OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guan carablau

El guan carablau (Chamaepetes goudotii) és una espècie d'ocell de la família Cracidae que viu a les vores dels boscos humits i als vessants dels Andes, des de Colòmbia fins al nord de Bolívia.

## Morfologia

* Mesura 64 cm de longitud, de mitjana.
* El plomatge del dors és marró olivós fosc, amb el cap i el coll amb vora grisa. El bec és negre; l'iris, vermell; la cara nua i la base de la mandíbula són blaves; les potes són del color salmó.

## Alimentació

S'alimenta de fruits a la part alta i mitjana del bosc, en parella o en petits grups.

## Conservació

Està afectada per la reducció del seu hàbitat, especialment la subespècie Chamaepetes goudotii sanctaemarthae de la Sierra Nevada de Santa Marta.

## Observacions

En vols curts les ales fan un so característic.

## Referències

* BirdLife International (2004) Chamaepetes goudotii. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. (anglès)
* Rodríguez Mahecha, José Vicente; Nigel Hughes; Olga Nieto y Ana María Franco (2005) Paujiles, Pavones, Pavas & Guacharacas: 57. Bogotà: Conservación Internacional (castellà)
# Phalaris canariensis

L'escaiola (Phalaris canariensis) és una espècie de planta herbàcia de la família de les poàcies cultivada com a cereal secundari per les seves llavors, apreciades pels ocells.
És una planta anual (teròfit) cespitosa, glabrescent, amb un tronc dret de 40 cm a 1 m d'alçada, esbelta de tiges rígides i fulles, de 4 a 10 mm d'amplada i de 4 a 20 cm de llegada i amb una lígula de 3 a 8 mm.; Beina foliar superior fortament eixamplada. Panícula terminal compacta i ovalada de 2 a 5 cm de llargada de color blanquinós i textura de paper. Espiguetes en grups de tres o més, hermafrodites, sense aresta i amb glumes obovades, mucronades, enteres o poc dentades i carenades; lemma fèrtil de 5-6 mm. La llavor és de color marró brillant. Floreix d'abril a juliol.
És una espècie nativa del nord-oest d'Àfrica i la Macaronèsia: apareix de forma espontània al Marroc, illes Canàries, Açores i l'Madeira. A la costa del mediterrani occidental (i a Catalunya), també apareix en ambients ruderals, de forma més o menys freqüent, tot i que és una espècie introduïda en aquesta contrades, cultivada generalment per a la producció de llavor per alimentar ocells. És un cereal d'hivern que es cultiva a tota la conca del Mediterrani i moltes regions de clima temperat. Els principals productors d'escaiola del món són el Canadà, Tailàndia, Argentina i Austràlia.

## Usos

Gramínia força cultivada per al seu ús com aliment per a ocells domestics, principalment a canaris així com a bestiar de diferent tipus pel seu valor nutritiu. En humans, tot i que s'ha utilitzat com a aliment ocasional per a fer farines i altres aliments processats com a gra torrat, no se n'aconsella el seu consum, degut a la presència de tricomes silicatats de naturalesa carcinògena.
Principals productors d'escaiola del món (2017) :
| Pos. | País | Milions de tones | Pos. | País | Milions de tones |
| 1 | Canadà | 145 | 7 | Turquia | 0,92 |
| 2 | Argentina | 44,35 | 8 | Txèquia | 0,73 |
| 3 | Tailàndia | 36,40 | 9 | Espanya | 0,19 |
| 4 | Austràlia | 5,01 | 10 | Marroc | 0,09 |
| 5 | Hongria | 4,50 | 11 | Mèxic | 0,03 |
| 6 | Uruguai | 3,79 | Total | Món | 240,99 |

## Referències

* ↑ «Phalaris canariensis L. subsp. canariensis». Flora Catalana. Arxivat de l'original el 31 d’octubre 2019. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Phalaris canariensis L.». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ Oriol de Bolòs; Josep Vigo. Flora dels Països Catalans Volum IV (Monocotiledònies). Barcelona: Barcino, 2001. ISBN 84-7226-698-2 [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Mitjans, Montserrat. Gramínies, conèixer-les i distingir-les. Valls: Cossetània, 2011. ISBN 978-84-9791-886-2.
* ↑ «Phalaris canariensis». Sistema Nacional Argentino de Vigilancia y Monitoreo de Plagas. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2019. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ Maximiliano, Cogliatti. El cultivo de alpiste (Phalaris canariensis L.): Situación y perspectivas, 2012. ISBN 978-950-658-301-9.
* ↑ «FAOSTAT» (en anglès). FAO. [Consulta: 10 novembre 2019].
# Barretet

