OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festival de Verona

El Festival de Verona és un cèlebre festival d'òpera que té lloc cada estiu a l'amfiteatre romà de Verona, a Itàlia. Hi són representades quatre òperes cada any, de vegades acompanyades de concerts de música simfònica o de ballets.
La primera temporada data de 1913, any del centenari del naixement de Giuseppe Verdi, ocasió per a la qual s'escull representar Aïda. El seu origen va ser una idea del tenor Giovanni Zenatello i de la seva esposa catalana, la mezzosoprano Maria Gay. Aïda fou l'únic títol que es va representar el 1913 i 1914. En total han desfilat 58 òperes diferents per l'amfiteatre romà admirablement conservat, però Aïda continua sent la més popular de totes.
Des de 1976 l'organització ha expandit les seves activitats artístiques d'octubre a maig al Teatro Filarmonico reconstruït, després de la seva destrucció a la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ Roger Alier, La Vanguardia 19 d'agost de 2009

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Festival Arxivat 2011-04-26 a Wayback Machine. (anglès) (italià)
# Publi Claudi Pulcre (cònsol 249 aC)

Publi Claudi Pulcre (en llatí Publius Claudius APP. F. C. N. Pulcher) va ser un magistrat romà. Era el fill segon d'Appius Claudius C. F. APP. N. Caecus i el primer que va portar el cognomen Pulcre.
Va ser elegit cònsol l'any 249 aC amb Luci Juni Pul·le, i va dirigir la flota que va enviar reforços a Lilibèon. Desafiant els auguris va atacar la flota cartaginesa a la batalla de Drèpana, però va ser derrotat completament i va perdre tota la flota. Se'l va fer tornar a Roma en conseqüència i se li va demanar la designació d'un dictador i pel càrrec va elegir Marc Claudi Glícia (o Glícies), fill d'un llibert, designació que el senat va anul·lar.
Va ser acusat d'alta traïció i severament castigat segons uns o el judici es va aturar, segons altres. Si va ser això últim, més tard el van jutjar de nou i va haver de pagar una multa. No es va poder sobreposar a la seva desgràcia i va morir abans del 246 aC (probablement es va suïcidar).

## Referències

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 768 (v. 1).
# Gunther Tiersch

Gunther Tiersch (Ratzeburg, 30 d'abril de 1954) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant la dècada de 1960. Estudiant de meteorologia a Berlín entre 1975 i 1982, des del 1985 fins al 2020 va ser l'home del temps a la cadena de televisió ZDF.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Amb aquesta medalla d'or es convertí en un dels esportistes alemanys més joves en guanyar una medalla olímpica, ja que sols tenia 17 anys i 173 dies en aquells moments. Junt amb la resta de l'equip va dur la bandera olímpica en la cerimònia inaugural dels Jocs de Munic de 1972.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de rem de 1967 i un campionat nacional.

## Referències

* ↑ «Mit vier Sätzen verkündet ZDF-Mann seinen Abschied» (en alemany). chip.de.
* ↑ «Nach 35 Jahren: ZDF-Urgestein überrumpelt Zuschauer: „Das war meine letzte Sendung“» (en alemany), 29-12-2020. [Consulta: 10 maig 2024].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Gunther Tiersch». [Consulta: 10 maig 2024].
# Quersifró

Quersifró (en llatí Chersiphron, en grec antic Χερσίφρων), que Vitruvi i Plini el Vell escriuen Ctesifó (Ctesiphon) va ser un arquitecte de Cnossos a Creta, que juntament amb el seu fill Metàgenes, va començar a erigir el temple d'Àrtemis a Efes, una de les set meravelles del món, que es va iniciar aproximadament l'any 600 aC.
El temple original, sembla que molt antic, va ser destruït a finals del segle vii aC, i a inicis del segle vi aC els jonis van decidir aixecar-ne un de nou. Es va iniciar la preparació dels fonaments, buscant un emplaçament en un lloc pantanós per a evitar els terratrèmols, i el terreny es va refermar posant-hi capes de carbó vegetal i damunt d'elles llana d'ovella. Aquesta idea va ser de Teodor de Samos.
La construcció va avançar molt lentament i les columnes no es van col·locar fins al 560 aC, segons diu Heròdot. El temple el van acabar Demetri i Peoni d'Efes uns 220 anys després. Però una mica més tard va ser cremat per Heròstrat d'Efes, segons la tradició l'any 356 aC el mateix en què va néixer Alexandre el Gran. Va ser reconstruït encara amb més magnificència amb la cooperació de tots els estats grecs d'Àsia. L'arquitecte artífex de la reconstrucció va ser Dinòcrates de Macedònia, que segurament el va aixecar sobre els mateixos fonaments i seguint el pla general de l'antic temple. Actualment només queden algunes restes dels fonaments.

