OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Domenico Pace

Domenico Pace (Pàdua, 9 de juliol de 1924 - Milà, 16 d'agost de 2022) va ser un tirador d'esgrima italià, especialista en sabre, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on quedà eliminat en sèries en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'esgrima de 1953 i una d'or als Jocs del Mediterrani de 1951.

## Referències

* ↑ «Federazione Italiana Scherma - IL CORDOGLIO DELLA SCHERMA ITALIANA PER LA SCOMPARSA DI DOMENICO PACE, CAMPIONE AZZURRO DEGLI ANNI '50», 24-08-2022. Arxivat de l'original el 2022-08-24. [Consulta: 21 novembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Domenico Pace». [Consulta: 21 novembre 2023].
# La Merope

La Merope és una òpera en tres actes composta per Niccolò Jommelli sobre un llibret italià d'Apostolo Zeno. S'estrenà al Teatro San Giovanni Crisostomo de Venècia el 26 de desembre de 1741.
El 4 de desembre de 1751 es representà al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# L'impostore

L'impostore és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Scarlatti i Gioacchino Cocchi sobre un llibret italià. S'estrenà al Teatre de la Santa Creu de Barcelona el 1752.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Daniel Carbonell Sugranyes

Daniel Carbonell Sugranyes (Reus, 1975) és un músic català especialitzat en l'estudi de la música tradicional. Destaca per les seves aportacions a la cultura popular i la seva contribució a la pedagogia de la gralla.
Pel que fa a la seva formació, s'ha especialitzat com a instrumentista de vent en la disciplina de música clàssica. Ha estudiat oboè modern i barroc amb el professor Xavier Blanch i s'ha graduat a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) en l’especialitat d’oboès històrics amb Alfredo Bernardini i Paolo Grazzi i s'especialitza en la xeremia i els baixonets amb Josep Borràs.
Quant a la seva tasca com a docent i pedagog, és professor de gralla, dolçaina, xeremia i conjunts a l'ESMUC i el fundador de l'Aula de Sons Escola de Música Tradicional, espais a través dels quals ha participat en la consolidació de les bases tècniques i pedagògiques del món de la gralla actual. Per aquesta tasca ha rebut diversos reconeixements com el guardó Tro de festa de la Ciutat de Reus per les seves aportacions a la cultura popular o un homenatge durant 24è Dia del Graller per la seva contribució a la pedagogia de la gralla.
Com a graller Carbonell està vinculat des de sempre al grup els Ganxets i també ha col·laborat amb altres formacions com Bufalodre. El 2014, Daniel Carbonell i el lutier igualadí Ton Monné van presentar la gralla subbaixa, un nou model de gralla, al Centre Artesà Tradicionàrius. Actualment, Carbonell toca aquest instrument amb el quartet de gralles QuatreQuarts.

## Referències

* 1 2 3 4 «Daniel Carbonell». ESMUC. [Consulta: 1r juny 2024].
* 1 2 Martinez, Goretti. «Daniel Carbonell, homenatjat per la seva contribució a la pedagogia de la gralla». rtvvilafranca.cat, 03-04-2017. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ Oñate, Lídia. «Entrevista a Daniel Carbonell, el músic homenatjat al 24è Dia del Graller». El Cargol, 30-03-2017. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ Carbonell, Daniel «La gralla subbaixa: Una novetat tradicional». Caramella: revista de música i cultura popular, 31, 2014, pàg. 84–87. ISSN: 1888-0827.
* ↑ 324cat. «La gralla subbaixa ja sona al Tradicionàrius», 20-03-2014. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ «La gralla subbaixa ja sona al Tradicionàrius». VilaWeb, 22-03-2014. [Consulta: 1r juny 2024].
# Bruixa sense taques

La bruixa sense taques o gall (Lepidorhombus whiffiagonis) és un peix teleosti de la família dels escoftàlmids i de l'ordre dels pleuronectiformes.
Pot arribar als 60 cm de llargària total.
Es troba a les costes de l'Atlàntic nord-oriental (des d'Islàndia fins al Cap Bojador -Sàhara Occidental-) i del Mediterrani occidental.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
Viccionari
# Ángel Bahamonde Magro

Ángel Bahamonde Magro (1949) és un historiador espanyol, especialitzat en l'edat contemporània.
És catedràtic d'Història Contemporània en la Universitat Carles III de Madrid, càtedra que abans va ocupar en la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Complutense (departament d'Història de la Comunicació Social).