El barretet (Anacamptis pyramidalis), és una orquídia nadiua de l'Europa central i meridional.
Addicionalment pot rebre els noms de botonets de gos, botons de ca, botons de gos, flor caputxina, orquídia piramidal i sabatetes.

## Taxonomia

El nom binomial té una etimologia confusa: ανα (ana: grec, 'esquena' o 'part del darrere') i κάμτειν (kamptein: grec, 'doblegat'), que es referiria possiblement als pol·linis o potser als sèpals corbats enfora; i pyramidalis del llatí ('piramidal') per la forma de la inflorescència.

## Descripció

És una planta perenne i resistent que creix fins a una alçada d'uns 30 cm tenint en compte la inflorescència. Les fulles són oblongues d'uns 5 cm i creixen dels tubercles subterranis que són rodons i amb una mida màxima de 6 cm. El color de la flor varia del rosa al lila, i rarament el blanc. La seva olor és forta i rància. La forma compacta i piramidal de la inflorescència és molt característica d'aquesta espècie i dona lloc al seu nom comú. Les flors són pol·linitzades per lepidòpters.

## Hàbitat i distribució

Aquesta orquídia requereix un indret assolellat i creix sobre diversos tipus de sòl: llims o argiles i més rarament en sòls arenosos. Quant al pH, el barretet pot créixer en terrenys molt alcalins. Es troba en pinars, garrigues i prats tant del pla com de zones muntanyoses de tots els Països Catalans i en altres zones d'Europa central i del sud.

## Usos

El tubercle s'usa en la preparació del salep.

## Sinònims

* Aceras pyramidalis Rchb. 1833
* Anacamptis condensata C.Koch 1849
* Anacamptis durandi Bréb. 1936
* Orchis bicornis Gilib. 1792
* Orchis pyramidalis L. 1753
* Orchis rivinii Gouan 1775
* Anacamptis pyramidalis f. condensata (Desf.) Maire i Weiller in R.C.J.Maire 1959
* Anacamptis pyramidalis f. sanguinea (Druce) P.D.Sell 1997
* Anacamptis pyramidalis subsp. condensata (Desf.) H.Lindb. 1932
* Anacamptis pyramidalis var. brachystachys (d'Urv.) Boiss. in ?
* Anacamptis pyramidalis var. sanguinea (Druce) Kreutz 2003
* Orchis appendiculata Stokes 1812
* Orchis brachystachys d'Urv. 1822
* Orchis condensata Desf. 1799
* Orchis duquesnii Nyman 1855
* Orchis pyramidalis var. sanguinea Druce 1929

## Referències

* 1 2 «Anacamptis pyramidalis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ Sinònims a Orchidspecies

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Herbari virtual de la UIB.
* (Anglès) «Informació extensa per a Anacamptis pyramidalis». Arxivat de l'original el 2007-04-18. [Consulta: 11 octubre 2008]. del lloc web MaltaWildPlants.com.
# Curraià blanc

El curraià blanc, Cephalanthera longifolia, és una espècie d'orquídia terrestre pertanyent a la família Orchidaceae.
Es troba en gran part de l'oest i el sud d'Europa. És comú en algunes parts de la seva àrea de distribució, tals com el sud de França i la península Ibèrica, però en perill d'extinció en particular a les zones del nord, com Bèlgica i en recessió al Regne Unit on el 2007 va ser classificada com una espècie prioritària en el marc del Regne Unit Pla d'Acció sobre Biodiversitat.

## Descripció

Té les fulles llargues, estretes i afilades d'on deriva el seu nom comú. La planta assoleix una altura d'uns 25 a 60 cm en condicions normals. La inflorescència consta de 8 a 20 flors acampanades d'aproximadament 1 cm de mida, sovint no totalment obertes. Es poden trobar en flor d'abril a agost, depenent de la ubicació i l'altitud.

