OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ilulissat

Ilulissat és un municipi de Groenlàndia i també la capital del terme municipal d'Ilulissat (Ilulissat Kommuniat) que cobreix una àrea de 47.000 km². El poble està localitzat en les coordenades 69° 13′ Nord 51° 06′ Oest, a mig camí dalt de la costa oest de l'illa, i prop de 200 quilòmetres al nord del Cercle polar àrtic. Té 4.533 habitants (2003).
Illulisat també és conegut extensament pel seu nom danès de Jacobshavn ("Port de Jacob"). En la traducció directa Ilulissat és la paraula groenlandesa per a "Icebergs". Ilulissat és un dels famoses destinacions turístiques de Groenlàndia pel motiu de la seva proximitat al pintoresc Ilulissat Icefjord (fiord d'Ilulissat), i el turisme és ara la indústria principal del poble. Ilulissat va ser el lloc de naixement del cèlebre explorador polar Knud Rasmussen. La casa on va passar la seva infantesa es troba al centre de la localitat i avui és un museu dedicat a ell.
Els assentaments inuits han existit en l'àrea del fiord (declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 2004) durant almenys tres mil anys. L'assentament abandonat de Sermermiut dos quilòmetres al sud del poble modern d'Ilulissat va estar una vegada entre els assentaments més grans a Groenlàndia amb al voltant de 250 habitants. El poble modern va ser fundat en 1741 pel missioner danès Poul Egede i pel comerciant Jacob Severin que va establir un allotjament de comerç a l'àrea.

## Vegeu també

* Conferència de l'oceà Àrtic

## Referències

* ↑ «Ilulissat». ésAdir. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ilulissat Icefjord» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial del Municipi de Ilulissat Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (en anglès)
* Official Web oficial del Municipi de Ilulissat Arxivat 2006-02-05 a Wayback Machine. (Groenlandès)
* Web oficial del Municipi de Ilulissat Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (danès)
* Lloc web d'informació turística de Ilulissat Arxivat 2008-09-06 a Wayback Machine.
# Estadi José Encarnación Romero

L'Estadi José Encarnación Romero, també conegut com Pachencho, és un estadi multiusos de la ciutat de Maracaibo, Zulia, Veneçuela. El nom de l'estadi fa referència a un destacat atleta local.
Té una capacitat per a 40.800 espectadors. Va ser inaugurat l'any 1970 i remodelat els anys 1998 i 2007. És la seu dels clubs Deportivo Rayo Zuliano i Deportivo JBL del Zulia, i en el passat del Unión Atlético Maracaibo.

## Copa América 2007

Va ser una de les seus de la Copa Amèrica de futbol de 2007.
| Data | Hora | Equp 1 | Res. | Equp 2 | Ronda | Espectadors |
| 28 juny 2007 | 18:35 | Paraguai | 5–0 | Colòmbia | Grup C | 34.500 |
| 28 juny 2007 | 20:50 | Argentina | 4–1 | Estats Units | Grup C | 34.500 |
| 2 juliol 2007 | 20:50 | Argentina | 4–2 | Colòmbia | Grup C | 40.000 |
| 10 juliol 2007 | 20:50 | Uruguai | 2–2 (4–5 p) | Brasil | Semifinals | 38.100 |
| 15 juliol 2007 | 17:05 | Brasil | 3–0 | Argentina | Final | 40.000 |

## Referències

* ↑ «JOSÉ ENCARNACIÓN PACHENCHO ROMERO». elzulianorajao.com. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «images». StadiumDB. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Campionat sud-americà de futbol 2007». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Golaia

Golaia (rus: Голая ) és un petit estratovolcà basàltic que es troba al sud de la península de Kamchatka, Rússia, al sud del volcà Assatxa. S'eleva fins als 858 msnm. La darrera erupció va tenir lloc durant el Plistocè.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Golaya» (en anglès). [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «Golaya Volcano | John Seach». [Consulta: 17 abril 2024].
# Estadi Metropolità de Futbol de Lara

L'Estadi Metropolità de Futbol de Lara és un estadi de futbol de la ciutat de Cabudare, propera a Barquisimeto, a l'estat de Lara, Veneçuela.
Va ser inaugurat el 2007 i té una capacitat per a 47.913 espectadors asseguts. És la seu del club Asociación Civil Deportivo Lara i en el passat del club Lara Fútbol Club.

