OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estocafix

L'estocafix és peix assecat (sovint bacallà) a l'aire lliure, sense salar, per a la seva conservació i consum posteriors. L'assecatge dels aliments és el mètode de conservació més antic conegut del món, i el peix sec té una vida útil de diversos anys. El mètode és barat i eficaç en climes adequats; la feina la pot fer el pescador i la família, i el producte resultant es transporta fàcilment al mercat.
El nom prové de l'stokfish (paraula d'origen frisi) dels països nòrdics, del qual la versió amb bacallà també es coneix com a peixopalo en català. El mot d'estoca o pal que forma part del nom d'aquest peix arreu del món ve del fet que en origen el peix, una vegada buidat de les entranyes i net, era empalat clavant el pal a terra i a l'aire lliure fins a la pèrdua total de líquid, acabant com una mòmia, i tan dur que semblava fusta.
Als països nòrdics, l'estocafix és assecat per l'aire fred i el vent sobre bastidors de fusta a la costa (que s'anomenen "hjell" a Noruega). Aquest peix assecat és el producte d'exportació més important de Noruega. L'estocafix es cura en un procés de fermentació on els bacteris adaptats al fred maduren el peix, de manera similar al procés de maduració del formatge. Al llarg dels segles, han anat evolucionant diverses variants de peix sec. La categoria de bacallà (fresc sec, no salat) es confon sovint amb el klippfisk, o bacallà salat, categoria on el peix es sala abans d'assecar-se. La salaó no va ser econòmicament factible fins al segle XVII, quan la sal barata del sud d'Europa va ser disponible per a les nacions marítimes del nord d'Europa.
Als Països Catalans, la cuina d'aquesta mena de peix antany era molt freqüent entre les classes humils. Avui, essent un gènere que requereix molta manipulació (i essent la mà d'obra el cost principal d'aquest gènere), resulta car en comparació amb altres articles. Encara que les receptes antigues no es practiquin, han quedat com a relíquies del passat unes quantes fórmules com el peixopalo i el niu: plat empordanès, especialment de Palafrugell, en el qual l'ingredient és peix fresc i salat-assecat amb les seves tripes també assecades.
L'estocafix és molt popular als països mediterranis catòlics, especialment a Itàlia, on s'anomena stoccafisso.

## Vegeu també

* Peix assecat
* Peixopalo

## Referències

* 1 2 3 «estocafix - Argot culinari i gastronòmic | TERMCAT». [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Es Niu Palafrugell – Turisme Palafrugell - VisitPalafrugell». [Consulta: 13 juliol 2024].
# Tètol cuanegre

El tètol cuanegre o cegall de mosson a les Balears (Limosa limosa) és un esvelt ocell de l'ordre dels caradriformes.

## Morfologia

* Fa 40 cm de llargària.
* Té el bec i les potes molt llargs.
* Té el cap, el coll i el pit de color castany rogenc, les parts inferiors blanques amb franges negrenques i l'extrem de la cua negre. A l'hivern, les parts superiors són de color gris fosc, i les inferiors blanc grisenc.

## Subespècies

* Limosa limosa limosa
* Limosa limosa islandica
* Limosa limosa melanuroides

## Reproducció

Fa un niu al sòl i hi pon 3-6 ous.

## Alimentació

Menja llagostes, libèl·lules, mol·luscs i cucs.

## Hàbitat

Està estretament vinculat als terrenys amb aigua, tant a la costa com a l'interior.

## Distribució geogràfica

Habita l'oest de Sibèria i al nord d'Europa (llevat d'Escandinàvia), i hiverna a la Mediterrània i a l'Àfrica del Nord.
És comú, a l'hivern, a les zones d'aiguamolls dels Països Catalans (com ara, els Aiguamolls de l'Empordà i el Delta de l'Ebre). L'any 1961 es va trobar l'únic niu conegut d'aquesta espècie a la península Ibèrica, concretament a l'illa de Buda.