## Hàbitat i distribució

En general creix en llocs humits dels boscos. La seva distribució és extensa, Europa i certes zones asiàtiques, tot i que el centre i sud d'Europa és on és més comú. Creix a Catalunya, País Valencià i també a Mallorca.

## Sinònims

* Cephalanthera acuminata Wall. ex Lindl. (1840)
* Cephalanthera angustifolia Simonk. (1887)
* Cephalanthera ensifolia Rich. (1817)
* Cephalanthera grandiflora Gray (1821)
* Cephalanthera lonchophylla Rchb.f. (1851)
* Cephalanthera longifolia f. angustifolia Maire & Weiller (1959)
* Cephalanthera longifolia f. latifolia (Maire) Maire & Weiller (1959)
* Cephalanthera longifolia var. pilosa Harz (1896)
* Cephalanthera maravignae Tineo in G.Gussone (1844)
* Cephalanthera pallens Rich. (1817)
* Cephalanthera thomsonii Rchb.f. (1876)
* Cephalanthera xiphophyllum Rchb.f. (1851)
* Cephalanthera xiphophyllum var. latifolia Maire (1914)
* Epipactis ensifolia F.W.Schmidt (1795)
* Epipactis grandiflora (L.) Sm. (1795)
* Epipactis grandifolia All. (1785)
* Epipactis pallens Sw. (1805)
* Epipactis pallida Sw. (1800)
* Epipactis xiphophylla (Ehrh. ex L.f.) Sw. (1805)
* Limodorum acuminatum (Wall. ex Lindl.) Kuntze (1891)
* Limodorum grandiflorum (L.) Kuntze (1891)
* Limodorum longifolium (L.) Kuntze (1891)
* Serapias ensifolia Murray (1784)
* Serapias grandiflora L. (1767)
* Serapias helleborine var. longifolia L. (1753) (Basionymum)
* Serapias lonchophyllum L.f. (1782)
* Serapias longifolia (L.) Scop. (1772)
* Serapias nivea Vill. (1787)
* Serapias pallida Wahlenb. (1814)
* Serapias xiphophyllum Ehrh. (1782)

## Referències

* ↑ «Cephalanthera longifolia (L.) Fritsch» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «Sword-leaved helleborine». Encyclopedia of Life. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Fay, Michael F «Celebrating orchids in the International Year of Biodiversity». Botanical Journal of the Linnean Society, 2010, pàg. 107-110..
* ↑ «curraià». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «Cephalanthera longifolia (L.) Fritsch». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. [Consulta: 25 agost 2024].

## Enllaços externs

* Mapa de la distribució al web Den virtuella floran.
* Fitxa de l'Herbari Virtual de la UIB.
# Hor I

Hor I fou un faraó de la dinastia XIII d'Egipte. El seu nom de tron es tradueix per «Re ajuda el cor».
La seva tomba es va trobar a Hawara el 1894, al nord de la piràmide d'Amenemhet III. És una petita tomba que tenia l'interior una estàtua de fusta del faraó d'1,7 metres avui al Museu d'Antiguitats Egípcies del Caire. La tomba, que era intacta, tenia a l'interior la mòmia del faraó a un sarcòfag de fusta, i algun objectes funeraris. L'esculptura de fusta és una obra mestra ben conservada. Representa l'estàtua Ka del rei Hor I (Awibre), marcada pel signe jeroglífic Ka i dos braços aixecats damunt el cap.
El seu regnat fou breu probablement menys de dos anys.

## Referències

* ↑ Schneider, 2002.
* 1 2 3 «Ka Statue of King Hor» (en anglès). Egypt Museum, 03-11-2021. [Consulta: 3 novembre 2024].

## Bibliografia

* Schneider, Thomas. Lexikon der Pharaonen [Lèxic dels faraons] (en alemany). Düsseldorf: Albatros, 2002. ISBN 978-3-491-96053-4.
Viccionari
# Goniòmetre

Un goniòmetre és un aparell que serveix per a mesurar angles. Entre altres aplicacions, s'utilitza en craneometria i somatometria per a mesurar i identificar diferents angles dels ossos de la cara i del crani.
És format per un regle solidari a una corona circular, anomenat cos principal, que pot girar al voltant d'un disc central on trobem un nònius. El disc porta un braç on es pot fixar una regleta que llisca i al mateix temps es pot fixar.
L'apreciació del goniòmetre es defineix com la divisió més petita de l'escala fixa dividit pel nombre de divisions del nònius.

