OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lumberjack the Monster

Lumberjack the Monster (怪物の木こり, Kaibutsu no kikori) és una pel·lícula de terror japonesa del 2023 dirigida per Takashi Miike basada en la novel·la del mateix nom de May Kurke de 2019. La pel·lícula és protagonitzada per Kazuya Kamenashi com un advocat que busca venjança violenta d'un assassí en sèrie. Ha estat subtitulada al català.

## Argument

La policia investiga una sèrie d'assassinats i descobreix una connexió amb un grup de nens segrestats i implantats amb neuroxips 31 anys abans.

## Repartiment

* Kazuya Kamenashi com Akira Ninomiya
* Nanao com a perfilador forense Ranko Toshiro
* Kiyohiko Shibukawa com a detectiu que treballa amb Ranko
* Shido Nakamura com a sospitós d'assassinat
* Riho Yoshioka com la promesa d'Akira
* Shota Sometani com a Sugitani, un metge que està aliat amb Akira

## Llançament

Lumberjack the Monster es va projectar per primera vegada el 13 d'octubre de 2023, a la secció Òrbita del LVI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. La pel·lícula va debutar al Japó el 26 d'octubre de 2023, al Festival Internacional de Cinema de Tòquio, seguida d'una estrena àmplia l'1 de desembre. La pel·lícula es va projectar a Amèrica del Nord el 6 de maig de 2024, juntament amb el programa Escape from Tribeca del Festival de Cinema de Tribeca abans de l'estrena de Netflix l'1 de juny de 2024.

## Referències

* 1 2 Ide, Wendy. «'Lumberjack The Monster': Tokyo Review». Screen Daily. [Consulta: 31 maig 2024].
* 1 2 «'Lumberjack the Monster' will talk you to death». The Japan Times.
* 1 2 «Lumberjack The Monster». Sitges Film Festival. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ «Tokyo Film Festival Sets 2023 Lineup Including 20 World Premieres And New Wim Wenders Short». Deadline.
* ↑ «Lumberjack the Monster». Japan Society. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ Navarro, Megan. «'Lumberjack the Monster' – Takashi Miike's Serial Killer vs Psychopath Thriller Heads to Netflix This Summer». Bloody Disgusting, 11-04-2024. [Consulta: 31 maig 2024].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Bandera de Nicaragua

La bandera de Nicaragua fou adoptada el 5 de setembre del 1908 i, en la seva forma actual, fou establerta el 27 d'agost del 1971.
Es basa en la bandera de les Províncies Unides de l'Amèrica Central, amb una banda central blanca que simbolitza la terra i dues bandes blaves que són els mars que hi ha als dos costats del país: l'oceà Pacífic i el mar Carib, amb l'escut del país enmig de la banda blanca. Els cinc volcans representen els cinc països originals de Centreamèrica.
S'assembla molt a la bandera d'Hondures.

## Referències

* ↑ «flag of Nicaragua» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 27 juliol 2011. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Struckum

Struckum (frisó septentrional Strükem, danès Strukum) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 15 kilòmetres al sud-oest de Husum.
L'agricultura als pòlders fèrtils era tradicionalment l'activitat econòmica la més important. Els darrers anys els serveis, el turisme i sobretot la generació d'energia eòlica van canviar el paisatge.
# Elisabeth von Adlerflycht

Elisabeth von Adlerflycht (Frankfurt del Main, 23 de setembre de 1775 - Frankfurt del Main, 15 de març de 1846)(nascuda von Riese) va ser una pintora alemanya coneguda per la seva il·lustració cartogràfica de la vall del Rin, la primera d'un gènere de mapes turístics conegut com Rheinpanorama.

## Vida i obra

Elisabeth von Adlerflycht va estudiar a Frankfurt amb Johann Daniel Bager (1754–1815), que va pintar natures mortes i retrats. El 1797 es va casar amb Justinian von Adlerflycht, que després esdevingué senador de la Ciutat Lliure de Frankfurt.
Durant un creuer pel Rin el 1811, va dibuixar esbossos preparatoris per a una pintura panoràmica de la vall del Rin des de la desembocadura del Nahe fins al Mosel·la. El panorama va utilitzar una projecció paral·lela contínua per il·lustrar una visió aèria de la vall completa del Rin. Johann Friedrich Cotta von Cottendorf (1764–1832) va reconèixer la novetat d'aquesta tècnica de fer mapes pictòrics i va iniciar la impressió litogràfica d'aquest full pel geògraf i cartògraf de Stuttgart Heinrich Keller el 1822. El 1823, Friedrich Wilhelm Delkeskamp de l'editorial de Frankfurt Friedrich Wilmans va publicar aquest clàssic panorama del Rin des de Magúncia fins a Colònia.
Elisabeth von Adlerflycht tenia una galeria de pintura a Frankfurt, on avui un carrer porta el nom de la família von Adlerflycht.