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgines 52-53. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Estudi de la població de tètol cuanegre al Principat de Catalunya. (català)
* Descripció i comportament social d'aquest ocell. (francès)
* Informació de la població d'aquest ocell a Portugal. (portuguès)
# Sulfur de calci

El sulfur de calci, CaS, és un compost inorgànic iònic sòlid format per cations calci, Ca$^{2+}$, i anions sulfur, S$^{2−}$. Es presenta en forma de cristalls de color blanc amb una certa tonalitat groga. És un compost higroscòpic. La seva estructura cristal·lina és cúbica, com la del clorur de sodi. Com els altres sulfurs té una olor de sulfur d'hidrogen, H₂S, deguda a la hidròlisi que experimenta en contacte amb l'aigua. El sulfur de calci es descompon en contacte amb l'aigua, incloent la humitat present en l'aire donant lloc a hidròxid de calci i sulfur d'hidrogen:
    CaS + 2 H₂O → Ca(OH)₂ + H₂S
El CaS es produeix per reducció amb carbó del sulfat de calci:
    CaSO₄ + 2 C → CaS + 2 CO₂
que pot seguir reaccionant donant òxid de calci i diòxid de sofre:
    3 CaSO₄ + CaS → 4 CaO + 4 SO₂

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York
* ACROS ORGANICS http://www.acros.be/ Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine.
* SCIENCELAB http://www.sciencelab.com/xMSDS-Calcium_Sulfide-9923278 Arxivat 2006-10-24 a Wayback Machine.
# Gasterosteïformes

Els gasterosteïformes (Gasterosteiformes) són un ordre de peixos actinopterigis de la infraclasse dels teleostis, que inclou diverses famílies amb nombroses espècies, entre les quals destaca l'espinós.

## Morfologia

* Són de petites dimensions.
* Amb el cos fusiforme i generalment proveït d'espines punxants davant l'aleta dorsal o de petites plaques òssies als costats, les quals espines formen una cuirassa.
* Les aletes pèlviques són de tipus abdominal.
* Tenen la boca petita i s'obre a l'extrem d'un tub, amb les mandíbules allargades.
* Les dorsals es troben separades; la primera part està formada per radis espinosos lliures.
* Les aletes pèlviques es troben en posició abdominal.

## Hàbitat

La majoria són marins, però també se'n troben d'aigua dolça.

## Referències

* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 42.Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Plana 110.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)
* Taxonomicon (anglès)
# Mercat d'Hostafrancs

El Mercat d'Hostafrancs és un edifici situat als carrers de la Creu Coberta, Hostafrancs de Sió, Vilardell i Àliga del barri del mateix nom de Barcelona, catalogat com bé cultural d'interès local.

## Història

Es va construir per a respondre a la necessitat d'abastir un barri que va tenir un gran boom demogràfic gràcies a les fàbriques que hi havia. El projecte fou encomanat per l'Ajuntament de Barcelona a l'arquitecte Antoni Rovira i Trias, contemporàniament al del mercat de la Concepció, i es va inaugurar l'any 1888.
Als 1980 i 1990 va ser objecte de reformes, que n'han distorsionat la imatge original i la divisió interior en dos pisos.

## Descripció

És un edifici aïllat que consta de tres naus, la central més ample i alta, amb coberta a doble vessant cadascuna d'elles. Té una base de pedra on es recolzen les columnes de ferro que aguanten una biga. Entre les columnes hi ha una barana de ferro i el tancament es fa mitjançant unes planxes metàl·liques. La biga està aguantada per unes peces de ferro forjat que fan de mènsules i, sobre les columnes, amb mènsules de ferro fos amb decoració vegetal. Mentre que en les naus laterals aquesta biga fa de suport de la teulada, a la nau central té a sobre una estructura de ferro de columnes amb arcs de mig punt tancat amb vidre. Sobre aquesta estructura hi ha una biga que aguanta la teulada. Seguint les vessants de les teulades hi ha una sèrie d'obertures que permeten el pas de l'aire. Als extrems de les teulades hi ha uns escuts decoratius de ferro.
L'interior està actualment dividit en dos pisos, la qual cosa no deixa entrar la llum natural a les parades i distorsiona la visió de l'espai original. A la planta baixa, en un espai ample i sense separacions, les parades es disposen en carrers i una sèrie de columnes de ferro fos aguanten unes bigues que suporten el pes del terra del pis superior. A la primera planta s'ha ubicat una botiga. Aquí un fals sostre ressegueix les formes triangulars de les teulades però sense deixar veure la seva estructura.
El mercat té una superfície total de 3.495 m2 i una superfície comercial de 976 m². Actualment, hi ha una botiga de la cooperativa Abacus al segon pis i un supermercat a la nau de la dreta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «42483 Mercat d'Hostafrancs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Mercat d'Hostrafrancs». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Chandrayaan-1