## Referències

* ↑ «goniòmetro - Treccani» (en italià). [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Goniometer | Types & Uses | Britannica» (en anglès). [Consulta: 20 març 2024].
* 1 2 «Goniómetro - EcuRed». [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Goniómetro - ¿Qué es, cómo funciona y para qué sirve? 🥇» (en castellà), 08-06-2019. [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «Goniometry – Proactive Physio Knowledge». [Consulta: 25 març 2024].

## Vegeu també

* Antropometria
* Aparell de mesura

## Enllaços externs

* Vídeo on s'explica com utilitzar el goniòmetre
# Escut d'Armènia

L'escut d'Armènia va ser adoptat oficialment l'any 1992 i és semblant al que es va utilitzar durant la primera independència, el 1918.
És quarterat, amb les armories de quatre dinasties històriques que van governar Armènia, dibuixades de manera poc tradicional: al primer quarter, de gules, un lleó contornat d'argent que porta una creu del mateix metall, emblema de la dinastia bagràtida; al segon quarter, d'atzur, una àguila bicèfala d'argent, pels arsàcides; al tercer quarter, d'atzur, les dues àguiles afrontades d'argent dels artàxides; al quart quarter, de gules, un lleopard coronat d'argent amb la creu del mateix metall, pels rubènides. Sobre el tot, un escussó amb el camper ataronjat, amb un mar d'ones on sorgeix el mont Ararat sobremuntat de l'Arca de Noè, tot d'argent.
Com a suports de l'escut, una àguila a la destra i un lleó a la sinistra, tots dos d'or i aclarits de sable, dos senyals presents en els primers regnes armenis, símbols del poder, el valor, la paciència, la saviesa i la noblesa en el regne animal.
A la part inferior de l'escut, els anomenats cinc elements vitals: l'espasa, símbol de la força de la nació, que trenca les cadenes de l'opressió; la cadena trencada representa l'esforç per obteir la llibertat i la independència nacionals; les espigues de blat, la natura laboriosa del poble armeni; la ploma, l'herència intel·lectual i cultural dels armenis; la cinta, els colors de la bandera d'Armènia.

## Escuts anteriors

* La República Democràtica d'Armènia, durant la seva curta existència (1918-1922), deu el seu escut oficial al projecte de l'arquitecte Aleksandr Tamanian, creador del pla urbanístic d'Erevan, i el pintor Hagop Kojoian. El disseny d'aquest primer escut es va aprofitar per a l'establiment de l'actual, amb la diferència que els suports de l'àguila i el lleó eren linguats, cosa que els donava un aire més amenaçador. A l'escussó hi figurava l'Ararat juntament amb el Petit Ararat, però sense l'arca. Els elements dels diversos quarters tenien una representació més fidel als usos heràldics tradicionals.
* La República Federativa Socialista Soviètica de Transcaucàsia, que incloïa també Geòrgia i l'Azerbaidjan (1922-1936), incorporava al seu escut motius dels tres pobles integrants i, com a fet inusual, combinava elements islàmics com el creixent i comunistes com la falç i el martell. El símbol armeni era el mont Ararat.
* La República Socialista Soviètica d'Armènia (1936-1991) va adoptar un escut circular on apareixia també l'Ararat com a símbol nacional juntament amb els senyals comunistes de la falç i el martell i l'estrella roja i elements representatius de la riquesa agrícola armènia, com ara el blat i el raïm.
* Escut de la República Democràtica d'Armènia (1918-1922)
* Escut de la RFSS de Transcaucàsia (1922-1936)
* Escut de l' RSS d'Armènia (1936-1991)

## Vegeu també

* Bandera d'Armènia

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Història de l'escut (anglès)
# Elàfode