## Referències

* 1 2 Jacobs, Frank «528 - Vertical Panorama: the Rhine and the Birth of Tourism». Big Think [Consulta: 4 abril 2017].
* 1 2 «museenkoeln.de | Museum Ludwig» (en alemany). museenkoeln.de. [Consulta: 4 abril 2017].

## Bibliografia addicional

* Gwinner, Friedrich. Kunst und Künstler in Frankfurt am Main (en alemany), 1862, p. 440.
* «Elisabeth von Adlerflycht». A: Ulrich Thieme. (en alemany), 1907, p. 86.
* «Dictionnaire critique et documentaire des peintres, sculpteurs, dessinateurs et graveurs...». A: Emmanuel Bénézit. (en francès), 1976.
* «Elisabeth von Adlerflycht». A: (en alemany). 1, 1992, p. 398. ISBN 3-598-22741-8.
* Cornelius Steckner. «Das erste Rheinpanorama. Elisabeth von Adlerflycht (1775 - 1846) und Friedrich Wilhelm Delkeskamp (1794 - 1872)». A: W. Schäfke. (en alemany), 1993, p. 33–39. ISBN 3-927396-55-9.
# Südermarsch

Südermarsch (danès Sydmarsk) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 5 kilòmetres de Husum.
# Phorusrhacos longissimus

Phorusrhacos longissimus és una espècie d'ocell prehistòric extint de l'ordre dels gruïformes i la família dels forusràcids, l'única del gènere Phorusrhacos. Va ser descrit per primera vegada –erròniament identificat com un mamífer edentat– per F. Ameghino el 1887.
Vivia a l'Argentina. Tenia una alçada d'uns 2,5 metres i pesava uns 300 quilograms. Era un ocell carnívor i incapaç de volar.
Els seus parents vivents més propers són les seriemes.

## Referències

* ↑ Entrada «Phorusrhacos longissimus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2023].
* ↑ Ameghino, F. «Enumeración sistemática de las especies de mamíferos fósiles coleccionados por Carlos Ameghino en los terrenos eocenos de Patagonia austral y depositados en el museo de La Plata» (en castellà). Boletín del Museo de La Plata, 1887.
* ↑ Probst, 2014.

## Bibliografia

* Alvarenga, Hercuclana M.F.; Höfling, Elizabeth «Systematic revision of the Phorusrhacidae (Aves: Ralliformes)». Papéis Avulsos de Zoologia, 43, 4, 2003, pàg. 55-91. ISSN: 0031-1049.
* Probst, Ernst. Phorusrhacos Der riesige Terrorvogel [Phorusrhacos, l'ocell gegant de la terror] (en alemany). Múnic: Grin, 2014, p. 48. ISBN 978-3-656-75507-4.
# Projecte Phoenix (SETI)

El projecte Fènix ("Phoenix project" en anglès) és un dels projectes SETI de recerca d'intel·ligència extraterrestre per mitjà de l'escolta de senyals de ràdio. Està a càrrec de l'Institut SETI de Mountain View, Califòrnia, EUA.
El Projecte Fènix va començar a treballar al febrer de 1995 amb el radiotelescopi Parkes situat en Nova Gal·les del Sud, Austràlia, el major telescopi de l'hemisferi sud.
Entre setembre de 1996 i abril de 1998 el projecte va tenir la seva seu a l'Observatori Nacional de Ràdio Astronomia en Green Bank, Virgínia de l'Oest, EUA.
Des d'un principi no va tenir la intenció d'escanejar tot el cel a la recerca de missatges, sinó que es va concentrar als voltants de sistemes que són similars al nostre (és a dir, els quals tenen més probabilitats de tenir planetes capaços de sostenir vida). Això significa que el projecte es concentra en la recercar de senyals de ràdio d'1 Hz entre 1000 i 3000 *MHz.al voltant de 800 estrelles en un ràdio 200 anys llum.
Actualment les observacions es realitzen amb el radiotelescopi d'Arecibo, Puerto Rico.
El març de 2004 el projecte va anunciar que després de comprovar les 800 estrelles de la llista, no s'havia trobat cap indici de senyals extraterrestres; el director del projecte Peter Backus va assenyalar llavors com conclusió que "vivim en un barri tranquil".