Chandrayaan I (Sànscrit: चंद्रयान-1, lit: Nau lunar), és una missió lunar no tripulada de l'Agencia Índia d'investigació Espacial (Indian Space Research Organization, ISRO). La missió inclou un orbitador així com un impactador. La nau espacial va ser llançada per una versió modificada del vehicle de llançament de satèl·lits polars de la ISRO.
La sonda porta instruments per estudiar la lluna en l'espectre visible, en l'infraroig proper i raigs X. Aquesta missió inclou la cooperació significativa d'altres agències espacials com la NASA, l'ESA i la Agencia aeroespacial Búlgara. El cost estimat de la missió és de 3,8 milions de rúpies índies (83 milions de dòlars americans). La missió de dos anys d'estudi de la superfície lunar, tenia previst realitzar un mapa topogràfic complet en tres dimensions i de les seves característiques químiques. Les regions polars són d'especial interès, en recerca d'aigua en forma de gel.
El llançador indi PSLV-C11, que tranportava la sonda, va enlairar-se el 21 d'octubre de 2008, des del centre espacial Satish Dhawan de Sriharikota, a les 6:20 del matí, hora local i va finalitzar el 28 d'agost de 2009, quan es va perdre el contacte de ràdio amb la sonda. Va estar 312 dies en orbita lunar, fent 3400 voltes.
Al setembre de 2009, l'equip de la Chandrayaan va confirmar la detecció de terra humida a la superfície de la lluna. Confirmant la presència d'aigua.

## Objectius de la missió

* Dur a terme la cartografia d'alta resolució del mapa topogràfic en tres dimensions, la distribució de diversos minerals i elements químics i partícules radioactives de tota la lluna mitjançant els instruments científics de teleobservació. El nou conjunt de dades hauria d'ajudar a descobrir els misteris sobre l'origen i l'evolució del sistema solar i de la lluna en particular.
* realitzar l'objectiu de la missió, aprofitant els instruments científics, amb el sistema de suport de terra, per aconseguir una òrbita lunar d'uns ~100 km, on fiara experiments, comunicació/telecomandament, telemetria, recepció de dades, ullada ràpida i arxiu de dades...

## Referències

* ↑ Torres, Moncho. «India busca hacer historia con su misión al inexplorado polo sur de la Luna» (en castellà). La Vanguardia, 22-07-2019. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «La NASA detecta agua en la superficie de la Luna» (en castellà). El Mundo, 28-09-2009. [Consulta: 20 agost 2023].

## Enllaços externs

* pàgina oficial de Chandrayaan-1 Arxivat 2014-04-12 a Wayback Machine.
# Pleiotropia

La pleiotropia o pliotropia és la situació en la qual una única mutació en un gen dona lloc a diferents efectes fenotípics, que poden trobar-se fins i tot en sistemes diferents. Un exemple en seria la síndrome de Marfan, on podem trobar alteracions en el sistema esquelètic, ocular i vascular.
Una variant del concepte és la pleiotropia antagonista, definida com l'expressió de variants genètiques (al·lels d'un gen) que afecten diversos caràcters, de manera favorable en les primeres etapes de la vida i de manera desfavorable en les posteriors. Aquesta formulació és una de les que, des de l'evolucionisme, ha permès explicar en termes genètico-poblacionals la fortalesa de les etapes reproductives i el declivi físic de la vellesa.

## Referències

* ↑ «Pleiotropia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# José Antonio Pardines Arcay

José Antonio Pardines Arcay (Malpica de Bergantiños, 1943 - Villabona-Amasa, 7 de juny de 1968) fou un policia gallec, membre de la Guàrdia Civil, fill i net de guàrdies civils, destinat a l'Agrupació de Trànsit, pertanyent al Destacament de Sant Sebastià, primera víctima mortal d'ETA.

