OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre Ostankino

La Torre Ostankino (en rus: Останкинская телебашня) de Moscou, capital de Rússia, és amb 540 metres d'alçària, la torre de comunicacions més alta d'Europa. La torre es va construir entre 1963 i 1967. Durant 8 anys va ser l'estructura més alta del món. L'enginyer projectista va ser Nicolai Nikitin, responsable per exemple de l'estructura de l'estàtua La Mare Pàtria crida!, de 85 metres d'alçada.

## Història

El 27 d'agost del 2000 la torre es va incendiar. L'incendi es va iniciar a l'altura de 460 metres i van cremar completament tres pisos. Durant l'extinció van morir tres persones. Desenes de cables que sostenen l'edifici es van trencar per la calor, però, malgrat tot, la torre va resistir. Després els cables danyats van ser reemplaçats.
El restaurant "El setè cel" és a l'altura de 328–334 metres i ocupa 3 pisos. Té forma circular i gira sobre el seu eix amb la velocitat d'entre una i tres voltes per hora. En tota la seva història, el restaurant i la plataforma d'observació han rebut més de 10 milions de visitants.
Fins a l'any 1991 sobre la torre Ostankino hi havia la bandera de la Unió Soviètica. El 12 de juny del 2009, coincidint amb la celebració del Dia de Rússia, hi va ser hissada una bandera de Rússia especialment preparada, de 2,5 metres d'ample i 5 metres de llarg.

## Referències

* ↑ «The world's tallest structures through history» (en anglès). The Telegraph, 31-03-2014. [Consulta: 26 gener 2105].
* ↑ «Ostankino Tower Will Be World's Tallest» (en anglès). The Moscow Times, 15-12-2000. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 gener 2015].
* ↑ Història Arxivat 2010-02-11 a Wayback Machine. (en rus)
* ↑ Plataforma d'observació Arxivat 2017-09-16 a Wayback Machine. (en rus)
* ↑ Despleguen la bandera russa a la torre més alta d'Europa
* ↑ Флаг России раскрыт на Останкинской телебашне впервые после 1.991 года (en rus)
* ↑ YouTube - Russia celebrates Independence Day (vídeo, en anglès)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (en anglès i rus)
# Erkki Penttilä

Erkki Penttilä fou un lluitador finlandès, especialista en lluita lliure, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes ploma del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, fou quinzè en la mateixa prova.
A nivell nacional guanyà 12 campionats finlandesos entre 1954 i 1966. Una vegada retirat va exercir d'entrenador de la selecció finlandesa de lluita lliure durant un breu període de temps.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Erkki Penttilä». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Siukonen, Markku. Urheilukunniamme puolustajat - Suomen olympiaedustajat 1906-2000 (en finès). Jyväskylä: Graface, 2001, p. 246. ISBN 951-98673-1-7.
# Erkki Penttilä

Erkki Penttilä (Seinäjoki, 14 de juny de 1932 - Seinäjoki, 19 d'abril de 2005) fou un lluitador finlandès, especialista en lluita lliure, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes ploma del programa de lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, fou quinzè en la mateixa prova.
A nivell nacional guanyà 12 campionats finlandesos entre 1954 i 1966. Una vegada retirat va exercir d'entrenador de la selecció finlandesa de lluita lliure durant un breu període de temps.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Erkki Penttilä». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Siukonen, Markku. Urheilukunniamme puolustajat - Suomen olympiaedustajat 1906-2000 (en finès). Jyväskylä: Graface, 2001, p. 246. ISBN 951-98673-1-7.
# Agroglif

Un agroglif, anomenat també cercle de les collites, és un tipus de dibuix fet en camps de cultiu (blat, dacsa, etc.) tot aixafant les tiges de les plantes.

