OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font dels Casots

La font del Casots és una font situada al nucli urbà dels Casots, al municipi de Subirats (Alt Penedès).
És una font d'obra decorada amb rajoles blanques i blaves formant un escacat a la part inferior, amb una coronació de tipus piramidal escalada. La part superior de la font està decorada amb rajola blanca, on hi ha l'aixeta. Al centre de la font hi ha el dipòsit que recull l'aigua, fet de maons.
La font està situada en una zona de pendent enjardinada que comunica dos carrers del nucli dels Casots per mitjà d'unes escales: la font es troba a la zona del mig. A cada costat de la font hi ha un banc d'obra; aquesta obra envolta també la font, creant un espai unitari. A banda i banda de la font hi ha una placa commemorativa. A la de l'esquerra es llegeix: 'Captació d'aigua a Subirats i servei de distribució als Casots' A la de la dreta diu: 'Inaugurat pel President de la Generalitat de Catalunya, molt honorable senyor Jordi Pujol i Soley. Subirats, 28 d'abril de 1985'.
L'estètica d'aquesta font és la mateixa que en d'altres barris de Subirats, fet que reforça la identitat municipal.

## Bibliografia

* Córdoba i Martínez, Manel. Les fonts del Penedès i els seus voltants (2a part). El Cargol Publicacions, S.L., 1997.

## Referències

* 1 2 3 «Font dels Casots». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Genètica ecològica

La genètica ecològica és l'estudi de la genètica en el context de les interaccions entre organismes i entre els organismes i el medi que els envolta. Mentre que la genètica molecular estudia l'estructura i el funcionament dels gens a nivell molecualr, la genètica ecològica (i el camp relacionat de la genètica de poblacions) estudia l'evolució fenotípica en poblacions naturals d'organismes. La investigació en aquest camp es fa sobre trets amb importància ecològica – és a dir, trets relacionats amb l'aptitud, que afecten la supervivència i la reproducció (per exemple, temps de floriment, resistència a la sequera, índex de masculinitat…) d'un organisme.
Els estudis se solen dur a terme amb insectes i altres organismes amb període de generació curt, és a dir, que evolucionen ràpidament.
# Formentera del Segura

Formentera del Segura és un municipi del País Valencià que es troba a la comarca del Baix Segura. El petit terme, tan sols 4,33 km², se situa sobre el marge esquerre del Segura, a 10 km de la seua desembocadura. La població, 4.624 habitants en 2023, es reparteix en dos nuclis: Los Palacios i Formentera. L'economia s'hi basa en l'agricultura, cítrics, cereals i hortalisses i la seua transformació comercial. Hi abasta importància l'apicultura.

## Història

D'origen islàmic, fou senyoriu de Joan de Portugal, qui va vendre-la a Carles Pérez de Sarrió, marquès d'Algorfa, i a la família Rojas posteriorment; va pertànyer a Oriola, de la que s'independitzà en 1731; en aqueixa data i a l'empara del privilegi "alfonsí" naix històricament Formentera sota senyoriu de Nicolau Pérez de Sarrió, marquès d'Algorfa, qui instal·la 8 colons en règim d'emfiteusi; el terratrèmol del 1829, en què moriren més d'un centenar de veïns, va destruir la població; els hereus del marqués van encarregar-se de la reconstrucció que culminà en 1840 amb l'edificació de l'església. Degut al terratrèmol el patrimoni arquitectònic i històric de Formentera és pràcticament inexistent, entre ells l'església, l'ermita, la sénia i l'assut.

## Referències

* ↑ «El Baix Segura». [Consulta: 22 desembre 2024].
* 1 2 3 4 «Fitxes municipals - Portal Estadístico de la Generalitat Valenciana - Generalitat Valenciana». [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «El Municipi i la seua Història». [Consulta: 22 desembre 2024].
# Granota maduixa

La granota maduixa (Dendrobates pumilio) és una espècie de dendrobàtid d'Amèrica central, especialment de la nació de Costa Rica.
A l'agost de 2006, un estudi reemplaçà aquesta espècie al gènere Oophaga (Grant et al., 2006), però D. pumilio n'és el nom científic més usat.