## Premis

* Creu al Mèrit Naval amb distintiu blanc (BOD. núm. 3, 4 de gener de 2008) l'11 de gener de 2008

## Obres
### Autor

* Bahamonde, Ángel. El Real Madrid en la historia de España. Madrid: Taurus, 2002.
* Bahamonde, Ángel. Ángel Bahamonde, Madrid 1939. La conjura del coronel Casado. Madrid: Cátedra, 2014.

### Coautor

* Bahamonde, Ángel; Cayuela, José. Hacer las Américas: las élites coloniales españolas en el siglo XIX. Alianza Editorial, 1992.
* Bahamonde, Ángel; Cervera Gil, Javier. Así terminó la guerra de España. Marcial Pons, 1999.
* Bahamonde, Ángel; Villares, Ramón. El mundo contemporáneo: siglos XIX y XX. Madrid: Taurus Ediciones, 2001.
* Bahamonde, Ángel; Sánchez Illán, Juan Carlos. Una república de papel: L'Espagne Républicaine (1945-1949). Madrid: Fondo de Cultura Económica, 2010.

### Editor

* Madrid en la sociedad del siglo XIX. Madrid: Comunidad de Madrid, 1986.
* La burguesía madrileña del siglo XIX.
* La sociedad madrileña durante la Restauración 1876-1931. Madrid: Comunidad de Madrid, 1989.

## Referències

* ↑ Tusell, 2002.
* ↑ Ribagorda Esteban, 2015, p. 336-338.
* ↑ Serrano, 1995, p. 1372-1374.
* ↑ Aguilera Povedano, 2014, p. 245-248.
* ↑ Villena 2001; Fuentes 2002
* ↑ Simón Sanjurjo 2011, pàg. 384-385; Renaudet 2011, pàg. 294-295

## Bibliografia

* Aguilera Povedano, Manuel «Ángel BAHAMONDE MAGRO, "Madrid, 1939: La conjura del coronel Casado"». Aportes: Revista de historia contemporánea, 29, 86, 2014, pàg. 245–248. ISSN: 0213-5868.
* Fuentes, Juan Francisco «Historias del siglo XX». Revista de Libros, 01-12-2002.
* Renaudet, Isabelle «Ángel Bahamonde Magro y Juan Carlos Sánchez Illán, Una república de papel: "L'Espagne Républicaine" (1945-1949)». Mélanges de la Casa de Velázquez. Casa de Velázquez [Madrid], 41, 1, 2011, pàg. 294-295. ISSN: 2173-1306.
* Ribagorda Esteban, Álvaro «Ángel Bahamonde, Madrid 1939. La conjura del coronel Casado, Madrid, Cátedra, 2014, 265 páginas». Hispania Nova: Revista de historia contemporánea. Universitat Carles III de Madrid [Getafe], 13, 2015, pàg. 336-338. ISSN: 1138-7319.
* Serrano, Carlos «Angel Bahamonde, José Cayuela, Hacer las Américas (Las elites coloniales españolas en el siglo xix), Madrid, Alianza Ed., 1992, 390 p.». Annales. Histoire, Sciences sociales, 50, 6, 1995, pàg. 1372-1374. DOI: 10.1017/S0395264900056183.
* Simón Sanjurjo, Juan Antonio «Bahamonde Magro, Ángel y Sánchez Illán, Juan Carlos: Una república de papel: L'Espagne Républicaine (1945-1949). Madrid: Fondo de Cultura Económica, 2010, 214 pp». Studia Historica: Historia Contemporánea. Ediciones Universidad de Salamanca, 29, 0, 2011, pàg. 384-385. ISSN: 0213-2087.
* Tusell, Javier «El mejor club del mundo». Babelia, 12-10-2002.
* Villena, Miguel Ángel «Villares y Bahamonde reflejan el XIX y el XX en un libro divulgativo». El País, 15-05-2001.
# Zeugopterus norvegicus