## Copa América 2007

Va ser una de les seus de la Copa Amèrica de futbol de 2007.
| Data | Hora | Equp 1 | Res. | Equp 2 | Ronda |
| 2007-07-05 | 18.35 | Estats Units | 0-1 | Colòmbia | Grup C |
| 2007-07-05 | 20.50 | Argentina | 1-0 | Paraguai | Grup C |
| 2007-07-08 | 18.50 | Argentina | 4-0 | Perú | Quarts de final |

## Referències

* ↑ «Estadio Metropolitano de Fútbol de Lara». soccerway. [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ «images». StadiumDB. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Campionat sud-americà de futbol 2007». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Can Rajol

Can Rajol era una masia situada al municipi de les Franqueses del Vallès, al Vallès Oriental. Estava situada al nucli de població de Llerona, a la unitat de paisatge del torrent de Can Guilla - Can Gorgs, i està documentada des del 1695. Es tractava d'un edifici de planta rectangular, amb coberta a dues vessants, format per teules àrabs i carener perpendicular a la façana. Tenia algunes finestres rectangulars de petites dimensions i presentava un portal d'accés de dovelles de pedra de majors dimensions al portal antic.
La finca de Can Rajol fou expropiada per l'Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) en el projecte de desdoblament de la línia de tren R3 de Rodalies de Catalunya i va ser enderrocada el 30 de gener de 2024 quan van començar les obres.

## Situació

Can Rajol era al sector nord-oest del terme municipal de les Franqueses del Vallès, a una elevació d'uns 218 m sobre el nivell del mar. Era a l'esquerra del torrent de Can Gorgs, prop de l'aiguabarreig amb el riu Congost, tributari del riu Besòs. Es trobava a 1 km al nord del nucli de població de Llerona i a uns 100 m al sud-est de la capella de Santa Digna. A escassos metres de la paret de ponent de la masia hi havia la línia de tren R3, en el tram entre l'estació de les Franqueses del Vallès i l'estació de la Garriga. També, a pocs metres de la paret de llevant hi havia la carretera N-152z.

## Catalogació

La masia era inclosa al Pla especial de catàleg de masies, cases rurals i altres construccions en sòl no urbanitzable del municipi de Les Franqueses del Vallès, publicat el febrer del 2019 per l'Ajuntament de les Franqueses del Vallès, amb el codi C-110. Les raons d'inclusió en aquest catàleg eren els valors històric, ambiental i social i se'n descartaven els valors arquitectònic i paisatgístic. El mateix catàleg també inclou una relació de trenta arbres d'especial interès local situats en sòl no urbanitzable, cinc dels quals són a la masia de Can Rajol. Els arbres són quatre alzines (Quercus ilex) i un roure martinenc (Quercus pubescens) i també estan catalogats com a «arbre protegit per la legislació urbanística o cultural» al catàleg Arbres monumentals i altres arbres declarats protegits de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 «Pla especial de catàleg de masies, cases rurals i altres construccions en sòl no urbanitzable del municipi de Les Franqueses del Vallès» (PDF). vol. III. Ajuntament de les Franqueses del Vallès, 01-02-2019.
* 1 2 «Infovallès - 30 gener 2024 (min.5,15)». VOTV. [Consulta: 30 gener 2024].
* 1 2 «Estudio de impacto ambiental del proyecto de duplicación de vía de la línea de Cercanías R-3 entre Parets y la Garriga (Barcelona)» (PDF) (en castellà). ADIF. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Polo, Ferran «Desplaçament ferroviari». El 9 Nou, núm. 3.045, 07-08-2020, p. 10-11.
* ↑ «Vissir3». ICGC. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Arbres monumentals i arbres declarats protegits (Catalunya, resum quantitatiu)» (PDF) p. 24, 2011.