## Verí

La seva coloració és molt cridanera, la qual cosa adverteix els possibles depredadors que aquesta granota conté un potent verí neurotòxic (especialment pumiliotoxines) a la pell, tot i que no arriba als nivells de toxicitat de les batracotoxines, pròpies de les granotes del gènere Phyllobates.

## Referències

* ↑ TERMCAT.
# Mater lectionis

Una mater lectionis (locució llatina que significa "mare de lectura", en hebreu אם קריאה) és una consonant d'un abjad (alfabet hebreu principalment) que s'empra per a transcriure vocals. En hebreu, les lletres que poden fer de matres lectionis són l'àlef א, la he ה, la vau ו i la iod י.

## Origen de l'expressió

L'ús d'aquesta locució s'atribueix generalment al gramàtic Agathius Guidacerius, referint-se al seu Peculium Agathi, tal com ho va fer el gramàtic Gilbertus Genebrardus. Tot i això, Guidacerius no parla de "mater lectionis" sinó de "matres, scilicet sermonis" (mares, ben entès de la parla).

## Descripció

La lectura de textos que usen un abjad com a sistema d'escriptura pot resultar difícil, puix que en un abjad només s'escriuen les consonants. Per aquest motiu s'empren matres lectionis: per a facilitar la lectura, tot i que les raons per les quals l'ús d'una determinada consonant indica la presència d'una determinada vocal apareixen relativament complexes. Poden ser de caràcter fonètic, etimològic o merament pràctic.

## Ús

Els casos més freqüents d'ús de matres lectionis són els de la vau i la iod per a les vocals [u]/[i] i [i]/[e] respectivament.
Exemples:
    Lletra Nom Vocal (AFI) Exemple Hebreu AFI Català א Àlef [a] פארן [paˈɾan] Paran (lloc) [o] לא [lo] no ה He [a] מלכה [malˈka] reina [e] שדה [saˈde] camp ו Vau [o] יואל [joˈʔel] Joel [u] ברוך [baˈɾuχ] beneït י Iod [i] דויד [daˈvid] David [e] היכל [heˈχal] palau

## Referències

* ↑ Peculium Agathi, París, 1537.
* ↑ Eisagoge Gilberti Genebrardi benedict. : ad legenda & intelligenda rabbinorum commentaria, París, 1559.
* ↑ Paraules tretes del text bíblic i pronunciació en hebreu clàssic (que no correspon forçosament amb la de l'època de la redacció).
# Percoidis

Els percoidis (Percoidei) constitueixen un dels divuit subordres de peixos de l'ordre dels perciformes i, alhora, n'és el més important pel nombre de famílies i espècies.

