OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gaietà Cornet i Mas

Gaietà Cornet i Mas (Barcelona, 1824 - Barcelona, 1897) va ser un viatger, publicista i escriptor català, que exercí d'enginyer industrial i taquígraf.
Va impulsar diverses publicacions especialitzades, la revista Revista Industrial el 1856, i la Revista Taquigráfica el 1874. Com a articulista, va escriure la secció «crònica barcelonesa» a La Antorcha Manresana en el període 1858-1860 i periòdicament al Diario de Barcelona. Al llarg de la seva vida va publicar nombroses guies de viatge de Catalunya i també obres de divulgació.
El 5 de juliol de 1872 va esdevenir president honorari i un dels fundadors de l'Acadèmia de Taquigrafia. A través d'aquesta entitat promourien la implantació de la taquigrafia a Catalunya, juntament amb Francesca Bonnemaison i Farriols.
Va participar com a convidat a l'estrena de l'estudi-taller de Masriera, un temple per a la religió de l'art, segons paraules de Lluís Permanyer. Entre els convidats, representants de la pintura catalana vuitcentista com Claudi Lorenzale, Modest Urgell, Josep Cusachs i Antoni Caba; literats com Carles Pirozzini, i Artur Masriera i Colomer (1860-1929).
Com a publicista, exercí de cap de secció de l'Exposició Universal de Barcelona del 1888.

## Obres

Obres
* Guía del viajero en Caldas de Montbuy y San Miguel del Fay
* Guía y añalejo perpetuo de Barcelona
* Compendio de la taquigrafía española
* Guía completa del viajero en Barcelona
* Guía del viajero en Manresa y Cardona
* Tres días en Montserrat
* Guía del viajero en Manresa y Cardona (1860)
* Guia completa del viajero en Barcelona (1866)
* Tres dias en Montserrat : guia histórica-descriptiva de todo cuanto contiene y encierra esta montaña (1858)
* Compendio de la taquigrafia española (1852)
* Compendio de la Taquigrafia española ó Arte de escribir tan velozmente como se habla aplicado á la lengua castellana inventado por D. Francisco de Paula Martí (1893)
* Una mirada retrospectiva. Transformació de Barcelona en mig segle (1830 a 1860) (pòstumament, 1906)

## Bibliografia

* Elias, Elviraː Una senyora de Barcelona. Barcelonaː Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2019 ISBN 9788491910763

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gaietà Cornet i Mas | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Verdaguer de Cots, Carmen «La Taquigrafía. Su pasado y su presente». Discurs inaugural del curs 1920-1921 al "Instituto de Cultura y Biblioteca Popular para la mujer", 1920, pàg. 28.
* ↑ Permanyer, L., 1992.
* ↑ C.M. «El taller de los señores Masriera» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 30-04-1884, pàg. 7-8.
* ↑ «Cornet y Mas, Cayetano (1824-1897)» (en castellà). [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Gaietà Cornet Mas». Arxivat de l'original el 2020-09-30. [Consulta: 22 abril 2020].
# Galeotes

Els galeotes (en grec antic: γαλεῶται) eren una família (o potser una corporació sacerdotal) d'endevins que vivien a Hibla Menor, a Sicília.
Segons Santiago Montero, el nom podria derivar del grec γαλεώτης ('dragó' o 'llangardaix') animal que utilitzaven en les seves endevinacions. Diu també que els llangardaixos acostumen a estar-se al sol, astre vinculat al déu Apol·lo. Les primeres referències als galeotes es troben a la comèdia àtica, cap al 410 aC.
Filist diu, (en una cita de Pausànias) que els galeotes eren intèrprets dels fets miraculosos i dels somnis, i destacaven entre tots els pobles de Sicília pel seu fervor religiós. Abans de pujar al poder, el tirà de Siracusa Dionisi el Vell (405 aC-367 aC) va consultar als galeotes quan un eixam d'abelles es va posar a les seves mans. Li van fer saber que allò era un senyal de la monarquia. La mare de Dionisi també els havia consultat uns anys abans sobre un somni.
Climent d'Alexandria els inclou, juntament amb els telmessis, entre els χρησμολόγοι (chresmologoi) interpretadors de somnis.