Zeugopterus norvegicus és un peix teleosti de la família dels escoftàlmids i de l'ordre dels pleuronectiformes. que viu entre els 20 i els 50 m de fondària però, de vegades, ha estat observat fins als 170 m.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ MarLin Arxivat 2007-10-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Si bemoll major

Si bemoll major (també Si♭M en la notació europea, i B♭ en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala major a partir de la nota si♭; així està constituïda per les notes si♭, do, re, mi♭, fa, sol i la. La seva armadura conté dos bemolls, el si i el mi bemoll. El seu relatiu menor és la tonalitat de sol menor, i la tonalitat homònima és si bemoll menor.
Si bemoll major és una tonalitat còmoda per a la majoria d'instruments de vent, en especial per a aquells que estan en la seva tonalitat pròpia com, per exemple, el clarinet, la trompeta i els saxòfon en si♭.
La Simfonia núm. 98 de Haydn és la primera simfonia que es va escriure en aquesta tonalitat, i en ella Haydn va incloure trompetes i timbales. Tot i així, amb anterioritat, el seu germà Michael Haydn havia escrit una simfonia en si bemoll major, la núm. 36. D'altra banda, cinc dels vint-i-cinc concerts per a piano de Mozart estan en si bemoll major.
# Milana (rajada)

La milana (Myliobatis aquila) és una espècie de peix de la família dels miliobàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 183 cm de longitud total i 14,5 kg de pes.
* No té aleta caudal.
* És marronós o negrós dorsalment, mentre que el ventre és blanc.

## Reproducció

És ovovivípar, la gestació té una durada de 6-8 mesos i les femelles pareixen 3-7 cries

## Alimentació

Menja crustacis bentònics, mol·luscs i peixos.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical (54°N-35°S, 19°W-36°E) i bentopelàgic que viu entre 1–300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic oriental (des de Madeira, el Marroc i les Illes Canàries fins a les costes occidentals d'Irlanda i les Illes Britàniques i el sud-oest de la Mar del Nord) i la Mediterrània.

## Ús comercial

La seva carn és molt apreciada.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Myliobatis aquila». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ «milana - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. i B. Séret, 1990. Myliobatididae. p. 67-70. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989. Guide to the sharks and rays of southern Africa. New Holland (Publ.) Ltd., Londres. 158 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Muus, B.J. i J.G. Nielsen, 1999. Sea fish. Scandinavian Fishing Year Book, Hedehusene, Dinamarca. 340 p.
* ↑ Compagno, L.J.V., 1986. Myliobatidae. P. 132-134. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Hipomagnesèmia

La hipomagnesèmia és un desequilibri electrolític en el qual hi ha un nivell anormalment baix de magnesi en la sang. Els nivells normals de magnesi estan entre 0,6 i 1,1 mmol/L (1,46-2,68 mg/dL) amb nivells inferiors a 0,6 mmol/L (1,46 mg/dL) que defineixen hipomagnesèmia. La hipomagnesèmia no és igual a la deficiència de magnesi, ja que pot estar present sense deficiència de magnesi, i viceversa. El prefix hipo- significa baix (en contrast amb hiper-, que significa alt); magnes es refereix al magnesi; La part final de la paraula, -èmia, significa "en la sang". Noteu, però, que la hipomagnesèmia sol ser un indici d'un dèficit de magnesi sistèmic.
Pot ser conseqüència d'una sèrie de condicions, incloent-hi una ingesta inadequada de magnesi, diarrea crònica, malabsorció, alcoholisme, estrès crònic. Alguns medicaments també poden causar un magnesi baix, inclosos els inhibidors de la bomba de protons (IBP) i la furosemida
El tractament és amb magnesi per via oral o intravenosa. Per a aquells que presenten símptomes greus, es pot utilitzar sulfat de magnesi per via intravenosa. També s'ha de tractar un baix nivell de potassi o calci associat. La malaltia és relativament freqüent entre les persones als hospitals.