## Taxonomia

Es divideixen en tres superfamílies, cinquanta famílies i centenars de gèneres:
* Subordre Percoidei
** Superfamília Percoidea
*** Família Acropomatidae
*** Família Ambassidae
*** Família Apogonidae
*** Família Arripidae
*** Família Banjosidae
*** Família Bathyclupeidae
*** Família Bramidae
*** Família Callanthiidae
*** Família Carangidae
*** Família Caristiidae
*** Família Centracanthidae
*** Família Centrarchidae
*** Família Centropomidae
*** Família Chaetodontidae
*** Família Coryphaenidae
*** Família Dichistiidae
*** Família Dinolestidae
*** Família Dinopercidae
*** Família Drepaneidae
*** Família Echeneidae
*** Família Emmelichthyidae
*** Família Enoplosidae
*** Família Epigonidae
*** Família Gerreidae
*** Família Glaucosomatidae
*** Família Grammatidae
*** Família Haemulidae
*** Família Howellidae
*** Família Inermiidae
*** Família Kuhliidae
*** Família Kyphosidae
*** Família Lactariidae
*** Família Lateolabracidae
*** Família Leiognathidae
*** Família Leptobramidae
*** Família Lethrinidae
*** Família Lobotidae
*** Família Lutjanidae
*** Família Malacanthidae
*** Família Menidae
*** Família Monodactylidae
*** Família Moronidae
*** Família Mullidae
*** Família Nandidae
*** Família Nematistiidae
*** Família Nemipteridae
*** Família Notograptidae
*** Família Opistognathidae
*** Família Oplegnathidae
*** Família Ostracoberycidae
*** Família Pempheridae
*** Família Pentacerotidae
*** Família Percichthyidae
*** Família Percidae
*** Família Plesiopidae
*** Família Polycentridae
*** Família Polynemidae
*** Família Polyprionidae
*** Família Pomacanthidae
*** Família Pomatomidae
*** Família Priacanthidae
*** Família Pseudochromidae
*** Família Rachycentridae
*** Família Sciaenidae
*** Família Scombropidae
*** Família Serranidae
*** Família Sillaginidae
*** Família Sparidae
*** Família Terapontidae
*** Família Toxotidae
** Superfamília Cirrhitoidea
*** Família Aplodactylidae
*** Família Cheilodactylidae
*** Família Chironemidae
*** Família Cirrhitidae
*** Família Latridae
** Superfamília Cepoloidea
*** Família Cepolidae

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2015-04-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, Alwyne. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Londres: Macdonald, 1985.
# Densímetre

Un densímetre és un areòmetre que serveix per determinar directament la densitat relativa dels líquids sense haver de calcular la massa i el volum. Normalment està fet de vidre i consisteix en un cilindre i un bulb. El líquid s'avoca en una gerra alta i el densímetre es baixa gradualment fins que floti lleugerament. A continuació s'observa en l'escala el punt en què la superfície del líquid toca el cilindre del densímetre. Els densímetres generalment contenen una escala de paper dins perquè es pugui llegir directament la gravetat específica en grams per centímetre cúbic.
L'etimologia de densímetre és un mot compost de densi-, forma prefixada dels mots dens i densitat i de -metre, forma sufixada del mot grec métron, "mesura".
En líquids lleugers, com el querosè, la gasolina i l'alcohol, el densímetre s'ha d'enfonsar més per tenir el pes del líquid que en els líquids pesats com l'aigua salada, la llet i un àcid. De fet, és usual tenir dos instruments diferents: un per als líquids en general i un altre per als líquids lleugers, tenint com a diferència la posició de les marques mitjanes.

## Bibliografia

* ISO 387:1977 Hydrometers - Principles of construction and adjustment
* ISO 649-1:1981 Laboratory glassware -- Density hydrometers for general purposes -- Part 1: Specification
* ISO 649-2:1981 Laboratory glassware -- Density hydrometers for general purposes -- Part 2: Test methods and use.
* ISO 4801:1979 Glass alcoholometers and alcohol hydrometers not incorporating a thermometer.
* OIML R 22 Edition 1975 (E) International alcoholometric tables.
* OIML R 44 Edition 1985 (E) Alcoholometers and alcohol hydrometers and thermometers for use in alcoholometry.
* OIML R 86 Edition 1989 (E) Drum meters for alcohol and their supplementary devices.
* Spieweck F., Bettin H. Review: Solid and liquid density determination. Technisches Messen, 1992, 59 (6), 237-244.
* Spieweck F., Bettin H. Review: Solid and liquid density determination. Technisches Messen, 1992, 59 (7/8), 285-292.
* Gupta S. Practical Density Measurement and Hydrometry. Institute of Physics Publishing. 2002.
Equipament de laboratori de química :
# Gimnur espinós

El gimnur espinós (Podogymnura aureospinula) és una espècie de gimnur endèmica de les Filipines. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.
# Ian Poulter

Ian James Poulter (Hitchin,, 10 de gener de 1976) és un golfista professional anglès que és membre de dos circuits professionals de nivell mundial, l'estatunidenc PGA Tour i l'European Tour.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial d'Ian Poulter (anglès)
* Ian Poulter Design Arxivat 2008-09-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Gimnur de Mindanao

El gimnur de Mindanao (Podogymnura truei) és una espècie de gimnur endèmica de les Filipines. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.
Fou anomenat en honor del biòleg estatunidenc Frederick William True.