## Referències

* ↑ Ciceró. De divinatione, I, 20
* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 157-158. ISBN 8481641618.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, V, 23, 6
* ↑ Ciment d'Alexandria. Stromata, I, 21
# Rosalina Tuyuc

Rosalina Tuyuc Velásquez (nascuda a San Juan Comalapa, departament de Chimaltenango, Guatemala, al 1956) és un activista de drets humans guatemalenca. Va ser escollida com a diputada Congresal al 1995, per la llista nacional del Nuevo Frente Democrático de Guatemala, i va exercir com a Vicepresidenta del Congrés durant aquell període. Tuyuc és Kaqchikel Mayan.
Al juny de 1982, l'exèrcit guatemalenc va segrestar i va assassinar al seu pare, Francisco Tuyuc. Tres anys més tard, el 24 de maig de 1985, el seu marit va patir la mateixa fi. Al 1988, va fundar la Coordinadora Nacional de Vídues de Guatemala (CONAVIGUA). Actualment és una de les principals organitzacions guatemalenques de drets humans.
Al 1994, Tuyuc va ser premiada per l'Ordre Nacional de la Legió d'Honor francesa per les seves activitats humanitàries. El 6 de juliol de 2004, el President Óscar Berger la va nomenar presidenta de la Comisión Nacional de Resarcimiento. Al 2011, va criticar públicament a la comissió per la seva incapacitat d'abordar adequadament el dany causat per la guerra.
La Fundació de Pau Niwano del Japó va atorgar a Tuyuc al 2012 el Niwano Premi de Pau «en reconeixement del seu extraordinari i obstinat treball per la pau, com una valenta activista i líder dels drets humans».

## Referències

* ↑ Entrevue avec Rosalina Tuyuc Projet Accompagnement Québec-Guatemala, 2003-11-17
* ↑ Rosalina Tuyuc: verità por il Guatemala 2003-04-02
* ↑ «Mayan Pupils Allowed to Wear Traditional Attire». New York Times, 08-04-1999 [Consulta: 23 juny 2008].
* ↑ «We can't forgive until we have justice». The UNESCO Courier, 01-12-1999. Arxivat de l'original el 27 de novembre de 2004. [Consulta: 23 juny 2008].
* ↑ Martinez, Emma «A November Full of Pitfalls». , 1-1994. Arxivat 2020-07-28 a Wayback Machine.
* ↑ Escuela del Reloj de América
* ↑ Informes de país en Prácticas de Derechos humanos para 2004 Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.: Departamento de Estados Unidos de la Guatemala de Estatal, 2005-02-28
* ↑ Valdez, Sandra «Rosalina Tuyuc: "Vemos con mucha indignación al PNR"». , 31-05-2011 [Consulta: 31 maig 2011]. Arxivat 2012-10-01 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-10-01. [Consulta: 5 agost 2019].
* ↑ «Guatemalan Human Rights Activist Rosalina Tuyuc Receives 29th Niwano Peace Prize». , 10-05-2012.

## Vegeu també

* Guerra Civil guatemalenca

## Enllaços externs

* Informació biogràfica Arxivat 2007-09-16 a Wayback Machine. de PeaceWomen
# Consonant lateral

Una consonant lateral (o simplement lateral en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant que s'articula deixant escapar l'aire pels costats de la llengua, que actua obstruint el pas de l'aire. Aquest tipus de sons són força freqüents en les llengües, i el més comú és [l] (la lateral aproximant alveolar sonora). El segueix en presència el palatal [ʎ]. En català destaca la presència del so [ɫ], lateral velaritzada, que distingeix la prosòdia d'altres llengües veïnes.
La nòmina total inclosa per l'AFI comprèn més de tretze sons pulmonars, sons laterals clics i sons laterals africats o compostos. Els sons pulmonars es divideixen en aproximants i fricatius, segons el seu mode d'articulació.
Els sons no laterals s'anomenen centrals i suposen la majoria de consonants.
En català, són laterals els sons [l], [ʎ], [ɫ].