## Referències

* ↑ Chersiphron a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 693-694
# Mỹ Sơn

Mỹ Sơn (o Mi-sön) és un complex de temples hindús, situat al poble de Duy Phú, al districte administratiu de Duy Xuyên a la província Quang Nam, al Vietnam, 69 km al sud-oest de Da Nang, i aproximadament a 10 km de la ciutat històrica de Trà Kiệu. Comprèn molts temples Txampa, en una vall d'aproximadament 2 km d'amplada, envoltada de dues serralades. Era el lloc de la cerimònia religiosa dels reis de la dinastia Champa, i era també el lloc on s'enterraven els reis Champa i els herois nacionals. El complex de temples de Mỹ Sơn és un dels més importants de l'hinduisme al sud-est asiàtic i el primer d'aquesta naturalesa al Vietnam.
El santuari de Mỹ Sơn està inscrit a la llista del patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1999.
Aquest conjunt de temples és comparat sovint amb altres del sud-est asiàtic com Angkor (Cambodja), Borobodur, (Illa de Java, Indonèsia), Bagan (Birmània) i Ayutthaya (Tailàndia).
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1972

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 celebrats a la ciutat de Múnic (en aquells moments República Federal d'Alemanya) es disputaren nou proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina, i dues més que en l'edició anterior. Les proves es realitzaren el dia 27 d'agost de 1972 al Gewichtheberhalle de la ciutat alemanya.
Participeren un total de 188 halters de 54 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Zygmunt Smalcerz | Lajos Szűcs | Sándor Holczreiter |
| – 56 kg | Imre Földi | Mohammad Nassiri | Gennadi Chetin |
| – 60 kg | Norair Nurikian | Dito Shanidze | Janos Benedek |
| – 67.5 kg | Mukharby Kirzhinov | Mladen Kutchev | Zbigniew Kaczmarek |
| – 75 kg | Yordan Bikov | Mohamed Traboulsi | Anselmo Silvino |
| – 82.5 kg | Leif Jenssen | Norbert Ozimek | György Horvath |
| – 90 kg | Andon Nikolov | Atanas Shopov | Hans Bettembourg |
| – 110 kg | Jaan Talts | Aleksandr Kraichev | Stefan Grützner |
| + 110 kg | Vasiliy Alekseyev | Rudolf Mang | Gerd Bonk |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Bulgària | 3 | 3 | 0 | 6 |
| 2 | Unió Soviètica | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 3 | Hongria | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 4 | Polònia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 | Noruega | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Iran | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Líban | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | RDA | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 10 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Weightlifting at the 1972 Summer Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Alejandro O'Reilly Casas

Alejandro O'Reilly Casas (Madrid, Espanya, 1769-1832) fou un militar espanyol. Fill del prestigiós militar d'origen irlandès al servei de la corona espanyola Alejandro O'Reilly, va fer els estudis en el col·legi de Sores. Als onze anys ingressà com a cadet en l'exèrcit i als quinze ja era capità efectiu. Prengué part en la campanya del Marroc (1790) i el 1792 passà a Cuba per a casar-se amb la rica hereva María Luisa Calvo. En retornar a Espanya va fer la guerra contra els francesos, primer a Navarra i després a Catalunya el 1794, mereixent pel seu comportament l'ascens a tinent coronel. Fet presoner, degué més tard de recobrar la llibertat, perquè el 1796 ja era coronel i es trobava a Cuba a les ordres del seu oncle, el capità general d'aquella illa Luis de las Casas. El mateix any succeí el seu oncle el comte de Buenavista, com a regidor agutzil major i el 1803 ocupà el càrrec d'alcalde ordinari, amb tant d'encert i zel, que va merèixer ser reelegit, segons consta en les actes de l'Ajuntament. Posteriorment, desenvolupà altres càrrecs i fou comandant de les milícies rurals, comandant general de la columna d'operacions i sots-inspector interí de les milícies de Cuba. General de brigada el 1808, el 1823 assolí el càrrec de comandant general del departament del Centre. Portà a terme importants millores a Trinidad (Cuba) i tractà amb èxit qüestions d'interès pel desenvolupament moral i material de l'illa, on el seu nom fou popular durant molts anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Tom 40 pàg. 246, ISBN 84-239-4540-5
# Gustau Terond

Gustave Thérond, en occità Gustau Terond, nascut a Sant Martin de Londras en 1866 i mort a Seta el 1941. En els seus escrits utilitzava sovint el sobrenom Biscam pas. Durant la seva vida, va participar activament en el manteniment de la llengua occitana, i més concretament del dialecte del Llenguadoc oriental.

## Biografia

Gustave Thérond va néixer a Sant Martin de Londras el 10 de desembre de 1866. Després de l'escola normal de Montpeller, Va ser professor a Sant Pargòli i després a Seta entre 1890 i 1928. Va ser elegit majoral de Félibrige de Cigalo Roumano, o de Valergue des de 1902, seguint Jean Laurès. És un dels creadors de l'Almanac setori l'any 1894. De persuasió socialista, és proper a Jean Jaurès i fa campanya perquè la secció de Seta s'incorpori a la Internacional Comunista. També és un dels fundadors del Partit Comunista Francès de Sèta encara que se'n va allunyar el 1925.
Va escriure un treball gramatical sobre el parlar de Sète que va presentar a la Société des Langues Romanes durant el concurs del Prix Boucherie l'any 1900 però que no es va publicar. L'obra va romandre inèdita fins a l'any 2002, quan el text original va ser recuperat al Cirdòc pel Cèucle Occità Setòri així com per Gaston Bazalgues i publicat amb el títol Éléments de grammaire languedocienne (1900): Dialecte Languedoc Cettois. Va publicar diversos contes en revistes com La Cigala d'Aur, La Tèrra d'òc, La Revue Méridionale, Le Réformiste, Le Midi mondain etc.
Es va jubilar com a mestre i director d'escola l'any 1928. Va morir el 30 de mai de 1941 i està enterrat al Cementeri marí de Seta. Un camí prop del Mont Sant-Clair porta el seu sobrenom.

## Referències

* 1 2 Macaire, Pierre. Il était une fois Saint-Martin-de-Londres. Copenhague] [Notre-Dame-de-Londres: le Plein des sens, 2004. ISBN 978-87-90493-57-8.
* 1 2 3 4 «Thérond Gustave dit « Biscan pas »». jacquesblin.wordpress.com, 21-01-2005. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Edmond Lefèvre. L'année félibréenne : Supplément du Catalogue félibréen et de la Bibliographie mistralienne. P. Ruat, 1904. OCLC 697944936.

## Bibliografia

* Jacques Blin. Gustave Thérond dit "Biscan-Pas" : essai. Jacques Blin, 2005, p. 137. OCLC 799709271. .
* «[disponible a Gallica Còntes lengadocians: Dau Puòg de Sant Lop au Puòg de Sant Clar]» (en oc+fr). Revue des langues romanes / publiée par la Société pour l'étude des langues romanes, 1900, pàg. 325-350, 385-428..
* Contes du Gai Pays de Sète. Editions Méridionales, 1939, p. 297. OCLC 742961661. .
* Éléments de grammaire languedocienne (1900): dialecte languedocien cettois. Inst. d'Études Occitanes, 2002, p. 254. ISBN 9782859103071. .
* Siám de Seta, siám de Sant Clar, chanson

## Enllaços externs

* Jean-François Brun. «Transcripcion e adaptacion en grafia alibertina dels Còntes lengadocians» (en occità). jfbrun.eu.
* Jean-François Brun. «Segonda part dels contes escanerizada» (PDF) (en occità). jfbrun.eu.
# Gustav-Adolf Schur

Gustav-Adolf "Täve" Schur (Heyrothsberge, 23 de febrer de 1931) va ser un ciclista alemany que va córrer entre 1951 i 1963. Va ser un dels ciclistes més populars de l'Alemanya de l'Est, i el primer alemany a guanyar el Campionat del Món de ciclisme amateur i la Cursa de la Pau. Entre 1959 i 1990 va ser membre del Volkskammer, el parlament de la República Democràtica Alemanya.

## Biografia

Com a membre de l'Equip Unificat d'Alemanya va guanyar la medalla de bronze en la prova per equips dels Jocs Olímpics de 1956 de Melbourne i una medalla de plata en la contrarellotge per equips dels Jocs Olímpics de 1960 de Roma. El 1958 i 1959 va guanyar el Campionat del món de ciclisme en ruta amateur, sent la primera vegada que un ciclista revalidava el títol. El 1960 no tornà a revalidar el títol perquè cedí la victòria al seu company Bernhard Eckstein.
El seu fill Jan va guanyar la medalla d'or en la prova per equips dels Jocs Olímpics de 1988 de Seül, junt a Uwe Ampler, Mario Kummer i Maik Landsmann.
Schur estava molt implicat en la política de la República Democràtica Alemanya. Entre 1959 i 1990 formà part del Volkskammer. Després de reunificació alemanya continuà vinculat a la política, sent membre del Bundestag entre 1998 i 2002.

## Palmarès

* 1951
** 1r a la Rund um Berlin
* 1953
** 1r de la DDR Rundfahrt
* 1954
** Campió de la RDA
** 1r de la DDR Rundfahrt
** 1r a la Rund um die Hainleite
* 1955
** 1r a la Cursa de la Pau i vencedor de 2 etapes
* 1956
** Vencedor de 3 etapes de la Cursa de la Pau
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics en Ruta per equips
* 1957
** Campió de la RDA
** 1r a la Rund um die Hainleite
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Egipte
* 1958
** Campió del món en ruta amateur
** Campió de la RDA
** Campió de la RDA de contrarellotge per equips
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
* 1959
** Campió del món en ruta amateur
** Campió de la RDA
** 1r de la DDR Rundfahrt
** 1r a la Cursa de la Pau
* 1960
** Campió de la RDA
** 1r a la Rund um die Hainleite
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
** Medalla de plata als Jocs Olímpics en contrarellotge per equips
* 1961
** Campió de la RDA
** 1r de la DDR Rundfahrt
** 1r a la Rund um Sebnitz
* 1962
** 1r a la Neuseen Classics – Rund um die Braunkohle

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Gustav-Adolf Schur». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Gustav-Adolf Schur (Rda)». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Jan Schur». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ Notice du Bundestag allemand.

## Enllaços externs

* Fitxa de Gustav-Adolf Schur a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de Gustav-Adolf Schur a memoire-du-cyclisme.eu
# Lonely Orchid (pel·lícula)

Lonely Orchid (xinès tradicional: 空谷蘭; xinès simplificat: 空谷兰; ​​pinyin: Kōnggǔ lán). Pel·lícula muda xinesa amb intertítols en xinès i anglès, de l'any 1926. També traduïda a l'anglès com Orchid in the Valley. Produida per MIngxing, amb guió de Zheng Zhengqiu i dirigida per Zhang Shichuan. L'original es va perdre i la productora va filmar una nova versió l'any 1935.

## Estil i realització

El film esta basat en una novel·la de l'escriptor xinès Bao Tianxiao, que per la seva part l'havia escrit basant-se en la traducció al japonès d'una obra del periodista i escriptor Kuroiwa Ruikō (Kuroiwa Shūroku) i que va ser molt popular entre els lectors xinesos. Algunes fonts fan menció a la possibilitat que el guió tinguès una base en la novel·la anglesa East Lynne d'Ellen Wood de 1861, i altres argumenten que la novel·la original era en realitat A Woman's Error (1863) de Charlotte Mary Brame.
Minxing va filmar aquest drama social o melodrama familiar, adaptant l'estètica, la trama argumental original i els escenaris als gustos de la societat xinesa del moment.
La pel·lícula va tenir un gran èxit i va ser projectada durant deu dies consecutius al Teatre Central de Shanghai. Zheng Zhengqiu va afirmar "Crec que l'èxit d'aquesta pel·lícula marcarà el començament d'una nova era per a les pel·lícules xineses. Zheng Zhengqiu va afirmar : "Crec que l'èxit d'aquesta pel·lícula marcarà el començament d'una nova era per a les pel·lícules xineses".

## Trama

La pel·lícula muda de 1926, s'ha perdut i només han sobreviscut el guió i els seus intertítols. No hi ha cap font clara sobre la trama final del film. Inicialment es pot resumir com la història d'un matrimoni feliç, Ji Lansun i Tao Renzhu que es destrueix quan Lansun s'enamora de Rouyun. Renzhu, menyspreada se'n va i es creu que ha mort en un accident de trànsit. Després que Lansun i Rouyun estiguin casats, Renzhu es disfressa i es presenta a casa de Lansun i Rouyun. Ella cuida al seu fill malalt. Més tard, es revela la seva identitat, i ella es reconcilia amb Lansun, mentre Rouyun mor en un accident eqüestre.

## Repartiment

En el repartiment destaca la presència de les actrius Zhang Zhiyun i Yang Naimei (en el paper de Rouyun) i dels actors Zhu Fei i Song Changhong i la participació del que anys més tard seria un director famós, Ma-Xu Weibang.

## Referències

* 1 2 «包天笑-光影江苏». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Cinema and urban culture in Shanghai, 1922-1943. Stanford, Calif: Stanford University Press, 1999. ISBN 978-0-8047-3188-1.
* ↑ Zhang, Yingjin. Chinese National Cinema. 1st ed. New York: Routledge, 2004. ISBN 978-0-203-64583-3.
* ↑ «List of Lost Chinese films - FamousFix List». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «空谷兰上集 (Lonely Orchid Part 1, 1926) :: 一切关于香港，中国及台湾电影». [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Film: Lonely Orchid part I (1926) | Chinese Movie Database». [Consulta: 15 març 2025].
# Wobbenbüll

Wobbenbüll (frisó septentrional Wååbel , danès Vobbenbøl) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. És a uns 5 km al nord-oest de Husum directament a la costa del Mar del Nord. El 31 de desembre del 2023 tenia 446 habitants.
El primer esment escrit data de 1438.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Geschichte» (en alemany). Batllia de Wobbenbüll. [Consulta: 16 març 2025].

## Enllaços externs

* Wobbenbüll - Lloc web oficial (alemany)
# Liu Miaomao (director)

Liu Miaomao (xinès simplificat:刘苗苗) guionista i directora de cinema i televisió xinesa. Pertany a la denominada Cinquena Generació de cineastes xinesos.

## Biografia

Liu Miaomao, d'ètnia Hui, va néixer l'any 1962 a Yinchuan, a la Regió Autònoma de Ningxia Hui (Xina) Amb només setze anys va ser l'alumne més jove de la seva promoció a l'Acadèmia de Cinema de Pequín, on va coincidir amb altres futures directores com Hu Mei, Li Shaohong i Peng Xiaoliang.
Al final dels seus estudis, va ser assignada, amb Wu Ziniu, a l'estudi Xiaoxiang (潇湘电影制片厂),de Hunan que era una opció relativament cobejada.
El seu primer treball va ser, l'any 1984, l'edició de la pel·lícula de Teng Wenji "A la platja" (海滩). Després va ser assistent de direcció de la pel·lícula codirigida per Chen Lu (陈鲁) i Pan Xianghe (潘湘鹤) a l'estudi Xiaoxiang: "Behind the Screen" (在银幕后面).
El seu primer llargmetratge el va rodar el 1987, amb un tema sobre sobre un grup de vuit dones pertanyents a l'Exèrcit Roig que va participar en la Llarga Marxa: "Women Soldiers in the Long March" (马蹄声碎). Durant un temps va deixar la direcció de pel·lícules i va fer treballs com a guionista i realitzacions per a la televisió.

## Filmografia

| Any | Títol anglès | Títol xinès | Notes |
| 1985 | Stories of the Voyage | 远洋轶事 | |
| 1986 | The Boxer | 拳击手 | |
| 1987 | Broken Horse's Hoofs (Women Soldiers in the Long March) | 马蹄声碎 | Premi al 11è Festival de Cinema Torí |
| 1988 | Ocean Anecdote | 拳击手 | |
| 1992 | The Miscellaneous Mouth (Chatterbox) (An Innocnt Babbler) | 杂嘴子 | Medalla d'ôr del President del Senat al 50è Festival Internacional de Cinema Venècia |
| 1994 | Family Ugly (Family Scandal) (Family Feud) | 家丑 | |
| 1996 | Family Matters | 家事 | |
| 2000 | Life and Death | 生死相依 | |
| 2000 | Cloth Tiger | 布老虎 | |
| 2000 | Winter is not cold with you | 有你的冬天不冷 | |
| 2000 | Woman in Black Landscape | 黑色风景里的女人 | |
| 2005 | The Mountain is Silent | 大山无言 | |
| 2005 | Saving Emma | 拯救艾玛 | |
| 2006 | Kiss Baby | 夜深人静 | |
| 2006 | Silence in the Night | 亲亲宝贝 | Sèrie TV |
| 2008 | Oda Enters the City | 小田进城 | |
| 2013 | Butterfly Love | 蝶之恋 | |
| 2018 | Red Flowers and Green Leaves | 红花绿叶 | |
| 2022 | He Shuheng | 何叔衡 | |

## Referències

* ↑ «刘苗苗». [Consulta: 2 setembre 2022].
* 1 2 3 «chinesemovies.com.fr». [Consulta: 2 setembre 2022].
# Quartet de corda núm. 3 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 3 en sol major, K. 156, fou escrit per Wolfgang Amadeus Mozart entre l'octubre de 1772 i el febrer de 1773 a Milà. Es tracta del segon d'una sèrie de sis quartets, coneguts com a Quartets milanesos, ja que van ser compostos durant el seu segon viatge i estada a Milà, mentre Mozart estava treballant en la seva òpera Lucio Silla.

## Estructura

Consta de tres moviments:
* Presto
* Adagio
* Tempo di minuetto

## Referències

* ↑ Abert, Hermann. W. A. Mozart (en anglès). New Haven: Yale University Press, 2007, p. 250. ISBN 0300072236.
* ↑ Heartz, Daniel. Haydn, Mozart, and the Viennese School, 1740-1780 (en anglès). Nova York: W. W. Norton & Company, 1995, p. 816. ISBN 0393965333.

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 3: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Àtropos

Àtropos (en grec antic Ἄτροπος 'Atropos') va ser una de les Moires, filles de Nix, la Nit, segons Hesíode, encara que altres genealogies les fan filles de Zeus i de Temis i, per tant, germanes de les Hores. Àtropos és l'encarregada de tallar els fils de la vida amb les seves tisores d'or.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 33.

## Vegeu també

* Àtropos o Les Parques, obra de Francisco de Goya.
* Borinot de la mort
* Atropa
# Fetornitins

Els fetornitins (Phaethornithinae) són una de les subfamílies de colibrís, per tant pertanyen a la família dels troquílids (Trochilidae). Els membres d'aquesta subfamília viuen a la regió neotropical, des de Mèxic fins a l'Argentina. Genèricament reben el nom d'colibrís ermitans

## Descripció

Aquestes espècies no presenten l'habitual dimorfisme sexual dels colibrís. Presenten iridescències tant les plomes dels mascles com les de les femelles, però de qualsevol manera, aquestes són menors que les dels mascles dels troquilins.

## Alimentació

La major part dels Faetornitins s'alimenten principalment del nèctar de flores d'Heliconia, i altres flors com Centropogon, Passiflore, Costus, etc. En menor mesura també mengen artròpodes.

## Taxonomia

S'ha revisat la taxonomia d'algunes de les espècies en els últims anys, sobretot en la taxonomia de Hinkelmann & Schuchmann (1997). Per exemple algunes subespècies de Phaethornis avui són considerades espècies amb tot el dret. Hi ha certes controvèrsies amb les espècies Threnetes leucurus i Threnetes niger, considerades la mateixa espècie per alguns autors. Tres espècies fins ara incloses en aquesta subfamília, Androdon aequatorialis, Doryfera ludovicae i Doryfera johannae són avui en dia incloses als troquilins. S'han descrit 6 gèneres amb 37 espècies:
* Ramphodon, amb una espècie: colibrí ermità becserrat (Ramphodon naevius).
* Eutoxeres, amb dues espècies.
* Glaucis, amb tres espècies.
* Threnetes, amb tres espècies.
* Anopetia, amb una espècie: colibrí ermità cuaample (Anopetia gounellei).
* Phaethornis, amb 27 espècies.

## Referències

* ↑ «Fetornitins». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 març 2025(català)