## Vegeu també

* HabCat
# Boscaler de Pallas

El boscaler de Pallas (Helopsaltes certhiola; syn: Locustella certhiola) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Habita matolls i vegetació de ribera de Sibèria, Mongòlia i nord de la Xina. Passa l'hivern a l'Àsia meridional. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom comú de Pallas fa referència al naturalista i explorador alemany Peter Simon Pallas (1741-1811).

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon estaria classificat en el gènere Helopsaltes. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen dins del gènere Locustella.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «boscaler de Pallas». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 601. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pallas's Grasshopper-warbler. Helopsaltes certhiola (formerly as: Locustella certhiola)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 14 agost 2023].
# Guineu voladora de l'Índia

La guineu voladora de l'Índia (Pteropus giganteus) és un ratpenat el cos del qual fa uns 30 centímetres de longitud i arriba a tenir una envergadura de 120 cm. Pesa més o menys 800 g. El pèl té tons castany rogencs, terrosos i negrosos, més clars en la part inferior.
Es distribueix a l'Índia, Bangladesh, sud de la Xina, Maldives, el Nepal, el Pakistan i Sri Lanka. Viu en boscos, en els quals s'alimenta de fruita. La seva activitat és nocturna i es desplaça a zones cultivades, on poden causar greus danys. Durant el dia s'estan penjats als arbres i és molt patent la seva presència. Conformen grups jeràrquics. Les femelles s'allunyen abans del part i les cries s'estan sota les ales de la mare durant cinc mesos.

## Referències

* ↑ C. Sivaperuman; Qaiser H. Baqri; G. Ramaswamy Faunal Ecology and Conservation of the Great Indian Desert. Springer Science & Business Media, 1 novembre 2008, p. 143–. ISBN 978-3-540-87409-6.
* Boitani, Luigi i Stefania Bartoli (1982) Guía de Mamíferos: 54. Barcelona: Editorial Grijalbo, 1985, ISBN 84-253-1659-6 (castellà).
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Vall glacial

Un vall glacial, es defineix com aquella vall per la qual hi circula o ha circulat una glacera de dimensions importants que ha deixat una geomorfologia clara de glacialisme.
Una vall glacial és una forma de relleu característica de les regions de muntanyes afectades per una glaciació regional. Les valls glacials es defineixen pel seu perfil transversal, però sobretot pel seu perfil longitudinal. En la seva major part les valls glacials es van fer en el període del Plistocè.

## Característiques

Les valls glaceres es caracteritzen per presentar un perfil transversal en "U" o gaveta, considerat aquest en geomorfologia com el tret principal que permet diferenciar aquests tipus de canals, pels quals es llisca o va lliscar una llengua de gel. Altres característiques de les valls glaceres són les petjades d'abrasió i sobreexcavació provocada per la fricció del gel i l'arrossegament de material, existència de canals d'allaus, fons plans amb alternança de llindars i cubetes, vessants molt verticals llaurades que donen lloc a una ruptura de pendent en musclera i a la formació de valls penjades o suspesos.
Les antigues glaceres van donar origen a la formació de dipòsits de materials que prèviament havien estat erosionats pels gels. Dites materials són molt heterogenis i formen sovint diversos tipus de morrenes (terminals, laterals, de reculada, etc.) en les quals sovint es formen llacs d'origen glacera, com els que es troben a la vora dels Alps europeus (Como, Mayor, Garda, Ginebra, Constança, etc.) o en la Suècia Central i en moltes altres parts. També la sobreexcavació pot produir condicions apropiades per a la formació de llacs d'origen glacera. En el cas de Veneçuela, la Llacuna de Mucubají està represada per la morena terminal de la glacera que baixava en el Plistocè des de l'Erm de Mucuñuque. En canvi, a uns 2 km cap a l'ES, la Llacuna Negra està represada per un llindar o dic natural de roques resistents precedides per altres més febles, les quals van ser eliminades pels gels de la glacera i buidades formant el que ara és un profund llac.

## Vall suspesa

Quan les glaceres secundàries confluïxen en el fons de la vall principal pel qual es desplaça o va desplaçar una glacera més important i de major profunditat, es produïxen les valls penjades. Tal és el cas, en la Serra de Mèrida (Veneçuela) la vall suspesa on es troba la Cascada del Sol: aquesta vall baixa des del Bec Bolívar però a l'arribar a la vall principal, excavat més de 100 metres més baix per la major quantitat de gel, va decapitar a la petita glacera que ara forma la vall suspesa. És un fenomen molt freqüent a Noruega, Alaska i Canadà, en el Sud de Xile i Argentina, a Nova Zelanda i, per descomptat, en les serralades asiàtiques i en els Alps. En el cas dels fiords noruecs, les valls suspeses resulten un atractiu turístic, ja que produïxen esquerdades de gran altura que cauen directament al mar en l'interior d'aquests fiords.