## Referències

* ↑ «consonant | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 gener 2023].
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Le Portrait de Manon

Le Portrait de Manon (El retrat de Manon) és una òpera en un acte amb música de Jules Massenet i llibret en francès de Georges Boyer. S'estrenà al Teatre Nacional de l'Opéra-Comique de París el 8 de maig de 1894.
És una seqüela de l'òpera Manon (1884) del mateix compositor, àmpliament considerada la seva obra mestra. Le Portrait de Manon, en canvi, a penes va assolir una fracció de l'aplaudiment de l'original i rarament es representa avui dia, tot i que excepcionalment s'estrenà a Catalunya al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 25 de maig de 2007.
Òperes de Jules Massenet :
Don César de Bazan (1872)
Le Roi de Lahore (1877)
Hérodiade (1881)
Manon (1884)
Le Cid (1885)
Esclarmonde (1889)
Le Mage (1891)
Werther (1892)
Thaïs (1894)
Le Portrait de Manon (1894)
La Navarraise (1894)
Sapho (1897)
Cendrillon (1899)
Grisélidis (1901)
Le Jongleur de Notre-Dame (1902)
Chérubin (1905)
Ariane (1906)
Thérèse (1907)
Bacchus (1909)
Don Quichotte (1910)
Roma (1912)
Panurge (1913)
Cléopâtre (1914)
Amadis (1922) :
# Felix Bloch

Felix Bloch (Zúric, 23 d'octubre de 1905 - Zúric, 10 de setembre de 1983) fou un físic estatunidenc, d'origen suís, que fou guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1952.

## Biografia

Va néixer el 23 d'octubre de 1905 a la ciutat suïssa de Zúric en una família d'origen jueu. Va estudiar a l'Eidgenössische Technische Hochschule Zürich (Escola Politècnica Federal de Zuric). Encara que va iniciar estudis en enginyeria, aviat va canviar als estudis de física. Graduat el 1927, va prosseguir els seus estudis de física a la Universitat de Leipzig, i s'hi doctorà el 1928. Va romandre a Alemanya, on va estudiar al costat de Werner Heisenberg, Wolfgang Pauli, Niels Bohr i Enrico Fermi.
El 1933, va abandonar Alemanya per marxar a la Universitat nord-americana de Stanford, i esdevingué professor d'aquesta universitat el 1934, nacionalitzant-se nord-americà l'any 1939. Felix Bloch morí el 10 de setembre de 1983 a la ciutat nord-americana de San Francisco.

## Recerca científica

Durant la Segona Guerra Mundial, va treballar al voltant de l'energia nuclear al Laboratori Nacional Los Alamos dels Estats Units en el projecte Manhattan, al costat de Robert Oppenheimer, Edward Teller, Otto Frisch, Enrico Fermi, David Bohm, James Chadwick, James Franck, Emilio Gino Segrè, Niels Bohr, Eugene Wigner, Leo Szilard i Klaus Fuchs, entre d'altres. Posteriorment, dimití per passar a formar part del projecte Radar de la Universitat Harvard.
Interessat en la inducció nuclear i la ressonància magnètica nuclear, el 1952 fou guardonat, juntament amb el nord-americà Edward Mills Purcell, amb el Premi Nobel de Física pels seus estudis, per separat, sobre la mesura de camps magnètics en el nucli atòmic, i la ressonància magnètica nuclear.
Entre 1954 i 1955 va esdevenir el primer director del CERN, situat a Ginebra.
El 1964, va ser elegit membre estranger de la Acadèmia Reial d'Arts i Ciències dels Països Baixos. També va ser membre de l'American Academy of Arts and Sciences i de la American Philosophical Society. Bloch va morir a Zuric el 1983.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nobel Prize in Physics 1952» (en anglès americà). [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ «F. Bloch (1905 - 1983)». Acadèmia Reial d'Arts i Ciències dels Països Baixos. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «Felix Bloch» (en anglès). American Academy of Arts & Sciences. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «APS Member History». search.amphilsoc.org. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ Former Fellows of The Royal Society of Edinburgh 1783 – 2002 Arxivat 19 September 2015 a Wayback Machine.. royalsoced.org.uk

## Vegeu també

* Ona de Bloch
* Llistat de Directors Generals del CERN
# Wu Minxia

Wu Minxia (Shanghai, 10 de novembre de 1985) és una saltadora de trampolí de la República Popular de la Xina. Formà parella de manera habitual amb la gran campiona Guo Jingjing, amb qui ha estat dues vegades campiona olímpica i quatre mundials de trampolí sincronitzat, i posteriorment amb He Zi i Shi Tingao. En total, Wu ha estat campiona olímpica en quatre ocasions i mundial en set.