## Història

El fenomen es conegué i tingué repercussió mediàtica a partir del 1976, quan van aparèixer els primers cercles a Wiltshire, al Regne Unit. Eren simples, de només 9 o 10 metres de diàmetre, però amb el pas dels anys esdevingueren més complexos i nombrosos. Ja a la dècada dels 1980 el fenomen es va traslladar a altres països com Alemanya, Nova Zelanda, etc.
El 1991 els jubilats Doug Bower i Dave Chorley es van adjudicar l'autoria dels primers cercles apareguts durant a mitjan dècada del 1970 i van mostrar a la premsa com els realitzaven.
Des d'aquell moment l'atractiu sobre els cercles va decaure, però prompte van aparèixer més cercles i més complexos, la qual cosa va fer pensar els aficionats al paranormal que no tots els cercles van ser realitzats per Bower i Chorley i que podrien tenir un origen extraterrestre o desconegut. Escèptics i els mateixos Bower i Chorley opinen que la nova aparició de cercles es deu a la creació de nous grups creadors d'aquestes figures.

## Referències

* ↑ Peter Jan Margry; Herman Roodenburg Reframing Dutch Culture: Between Otherness and Authenticity. illustrated. Ashgate Publishing, 2007, p. 150–1. ISBN 9780754647058.
* ↑ Irving, Rob; Brookesmith, Peter. «Crop Circles: The Art of the Hoax» (en anglès). Smithsonian Institute, 15-12-2009. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «They'rrrrrre Back!» (en anglès). Popular Science, 8-2002, p.84 [Consulta: 13 agost 2012].

## Enllaços externs

* The Beautiful World of Crop Circles
* Veure mapes, Cercles de les collites a Google Maps. kmz Arxivat 2009-08-27 a Wayback Machine..
# Cob

El cob (Kobus kob) és un mamífer africà de la família dels bòvids. El cob viu a la franja de l'Àfrica subsahariana, d'est a oest. Mai no s'allunya de zones humides com els prats herbosos o els marges dels boscos. Aquest antílop gran té un pelatge marró clar, amb algunes lleugeres variacions cromàtiques d'un exemplar a l'altre. Al voltant dels ulls, la gola i al llarg de tot l'abdomen, presenta una coloració clara que tendeix al blanc. Les potes són negres. Les banyes dels mascles tenen forma de lira i giren en espiral.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Jupiter-37A

El Jupiter-37A (en rus ЮПИТЕР-37A) és un teleobjectiu de distància focal fixe fabricat per Kazan Optical-Mechanical Plant del 1975 al 2006.
Aquest consta d'una construcció metàl·lica i va ser utilitzat principalment per les càmeres Zenit.
Es presentava en un estoig de plàstic i amb un parasol del mateix material. Existeixen dues versions principals, una amb un recobriment simple i una altra amb un de múltiple (presentat el 1980).

## Característiques

Aquest objectiu d'enfocament manual té una distància focal fixe de 135mm amb una obertura de diafragma que pot variar de f/3.5 fins a f/22.
El disseny òptic incorpora 4 elements en 3 grups. Té una distància mínima d'enfocament d'1,2 metres, una rosca de filtre de 52mm i rosca M42.

## Referències

* 1 2 «Jupiter-37A (MC) 135 mm f/ 3.5 Lens» (en anglès). All photo lenses.
* ↑ «Júpiter-37A 135 mm F/3.5 [MC]» (en anglès). Lens DB.
# Estació de Manuela Malasaña

Manuela Malasaña és una estació de la línia 12 del metro de Madrid, situada sota el carrer Desarrollo, al sud de Móstoles, Madrid.

## Història i característiques

L'estació, a diferència de la resta de Metrosur, es va construir en mina amb un tros a cel obert, ja que quan es va executar l'obra no hi havia massa edificacions en la zona que impedissin aquesta forma de construcció.
L'estació va ser inaugurada l'11 d'abril de 2003.
Entre el 20 de juny i el 6 de setembre de 2015, l'estació va tancar per obres de millora entre les estacions d'Universitat Rei Joan Carles i Loranca. Durant aquest temps, es va establir un servei especial d'autobusos, la línia SE3 (Universitat Rei Joan Carles - Loranca), que tenia parada a l'avinguda de l'Óssa Menor, a prop de l'estació.
Entre el 21 de juny i el 5 de setembre de 2021 va tornar a tancar, altre cop, per obres de millora entre Hospital de Móstoles i Conservatorio. Es va habilitar un servei especial d'autobús de franc amb parada a l'entorn de les estacions afectades.