## Vegeu també

* Glacera
* Circ glacial
* Llengua glacial
# Boscaler de Seebohm

El boscaler de Seebohm (Locustella seebohmi) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de les muntanyes del nord de l'illa de Luzon, a les Filipines. Els seu hàbitat natural són els herbassars tropicals i subtropicals de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom específic de Seebohm fa referència a l'ornitòleg i viatger britànic Henry Seebohm (1832-1895).

## Referències

* 1 2 «Boscaler de Seebohm». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Benguet Grasshopper-warbler. Locustella seebohmi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 16 agost 2023].
# Boscaler de Taczanowski

El boscaler de Taczanowski (Locustella tacsanowskia) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Nidifica al Paleàrtic oriental (Sibèria oriental fins al Tibet i el sud de la Xina). És un ocell migratori que passa l'hivern al nord-est de l'Índia, a la província xinesa de Yunnan i el sud-est asiàtic. Habita els boscos i els herbassars temperats, així com els herbassars tropicals i subtropicals estacionalment humits/inundables. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom específic de Taczanowski fa referència a l'ornitòleg polonès Wladyslaw Taczanowski (1819-1890).

## Referències

* 1 2 «Boscaler de Taczanowski». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chinese Grasshopper-warbler. Locustella tacsanowskia» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 16 agost 2023].
# Boscaler pintat petit

El boscaler pintat petit (Locustella lanceolata) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Habita canyars, prats humids i zones pantanoses d'Euràsia, al nord de Rússia, centre i sud de Sibèria, nord de Mongòlia, Manxúria, Corea, Sakhalín, illes Kurils i Japó. En hivern al nord de l'Índia, Sud-est asiàtic, i Filipines. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Boscaler pintat petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 601. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Lanceolated Warbler. Locustella lanceolata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 14 agost 2023].
# Font Clara

La Font Clara, o Font de Ca l'Olivella, és una font del nucli de Lavern, al municipi de Subirats, comarca de l'Alt Penedès. L'espai natural estava dividit entre les antigues propietats de Can Milà de la Roca i Ca l'Olivella. La font és enmig d'una petita cinglera de 5-7 m d'alçada. La paret natural està plena de concavitats en forma de cova i una zona humida amb molta vegetació. Quan plou aquesta cinglera esdevé una cascada natural espectacular. La font pròpiament dita està situada en un cos pla de maons enganxats a la paret de 2,40 m d'alçada i 1,10 m d'amplada. L'aigua raja a través d'una aixeta moderna on abans hi rajava de manera natural. L'espai està arranjat amb murs de pedra de poca alçada (més o menys 1 metre) que serveixen per canalitzar l'aigua quan hi ha pujades del curs fluvial que passa en direcció a la riera de Lavernó. L'espai està cobert per plataners de mida gran i algunes espècies de ribera que segueixen la riera. La zona està adaptada per rebre visitants amb una taula amb bancs i una paperera. A pocs metres hi ha una bassa rodona de pedra lligada amb ciment modern (Antic safareig del poble). S'hi celebra un pessebre vivent pels volts de Nadal.

## Història

D'aquesta font hi ha documentació que data de l'any 1756. L'actual construcció data de l'any 1913, quan el Senyor Pere J. Maristany, comte de Lavern, realitzà les obres amb la finalitat de "recoger mejor las aguas y las dos balsas cerca de la fuente", així com per "tratar de aumentar el caudal del agua y la mejor forma de su captación".
La Font Clara o Font de Ca l'Olivella havia estat propietat dels Olivella de Lavern, tal com consta en documentació que, a causa del propòsit del comte de Lavern de condicionar la font i portar l'aigua a diferents nuclis de Lavern, es va redactar per a testificar la propietat de la font per part de la família Olivella.

## Bibliografia

* Pla director supramunicipal de sostenibilitat. Mancomunitat de municipis de l'Alt Penedès, 2005 [Consulta: 6 gener 2011]. Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
* Les fonts del Penedès i els seus voltants : llibre guia que descobreix més de 500 fonts. Barcelona: Edimestre, 1997. ISBN 9788487888250.
* Huerta i Martín, Carme. Les fonts de Subirats. Ajuntament de Subirats, 1995, p. 26-27.
* Llorac i Santis, Salvador. Subirats: visió general d'un municipi de l'Alt Penedès. 1. ed.. Subirats: Ajuntament de Subirats, Regidoria de Cultura, 1988. ISBN 8450574153.