## Biografia

El primer èxit de la parella formada per Wu i Guo va arribar en el Campionat del Món de Fukuoka en 2001, on van proclamar-se campiones del trampolí sincronitzat des de 3 metres d'alçada. La parella reedità el triomf a la mateixa prova els anys següents als Jocs Asiàtics de Busan 2002, el Mundial de Barcelona 2003, els Jocs d'Atenes 2004, el Mundial de Melbourne 2007, els Jocs de Beijing 2008 i el Mundial de Roma 2009. La parella tan sols es va trencar per als Mundials de Mont-real 2005, on Guo va competir juntament amb Li Ting. En aquesta etapa Wu va competir individualment a cavall entre el trampolí d'1 i 3 metres, quedant sempre eclipsada en la segona per la seva companya Guo. El bagatge de Wu en trampolí individual en aquesta etapa fou de sis medalles de plata i dos bronzes en set cites olímpiques i mundials, participant tan sols en dues proves al mateix temps precisament als Campionats del Món de Mont-real.
Després de la retirada de Guo el 2009, Wu va quedar com la saltadora més important de la delegació xinesa. Amb la seva nova parella He Zie fou campiona mundial a la seva ciutat natal en 2011 i olímpica a Londres 2012. A més a més, va obtindre els seus primers triomfs en categoria individual, concretament en trampolí de 3 metres, en ambdues cites. Al Mundial de Barcelona 2013 va aconseguir la seva sisena victòria consecutiva al trampolí sincronitzat amb una nova companya: Shi Tingmao. Wu va deixar de participar en les competicions individuals, cedint la seva plaça a Wang Ha, curiosament antiga parella de Shi.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Wu Minxia» (en anglès). [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ CTV, CTV 2012 London Summer Olympics, airdate: 29 July 2012, circa 11:00am EDT
* ↑ «Wu Minxia, leyenda china del salto, se retira a los 31 años» (en castellà), 16-12-2016. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «London Olympics: China's Wu wins gold in women's 3m springboard». The Times of India. [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ «Wu Minxia ready to hit the gold trail again». FINA, 12-05-2016. [Consulta: 8 agost 2016].
# Sorella del sud

La sorella del sud (Caranx crysos) és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 70 cm de llargària total i als 5.050 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des del Senegal fins a Angola, incloent-hi l'oest de la Mediterrània) i de l'Atlàntic occidental (des de Nova Escòcia al Brasil, incloent-hi el Golf de Mèxic i el Carib).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Armadillo truncat

L'armadillo truncat (Chlamyphorus truncatus) és l'espècie més petita d'armadillo, un tipus d'animal conegut especialment per la seva cuirassa òssia. Mesura aproximadament 90–115 mm de llarg excloent la cua i és d'un color rosa o rosa pàl·lid. Viu al centre de l'Argentina, on viu en zones herboses seques i planes de sorra amb arbusts i cactus. És capaç d'enterrar-se completament en qüestió de segons si se l'espanta.
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Armadillo de la Patagònia

L'armadillo de la Patagònia (Zaedyus pichiy) és una espècie de mamífer cingulat de la família dels clamifòrids, l'única vivent del gènere Zaedyus. La distribució d'aquest petit armadillo s'estén des de l'Argentina central i meridional (Patagònia), cap a l'oest vers les regions herboses andines de Xile i cap al sud fins a l'estret de Magallanes. El seu registre fòssil també s'estén a Bolívia.
El seu cos mesura aproximadament 30 cm, amb una cua d'uns 12 cm. Té una cuirassa de color marró fosc, plaques dorsals gruixudes i urpes ben desenvolupades. Quan se l'amenaça, l'armadillo de la Patagònia s'encaixa dins el niu poc profund, fent que sigui difícil per a l'atacant treure-l'en a causa de les seves escates desdentegades.
El nom específic pichiy deriva del mot mapudungun pichi, que significa ‘petit’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Zaedyus pichiy (pichi)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «armadillo de la Patagònia». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Mouchard, 2019, «39. Zaedyus pichiy (Desmarest, 1804) – Piche de oreja corta, Piche patagónico».

## Bibliografia

* Mouchard, A. Etimología de los nombres científicos de los mamíferos de Argentina: su significado y origen (en castellà). Fundació d'Història Natural Félix de Azara, 2019. ISBN 978-987-3781-41-4.
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Zeïformes

Els zeïformes (Zeïformes) són un ordre de peixos actinopterigis del superordre dels teleostis. Als Països Catalans és representat per dues famílies, els zeids (amb el gall, Zeus faber) i els capròids (amb el gallet o xavo, Capros aper).