## Signes i símptomes

La deficiència de magnesi causa debilitat, rampes musculars, arrítmies cardíaques, augment de la irritabilitat del sistema nerviós amb tremolors, atetosi, sacsejades, nistagme i un reflex plantar en extensió. A més, hi pot haver confusió, desorientació, al·lucinacions, depressió, convulsions, hipertensió arterial, taquicàrdia i tetània.

## Referències

* ↑ «Definition of Magnesium Deficiency». MedicineNet.com. Arxivat de l'original el 31 May 2014. [Consulta: 31 maig 2014].
* 1 2 3 «European Resuscitation Council Guidelines for Resuscitation 2010 Section 8. Cardiac arrest in special circumstances: Electrolyte abnormalities, poisoning, drowning, accidental hypothermia, hyperthermia, asthma, anaphylaxis, cardiac surgery, trauma, pregnancy, electrocution». Resuscitation, vol. 81, 10, 10-2010, pàg. 1400–1433. DOI: 10.1016/j.resuscitation.2010.08.015. PMID: 20956045.
* ↑ «Magnesium in man: implications for health and disease». Physiological Reviews, vol. 95, 1, 1-2015, pàg. 1–46. DOI: 10.1152/physrev.00012.2014. PMID: 25540137.
* ↑ «Hypomagnesemia in Type 2 Diabetes: A Vicious Circle?». Diabetes, vol. 65, 1, 1-2016, pàg. 3–13. DOI: 10.2337/db15-1028. PMID: 26696633.
* 1 2 3 4 «Hypomagnesemia». .
# Hirschfeld (Brandenburg)

Hirschfeld és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Schradenland. Està situada a uns 12 quilòmetres al sud-est d'Elsterwerda a la frontera de Saxònia.

## Evolució demogràfica

Població de Großthiemig de 1875 a 2007 :
| Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població |
| 1875 | 1000 | 1946 | 1588 | 1989 | 1613 | 1995 | 1561 | 2001 | 1510 |
| 1890 | 1000 | 1950 | 1571 | 1990 | 1578 | 1996 | 1562 | 2002 | 1484 |
| 1910 | 1100 | 1964 | 1501 | 1991 | 1588 | 1997 | 1540 | 2003 | 1460 |
| 1925 | 1142 | 1971 | 1547 | 1992 | 1568 | 1998 | 1544 | 2004 | 1471 |
| 1933 | 1211 | 1981 | 1613 | 1993 | 1555 | 1999 | 1539 | 2005 | 1456 |
| 1939 | 1185 | 1985 | 1603 | 1994 | 1548 | 2000 | 1520 | 2007 | 1433 |

## Enllaços externs

* Amt Schradenland
* Web de Hirschfeld
# Potencial termodinàmic

Termodinàmica :
BranquesClàssica · Estadística · Química Equilibri / No-equilibri :
LleisZero · Primera · Segona · Tercera :
SistemesEstat: Equació d'estat Gas ideal · Gas real Estat de la matèria · Equilibri Volum de control · InstrumentsProcessos: Isobàric · Isocor · Isotèrmic Adiabàtic · Isentròpic · Isentàlpic Quasiestàtic · Politròpic Expansió lliure Reversible · Irreversible EndoreversibilitatCicles: Màquina tèrmica · Bomba de calor · Rendiment tèrmic :
Propietats del sistemaDiagrames Propietats intensives i extensivesFuncions d'estat: Temperatura / Entropia (intro.) † Pressió / Volum † Potencial químic / Nombre de partícules † († Variables conjugades) Títol de vapor Propietats reduïdesFuncions de procés: Treball · Calor :
Propietats dels materials
Capacitat tèrmica específica 
$c=$
$T$$\partial S$$N$$\partial T$
Compressibilitat 
$\beta =-$
$1$$\partial V$$V$$\partial p$
Dilatació tèrmica 
$\alpha =$
$1$$\partial V$$V$$\partial T$
Bases de dades termodinàmiques per substàncies pures :
EquacionsTeorema de Carnot · Teorema de Clausius · Relació fonamental · Llei dels gasos ideals · Relacions de MaxwellTaula d'equacions termodinàmiques :
PotencialsEnergia lliure · Entropia lliure
Energia interna$U(S,V)$
Entalpia$H(S,p)=U+pV$
Energia lliure de Helmholtz$A(T,V)=U-TS$
Energia lliure de Gibbs$G(T,p)=H-TS$ :
CientíficsBernoulli · Carnot · Clapeyron · Clausius · von Helmholtz · Carathéodory · Pierre Duhem · Gibbs · Joule · Maxwell · von Mayer · Rankine · Smeaton · Stahl · Thomson · Thompson · Waterson :
En termodinàmica, un potencial termodinàmic és una variable d'estat associada a un sistema termodinàmic que té dimensions d'energia. El qualificatiu de «potencial» es deu al fet que en cert sentit descriu la quantitat d'energia potencial disponible en el sistema termodinàmic subjecte a certes restriccions (relacionades amb les variables naturals del potencial). A més els potencials serveixen per a predir sota les restriccions imposades quins canvis termodinámics seran espontanis i quins necessitaran aportació energètica.
Així els diferents potencials corresponen a diferents tipus de restriccions sobre el sistema. Els quatre potencials més comuns són:
| Nom | Fórmula | Variables naturals |
| Energia interna | $U\,$ | $~~~~~S,V,\{N_{i}\}\,$ |
| Energia lliure de Helmholtz | $F=U-TS\,$ | $~~~~~T,V,\{N_{i}\}\,$ |
| Entalpia | $H=U+PV\,$ | $~~~~~S,P,\{N_{i}\}\,$ |
| Energia lliure de Gibbs | $G=U+PV-TS\,$ | $~~~~~T,P,\{N_{i}\}\,$ |
on T = temperatura, S = entropia, P = pressió, V = volum, N$_i$ és el nombre de partícules.
L'energia lliure de Helmholtz es representa freqüentment per F (particularment en física), encara que la IUPAC prefereix el símbol A (que s'usa fonamentalment en química).
Pot demostrar-se que el coneixement d'un dels potencials termodinàmics en funció de les seves variables naturals permet obtenir totes les variables termodinàmiques del sistema. Això és possible mitjançant la utilització de les quatre relacions de Maxwell para la termodinàmica, equacions en derivades parcials que relacionen les variables d'estat amb potencials termodinàmics.
# Hitch, especialista a lligar

Hitch, especialista a lligar (títol original en anglès, Hitch) és una comèdia romàntica escrita per Kevin Bisch i dirigida per Andy Tennant. Va aparèixer l'11 de febrer del 2005 amb Will Smith i Eva Mendes com a protagonistes. Will Smith fa de "doctor de cites" professional que viu d'ajudar altres homes a conquistar la dona que desitjen.

## Argument

Alex "Hitch" Hitchens (Will Smith) és un "doctor de cites" professional. La seva feina consisteix a ajudar els homes que acudeixen a la seva consulta a aconseguir la dona desitjada. Albert Brennaman (Kevin James), un contable bastant desastre, contracta els seus serveis per conquistar a la dona dels seus somnis, Allegra Cole (Amber Valletta), una dona atractiva, famosa i milionària. Mentre ajuda l'Albert, en Hitch s'enamora de na Sara Melas (Eva Mendes), una columnista de diari que s'ha proposat desemmascarar el famós "doctor de cites" després que un client seu fes patir la millor amiga de la Sara.
Mentre la relació entre l'Albert i l'Allegra progressa, en Hitch s'adona que els mètodes que utilitza per ajudar altres homes per conquistar a la dona desitjada, no funcionen amb ell. Finalment la Sara aconsegueix desenmascarar el "doctor de cites" i descobreix que és en Hitch. Aquest, perd la seva feina, tota la ciutat de Nova York sap qui és i l'Allegra també se n'assabenta i es baralla amb l'Albert.
Al final tot es soluciona, l'Albert i l'Allegra es casen i en Hitch i la Sara comencen una relació.

## Repartiment

| Actor/actriu original | Personatge fictici |
| Will Smith | Alex "Hitch" Hitchens |
| Eva Mendes | Sara Melas |
| Kevin James | Albert Brennaman |
| Amber Valletta | Allegra Cole |
| Julie Ann Emery | Casey Sedgewick |
| Adam Arkin | Max |
| Robinne Lee | Cressida Baylor |
| Nathan Lee Graham | Geoff |
| Michael Rapaport | Ben |
| Jeffrey Donovan | Vance Munson |
| Paula Patton | Mandy |

## Curiositats

Originalment el paper de Cressida (interpretat per Robinne Lee) era per l'actriu de Bollywood Aishwarya Rai però no va poder acceptar el paper. El títol de la pel·lícula havia de ser "The First Last Kiss" en referència a una frase que Hitch diu a l'Albert: "Aquest podria ser el seu últim primer petó".

## Referències

* ↑ Títol català
* ↑ Scott, A. O. «Love Doctor Discovers He's Not Immune Either» (en anglès). The New York Times, 11-02-2005. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Aishwarya was almost in Hitch: director». (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
# Hoeke

Hoeke és un antic municipi de Bèlgica a la província de Flandes Occidental que el 1971 va fusionar amb Moerkerke i el 1977 amb la ciutat de Damme.
Amb els seus 147 habitants a una superfície de 4,32 km² i unes masies disperses a les terres fèrtils del pòlders, quasi res no queda de la ciutat medieval i florissant avantport a la desembocadura de l'Zwin, fomentat per les ciutats de Bremen, Hamburg i Lübeck de la lliga hanseàtica al segle XIII. El 1273-1274 va obtenir drets de ciutat i tenia una casa de la vila, una casa del peatge i uns despatxos prestigiosos de la Hansa. Tot i excavar el canal «Hoekevaart» no es va poder parar l'ensorrament de l'Zwin i no es va poder salvar el port. En no atènyer Hoeke, les barques marítimes havien de parar a Sluis. La guerra amb Anglaterra, uns incendis el 1458 i 1488 i finalment els estralls pels Geuzen del 1580 durant la Guerra dels Vuitanta Anys van acabar amb la ciutat, de la qual només queden unes traces i parts de l'església de Jaume el Major encara que va ser incendiada i restaurada moltes vegades. A principi del segle XIX, l'excavació del canal Damse Vaart va portar una mica d'activitat econòmica. El 1908 es va estrenar la bòbila «De Fonseca» que feia servir el canal pel transport de maons. Va tancar el 1983.

## Referències

* 1 2 3 «Hoeke» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Kort geschiedkundig overzicht» (en neerlandès). [Consulta: 9 desembre 2023].

## Bibliografia

* Aernoudts, A. «Hoeke. Een vrije stad aan het Zwin» (en neerlandès). Rond de poldertorens, 43, 2, 2001, pàg. 46-51. (traducció del títol: Hoeke, ciutat lliure a l'Zwin)
* Bonte, G. «Duitse handelsbetrekkingen met het Zwin» (en neerlandès). Rond de poldertorens, 29, 1, 1987. (traducció del títol: Relacions comercials alemanys a l'Zwin)