## Accessos

Vestíbul Manuela Malasaña
* Manuela Malasaña Carrer de Magdalena, s/n
* Ascensor Carrer de Magdalena, s/n

## Línies i enllaços
### Metro

Línies de metro :
| << origen/destinació | < estació | línia | estació > | destinació/origen >> |
| circular | Hospital de Móstoles | | Loranca | circular |
Autobusos urbans (Móstoles) :
| Diürns ||||
| Línia | Destinació | Parada | Operador |
| 4 | Móstoles Sud | 20037 Avinguda Osa Menor-Est. Manuela Malasaña | Arriva Madrid |
| 4 | Hospital Rei Joan Carles | 20038 Avinguda Osa Menor-Est. Manuela Malasaña | Arriva Madrid |
Autobusos interurbans :
| Diürns ||||
| Línia | Destinació | Parada | Operador |
| 524 | Móstoles Sud | 20037 Avinguda Osa Menor-Est. Manuela Malasaña | Arriva Madrid |
| 524 | Madrid (Príncipe Pió) | 20038 Avinguda Osa Menor-Est. Manuela Malasaña | Arriva Madrid |

## Referències

* ↑ Agencias. «El 'metrosur' acerca la capital a un millón de vecinos de cinco municipios del sur de Madrid» (en castellano). El País, 11-04-2003. [Consulta: 23 maig 2014].
* ↑ Pedro Muñoz. «Metrosur cumple 10 años» (en castellano). Metro Histórico, 11-04-2013. Arxivat de l'original el 20 de diciembre de 2014. [Consulta: 23 maig 2014].
* 1 2 Metro de Madrid. «Información sobre los cortes del Metro de Madrid y servicios sustitutivos de autobús.» (en castellano e inglés). Arxivat de l'original el 13 de julio de 2015. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ CRTM. «Esquema y horarios de la línea SE 3» (en castellano). [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ Europa Press «Metro comienza el lunes las obras en la L12 que cortarán el tramo entre Hospital de Móstoles y Conservatorio». SER. Europa Press, 16-06-2021.

## Vegeu també

* Línia 12 (Metro de Madrid)
# Petrell de les neus

El petrell de les neus (Pagodroma nivea) és l'única espècie del gènere Pagodroma. És un dels tres únics ocells que niuen exclusivament a l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ BirdLife International (2009)
* ↑ Brands, S. (2008)
# Mataparent clapat

El mataparent clapat, també anomenat mataparent pigat i moixí clapat (Suillus variegatus) és un mataparent del grup dels mataparents butiroides. Es reconeix per la superfície del barret pigada per petites esquames, el color bru groguenc, els porus gairebé rodons, de color verd olivaci a verd brunenc, la carn que sovint blaveja al tall i d’olor lleugerament desagradable.

## Descripció

Bolet de solitari a gregari; barret d’hemisfèric de jove a pla convex; de fins a 15 cm de diàmetre; de sec a greixós; de finament esquamós a granulós; de groc olivaci a groc ataronjat.
Tubs curts; de groguencs a olivacis; blavegen al frec; porus arrodonits, gens angulosos; fins; groguencs de joves, d’olivacis a brunencs amb l’edat; en els adults, recorden el color de la mostassa.
Cama de llisa a finament piquetejada; de longitud similar al diàmetre del barret; de groc olivaci a brunenca; miceli bru rosaci al peu.
Carn de blanquinosa a groguenca, de bru vermellosa a groc brunenca al peu; al tall i al frec, blaveja sobre els tubs; olor àcida, desagradable; al tast, dolça

## Distribució i hàbitat

Molt comú. Des de principis d’estiu a finals de tardor; prefereix sòls silícics; des de l’estatge subalpí a la muntanya mitjana; en boscos humits; gairebé sempre vora coníferes (pi roig, pi negre, avet), algun cop vora roures

## Comentaris

NH₃ + carn: Gris blavosa en contacte amb els vapors d’amoníac, de gris a bruna amb amoníac en dilució.

## Comestibilitat

Comestible; sovint desacreditat pel blavejat de la carn i certa amargor de la carn; la qualitat gastronòmica millora notablement si es descarta la cama, es talla a llesques el barret i es deshidrata

## Referències

* ↑ Llimona, X. et al., 1991. Fongs i líquens. Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 528 pp. ISBN 8485194527
* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 Muñoz, José Antonio. Fungi Europaei. 2: Boletus s.l., excl. Xerocomus: Strabilomycetaceae, Gyroporaceae, Gyrodontaceae, Suillaceae, Boletaceae / José Antonio Muñoz. Alassio (Savona): Candusso, 2005. ISBN 978-88-901057-6-0.
* ↑ Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Knudsen, Henning; Vesterholt, Jan. Funga Nordica: agaricoid, boletoid and cyphelloid genera. Copenhagen: Nordsvamp, 2008. ISBN 978-87-983961-3-0.
* 1 2 Eyssartier, Guillaume; Roux, Pierre. Le guide des champignons: France et Europe. París: Belin, 2011. ISBN 978-2-7011-5428-2.
* ↑ «S. variegatus « boletales.com». [Consulta: 13 desembre 2023].
# Neòfit VI

Neòfit VI, (en grec Νεόφυτος Στ') va ser patriarca de Constantinoble dues vegades, de l'any 1734 al 1740 i del 1743 al 1744.
Va néixer a Patmos i va ser nomenat metropolità de Cesarea de Capadòcia. L'any 1734 va pujar al tron del Patriarcat de Constantinoble per la influència del Torsimany (traductor) de la Sublim Porta Alexandre Ghikas, de la família dels fanariotes. La subordinació que mostrava a aquest funcionari va fer que el Gran Visir el destituís sis anys més tard. Va tornar a la seu patriarcal per un breu període els anys 1743 i 1744, i el Gran Visir li va donar l'ordre de no tenir cap relació amb Alexandre Ghikas.
Durant el seu patriarcat, no sembla que mostrés cap interès per les qüestions eclesiàstiques. Va morir a Patmos l'any 1747.

## Referències

* 1 2 «Νεόφυτος Στ'» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ «Neophytos VI of Constantinople» (en anglès). Encyclopaedia of the Hellenic World, Asia Minor. [Consulta: 12 agost 2023].
# Estació de Moixent

Mapa Rodalies València línia C-2 :
Moixent és una estació ferroviària d'Adif situada al municipi de Moixent (la Costera), al País Valencià, al nord del nucli urbà. Forma part de la línia C-2 de rodalia de València operada per Renfe, i abans disposava també de servicis de Mitjana Distància. Es troba en el punt quilomètric 24,3 de la línia Madrid-València.

## Història

L'estació de Moixent fou inaugurada el 19 de novembre de 1858, data en què es posà en funcionament el tram l'Alcúdia de Crespins-Moixent de la línia que havia d'unir Almansa amb València a través de Xàtiva i Alzira (projecte a càrrec de la Companyia del Ferrocarril del Grau de València a Almansa, que ja havia unit l'Alcúdia de Crespins amb el Grau de València). Després del 1889, a la mort del marqués de Campo, principal impulsor de l'empresa, aquesta va acabar fusionant-se amb la companyia Nord, que va passar a gestionar la línia fins a la creació de RENFE l'any 1941.
Més recentment, l'any 2009, el servici de trens de rodalia entre Moixent i l'Alcúdia de Crespins va quedar interromput a causa d'obres en la línia d'alta velocitat València-Alacant. Des de llavors, i fins a l'any 2019 en què fou restablert, el servici de la línia C-2 entre aquestes dos estacions s'oferia en autobús. Posteriorment, el maig de 2022, el servici de trens entre Xàtiva i l'Alcúdia de Crespins fou suspés degut a noves obres en la infraestructura i fou parcialment restablert el setembre del 2023, completat per autobús. A causa de la nova infraestructura, de via única, els regionals (de València-Nord a Albacete-Los Llanos/Alcázar de San Juan/Ciudad Real i Alacant/Cartagena/Múrcia del Carmen) van deixar de fer-hi parada.

## Servicis ferroviaris

| origen/destinació | < estació | línia |
| València-Nord Xàtiva | Vallada | |

## Referències

* ↑ «Listado de líneas y estaciones» ( PDF). Ministeri de Foment. Arxivat de l'original el 18-10-2013. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ «Renfe recupera el servicio de cercanías entre las estaciones de L'Alcúdia de Crespins y Moixent a partir del 15 de mayo». Europa Press, 08-05-2019 [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ Gómez, Sergio. «La línea de tren entre Moixent y Xàtiva se cerrará hasta final de año». Levante-EMV, 06-05-2022 [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Servicios de Renfe por obras de Adif entre Xàtiva y La Encina». Renfe. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ Gómez, Sergio. «El nuevo trazado deja a Moixent sin trenes regionales y suprimirá trayectos de Cercanías». Levante-EMV, 07-06-2023.
# Jonathan Smith (remer)

Jonathan Smith (anglès: Jonathan Scott Smith) (Salem, 9 de maig de 1961) és un remer estatunidenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, va guanyar la medalla de bronze en la del vuit amb timoner. El 1992, a Barcelona, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on fou novè en la prova del doble scull.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de rem, una d'or i una de bronze, entre les edicions del 1985 i 1987, així com una medalla d'or als Jocs Panamericans de 1983.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jon Smith». [Consulta: 22 abril 2024].
# Terminàlia

Terminàlia (en llatí: Terminalia) va ser una festivitat celebrada a l'antiga Roma en honor del déu Terminus, que era la deïtat tutelar de les fronteres i els límits de les finques agrícoles.

## Rituals

Per marcar el límit entre dues propietats adjacents es posava una pedra en representació del déu Terminus. El dia de la Terminàlia els dos propietaris anaven al lloc on hi havia aquesta pedra amb caràcter d'estàtua divina, la coronaven amb garlandes i formaven una mena d'altar on feien ofrenes de gra, mel i vi i sacrificaven un be o un porc; acabaven cantant al déu. Aquest costum va ser instituït pel rei Numa Pompili, el qual va ordenar que es consagressin aquestes pedres en nom de Jupiter Terminalis. La relació entre Júpiter i Terminus venia de la llegenda que deia que el turó Capitoli tenia unes grutes que estaven habitades per dos déus Terminus i Juventas. Quan es van començar les obres per fer el temple de Júpiter, els àugurs van notar que aquests déus es negaven a abandonar el lloc i, per tant, els van dedicar un espai dins el temple.
La Terminàlia també implicava un ritual per protegir els límits de l'estat. Aquesta celebració de caràcter públic es feia a la sisena pedra de la via entre Roma i Laurèntum, en el punt d'unió de les vies Ostiense i Laurentina, suposadament perquè aquesta havia estat l'extensió antiga del territori romà en aquella direcció en temps de Numa Pompili.

## Al calendari romà

El festival se celebrava el 23 de febrer, el dia abans del regifugium. El mes de febrer era el darrer de l'any romà i quan es va establir el mes de mercodonius intercalat, els cinc darrers dies de febrer es van afegir al nou mes, fet que va convertir el 23 de febrer en el darrer dia de l'any. Quan Ciceró en una carta adreçada a Tit Pomponi Àtic diu, Accepi tuas litteras a. d. V. Terminalia («vaig rebre la teva carta pel dia de la Terminàlia»), fa servir aquesta estranya manera de definir una data perquè es trobava a Cilícia i no estava segur si aquell any s'havia intercalat el mes del meodonius.

## Referències

* ↑ Horaci, Epodes II, 59
* 1 2 Ovidi, Fasti II, 639
* ↑ Dionís d'Halicarnàs, Rhōmaikē archaiologia II, 74
* ↑ Titus Livi Ab Urbe Condita, I, 55
* ↑ Marc Terenci Varró, De lingua latina VI, 13
* ↑ Macrobi, Saturnalia I, 13
* ↑ Ciceró Epistulae ad Atticum VI, 1
* ↑ William Smith, Dictionary of Greek and Roman Antiquities, 1870, article: «calendarium» p. 229-230
# Mosquiter d'ulleres de coroneta bruna

El mosquiter d'ulleres de coroneta bruna (Phylloscopus castaniceps) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Es troba a Bangadesh, Bhutan, Cambodja.Xina, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Nepal, Tailàndia i Vietnam. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter d'ulleres de coroneta bruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 625. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chestnut-crowned Warbler. Phylloscopus castaniceps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Ján Valach

Ján Valach (Myjava, 19 d'agost de 1973) és un exciclista eslovac, professional des del 1999 al 2010. Guanyador de nombrosos campionats nacionals tant en ruta com en contrarellotge. Actualment és un dels directors esportius del Bora-Hansgrohe.

## Palmarès

Palmarès.
* 1996
** 1r al Tour de la Somme i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Eslovàquia i vencedor de 2 etapes
* 1997
** Campió d'Eslovàquia en ruta
* 1998
** Campió d'Eslovàquia en ruta
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge
* 1999
** Campió d'Eslovàquia en ruta
* 2001
** Campió d'Eslovàquia en ruta
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge per equips
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Egipte
* 2002
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge per equips
* 2003
** 1r a la Copa dels Càrpats
* 2008
** 1r al Völkermarkter Radsporttage
* 2009
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Bradlo

## Referències

* 1 2 Fitxa als Jocs Olímpics Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.
* 1 2 «Jan VALACH» (en anglès). Cycling Museum. [Consulta: 23 juny 2024].
# Jelep La

Jelep La és un pas de muntanya a Sikkim, Índia, a la serralada de Chola als Himalaies que uneix Sikkim amb el Tibet. És a 4.461 msnm essent la principal ruta que uneix Índia i Xina per Sikkim.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Ostrèides

Els ostrèides (Ostreida) són un ordre de mol·luscs bivalves que inclou les ostres, entre d'altres espècies.

## Taxonomia

L'ordre Ostreida inclou 314 espècies en 23 famílies, algunes d'elles extintes:

### Superfamília Ostreoidea Rafinesque, 1815

* Família Arctostreidae Vialov, 1983 †
* Família Chondrodontidae Freneix, 1960 †
* Família Eligmidae Gill, 1871 †
* Família Gryphaeidae Vialov, 1936
* Família Ostreidae Rafinesque, 1815

### Superfamília Pinnoidea Leach, 1819

* Família Pinnidae Leach, 1819

### Superfamília Posidonioidea Neumayr, 1891 †

* Família Aulacomyellidae Ichikawa, 1958 †
* Família Daonellidae Neumayr, 1891 †
* Família Halobiidae Kittl, 1912 †
* Família Posidoniidae Neumayr, 1891 †

### Superfamília Pterioidea Gray, 1847 (1820)

* Família Bakevelliidae W. King, 1850 †
* Família Cassianellidae Ichikawa, 1958 †
* Família Isognomonidae Woodring, 1925 (1828)
* Família Kochiidae Frech, 1891 †
* Família Malleidae Lamarck, 1818
* Família Margaritidae Blainville, 1824
* Família Pergamidiidae Cox, 1964 †
* Família Plicatostylidae Lupher & Packard, 1929 †
* Família Pteriidae Gray, 1847 (1820)
* Família Pulvinitidae Stephenson, 1941
* Família Vlastidae Neumayr, 1891 †
* Família Vulsellidae Gray, 1854

### Superfamília Rhombopterioidea Korobkov, 1960 †

* Família Rhombopteriidae Korobkov, 1960 †
* Família Umburridae P. A. Johnston, 1991 †

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Ostreida». [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 9 març 2021].