## Referències

* ↑ Heaney, L.; Balete, D.; Tabao, M. Podogymnura truei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 gener 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 419. ISBN 978-0801893049.
# Roda cubana

La roda cubana és una modalitat de ball, dins de la salsa, que es balla en grup. Tal com indica el seu nom les parelles de ball s'han de col·locar en forma de roda al voltant de la pista. Una de les persones del grup és l'encarregada de cantar les figures i tots alhora les han d'anar executant. Les figures que es ballen són similars a les que es balla en modalitat de parella però amb petites modificacions, ja que la roda gairebé sempre està en moviment, pots estar ballant amb la teva parella o amb les altres, segons sigui la direcció de la roda.

## Enllaços externs

* http://www.youtube.com/watch?v=BJbTnsvTUHI
* http://www.youtube.com/watch?v=zm5pgwO31Ws&playnext_from=TL&videos=5f37FKFi0bE
* http://www.youtube.com/watch?v=KfEYqxUighs&playnext_from=TL&videos=cS6zBKLk4ig
# Lissencefàlia

La lissencefàlia, terme que literalment significa "cervell llis", és un tipus de formació del cervell caracteritzat per la microcefàlia i una absència de les circumvolucions (plecs) que són normals en l'ésser humà. Algunes espècies d'animals tenen la lissencefàlia com a característica, però per les persones és un trastorn poc comú. És causat per una migració neuronal defectuosa, un procés en què les neurones es desplacen des de la posició d'origen al nou emplaçament permanent.
Els nens amb lissencefàlia generalment presenten retards importants en el desenvolupament, però aquests varien molt d'un nen a un altre segons el grau de malformació cerebral i el control de les convulsions. L'esperança de vida es pot escurçar dràsticament, generalment a causa de problemes respiratoris.

## Vegeu també

* Girificació
* Trastorns encefàlics

## Referències

* ↑ «Los Trastornos Encefálicos» (en castellà). National Institute of Neurological Disorders and Stroke. Arxivat de l'original el 3 agost 2004. [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ Toy, Eugene; Simpson, Ericka; Tinter, Ron. Case Files. Neurology. 2a ed. McGraw Hill, 2013, p. 421. ISBN 978-0-07-176170-3.
* ↑ Bauman, ML «Neuroembryology--clinical aspects». Seminars in Perinatology, 11, 2, 1987, pàg. 74-84. PMID: 3554523.
* 1 2 Dobyns, WB «Developmental aspects of lissencephaly and the lissencephaly syndromes». Birth Defects Original Article Series, 23, 1, 1987, pàg. 225-41. PMID: 3472611.
# Butua

Butua (també Butwa) fu un antic regne al sud-est del modern Zimbàbue. Era el principal lloc de comerç d'or pels mercaders àrabs i després portuguesos. És esmentat per primer cop pels portuguesos el 1512 però existia ja anteriorment.
El país fou governat pels togwa o torwa fins que vers el 1600 s'hi van establir els pastors rozwi. El 1683 el rei rozwi Changamir Domgo va entrar en guerra contra els karanga que tenien l'hegemonia regional (el rei dels quals era el monomotapa) i va vèncer el 1684. Els seus reis portaven el nom de Changamir o Changamire i per això la dinastia es va dir "dels changamires".
El darrer rei efectiu fou Tohwechipi Changamire "Chibamubamu", que va fugir el 1857 i fou capturat el 1866 i el territori va passar a la Companyia Britànica de Sud-àfrica (BSAC)

## Bibliografia

* Gwinn,Robert;Norton,Peter;Goetz,Philip ((1989)). The New Encyclopedia Britannica. Encyclopedia Britannica, Inc.. ISBN 0-85229-493-X.
# Armida al campo d'Egitto

Armida al campo d'Egitto (traduïda com Armida al campo d'Egipte, opus 699) és una òpera en tres actes del compositor Antonio Vivaldi, amb llibret en italià de Giovanni Palazzo. Es va estrenar durant la temporada de carnaval de l'any 1718 al Teatre San Moisè de Venècia.

## Història

La versió de Vivaldi difereix de les més de 50 òperes el tema de les quals deriva d'una manera o altra de la història de Rinaldo i Armida, personatges del poema èpic de Torquato Tasso Jerusalem alliberada. A diferència de la majoria d'obres, centrades en la relació amorosa entre Rinaldo i Armida, la de Vivaldi comença durant els esdeveniments previs a la guerra contra els croats. Armida va tornar a escenificar-se la temporada de carnaval de l'any 1738, amb gran part de la música reescrita, i amb àries afegides per Leonardo Leo. L'acte II de la versió original de l'òpera actualment està perduda.

## Enregistraments

Gravació completa amb una versió restaurada de l'acte II:
* Armida al campo d'Egitto (Concerto Italiano; Rinaldo Alessandrini, director). Segell: Naïve OP30492. (2010)
L'obertura apareix a:
* Vivaldi: Opera Overtures (I Solisti Veneti; Claudio Scimone, director). Segell: Apex 2564605372.
Dues àries de l'obra, Invan la mia pietà tenta l'ingrato i Chi alla colpa fà tragitto, apareixen a:
* Vivaldi: Arie Per Basso (Lorenzo Regazzo, baix; Concerto Italiano; Rinaldo Alessandrini, director). Segell: Naive 30415.

## Notes

* ↑ Jellinek, George (1994) p. 354

## Fonts

* Booth, John (1989) Vivaldi, Omnibus Press, p. 71. ISBN 0711917272
* Jellinek, George (1994) History Through the Opera Glass: From the Rise of Caesar to the Fall of Napoleon, Pro/Am Music Resources, p. 354. ISBN 0912483903
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# Estació de Becerril

Becerril és una estació ferroviària situada en el municipi homònim de Becerril de Campos, a la província de Palència, Castella i Lleó. Disposa de serveis de Mitjana Distància operats per Renfe.

## Situació ferroviària

L'estació se situa al punt quilomètric 13,899, a 759 msnm, a la línia fèrria d'ample ibèric que uneix Venda de Baños amb Xixón, entre les estacions de Parets de Nava i Grijota. El tram és de via doble i està electrificat. Històricament l'estació pertanyia a la línia Palència-La Corunya.

## Història

L'estació va ser inaugurada el 8 de novembre de 1863 com a part de la línia fèrria de Lleó-Palència, més tard allargada fins a La Corunya. La Companyia dels Ferrocarrils del Nord-oest d'Espanya va ser l'encarregada de la construcció i explotació del traçat. El 1878, l'empresa es va declarar en fallida després d'un intent de fusió amb MZOV i la línia va passar a mans de la Companyia dels Ferrocarrils d'Astúries, Galícia i Lleó creada per a continuar amb les obres iniciades per Nord-oest i gestionar les seves línies. No obstant això la situació financera d'aquesta última també es va tornar ràpidament delicada sent absorbida per la Companyia dels Camins de Ferro del Nord el 1885. El 1941, la nacionalització del ferrocarril a Espanya suposa la desaparició d'aquesta última i la seva integració en l'acabada de crear RENFE.
Des del 31 de desembre de 2004 Renfe Operadora explota la línia mentre que Adif és l'empresa titular de les instal·lacions ferroviàries.

