrestres, que atrapen mentre caminen entre la vegetació baixa, amb les seves fortes potes. També mengen fruites i baies.

## Reproducció

Amb herba i rametes, fan un niu gran, amb forma de tassa, sovint a prop del terra però de vegades dalt dels arbres. Ponen 2 – 5 ous que coven 12 – 13 dies.

## Llista de gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1, 2021, aquesta família està formada per 10 gèneres amb 34 espècies:
* Gènere Allenia, amb una espècie: mim fosc (Allenia fusca).
* Gènere Cinclocerthia, amb dues espècies.
* Gènere Dumetella, amb una espècie: mim gris (Dumetella carolinensis).
* Gènere Margarops, amb una espècie: mim bec d'ivori (Margarops fuscatus).
* Gènere Melanoptila, amb una espècie: mim violaci (Melanoptila glabrirostris).
* Gènere Melanotis, amb dues espècies.
* Gènere Mimus, amb 14 espècies.
* Gènere Oreoscoptes, amb una espècie: mim de les artemises (Oreoscoptes montanus).
* Gènere Ramphocinclus, amb una espècie: mim pitblanc (Ramphocinclus brachyurus).
* Gènere Toxostoma, amb 10 espècies.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Mockingbirds and Thrashers (Mimidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.mimida2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Clement, Peter. «Mockingbirds». A: Perrins, Christopher (ed). Firefly encyclopedia of birds. Buffalo, N.Y. : Firefly Books, 2003, p. 534-535. ISBN 978-1-55297-777-4.
* ↑ Lovette, Irby J.; Arbogast, Brian S.; Curry, Robert L.; Zink, Robert M.; Botero, Carlos A. «Phylogenetic relationships of the mockingbirds and thrashers (Aves: Mimidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 63, 2, 5-2012, pàg. 219–229. DOI: 10.1016/j.ympev.2011.07.009. ISSN: 1095-9513. PMID: 21867766.
* ↑ IUCN «Allenia fusca» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018:, 09-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22711140a131962114.en.
# Butterfield (Missouri)

Butterfield és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 397 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Butterfield tenia 397 habitants, 136 habitatges, i 102 famílies. La densitat de població era de 365 habitants per km².
Dels 136 habitatges en un 43,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 22,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,44.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34% tenia menys de 18 anys, un 11,8% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 5,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.706 $ i la renda mediana per família de 28.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.417 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 9.460 $. Entorn del 19,8% de les famílies i el 19,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Butterfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Butterfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Guennadi Prígoda

Guennadi Prígoda (Rostov del Don, 2 de maig de 1965) és un nedador rus, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988, sota bandera de la Unió Soviètica, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va disputar quatre proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata en els 4x100 metres lliures, formant equip amb Iuri Baixkàtov, Nikolai Ievséiev i Vladimir Tkachenko, i la de bronze en les dels 50 metres lliures i 4x100 metres estils, mentre en els 100 metres lliures fou quart. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, i sota bandera de l'Equip Unificat, va disputar tres proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata en la prova del 4x100 metres lliures, formant equip amb Pavlo Khnykin, Iuri Baixkàtov i Aleksandr Popov, mentre en els 50 metres lliures fou setè i en els 100 metres lliures vuitè.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món de natació, una de plata el 1986 i dues de bronze el 1991. Al Campionat d'Europa de natació guanyà cinc medalles, dues d'or, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1987 i 1991. A les Universíades de 1985 guanyà dues medalles, una de plata i una de bronze. A nivell nacional guanyà deu campionats soviètics, tres en els 50 metres (1986, 1988, 1991), un els 100 metres (1988), tres en els 4x100 metres (1985-1987), dos en el 4x200 metres (1985, 1986) i un el 4x100 metres estils (1985).
A la fi dels Jocs de Barcelona es va retirar. Es va graduar en pedagogia a la Universitat Nacional Estatal d'Educació Física de Lesgaft a Sant Petersburg. Posteriorment va defensar el doctorat en pedagogia i el 2005 va tornar a la Universitat de Lesgaft per treballar com a professor.

## Millors temps

* 50 metres. 22.44" (1991)
* 100 metres. 49.75" (1988)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Gennady Prigoda». [Consulta: 29 juliol 2024].
* 1 2 «ПРИГОДА Геннадий Сергеевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 29 juliol 2024].
* ↑ «Пригода Геннадий». [Consulta: 29 juliol 2024].
# Platja del Morro de Gos (el Perelló)

La platja del Morro de Gos és una platja urbana del municipi del Perelló (Baix Ebre), situada al Cap Roig. Està limitada al nord pel roquissar Morro de Gos, que la separa de la platja de Santa Llúcia, i al sud per un espigó, que la separa de la cala Buena. Orientada a l'est, té una longitud de 239 metres i una amplada de 28 metres, formada per grava i còdols,
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
L'espigó, construït cap a l'any 2000, es va trencar el 2020 a causa del temporal Gloria, essent reparat per Costes de l'Estat.

## Referències

* ↑ «Fitxes el Perelló - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Platja de Morro de Gos». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Costes inicia els treballs de reforma de l’espigó de la platja Morro de Gos del Perelló». Diari de Tarragona, 20-09-2020.