## Morfologia

* Presenten el cos bastant comprimit lateralment, molt ample, i cobert de grosses escates ctenoides.
* Entre 21 i 46 vèrtebres.
* El dors molt elevat.
* El cap gros.
* La boca molt protràctil.
* La línia lateral corba al centre dels costats.
* La bufeta natatòria grossa.
* Les aletes pectorals petites i les ventrals en posició jugular o toràcica, i les aletes dorsal i anal amb uns radis espinosos forts i llargs a la base.

## Hàbitat

Es distribueixen en els oceans, en aigües de relativa fondària.

## Famílies

Agrupa 7 famílies, 20 gèneres i unes 35 espècies
* Subordre Zeioidei
** Família Cyttidae
** Família Grammicolepididae
** Família Oreosomatidae
** Família Parazenidae
** Família Zeidae
** Família Zenionidae
* Subordre Caproidei
** Família Caproidae

## Referències

* ↑ «Zeïformes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Plana 105.
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River (Nova Jersey, Estats Units): Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* ICTIMED Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine. (castellà)
# Gadiformes

Els gadiformes (Gadiformes) són un ordre de peixos actinopterigis agrupats en 10 famílies, 80 gèneres i al voltant de 500 espècies, entre les quals es destaquen el bacallà i el lluç pel seu gran interès comercial.

## Morfologia

Tenen un cos allargat format per escates petites i cicloides. Les aletes ventrals es troben abans de les pectorals. Les aletes estan formats per radis tous (tres de dorsals i dues d'anals, o bé dues de dorsals i una d'anal). Tant la darrera aleta dorsal com l'anal poden estar unides a l'aleta caudal. Sovint van proveïts de dos filaments que pengen de la mandíbula.

## Alimentació

Tenen una dieta carnívora.

## Hàbitat

Són, sobretot, espècies d'aigües profundes i d'alta mar però també n'hi ha d'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Apareixen a l'hemisferi nord.

## Classificació

La seva classificació taxonòmica és la següent:
* Bregmacerotidae
* Euclichthyidae
* Gadidae
* Lotidae
* Macrouridae
* Melanonidae
* Merlucciidae
* Moridae
* Muraenolepididae
* Phycidae

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Plana 92.
* ↑ «Gadiformes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* ICTIMED Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine. (castellà)
* The Taxonomicon (anglès)
* Fauna Ibérica (castellà)
* Dr. Pez Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. (castellà)
* Digital Fish Library (anglès)
# Àlvar Herrameliz

Àlvar Herrameliz (? - 931), comte de Lantaron i d'Àlaba (c.921 - 931). Va estar casat amb Sança de Pamplona que havia quedat vídua després de la mort d'Ordoni II de Lleó i que després de morir Àlvar va casar amb Ferran González. Amb Sança va tenir com fill Herramel Álvarez fundador de Villarramiel. Va participar en la captura de Nájera i Viguera amb el rei d'Ordoni II de Lleó, va confirmar la fundació del monestir de Santa Coloma (la Rioja) l'any 923. Sembla probable que el poble anomenat Herramélluri en La Rioja degui el seu nom a aquest personatge.

## Enllaços externs

* Bardulia - Història del Comtat de Castella
# Tenrec espinós gros

El tenrec espinós gros (Setifer setosus) és una espècie de tenrec. És endèmic de Madagascar. Habita els boscos secs tropicals o subtropicals, els boscos humits baixos tropicals o subtropicals, les muntanyes humides tropicals o subtropicals, la sabana seca, la sabana humida, les zones arbustives seques tropicals o subtropicals, les zones arbustives humides tropicals o subtropicals, les zones arbustives de gran altitud tropicals o subtropicals, les zones herboses seques baixes tropicals o subtropicals, les zones herboses seques altes tropicals o subtropicals, jardins rurals i àrees urbanes. És l'única espècie del gènere Setifer.
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Tenrec aquàtic

El tenrec aquàtic (Limnogale mergulus) és l'únic tenrec aquàtic conegut i viu a l'est de Madagascar, Àfrica. Mesura entre 25 i 39 cm i en el passat es cregué que s'havia extingit. S'alimenta de crancs, insectes aquàtics i crancs de riu. Pesa entre 40 i 60 grams i se'l considera vulnerable. És l'única espècie del gènere Limnogale.
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :