OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ectotèrmia

Ectotèrmia és un terme modern que fa referència a l'estratègia de molts éssers vius per optimitzar la seva temperatura corporal, antigament coneguda com a pecilotèrmia i que s'aplica a certs animals, en els quals les fonts fisiològiques internes de calor, com la sang, són relativament petites o d'importància insignificant en el control de la temperatura corporal. Aquests organismes (granotes, per exemple) depenen de fonts de calor ambientals.
Els ectoterms són animals la temperatura dels quals depèn de l'ambient, però això no implica que la seva temperatura sigui exactament la mateixa. Per exemple, una sargantana, a primera hora d'un fred matí de primavera, aproximadament 10 °C, tindria la mateixa temperatura corporal que l'ambient en què es mou. El seu metabolisme i moviment quedarien molt alentits. En aquest cas, la seva regulació corporal no seria per mitjà d'un procés metabòlic, com en els animals endoterms, sinó per un procés de comportament. Després de trobar una zona adient per posar-se al sol, estendre el seu ventre i col·locar-se de manera adequada per rebre la major radiació solar possible, captaria calor fins a arribar a una temperatura òptima de 37 °C, a la qual el seu metabolisme i locomoció es trobarien al nivell òptim. Aquest tipus de regulació de temperatura basat en la radiació infraroja solar es coneix com a heliotèrmia.

## Referències

* ↑ «Ectotherm | Definition, Advantages, & Examples | Britannica».
* ↑ Davenport, John. Animal Life at Low Temperature. Publisher: Springer 1991. ISBN 978-0412403507
* ↑ Jay M. Savage; with photographs by Michael Fogden and Patricia Fogden.. The Amphibians and Reptiles of Costa Rica: a Herpetofauna Between Two Continents, Between Two Seas. Chicago, Ill.: University of Chicago Press, 2002, p. 409. ISBN 978-0-226-73538-2.
* ↑ Milton Hildebrand; G. E. Goslow, Jr. Principal ill. Viola Hildebrand.. Analysis of vertebrate structure. New York: Wiley, 2001, p. 429. ISBN 978-0-471-29505-1.
* ↑ «Ectotherm | Definition, Advantages, & Examples | Britannica» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2024].
* ↑ «heliotèrmia - Diccionari d’energia solar | TERMCAT». [Consulta: 21 novembre 2024].

## Vegeu també

* Pecilotèrmia
* Endotèrmia
# Els Verds (Polònia)

Els Verds (en polonès: Partia Zieloni) és un partit ecologista de Polònia, membre de Global Greens i del Partit Verd Europeu.

## Història

El partit va ser creat l'any 2003 com a Verds 2004 per activistes de diversos moviments socials. Inicialment, el partit va participar en el moviment contra la guerra de l'Iraq el 2003 i va fer campanya pel Sí en el referèndum d'adhesió polonès a la Unió Europea. Des del 3 de març de 2013, el nom oficial del partit és Els Verds.
Durant les primeres legislatures, el partit va participar dins de les candidatures de Socialdemocràcia de Polònia, l'Aliança de l'Esquerra Democràtica i d'Esquerra Unida, sense obtenir cap representant al Sejm. No va ser fins al 2019, dins de la Coalició Cívica, en que va aconseguir tres diputats, mantinguts al 2023.

## Resultats electorals
### Sejm

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 2005 | Magdalena Mosiewicz Dariusz Szwed | Dins del SDPL | Dins del SDPL | 0 / 460 | Nou | Extraparlamentari |
| 2011 | Magdalena Mosiewicz Dariusz Szwed | Dins del SLD | Dins del SLD | 0 / 460 | = | Extraparlamentari |
| 2015 | Małgorzata Tracz Adam Ostolski | Dins Esquerra Unida | Dins Esquerra Unida | 0 / 460 | = | Extraparlamentari |
| 2019 | Małgorzata Tracz Marek Kossakowski | Dins Coalició Cívica | Dins Coalició Cívica | 3 / 460 | 3 | Oposició |
| 2023 | Urszula Zielińska Przemysław Słowik | Dins Coalició Cívica | Dins Coalició Cívica | 3 / 460 | = | Oposició (2023) |
| 2023 | Urszula Zielińska Przemysław Słowik | Dins Coalició Cívica | Dins Coalició Cívica | 3 / 460 | = | Coalició (2023-) |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Grup |
| 2004 | Magdalena Mosiewicz Jacek Bożek | 16,288 | 0.27 (#17) | 0 / 54 | Nou | – |
| 2009 | Agnieszka Grzybek Dariusz Szwed | Dins Aliança del Futur | Dins Aliança del Futur | 0 / 50 | = | – |
| 2014 | Agnieszka Grzybek Adam Ostolski | 22,481 | 0.34 (#10) | 0 / 51 | = | – |
| 2019 | Małgorzata Tracz Marek Kossakowski | Dins Coalició Europea | Dins Coalició Europea | 0 / 51 | = | – |
| 2024 | Urszula Zielińska Przemysław Słowik | Dins Coalició Cívica | Dins Coalició Cívica | 0 / 51 | = | – |

## Referències

* ↑ «Polish Shades of Green. Green Ideas and Political Powers in Poland».
* ↑ «Zieloni oficjalnie potwierdzili start w wyborach w ramach Koalicji Obywatelskiej». [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Partia Zieloni ma trójkę posłów i posłanek w Sejmie! – Partia Zieloni», 01-10-2022. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Wybory do Sejmu i Senatu Rzeczypospolitej Polskiej w 2023 r.» (en polonès). [Consulta: 11 febrer 2025].
# Haselund

Haselund és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Viöl, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 18 kilòmetres al nord de Husum. El 2022 tenia 920 habitants.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties» (en anglès), 13 juliol 2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Selandià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) | Edat (Ma) |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | (més recent) | (més recent) |
| Paleogen | Oligocè | Catià | 27,82 | 27,82 |
| Paleogen | Oligocè | Rupelià | 33,9 | 33,9 |
| Paleogen | Eocè | Priabonià | 37,2 | 37,2 |
| Paleogen | Eocè | Bartonià | 40,4 | 40,4 |
| Paleogen | Eocè | Lutecià | 48,6 | 48,6 |
| Paleogen | Eocè | Ipresià | 55,8 | 55,8 |
| Paleogen | Paleocè | Thanetià | 58,7 | 58,7 |
| Paleogen | Paleocè | Selandià | 61,6 | 61,6 |
| Paleogen | Paleocè | Danià | 66,0 | 66,0 |
| Cretaci | Superior | Maastrichtià | (més antic) | (més antic) |
| Comissió Internacional d'Estratigrafia (2023) |||||
El Selandià és un estatge faunístic del Paleocè. Començà fa 61,7 ± 0,2 milions d'anys. És en aquest període que apareixen els plesiadapiformes, un ordre d'euarcontoglirs molt propers als primats i que, segons alguns, podrien ser-ne els avantpassats. També fou en aquest estatge que aparegueren els primers primats autèntics, com ara els del gènere Teilhardina. Estratigràficament, el seu final queda marcat per una cronozona de polaritat magnètica. S'acabà fa 58,7 ± 0,2 milions d'anys i deu el seu nom a l'illa principal de Dinamarca, Sjælland.

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2015/01» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ Rohde, Robert A. «Selandian ICS Stage». GeoWhen Database. International Commission on Stratigraphy, 2005. [Consulta: 28 juny 2008].
# Lutecià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) | Edat (Ma) |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | (més recent) | (més recent) |
| Paleogen | Oligocè | Catià | 27,82 | 27,82 |
| Paleogen | Oligocè | Rupelià | 33,9 | 33,9 |
| Paleogen | Eocè | Priabonià | 37,2 | 37,2 |
| Paleogen | Eocè | Bartonià | 40,4 | 40,4 |
| Paleogen | Eocè | Lutecià | 48,6 | 48,6 |
| Paleogen | Eocè | Ipresià | 55,8 | 55,8 |
| Paleogen | Paleocè | Thanetià | 58,7 | 58,7 |
| Paleogen | Paleocè | Selandià | 61,6 | 61,6 |
| Paleogen | Paleocè | Danià | 66,0 | 66,0 |
| Cretaci | Superior | Maastrichtià | (més antic) | (més antic) |
| Comissió Internacional d'Estratigrafia (2023) |||||
El període Lutecià és un estatge faunístic de l'Eocè. Començà fa 48,6 ± 0,2 milions d'anys. És un període molt ric en invertebrats marins (mol·luscs, coralls o eriçons de mar) i que es caracteritza per l'abundància de mars epicontinentals somers sotmesos a les influències continentals. Estratigràficament, el seu inici queda marcat per foraminífers planctònics i l'aparició inferior del gènere Hantkenina. El seu final queda marcat per la quasi-extinció del nanofòssil calcari Reticulofenestra reticulata. S'acabà fa 40,4 ± 0,2 milions d'anys i deu el seu nom a l'antic nom romà de París, Lutècia.

## Animals

* Basilosaure
* Leptictidium
* Miacis
* Teilhardina

## Referències

* ↑ Rohde, Robert A. «Lutetian ICS Stage». GeoWhen Database. International Commission on Stratigraphy, 2005. [Consulta: 1r març 2008].
# Els casos del Departament Q: Redempció

Els casos del departament Q: Redempció (títol original en danès, Flaskepost fra P) és una pel·lícula danesa de 2016, dirigida per Hans Petter Moland, basada en una novel·la de Jussi Adler-Olsen. És la tercera pel·lícula de la sèrie Els casos del Departament Q, després de Misericòrdia (2013) i Profanació (2014). S'ha doblat al valencià per a À Punt. També s'ha subtitulat al català central.

## Sinopsi

Un missatge de 8 anys en una ampolla, escrit amb sang, porta el detectiu Carl Morck i el seu assistent Assad a un cas de segrestos de nens a comunitats religioses de tota Dinamarca. La majoria d'aquests segrests no s'han denunciat per algun motiu, i se sospita que alguns d'ells han acabat en assassinat.

## Repartiment

* Nikolaj Lie Kaas – Carl Mørck
* Fares Fares – Assad
* Pål Sverre Hagen - Johannes
* Jakob Ulrich Lohmann - Elias
* Amanda Collin - Rakel
* Johanne Louise Schmidt - Rose Knudsen
* Søren Pilmark - Marcus Jacobsen

## Rebuda

Ken Jaworowski de The New York Times va elogiar la construcció de la història de la pel·lícula, l'estat d'ànim i l'escena final, "bonicament contundent, acaba amb la nota perfecta".

## Referències

* 1 2 «Els casos del departament Q: Redempció». À Punt, 16-02-2022. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Department Q: A Conspiracy of Faith - Film from RadioTimes». RadioTimes.
* 1 2 Jaworowski, Ken «Review: ‘A Conspiracy of Faith’ Tracks a Message Written in Blood» (en anglès). The New York Times, 16-06-2016. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Flaskepost Fra P». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ «'A Conspiracy of Faith': Film Review». The Hollywood Reporter, 16-06-2016.
# Els morts del llac Constança: La núvia

Els morts del llac Constança: La núvia o Mort al llac: la nóvia és un telefilm germanoaustríac del 2017 emès per ORF i ZDF i dirigit per Hannu Salonen. És la quarta part de la sèrie cinematogràfica de crims Els morts del llac Constança. La primera emissió va tenir lloc a l'ORF el 9 de març de 2017 i a ZDF l'1 de maig de 2017. S'ha doblat al català central per a TV3 amb el títol d'Els morts del llac Constança: La núvia, i al valencià per a À Punt amb el nom de Mort al llac: la nóvia.

## Producció

El rodatge va tenir lloc juntament amb la cinquena part Abismal d'agost a octubre de 2016 a Bregenz i els voltants. L'escena del casament va ser filmada entre Wasserburg i Lindau al Lindenhofpark de Bad Schachen. El cos va ser trobat a la reserva natural prop de Fußach. La pel·lícula va ser produïda per Graf Filmproduktion GmbH i Rowboat Film- und Fernsehenproduktion, hi van participar Österreichischer Rundfunk i ZDF, i va comptar amb el suport del Fernsehfonds Austria i l'estat de Vorarlberg. Michael Wollmann va ser el responsable del so, Christine Egger de l'escenografia i Heike Werner del disseny de vestuari.

## Referències

* 1 2 «Els morts del llac Constança: La núvia». ésAdir. [Consulta: 26 setembre 2023].
* 1 2 «Mort al llac: la nóvia». À Punt, 11-12-2020. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ Volker Bergmeister: Reihe „Die Toten vom Bodensee – Die Braut“ bei tittelbach.tv, abgerufen am 30. April 2017.
* ↑ «ORF-Premiere für neue Folgen „Die Toten vom Bodensee“ - tv.ORF.at», 30-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-04-30. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ ZDF: Die Toten vom Bodensee – Die Braut. Abgerufen am 30. April 2017.
* ↑ Bei "Die Toten vom Bodensee" soll es nicht "pilchern": Regisseur Hannu Salonen im Interview. In: Südkurier vom 27. April 2017
* ↑ Arxivat [Date missing], at tv.orf.at Error: unknown archive URL. Abgerufen am 30. April 2017.
* ↑ Graf Filmproduktion GmbH – Die Toten vom Bodensee – Die Braut. Abgerufen am 30. April 2017.
# Aigua tova

Aigua tova o aigua blana és el terme que s'utilitza per referir-se a certs tipus d'aigua pobres en ions de calci o magnesi. Sol usar-se en contraposició a aigua dura, que conté quantitats importants d'aquests ions.

## Propietat química

La propietat química anomenada duresa de l'aigua és la que determina que s'hi atribueixi a l'aigua diferents grau de duresa. L'aigua poc dura o molt poc dura s'anomena blana o tova.

## Cicle hidrològic natural.

Dins del cicle hidrològic l'aigua més blana seria la precipitada pels núvols. Una vegada arriba al sòl, percola i dissol diferents sals minerals segons la solubilitat i la composició química de les roques que travessa, guanyant en duresa.
Les masses d'aigua com ara aqüífers, rius o llacs, tenen una duresa que és conseqüència de la geologia de l'entorn.
L'aigua tova sol trobar-se en fonts d'aigua o ullals que ha estat en contacte amb subsòl de granit, però també pot sortir de fonts de gres, ja que aquest tipus de roques solen ser pobres en calci i magnesi.
Als països de parla catalana l'aigua tova és difícil d'obtenir de manera natural, car abunden els subsòls calcaris tret de les comarques pirinenques i algunes prepirinenques.

## Referències

* ↑ «Resultats per a la cerca "duresa" dins totes les àrees temàtiques». Centre de Terminologia - Cercaterm. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Resultats per a la cerca "ullal" dins totes les àrees temàtiques». Cercaterm - Centre de Terminologia. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «La dureza del Agua» (en castellà). Ajuntament de Benissa. [Consulta: 5 desembre 2020]. «Mapa de duresa d'aigua»
* ↑ «Quines són les principals zones amb aigua dura de Catalunya?». Roig-SAT. [Consulta: 5 desembre 2020].
# Elvira Medina Castro

Elvira Medina Castro (Serrada, 31 de juliol de 1911 - 1998) va ser una escultora i pintora espanyola especialitzada en retrats i paisatges.

## Biografia

Nascuda en el si d'una família versada en les arts i la cultura, era filla del poeta César de Medina Bocos i germana del també escultor José Luis Medina Castro.
Va conrear tant l'escultura com la pintura, malgrat que es va dedicar primordialment a la segona professió. El 1956, per primera vegada va realitzar una exposició artística individual a Valladolid. En guanyar popularitat, va passar a exposar la seva obra a Madrid, on es va mudar el 1967. Allà havia participat en l'exposició artística del Museu Municipal d'Art Contemporani titulada «1.ª Biennal Hispanoamericana de Arte. Precursores y maestros de la pintura española contemporánea» (lit. ‘1a Biennal Hispanoamericana d'Art. Precursors i mestres de la pintura espanyola contemporània’), que va durar del 12 d'octubre del 1951 al 28 de febrer del 1952.
El 1976, va ser guardonada amb el «Premio Galería Preciados» del Certamen d'Arts Plàstiques Sant Isidre, organitzat conjuntament per l'Associació Nacional de Pintors i Escultors i per l'Ajuntament de Madrid.
És reconeguda per la faceta com a retratista. Algunes de les seves produccions destacades són, doncs, el retrat de Félix Rodríguez de la Fuente i el del Marquès de Lozoya. De fet, el que va pintar del Comte Albert Thill s'exposa al Museu d'Art de Filadèlfia.
El 7 de març del 2008, l'Ajuntament de Valladolid va aprovar batejar un carrer de la ciutat amb el nom de la pintora, originària de la mateixa província.