L'elàfode (Elaphodus cephalophus) és un parent pròxim del muntjac. Viuen una mica més al nord en una àmplia zona del centre de la Xina i el nord-est de l'Índia i Myanmar. Es limita als hàbitats de boscos de muntanya fins a 4.500 m sobre el nivell del mar, fent-ne difícil l'estudi. Encara que pateixi la pèrdua d'hàbitats, no es considera en perill d'extinció. Com a cérvol, és petit; fa uns 50-70 cm, encara que és més gran que els muntjacs (exceptat el muntjac gegant, que també viu en altes altituds). Té banyes petites i, com les espècies afins, els mascles tenen ullals curts. Es camufla molt bé, l'element més destacat n'és un floc de cabells negres sobre el front. L'elàfode té una cua blanca, igual que el cérvol de Virgínia, i l'utilitza com a senyal d'alerta de depredadors, de manera similar a aquest altre.

## Referències

* Deer Specialist Group (1996). Elaphodus cephalophus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Calderó

En música, un calderó és un element de notació musical que indica que la nota o silenci a què s'aplica quan s'ha d'allargar més enllà del que indica el seu valor. La durada va a discreció de l'intèrpret o el director. Ocasionalment també apareix sobre una barra de compàs indicant una pausa de durada indefinida.
El signe s'utilitza des del segle xiv i consisteix en un punt envoltat per un semicercle superior. Habitualment es posa sobre la nota, però pot aparèixer a sota invertint el signe.

## Referències

* ↑ «calderó | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 març 2019].
# Hotel Ryugyong

L'Hotel Ryugyong (en coreà: 류경호텔) (també anomenat Ryu-Gyong o Yu-Kyung) és un gratacel de 105 plantes en forma de piràmide a la ciutat de Pyongyang capital de la Corea del Nord. És concebut per a un ús mixt que inclou un hotel amb tres mil habitacions. El nom en coreà significa «capital dels salzes», un dels antics noms de la ciutat.
La construcció va començar el 1987 però es va aturar el 1992 després de la caiguda de la Unió Soviètica. Les obres van reprendre de nou el 2008 i es va completar l'exterior el 2011. La inauguració, prevista el 2012 per celebrar el centenari del naixement de Kim Il-sung es va ajornar fins al 2013. Aquesta data tampoc es va respectar. L'últim indici de qualsevol obra que s'ha fet a l'edifici va ser el 2018. A la fi de 2023 encara cap hoste no hi havia dormit ni una nit.

## Referències

* 1 2 Boyd, Milo «Abandoned £1.6billion 'Hotel of Doom' in North Korea has never had a guest [L'‘Hotel de sort funesta’ abandonat de 1.600 milions de lliures a Corea del Nord mai no ha tingut cap hoste]» (en anglès). The Mirror, 24-10-2023 [Consulta: 4 octubre 2024].
* 1 2 Usall, Ramon «L'hotel interminable». Sàpiens, 257, 8-2023.
# Galmsbüll

Galmsbüll (mooring Galmsbel, danès Galmesbøl) és un municipi rural del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. El 2023 tenia 568 habitants.
Formava part de l'antic Amt Bökingharde. El municipi fou creat el 1974 per la fusió dels municipis Christian Albrecht Koog, Kleiseerkoog, Marienkoog i Neugalmsbüll.
Galmsbüll és un antic halligen, petita illa al mar de Wadden, damunt un banc de sorra. El nom té el sufix -büll, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’, la primera part sol ser un nom de persona. Sovint són assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic.

## Personatges il·lustres

* Christian Jensen (1857-1936), estudiós de la cultura i llengua de la Frísia septentrional.

## Referències

* ↑ «List foon toorpsnoome än topograafische betiikininge – kris Nordfraschlönj [Llista de noms de pobles i característiques topogràfiques - Districte de Nordfriesland]» (en alemany, frisó septentrional). Minderheiten- und Volksgruppenpolitik in der 18. Legislaturperiode (2012-2017) – Minderheitenbericht 2017 [Política de minories i grups ètnics en la XVIII legislatura (2012-2012) 2017) – Informe de minories 2017]. Govern de Slesvig-Holstein, 2017. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Kreise, kreisfreie Städte, Ämter, Gemeinden und amtsfreie Gemeinden in Schleswig-Holstein» (en alemany). Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein, 2022. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Meine Region - Datenanzeige für Galmsbüll» (en alemany). Statistikamt Nord, 31-12-2023. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Häberlin, Karl «Die Halligwohnstätte [Els assentaments a Halligen]» (en alemany). Zeitschrift des Vereins für Volkskunde [Berlín], 22, 4, 1912, pàg. 353.
* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.
* ↑ «Christian Jensen» (en alemany). Kieler Gelehrtenverzeichnis [Elenc dels erudits de Kiel]. Christian-Albrechts-Universität zu Kiel, 2025. [Consulta: 15 març 2025].
# Hrvoje Miholjević