## Referències

* 1 2 3 «Font de Ca l'Olivella». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Mussola gravatja

La mussola gavatxa (Mustelus asterias) és una espècie de tauró carcariniforme de la família dels triàquids, d'interès comercial, freqüent als Països Catalans.

## Descripció

* Cos allargat amb el cap curt i el musell angulat.
* Dents petites, romes i disposades en mosaic.
* Té cinc parells de fenedures branquials, la darrera sobre l'aleta pectoral.
* Sense membrana nictitant.
* Dues aletes pectorals de mida similar.
* Inici de la primera aleta dorsal per davant de l'angle lliure intern de l'aleta pectoral.
* Color uniformement gris fosc al dors, més clar als flancs i al ventre.
* Presenta taques blanquinoses a la regió dorsal i al cap.
* El mascle madura sexualment quan fa entre 78 i 85 cm de longitud total i la femella quan assoleix els 85 cm.
* Pot arribar a fer un màxim de 140 cm.

## Hàbitat

És pròpia del fons de sorra i fang de la plataforma continental, des de prop de la superfície fins a profunditats de 100 m. Cobra força activitat al capvespre i a la nit.

## Alimentació

Menja sobretot crustacis, llagosta, llagostí, llamàntol, i tota mena de crancs. Es menja el bernat ermità amb la conquilla i, si s'escau, amb l'anemona simbiont.

## Reproducció

És ovovivípar aplacentari. Després de la gestació d'un any treu ventrades de 7 a 15 petits, que fan uns 30 cm de longitud total. Les cries són parides a l'estiu i probablement també en aquesta època s'esdevé la còpula. Presumiblement és una espècie de creixement ràpid i madura en un període de 2 a 3 anys.

## Aprofitament

Es pesca amb l'art de ròssec, tresmall i palangre. La seua carn és bona. Tot i ser relativament abundant, les captures es fan només de tant en tant.

## Referències

* Barrull, Joan i Mate, Isabel: Els taurons dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col. Conèixer la natura, núm. 14. Barcelona, març del 1996. ISBN 84-7306-920-X. Plana 111.
# Bandera de Laos

La bandera de Laos fou adoptada el 2 de desembre de 1975. Està formada per tres faixes horitzontals; la superior i la inferior són de color vermell, mentre que la del mig és blava. Al centre s'hi troba un disc blanc amb un diàmetre de 4/5 de l'alçada de la bandera.
La bandera ja es va adoptar per primera vegada el 1945 sota el govern de curta durada del moviment nacionalista Lao Issara de 1945 a 1946, i després pel de Pathet Lao. És una de les dues banderes d'un país actualment socialista (l'altra és Cuba) que no utilitza cap símbol comunista.

## Construcció i dimensions
### Colors

El color vermell representa la sang vessada per aconseguir la independència, el blau representa el riu Mekong o la santedat del país. El disc blanc simbolitza la lluna damunt el riu Mekong, o també la unitat del país sota el govern comunista.
| Model de color | Blau | Vermell | Blanc |
| CMYK | 100-62-0-59 | 0-92-82-19 | 0-0-0-0 |
| RGB | 0, 40, 104 | 206, 17, 38 | 255, 255, 255 |
| HTML | #002868 | #CE1126 | #FFFFFF |

## Banderes històriques
### Regne de Laos

De 1952 a 1975 hi va haver un sistema de govern monàrquic, que va ser derrocat el 1975. El país estava representat per una bandera vermella amb un elefant tricèfal. Per damunt l'elefant hi havia un para-sol blanc i l'elefant era situat sobre un pedestal de cinc esglaons. L'elefant blanc era el símbol reial utitlitzat a l'Àsia del sud-est, i els tres caps representaven els tres antics regnes de Vientiane, Luang Prabang i Xieng Khuang a partir dels quals es va formar Laos. El para-sol blanc era igualment un símbol reial, que troba els seus orígens en el mont Meru de la filosofia hinduista. El pedestal representava la llei sobre la qual reposa el país. Alguna comunitat a la diàspora la continua usant.

## Anteriors

* Regne de Vientiane (1707–1828)
* Regne de Luang Prabang (1707–1893)
* Regne de Champasak (1713–1947)
* Regne de Luang Prabang com a protectorat francès (1893–1947)

## Vegeu també

* Escut de Laos

## Referències

* ↑ «Laotian’s “Heritage and Freedom Flag” as the official flag of the Laotian community in Smithfield» (en anglès). The Lao Heritage & Freedom Flag. Arxivat de l'original el 4 d’agost 2022. [Consulta: 28 agost 2022].