## Referències

* 1 2 3 4 Vela, Víctor. «Un paseo por las (pocas) calles vallisoletanas dedicadas a mujeres» (en castellà). El Norte de Castilla, 11-11-2018. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Blas Guerrero, Juan Ignacio de. Pintores españoles contemporáneos : diccionario : desde 1881, nacimiento de Picasso (en castellà). Madrid: Estiarte, 1972. OCLC 920274458.
* ↑ Barreda Pérez, Mª Dolores. «Elvira Medina de Castro» (en castellà). Asociación Española de Pintores y Escultores, 01-05-2019.
* 1 2 Hernández, Clara. «Una exposición reivindica la obra de 24 artistas condenadas al silencio» (en castellà). 20minutos.es, 19-01-2010. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Fundación Amigos del Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía. «1.ª Bienal Hispanoamericana de Arte. Precursores y maestros de la pintura española contemporánea» (en castellà). www.amigosmuseoreinasofia.org. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Asociación Española de Pintores y Escultores. «Certamen de San Isidro» (en castellà). apintoresyescultores.es. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Gavilán, Enrique. Valladolid: Tierras de Pan Y Vino (en castellà). Editora Nacional, 1971, p. 234.
* ↑ La Estafeta literaria (en castellà). Editora Nacional, 1978, p. 27.
* ↑ Vela, Víctor. «Solo una de cada doce calles con nombre de persona está dedicada a una mujer en Valladolid» (en espanyol europeu). El Norte de Castilla, 10-05-2016. [Consulta: 2 març 2021].
# Cancrinita

La cancrinita és un mineral de la classe dels silicats que pertany i dona nom al grup de la cancrinita. Rep el seu nom del rus Egor Frantsevich Kankrin (1774-1845).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cancrinita pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.

## Referències

* ↑ «Cancrinite». mineralienatlas.de. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Cancrinite Mineral Data». webmineral.com. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Cancrinite». mindat.org. [Consulta: 30 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Mindat (anglès)
# Espat d'Islàndia

L'espat d'Islàndia, en islandès: silfurberg; literalment «plata-roca», és una varietat transparent de calcita, o carbonat de calci cristal·litzat, originàriament provenia d'Islàndia, i es feia servir en demostracions de la polarització de la llum, (vegeu polarimetria). Es presenta en grans cristalls exfoliables fàcilment divisibles en rombs, i és remarcable la seva doble refracció. Històricament, aquest fenomen va ser estudiat en profunditat per Christiaan Huygens i Isaac Newton. George Stokes també ho estudià. William Nicol amb l'espat d'Islàndia i bàlsam del Canadà fabricà el prisma de Nicol a principi del segle xix.
És el polimorf més estable del carbonat de calci. Presenta la propietat òptica de la birefringència o doble refracció. Per a la longitud d'ona de ~590 nm té índexs de refracció ordinari i extraordinari de 1.658 i 1.486, respectivament.
Les mines que produeixen espat d'Islàndia inclou moltes mines que produeixen calcita i aragonita a més d'Islàndia també prové del desert de Sonora i a Santa Eulalia, Estat de Chihuahua, Mèxic i a Nou Mèxic, també a la República Popular de la Xina.

## Vikings

S'ha especulat que la pedra solar medieval (sólarsteinn dels vikings) mencionada en alguns textos medievals noruego-islandesos fos l'espat d'Islàndia i que els vikings la feien servir per conèixer la direcció del sol, mitjançant la llum polaritzada, en els dies ennuvolats per poder navegar. Aquesta teoria, tanmateix, és problemàtica per dues raons: no hi ha cap text medieval que esmenti l'ús dels sólarsteinar en aquest sentit i, en segon lloc, el mineral no es troba a Suècia o Noruega ni Dinamarca -només a Islàndia-. Ja que Islàndia fou descoberta el 870 i colonitzada en els decennis posteriors, els viquings no en pogueren disposar durant com a mínim de vuitanta a cent anys després de l'inici de les activitats viquingues, temps durant el qual haurien hagut de navegar per l'Atlàntic orientant-se amb l'ajut d'algun altre estri. En un únic text medieval aquesta pedra hi és emprada per a saber la posició del sol un dia de nevada intensa -i per tant, l'hora-; a la resta de textos no s'hi indica per què era emprada, però el fet que tots ells pertanyin a l'àmbit eclesiàstic (p.e., inventaris de béns d'esglésies islandeses dels segles XIV i XV) sembla indicar que la pedra s'emprava com a rellotge de sol de butxaca.
L'any 2007, Ramon Hegedüs de la Universitat Eötvös Loránd de Budapest, confirmà que la llum polaritzada de la llum solar en l'àrtic es pot detectar en condicions ennuvolades. Aquest informe va aparèixer a "Proceedings of the Royal Society". Sembla que era una forma d'orientació en la navegació abans de la invenció de la brúixola.