Hrvoje Miholjević (Zagreb, 8 de juny de 1979) és un ciclista croat, professional del 2005 fins al 2012. Del seu palmarès els dos campionats nacionals en ruta.
El seu germà Vladimir també s'ha dedicat al ciclisme.

## Palmarès

* 2001
** Campió de Croàcia en ruta
* 2002
** 1r al Poreč Trophy 5
* 2006
** Campió de Croàcia en ruta
* 2007
** 1r a la Coppa San Geo
** 1r al Gran Premi Capodarco
* 2008
** 1r al Giro del Friül-Venècia Júlia i vencedor d'una etapa
* 2010
** 1r al Gran Premi Betonexpressz 2000

## Referències

* ↑ «MIHOLJEVIC Hrvoje». [Consulta: 28 octubre 2023].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Hrvoje MIHOLJEVIC» (en italià). [Consulta: 28 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sparganium

Sparganium és un gènere de plantes angiospermes de la família de les tifàcies (Typhaceae). Són plantes natives de l'hemisferi nord i d'Austràlia.

## Descripció

Plantes herbàcies aquàtiques i vivaces amb rizoma, les fulles tenen el marge enter, una disposició alternada i poden ser flotants.Les flors són monoiques i s'agrupen en inflorescències en forma de boles globoses, les masculines es disposen per sobre de les femenines. L'androceu està format per 3 o més estams, al gineceu l'ovari acostuma a ser unilocular, de vegades bilocular.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 al segon volum de l'obra Species Plantarum de Carl von Linné (1707-1778).

### Espècies

Dins del gènere Sparganium es reconeixen les 20 espècies següents:
* Sparganium americanum Nutt.
* Sparganium androcladum (Engelm.) Morong
* Sparganium angustifolium Michx.
* Sparganium confertum Y.D.Chen
* Sparganium emersum Rehmann
* Sparganium erectum L.
* Sparganium eurycarpum Engelm.
* Sparganium fallax Graebn.
* Sparganium fluctuans (Engelm.) B.L.Rob.
* Sparganium glomeratum (Laest. ex Beurl.) Beurl.
* Sparganium gramineum Georgi
* Sparganium hyperboreum Laest. ex Beurl.
* Sparganium japonicum Rothert
* Sparganium kawakamii H.Hara
* Sparganium limosum Y.D.Chen
* Sparganium natans L.
* Sparganium rothertii Tzvelev
* Sparganium stoloniferum (Buch.-Ham. ex Graebn.) Buch.-Ham. ex Juz.
* Sparganium subglobosum Morong
* Sparganium yunnanense Y.D.Chen

### Híbrids

S'han descrit els següents híbrids:
* Sparganium × longifolium Turcz. ex Ledeb.
* Sparganium × oligocarpon Ångstr.
* Sparganium × probatovae Tzvelev
* Sparganium × speirocephalum Neuman
* Sparganium × splendens Meinsh.

### Sinònims

Els següent nom científic és sinònim de Sparganium:
* Platanaria Gray

## Referències

* 1 2 3 4 «Sparganium» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Nixon, Kevin C. Flora of North America (en anglès). vol. 22. via eFloras, Missouri Botanical Garden i Harvard University Herbaria, 1977 [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ Zheng-yi, Wu; Raven, Peter H. Flora of China (en anglès). vol. 23. via eFloras, Missouri Botanical Garden i Harvard University Herbaria, 1994 [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ «TYPHACEAE Jussieu» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ «Sparganium L.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ Linné, 1753, p. 971.

## Bibliografia

* von Linné, Carl. Species plantarum, exhibentes plantas rite cognitas ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (en llatí). vol. 2. Estocolm: Laurentius Salvius, 1753.