## Mort

El 7 de juny de 1968, fent parella amb el seu company Félix de Diego Martínez, José Antonio Pardines estava regulant la circulació en una zona d'obres de la carretera Nacional I (Madrid-Irun) al terme de Villabona-Amasa, a prop d'Aduna (Guipúscoa). Va fer aturar un SEAT 850 coupé amb matrícula Z-73956 (de la província de Saragossa), ocupat per Txabi Etxebarrieta i Iñaki Sarasketa. Els demanà la documentació del vehicle i envoltà aquest per verificar si la matrícula coincidia. En aquell moment, Txabi va treure una pistola i li va disparar a boca de canó un tret al cap.
En aquest moment passava un camió, i el seu conductor, pensant que el 850 havia punxat, va frenar i va veure el que havia passat. S'aturà i subjectà Txabi, però fou encanonat per Sarasketa, que va obligar-lo a deixar anar Txabi. Aleshores, Txabi va tornar a apuntar l'arma cap a Pardines, caigut a terra malferit, i el rematà amb quatre trets que li van impactar al pit.

## Referències

* ↑ Montanyà, Xavier. «Manipulant la primera víctima d'ETA». Vilaweb.cat, 02-03-2011. [Consulta: 13 maig 2013].

## Enllaços externs

* Article a El País en el 40è Aniversari de la mort de Pardines (castellà)
* Web de la Guàrdia Civil dedicada als guàrdies civils assassinats per ETA Arxivat 2012-01-17 a Wayback Machine. (castellà)
# Tall de Dedekind

En matemàtiques, un tall de Dedekind d'un conjunt totalment ordenat $E$ és una parella (A,B) de subconjunts de $E$, que formen una partició de E, i on tot element de $A$ és més petit que tot element de $B$.
De certa manera, aquest tall conceptualitza alguna cosa que es trobaria «entre» $A$ i $B$, però que no ha de ser per força un element de $E$.
Els talls de Dedekind van ser introduïts per Richard Dedekind com a mitjà de construcció del conjunt dels nombres reals (presentant de manera formal el que es troba «entre» els nombres racionals).

## Definició

Un tall de Dedekind d'un conjunt totalment ordenat $E$ es defineix per una parella (A,B), on $A\subset E$ i $B\subset E$, tals que:
* $A\neq \emptyset ,B\neq \emptyset$
* $A\cap B=\emptyset$#$A\cup B=E$
* $\forall x\in A,\forall y\in B,x<y$
Els punts 1, 2 i 3 diuen que $A$ i $B$ constitueixen una partició de $E$. Per tant, la definició d'un determina completament l'altre.
El punt 4 formula la partició dels elements de $E$ en aquestes dues parts. Es pot demostrar que aquest punt equival a:
* $\forall x\in E,(a\in A\land x\leq a\Rightarrow x\in A)$ i
* $\forall y\in E,(b\in B\land y\geq b\Rightarrow y\in B)$.

## Exemples
### Construcció dels nombres reals

Si $E=\mathbb {Q}$, el conjunt dels nombres racionals, es pot considerar el tall següent:
    $A=\{a\in \mathbb {Q} |a^{2}<2\lor a\leq 0\}$
    $B=\{b\in \mathbb {Q} |b^{2}\geq 2\land b>0\}$
Aquest tall permet representar el nombre irracional ${\sqrt {2}}$ que aquí es defineix alhora pel conjunt nombres racionals que són més petits i pel dels nombres racionals que són més grans.
La presa en consideració de tots els talls de Dedekind sobre $\mathbb {Q}$ permet una construcció del conjunt dels nombres reals $\mathbb {R}$ (vegeu l'article Construcció dels nombres reals).

## Ordre sobre els talls de Dedekind

Siguin $(A,B)$ i $(C,D)$ dos talls de Dedekind de $E$. Es defineix un ordre sobre el conjunt dels talls de Dedekind de $E$ posant:
    $(A,B)<(C,D)\Leftrightarrow A\subset C$.
Es pot demostrar que el conjunt dels talls de Dedekind de $E$ proveït d'aquest ordre posseeix la propietat de la fita superior, fins i tot si $E$ no la posseeix. Submergint $E$ en aquest conjunt, se'l perllonga en un conjunt del que tota subclasse afitada posseeix un suprem.