## Vegeu també

* Llista de monuments de les Franqueses del Vallès

## Enllaços externs

* Can Rajol al mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Jean Laroyenne

Jean Laroyenne (segon districte de Lió, 6 de març de 1930 - segon districte de Lió, 13 de febrer de 2009) fou un tirador d'esgrima francès, especialista en sabre, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jean Laroyenne». [Consulta: 31 agost 2023].
# Gineceu

El gineceu és el conjunt d'òrgans femenins d'una flor i és el més intern dels verticils florals. L'homòleg masculí és l'androceu. El gineceu està format pel conjunt de carpels d'una flor i se subdivideix en l'estigma, l'estil i l'ovari i, en el seu conjunt, forma el pistil. Gineceu prové del grec antic gynaeceum (γυναικηΐη / gynaikêïê), que era una sala destinada a les dones (gymnos).
A les gimnospermes, el carpel és obert. Per contra, a les angiospermes els carpels són sempre megasporofil·les i es repleguen sobre seu formant un òrgan tancat que es correspon amb el pistil.
La principal funció del gineceu és la reproducció atès que a l'interior de l'ovari té lloc la fecundació de l'òvul (que es troba dins del sac embrionari) pel pol·len. Així, dins de l'ovari hi ha un o més primordis seminals, inserits en uns indrets o zones concretes (les placentes). La disposició dels primordis dins l'ovari s'anomena placentació i té importància filogenètica i taxonòmica. Segons que els primordis es trobin sobre la lámina del carpel o vora el marge, es parla de placentació laminal o submarginal, respectivament. En relació amb l'ovari en general, la placentació pot ser axial, parietal, central o basal.
En les angiospermes, a més, el pistil protegeix els primordis seminals, tancats dins l'ovari, dels possibles atacs d'animals agressius o de pol·linitzadors massa afamats atès que aquest pistil és ben accessible.
Funcionalment, un gineceu es compon d'un o més pistils. Un pistil pot constar d'un carpel lliure senzill (gineceu monocarpel·lar o unicarpel·lar) o bé estar format per un cert nombre de carpels (gineceu pluricarpel·lar o policarpel·lar) que se solden uns als altres (gineceu sincàrpic o cenocàrpic). Els gineceus apocàrpics tenen dos o més carpels individualitzats de manera definida. En les angiospermes, sovint el nombre i la disposició dels carpels no resulten directament evidents, però el pistil, en canvi, és un òrgan morfològic, uni- o pluricarpel·lar, fàcil de reconèixer. De vegades, el pistil és portat per un peu poc o molt llarg (ginòfor) que s'aixeca del centre del tàlem; altres cops hi ha un androginòfor que sosté i eleva els estams i el pistil.
En funció d'on és situat aquest pistil respecte a la resta de peces florals es parla de:
* ovari súper (flor hipògina): sí que té al voltant i per sota seu les altres peces florals.
* ovari ínfer (flor epígena): sí les altres peces florals queden aparentment en un pla superior respecte de l'ovari. En aquest cas, el tàlem pren forma de copa i se solda amb la base del pistil de manera que els primordis resten encara més protegits i inaccessibles. En cas intermedi es parla d'ovari semiínfer.
En alguns gèneres els estams i l'estil es fusionen, en diferents graus, formant una estructura que protegeix el gineceu anomenada ginostegi.
# Pedigrí

El pedigrí (anglès pedigree) és la genealogia d'un animal de pura raça.
L'estudi del pedigrí és un concepte utilitzat des dels temps remots com mètode de puresa de raça en la criança de certes espècies domèstiques. No obstant això, el terme podria aplicar-se a qualsevol organisme la genealogia del qual pogués ser estudiada, encara que aquest no sigui el cas comú del vocable.
# L'empremta

L'empremta (títol original en anglès Sleuth) és una pel·lícula britànica dirigida l'any 1972 per Joseph L. Mankiewicz. Ha estat doblada al català.