## Serveis ferroviaris

Hi ha dos serveis de regional exprés, de la línia 17 de Mitjana Distància, per sentit i dia que uneixen les ciutats de Palència i Lleó:
| Línia MD | Servei | Origen/Destinació | Parades | Destinació/Origen |
| 17 | Regional exprés | Palència | Grijota, Becerril, Paredes de Nava, Cisneros, Villada, Grajal, Sahagún, El Burgo Ranero, Santas Martas, Palanquinos | Lleó |
A més, a l'estació també s'hi atura un cop per sentit i dia un tren interurbà que uneix les ciutats de Xixón i Valladolid.

## Referències

* ↑ EuroFerroviarios. «Becerril (Est.)» (en castellà). Diccionario Enciclopédico Ilustrado de Terminología Ferroviaria. EuroFerroviarios, 18 enero 2010. [Consulta: 13 febrer 2023].
* ↑ «Palencia a La Coruña (Compañía de los Ferrocarriles del Noroeste de España)» (en castellà). Spanish Railway, 06-03-2012. [Consulta: 13 febrer 2023].
* 1 2 3 «15003 Becerril - Adif». [Consulta: 12 març 2024].
# Toccata i fuga en re menor, BWV 538

La Toccata i fuga en re menor, BWV 538, o Toccata i fuga "Dòrica", és una peça per a orgue de Johann Sebastian Bach. Igual que la del mateix títol i més coneguda, la Toccata i fuga en re menor, BWV 565, la BWV 538 també porta és una Tocata i fuga en re menor, encara que amb freqüència és esmentada pel sobrenom de Dòrica, una referència al fet que la peça està escrita amb una armadura sense alteracions que no s'utilitza normalment per a la tonalitat de re menor; sembla indicar de manera intencionada el mode dòric.
Tot i el títol, les dues peces són musicalment molt diferents. Igual que la Fantasia i fuga en do menor, BWV 562, la BWV 538 és gairebé monotemàtica. S'inici amb una motiu de setze notes que segueix gairebé sense interrupció fins al final de la peça, i inclou elaborats efectes concertants, poc usuals. Bach, fins i tot indica canvis manuals a l'organista, una pràctica poc habitual en aquells temps, així com infreqüent en la mateixa producció d'orgue de Bach.
La fuga, està escrita en el mode eòlic en lloc del dòric. És llarga i complexa, i el tema és d'una sonoritat bastant arcaica, amb síncopes i tres salts d'un interval de quarta perfecte. El desenvolupament d'un contrapunt estricte, només es trenca en els darrers quatre compassos, quan uns acords condueixen la peça a una conclusió impressionant. La fuga de la BWV 538 és molt similar a la fuga de la BWV 540. Ambdues tenen una indicació de tempo alla breve, les dues obres utilitzen els subjectes amb durades de rodones i blanques sincopades, amb un ritme constant de corxeres, en lloc de semicorxeres que és el més habitual en la majoria de les fugues de Bach. Ambdues també mostren l'ús del cromatisme, suspensions harmòniques i una successió ininterrompuda dels subjectes (temes) i les respostes.
* BWV 538
* Jarle Fagerheim plays Bach: "Dorian" Toccata, 2011

## Enllaços externs

* Toccata i fuga en re menor: Partitura lliure a l'IMSLP.
* Audició de la Toccata i fuga "Dòrica" interpretada en un orgue virtual Arxivat 2010-12-02 a Wayback Machine.
# Muntanyes Garo

Les Muntanyes Garo (Garo Hills) són una serralada muntanyosa part de la cadena de Garo-Khasi a Meghalaya, Índia. Estan poblades per tribus entre els quals els garos o achik. La ciutat principal a la rodalia és Shillong, a les muntanyes Khasi, capital de l'estat de Meghalaya, però a les muntanyes pròpiament és la ciutat de Tura amb 70.000 habitants
Les muntanyes es desenvolupen entre tres districtes:
* Districte d'East Garo Hills
* Districte de South Garo Hills
* Districte de West Garo Hills

## Vegeu també

* Muntanyes Khasi.
* Districte de Garo Hills.
* Ganeswari.
* Krishnai, riu que hi neix.
* Nitai.
* Nokrek.