## Vegeu també

* Nombre real
* Construcció dels nombres reals
* Successió de Cauchy
# Eugénie-Emilie Juliette Folville

Eugénie-Emilie Juliette Folville (Lieja, 5 de gener de 1870 - Castres o Dourgne, 28 d'octubre de 1946) fou una pianista, violinista, compositora i directora d'orquestra belga.
Deixebla de Malherbe, Musin, Thomson i Radoux, es donà a conèixer com a violinista i pianista. A més també es convertiria en clavecinista, organista i, des de 1898, professora del Conservatori de Lieja.
Va escriure, entre d'altres, aquestes obres:

### Obres orquestrals

* Escenes campestres . 1a Suite Orquestral$^,$ op. 9 (1885): Als camps, A les muntanyes, Reverie, Festa del poble
* Escenes del mar. 2a Suite Orquestral$^,$ op. 14 (1886): Cançó del pescador, Nit estrellada, Mar fosforescent, Onades inquietes, Adéu a l'oceà
* Escenes d'hivern. 3a Suite Orquestral, op. 17 (1887): Balada, Neu, Nadal, Carnaval
* Concert per a violí en sol menor, op. 20 (1888)
* Concert de piano en re menor (1902–1903)
* Concert per a violoncel i orquestra (1905)
* Impressions d'Ardenne, suite orquestral (1910)
* Tríptic per a violí i orquestra o piano (ca. 1935)

### Obres de cambra i piano

* Souvenir de Mozart. 1a Sonatina (op. 7, 1881) i 2a Sonatina (op. 11 , 1882)
* Berceuse per a violí i piano, op. 24 (1890)
* A les Ardenes. Esbossos per a piano (ca. 1910)
* 1r quartet per a piano, op. 9 (1885)
* Berceuse per a violoncel i acompanyament de quartet [sd]
* Poème per a violoncel i piano, o orquestra (ca.1908-1909)
* Masurca per a violí i piano (1910)
* Comunió per a orgue (1912)
* Vers sobre el tema de "Tantum", 6è to per a orgue (1912)

### Obres corals i vocals

* Cançons de primavera (1883–84)
* Atala. Drama líric en dos actes (1891), llibret de Paul Collin. Creació al Grand Théâtre de Lille el 3 de març de 1892.
* Ewa. Llegenda noruega, cantata per a sol, cors i acompanyament orquestral (ca. 1889), poema de Paul Collin.
* Noce au Village, op. 13 (1886), per a sol, cor i orquestra, paraules de Paul Collin.
* Jean de Chimay. Drama líric en quatre actes, llibret d'Alfred Billet, inacabat.

## Referències

* ↑ «Eugénie-Emilie Juliette Folville (1870-1946)» (en anglès). Earsense. [Consulta: novembre 2024].
* 1 2 Hoffmann, Freia. «Folville, Juliette» (en alemany). Sophie Drinker Institut. [Consulta: 27 novembre 2024].
* 1 2 Polome, Anne-Marie. «Portrait de compositrice: Juliette Folville» (en francès). Crescendo Magazine, 22-12-2021. [Consulta: 27 novembre 2024].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 268 (ISBN 84-239-4524-3).
# Eulàlia de Nadal Clanchet

Eulàlia de Nadal Clanchet (Barcelona, 1972), coneguda simplement com a Laia de Nadal, és una investigadora catalana, rectora de la Universitat Pompeu Fabra d'ençà del 6 de març del 2023.
És catedràtica del Departament de Medicina i Ciències de la Vida de la Universitat Pompeu Fabra (UPF), i anteriorment havia sigut vicerectora de Transferència del Coneixement de la mateixa universitat entre 2021 i 2023.

## Trajectòria

És doctora en veterinària (especialitzada en biologia molecular i bioquímica) per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Ha cursat estudis postdoctorals com a investigadora Ramón y Cajal a la Universitat Pompeu Fabra (UPF) i a l'Eidgenössische Technische Hochschule (ETH) de Zúric.
El 2017 es va incorporar com a professora catedràtica del Departament de Ciències de la Salut i la Vida a la Universitat Pompeu Fabra, en la qual ha impartit classes en els graus de Biologia Humana i Enginyeria Biomèdica.
Així mateix, ha codirigit el Grup de Recerca en Senyalització Cel·lular, de la mateixa universitat, afiliat a l'Institut de Recerca Biomèdica (IRB) de Barcelona, que estudia la resposta i adaptació de les cèl·lules al seu entorn.
Pel que fa a la gestió, ha ocupat diversos càrrecs al Departament de Ciències de la Salut i la Vida de la UPF i entre 2021 i 2023 fou vicerectora de Transferència del Coneixement a la mateixa universitat.
El febrer de 2023 es va presentar a les eleccions al rectorat de la universitat com a única candidata. Va ser elegida amb un 58,2% dels vots ponderats.

## Premis i reconeixements

* premi ICREA (2012 i 2020).

## Referències

* ↑ elEconomista.es. «58 investigadoras de la UPF en el ranking de científicas más destacadas publicado por el CSIC - elEconomista.es» (en castellà). [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Los investigadores Eulàlia de Nadal, Francesc Posas y Alba Duch, en un laboratorio de la UPF» (en castellà), 26-11-2012. [Consulta: 30 gener 2023].
* 1 2 «Laia de Nadal, nova rectora de la UPF». VilaWeb, 20-02-2023. [Consulta: 21 febrer 2023].
* 1 2 «Sobre la Universitat Pompeu Fabra - Directori UPF». [Consulta: 29 gener 2023].
* 1 2 «Revista 360upf - Comunitat entrevista». [Consulta: 30 gener 2023].
* 1 2 «FRANCESC POSAS GARRIGA, EULÀLIA DE NADAL CLANCHET» (en castellà). [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Unitat de Coordinació Acadèmica de Medicina i Ciències de la Vida - Grau en Enginyeria Biomèdica». Arxivat de l'original el 2023-01-30. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Eulàlia De Nadal». [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «Cell Signaling» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Cell Signaling and Transcription» (en anglès americà). [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «La catedrática de Medicina Laia de Nadal, próxima rectora de la UPF» (en castellà). [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «El CEXS compta amb dos investigadors ICREA Acadèmia més». [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Premi ICREA Acadèmia a la Dra. Eulàlia de Nadal, Cap de Grup a l’IRB Barcelona». [Consulta: 29 gener 2023].

## Enllaços externs

* Portal de Producció Científica de la UPF
* Google Acadèmic de Laia de Nadal Clanchet
# Eupolèmia

Eupolèmia (en grec antic: Εὐπολέμεια) va ser, segons la mitologia grega, una princesa filla de l'heroi Mirmídon, l'ancestre dels mirmídons i possiblement de Pisidice, filla d'Èol, rei de Magnèsia del Meandre.
Era germana d'Arne, Àctor i d'Erisícton. Es va unir amb Hermes i van tenir un fill, Etàlides, un notable arquer que va participar en l'expedició dels argonautes.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 181. ISBN 9788496061972.
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum. XIV
# Huperzia

Huperzia és un gènere de plantes vasculars sense llavors de la família de les licopodiàcies. Aquests gènere tradicionalment ha estat inclòs dins el gènere Lycopodium, però la tendència actual en els tractaments sistemàtics més recents, ha estat per fer-ne un gènere separat, fins i tot en la seva pròpia família (Huperziaceae) però sembla que aquesta nova categoria encara no ha estat reconeguda globalment.
El gènere està dedicat al botànic Johann Meter Huperz (mort el 1816) que va estudiar la propagació de les falgueres.
Hi ha unes 100 espècies al món, al voltant de 10 d'elles presenta a Europa. A Catalunya trobem una única espècie, Huperzia selago (L.) Bernh. (= Lycopodium selago).

## Referències

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.I, pàg.139-141. ISBN 84-7226-592-7 (Vol. I).
* 1 2 3 Villar Pérez, Luis. «Huperzia.pdf» (en castellà). Flora ibérica. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ PPG I (2016), "A community-derived classification for extant lycophytes and ferns", Journal of Systematics and Evolution 54 (6): 563–603, DOI 10.1111/jse.12229
* ↑ «Huperzia Bernh.» (en anglès). GBIF. [Consulta: 25 gener 2025].