## Anàlisi

Pel·lícula basada en l'obra teatral del mateix títol d'Anthony Schaffer. La història manté en suspens a l'espectador fins al final. Magistral duel interpretatiu dels protagonistes Laurence Olivier i Michael Caine. Va obtenir quatre nominacions als Oscars. El 2007 es va realitzar un remake de la pel·lícula (Sleuth) en el qual Michael Caine assumeix el paper que Laurence Olivier tenia a la primera pel·lícula, mentre que el paper original de Caine va ser assignat a Jude Law. La direcció d'aquest projecte va recaure a les mans del cineasta Kenneth Branagh en el que es considera la seva tornada al cinema convencional lluny de les adaptacions d'obres de Shakespeare que tanta fama li han proporcionat.
L'obra constitueix una forta crítica cap a l'aristocràcia britànica, verbalitzada diverses vegades pel personatge Milo Tindle, ja que el principal conflicte d'interessos per una dona es recolza en les diferències de classe social.

## Repartiment

* Laurence Olivier: Andrew Wyke
* Michael Caine: Milo Tindle
* Alec Cawthorne: l'inspector Doppler
* John Matthew: el sergent Tarrant
* Teddy Martin: el policia Higgs
* Eve Channing: Marguerite Wyke

## Crítica

Adaptació molt brillant d'una obra teatral d'èxit que Mankiewicz va modificar prou per ajustar-la al seu format personal, habitat gairebé sempre per algun personatge que des d'una superioritat intel·lectual o perceptiva pretén assumir un paper de demiürg enganyat, dominant, utilitzant, i a vegades humiliant a altres que suposa inferiors o simplement manipulables, en un mil·limètric joc d'aparences. Diàlegs de causticitat i intel·ligència comparables només als del binomi Diamond-Wilder, una supèrbia direcció d'actors i una posada en escena de solucions exactes i funcionals, amb brillantor, que donen com a resultat una apassionant obra mestra.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1973: Oscar al millor director per Joseph L. Mankiewicz
* 1973: Oscar al millor actor per Michael Caine
* 1973: Oscar al millor actor per Laurence Olivier
* 1973: Oscar a la millor banda sonora per John Addison
* 1973: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1973: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Michael Caine
* 1973: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Laurence Olivier
* 1974: BAFTA al millor actor per Laurence Olivier
* 1974: BAFTA al millor guió per Anthony Shaffer
* 1974: BAFTA a la millor direcció artística per Ken Adam
* 1974: BAFTA a la millor fotografia per Oswald Morris

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'empremta. esadir.cat.
* ↑ «Sleuth». The New York Times.
* ↑ Calderon, pàg.265
* 1 2 3 4 «The 45th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 20 desembre 2023].

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# Langile Abertzale Iraultzaileen Alderdia

El Langile Abertzale Iraultzaileen Alderdia (en euskera Partit dels Treballadors Patriotes Revolucionaris, LAIA), fou un partit polític comunista abertzale del País Basc que va néixer durant l'època de la Transició i va desaparèixer a mitjans de la dècada dels 1980. Les sigles de Laia coincideixen amb una eina agrícola tradicional basca per airejar i sembrar el camp.

## Història

El partit va ser fundat al 1974 a l'exili d'Iparralde pel sector obrerista escindit d'ETA disconforme amb la seva evolució i estratègia eminentment militar. En els seus orígens el partit es va definir com a marxista, tot i que hi van participar militants pertanyents a corrents del trotskisme i del marxisme llibertari o autònom fins a la seva divisió.
Aquesta es va produir al 1976 durant la celebració de la II Assemblea del partit, en la qual es va trencar en dos corrents, LAIA (bai) (si) i LAIA (ez) (no). La primera donava suport a l'alternativa KAS i la segona la considerava insuficient. La primera corrent, que era majoritària, mantindria el control de les sigles i l'organització, integrant-se tal com plantejaven en la coordinadora KAS. La segona corrent, impulsada pels marxistes llibertaris, passaria a dir-se LAIAK (afegint Komunista), que acabaria esdevenint en bona part en els Comandos Autònoms Anticapitalistes.
Com a membre de la coordinadora KAS, LAIA boicoteja les primeres eleccions legislatives, així com la Constitució Espanyola de 1978 a la que es va oposar frontalment. El mateix any juntament amb HASI i altres partits abertzales no pertanyents a KAS, com ESB i ANV, fundà la coalició electoral Herri Batasuna (HB).
LAIA es mantindria tant a la coalició com a la coordinadora durant dos anys més, abandonant-los a principis del 1980 juntament amb l'ESB per l'excessiu pes i dirigisme de HASI en els espais, que evitava la participació d'HB en les institucions polítiques.
Després de la seva sortida d'HB, amb una capacitat minvada i poca influència, formaria part d'una nova coalició minoritària anomenada Auzolan, formada per LAIA, la LKI i Nova Esquerra, un grup escindit d'Euskadiko Ezkerra. Auzolan fracassaria en les eleccions de Navarra al 1983 i encara més en les del País Basc al 1984 i tant la coalició com LAIA desapareixerien aquest mateix any.

## Referències

* 1 2 Díez, Adrián Almeida. «La “otra” izquierda abertzale: LAIA contra ETA-Militar» (en castellà), 11-11-2023. [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ L.A.I.A. Un movimiento injustamente ignorado.
* ↑ Almeida Díez, Adrián LAIA (Partido de los Trabajadores Patriotas Revolucionarios). Trayectorias políticas de un partido de izquierda abertzale (1974-1984).
# Allium pyrenaicum

L'all dels Pirineus (Allium pyrenaicum) és una espècie de planta bulbosa que pertany al gènere Allium, dins de la família de les amaril·lidàcies, de l'ordre de les Asparagals. És un endemisme ibèric dels Pirineus i està classificat com a vulnerable a la llista vermella de l'UICN.
Les seves umbel·les de flors blanques es poden veure exclusivament a roques calcàries al llarg dels Pirineus: Girona, Aragó i Navarra.

## Descripció

És una planta bulbosa, d'entre 0.7 a 1.2 metres d'alçada; amb les fulles planes, linears. Quan floreix, a l'estiu, presenta una inflorescència més o menys esfèrica d'entre 5 a 10 cm de diàmetre. Les flors, d'uns 3 cm, són de color blanc amb el nervi dels tèpals verd fosc.

## Distribució

Es una planta endèmica de la cara sud dels Pirineus, amb dues àrees de distribució disjuntes: Al Prepirineu Oriental gironí es troba en algunes localitats disperses de la Garrotxa, el Puigsacalm o al Ripollès (vall de Ribes). Per altra banda s'ha trobat Prepirineus occidentals d'Osca (a la Jacetània) i Navarra (vall de Roncal).
Degut a la seva raresa, aquesta espècie es troba catalogada com a vulnerable pel Decret 172/2008, de 26 d’agost de la Generalitat, mitjançant el qual es va crear el Catàleg de flora amenaçada de Catalunya.

## Enllaços externs

* Fitxa de A.pyrenaicum a la pàgina de gencat.cat
* [https://floressilvestresdearagon.es/allium-pyrenaicum Imatges de l'espècie a "Flores silvestres de Aragón"

## Referències

* ↑ Fitxa de l'espècie a la UICN
* 1 2 «Allium pyrenaicum Costa & Vayr.» (en castellà). Atlas de la flora del Pirineo. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.IV, pàg.103. ISBN 84-7226-698-2.
* ↑ RESOLUCIÓ AAM/732/2015, de 9 d'abril, per la qual s'aprova la catalogació, descatalogació i canvi de categoria d'espècies i subespècies del Catàleg de flora amenaçada de Catalunya.
# Iodur de sodi

El iodur de sodi, NaI, és un sòlid cristal·lí blanc, molt soluble en aigua i soluble en etanol i acetona. És higroscòpic. Cristal·litza com el clorur de sodi, NaCl, en un reticle cristal·lí cúbic centrat en les cares.

## Aplicacions
### Medicina

* El iodur de sodi és emprat en el tractament i en la prevenció de la deficiència de iode, I, en l'organisme que produeix problemes de la glàndula tiroide, problemes mentals, etc.
* Els cristalls de iodur de sodi dopats amb tal·li, NaI(Tl), quan són exposats a una radiació ionitzant, emeten fotons en llampecs, a manera de flash, que poden ser detectats per instruments adients i s'empren en medicina nuclear, i també a geofísica, física nuclear, mesures medioambientals, etc.

### Química orgànica

El iodur de sodi és emprat en diverses reaccions de síntesi orgànica:
* Preparació de iodurs d'alquil a partir d'altres halurs (Reacció de Finkelstein)
    En general: R-X + NaI → R-I + NaX
    Exemple: CH₃CH₂Br + NaI → CH₃CH₂I + NaBr
* Substitució d'halur en anells aromàtics activats amb iodur de sodi en dimetilformamida
* Iodació de fenols,
* Desoxigenació de sulfòxids amb un reactiu de clorur de titani (IV) i iodur de sodi

## Referències

* ↑ Org. Synth. Coll. Vol., 2, 476 (1955)
* ↑ Org. Synth. Coll. Vol., 5, 478 (1973)
* ↑ T. Kometani et al., J. Org. Chem., 50, 5384 (1985)
* ↑ K. J. Edgar et al., J. Org. Chem., 55, 5287 (1990)
* ↑ R. Balicki; Synthesis, 155 (1991)

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York
* PANREAC http://www.panreac.com/new/esp/catalogo/fichastec/131726ES.HTM
* SCIENCELAB http://www.sciencelab.com/xMSDS-Sodium_iodide-9927270 Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine.
# Sifó (hidràulic)

Un sifó és una eina o una instal·lació hidràulica que aplica el principi dels vasos comunicants per transferir o mantenir un líquid. Segons les necessitats, es tracta d'un tub rígid o flexible en forma de U o de U invertida, que connecta dos vasos. El Principi de Bernoulli permet de calcular la velocitat de la transferència i el desnivell maximal.

## Instal·lacions sanitàries

L'aplicació més comuna dels sifons es troba als desguassos dels aparells sanitaris (aigüeres, lavabos, vàters, etc.), per evitar que la mala olor de les matèries en putrefacció del clavegueram surti per l'orifici del desguàs. El model més clàssic és un tub en forma de "S" horitzontal, de manera que, en desguassar, s'omple la primera corba del tub i la segona actua com un sifó, buidant la primera fins que el nivell d'aigua es reequilibri entre la part anterior i posterior. Sempre queda una quantitat d'aigua que encalla el retorn de l'aire viciat.

## Eina de transferència de líquids

Un sifó (fet per un tub flexible o rígid) permet de transvasar un líquid d'un vas a un altre que es troba una mica més baix, i vèncer una alçada, sense afegir energia, una vegada que la connexió està encebada, funciona com una bomba hidroestàtica. Un sifó s'enceba en aspirar l'aire del tub de connexió, en xuclar amb la boca o per una bomba. Des que tota l'aire ha sortit, la transferència continua sense energia afegida, per les forces de la gravetat i hidroestàtiques.

## Vies hidràuliques

A les vies hidràuliques és un túnel en forma de U que permet salvar obstacles als fluids. Generalment s'utilitza per fer passar a distint nivell els cursos d'aigua de les carreteres o bé per fer un encreuament d'un riu o d'un canal en passar-hi per sota un altre canal, sense que les aigües de les dues vies es mesclin. Els sifons s'usen sovint per permetre la continuació del trànsit a un canal navegable en creuar una via aquàtica no navegable.

## Brolladors

El principi s'aplica també per crear brolladors a parcs i llocs de divertiment. Un dipòsit d'aigua superior es connecta amb un sifó amb la conca inferior. A la sortida baixa, l'aigua prova d'atènyer el nivell superior. Com que no hi ha tub, forces contràries no permeten que l'aigua pugi cap al nivell original, però quan més el desnivell i el diàmetre són llargs, és quan l'efecte queda més espectacular, com es veu al Jet d'Eau de Ginebra a Suïssa o als Jardins d'Annevoie a Anhée a Bèlgica.