## Vegeu també

* Espat

## Referències

* ↑ «Iceland Spar» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ ZCO1999: La "piedra solar": el secreto de la navegación de los vikingos
* ↑ CERN: Did Vikings navigate by polarized light?
* ↑ G Horváth et al. 2011 Phil. Trans. Roy. Soc. B 366 772.

## Enllaços externs

* Calcite Arxivat 2012-03-03 a Wayback Machine.
# Fåvang

Fåvang és una ciutat petita al municipi de Ringebu al comtat d'Innlandet, Noruega, amb una població de 670 habitants. A uns tres kilòmetres del centre de Fåvang hi ha Kvitfjell, la pista d'esquí utilitzada al Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 a Lillehammer.
# Bandera de Nauru

La bandera de Nauru fou adoptada el 31 de gener de 1968 amb ocasió de la independència del país d'Austràlia. Fou creada per un habitant de l'illa que treballava pel fabricant de draps australià Evans.

## Simbologia

La banda groga sobre fons blau representa l'equador que travessa l'oceà Pacífic. La separació de la bandera en dues parts evoca la dualitat del lloc d'origen dels seus habitants.
L'estrella blanca situada sota la banda groga simbolitza la posició de l'illa de Nauru a 42 quilòmetres al sud de l'equador. Les dotze puntes de l'estrella simbolitzen les dotze tribus d'origen de la població del país, i el color blanc el fosfat que és l'única riquesa de Nauru.

## Història

Nauru, ha estat representat sota diferents banderes durant la història.
* Imperi Alemany (21 d'octubre de 1887 - 4 d'agost de 1914)
* Imperi Britànic (4 d'agost de 1914 - juny de 1921)
* Austràlia (juny de 1921 - 26 d'agost de 1942)
* Imperi del Japó (26 d'agost de 1942 - 13 de setembre de 1945)
* Austràlia (13 de setembre de 1945 - 31 de gener de 1968)
* Nauru (des del 31 de gener de 1968)

## Enllaços externs

* (anglès) CRW Flag - Bandera de Nauru

### Referències

* 1 2 (anglès) CIA World Factbook - Nauru Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) World Statesmen - Nauru
# Nycteris

Nycteris és un gènere de ratpenats de la família dels nictèrids que viuen a l'est de Malàisia, Indonèsia i Àfrica.

## Descripció

* Mida petita: entre 4 i 8 cm de llargària total.
* Pelatge de color gris, marró o rogenc.
* Orelles grosses.
* La cua acaba amb forma de te i està formada per teixit cartilaginós

## Reproducció

Tenen una o dues cries per any.

## Alimentació

Mengen insectes i altres invertebrats com a aranyes i petits escorpins. N'hi ha una espècie (Nycteris grandis) que caça vertebrats com ara granotes i ocellets.

## Hàbitat

Viuen en petites colònies en coves, arbres i edificis.

## Taxonomia

* Nicteri de Bates (Nycteris arge)
* Nycteris aurita
* Nicteri de Gàmbia (Nycteris gambiensi)
* Nicteri gros (Nycteris grandis)
* Nicteri pilós (Nycteris hispida)
** Nycteris hispida hispida
** Nycteris hispida pallida
* Nicteri de Libèria (Nycteris intermedia)
* Nicteri de Java (Nycteris javanica)
* Nicteri de Dobson (Nycteris macrotis)
** Nycteris macrotis aethiopica
** Nycteris macrotis macrotis
** Nycteris macrotis luteola
* Nicteri de Madagascar (Nycteris madagascariensis)
* Nicteri de Ja (Nycteris major)
** Nycteris major avakubia
** Nycteris major major
* Nicteri nan (Nycteris nana)
** Nycteris nana nana
** Nycteris nana tristis
* Nycteris parisii
* Nicteri d'Egipte (Nycteris thebaica)
** Nycteris thebaica adana
** Nycteris thebaica albiventer
** Nycteris thebaica capensis
** Nycteris thebaica damarensis
** Nycteris thebaica najdiya
** Nycteris thebaica thebaica
* Nicteri de Tenasserim (Nycteris tragata)
* Nicteri de Vinson (Nycteris vinsoni)
* Nicteri de Wood (Nycteris woodi)

## Referències

* ↑ Macdonald, D.. The Encyclopedia of Mammals. Facts on File, 1984, p. 804. ISBN 0-87196-871-1.
* ↑ Fenton, M. Brock. Bats. Nova York: Checkmark Books, 2001, p. 125-127. ISBN 0-8160-4358-2.
* ↑ UICN (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :