OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Il Gedeone

Il Gedeone és un oratori en dues parts compost per Nicola Porpora sobre un llibret en italià possiblement d'Andrea Perrucci, i estrenat a la Hofkapelle de Viena, el 28 de març de 1737.
Entre els millors moments es troben l'ària de Gedeó Cadranno i lupi, una simfonia sublim en l'obertura de la segona part, un parell de fins cors i, sobretot, recitatius bellament escrits.
Entre els moments més destacats es troben l'ària de Gedeó, Cadranno i lupi, una sublim simfonia en l'obertura de la segona part, un parell de cors elegants i recitatius bellament escrits.

## Origen i context

El napolità Nicola Porpora va ser una figura destacada de l'escena musical a la primera meitat del segle XVIII. Les seves òperes es representaven per tot Itàlia. Va passar quatre anys a Londres com a rival de Händel amb qui tenia similituds estilístiques. Va ensenyar cant a Farinelli i va tenir a Haydn com a assistent a Viena. Porpora no va reconèixer el potencial expressiu de l'oratori com ho va fer Händel, qui ja estava canviant el seu focus de l'òpera cap a aquest gènere.
En tornar d'Anglaterra, Porpora no estava al càrrec de cap persona i buscava feina, mentrestant va compondre Il Gedeone. Antonio Caldara havia mort a finals del 1736, i va quedar vacant la posicióp de mestre de capella de la cort imperial de Viena. Porpora va presentar Il Gedeone per convèncer a la cort del seu talent com a compositor. Però va oblidar que havia de ser un oratori conservador per la Setmana Santa. Sembla que Porpora va demanar ajuda a Metastasio tot i que el text de l'oratori no és seu. Cinc anys més tard, després de l'estrena de La Rosmene, Porpora accepta instal·lar-se a Viena.
El llibret està inspirat en la història de l'Antic Testament sobre Gedeó. Narra com, seguint les indicacions de Déu, Gedeó va aconseguir alliberar Israel de l'opressió dels madianites amb un exèrcit molt reduït i amb l'ajuda d'alguns petits miracles.

## Referències

* ↑ «Il Gedeone». Università di Bologna. [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ «Ressenya del disc». classical-music.com.
* ↑ «Nicola Porpora (1686-1768)». Scherzo. [Consulta: 27 maig 2024].
* 1 2 3 «Ressenya del disc». Gramophone.
* ↑ «Ressenya del disc». haendel.it. Arxivat de l'original el 2012-08-30. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ De La Grange, Henry-Louis. Viena, una historia musical. Paidós, 2002, p. 47. ISBN 9788449312083.
# Sisebut de Cardeña

Sisebut de Cardeña (mort el 1086 a Cardeña) va ser un monjo benedictí castellà, abat del monestir de San Pedro de Cardeña. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Vida

Anomenat Sisebuto (o, segons el Cantar de Mio Cid, Sancho), no es coneix res de la seva vida amb anterioritat al seu nomenament com a abat del monestir de Cardeña (Castrillo del Val, Burgos). Tampoc no hi ha cap font escrita que n'expliqui el govern de l'abadia.
Sabem que durant el seu abadiat el monestir va assolir una etapa daurada, tant en la riquesa material com en la influència espiritual i intel·lectual. Va conèixer altres abats il·lustres com Énec d'Oña, Domènec de Silos o Garcia d'Arlanza. És conegut l'episodi segons el qual, quan Rodrigo Díaz de Vivar "el Cid", va marxar desterrat, va deixar la seva muller, Ximena Díaz, i les seves dues filles, a càrrec del sant abat, al seu monestir perquè en tingués cura i les protegís.
Va morir en olor de santedat, segons uns annals del monestir de Cardeña, el 1086, any que consta que encara vivia l'abril.

## Veneració

Sebollit al monestir de Cardeña, el seu sepulcre era visitat per les gents, que li atribuïen miracles i guariments. Va ser traslladat a l'altar major, en una arca de fusta. El sepulcre antic va continuar essent objecte de devoció fins que les obres de 1447 el van fer desaparèixer. En 1610 les relíquies es traslladaren a la Capilla de los Mártires, que prengué el nom del sant, i novament van ser reubicades en 1736. Pius VI va aprovar que s'hi concedís culte litúrgic, establint la festivitat el 15 de març.
El 1835, la desamortització de Mendizábal va fer que el monestir s'abandonés, traslladant-se llavors les relíquies a la Catedral de Burgos, a la Capella de las Reliquias. En 1969, se'n traslladà la festa litúrgica al 9 de febrer.

## Bibliografia

* Joaquín Lorenzo Villanueva. Año christiano de España. Madrid: Imprenta Real, 1792. "San Sisebuto, abad de Cardeña", vol. 5, p. 45-48.
* Claudio Leonardi, Andrea Riccardi, Gabriella Zarri. Diccionario de los santos. Madrid: Editorial San Pablo, 2000, p. 2076-2077.
# Messiah

Messiah va ser un duo anglès de música tecno i acid house format a Londres el 1988 per Mark Davies i Ali Ghani. Conegut pel gran ús del mostratge de pel·lícules, veus femenines melòdiques i línies de sintetitzadors, el grup va publicar dos àlbums de llarga durada i diversos senzills durant la dècada del 1990, dels quals dos van arribar al top 20 de la UK Singles Chart.
Messiah va publicar la seva versió de «I feel love» el 1992, amb la cantant Precious Wilson a la veu. Aquesta versió va ser un èxit del top 20, arribant al número 19 de la llista de senzills del Regne Unit. Als Estats Units d'Amèrica va ser publicada com a senzill el 1994 i va arribar al número 15 de la llista Billboard Dance Club Songs a principis de 1995, passant un total de 10 setmanes a la llista.

## Discografia
### Àlbums

* 21st Century Jesus (1993, Warner Music)
* Messiah Presents Progenitor (1997, Thirsty Ear)

### Senzills

| Any | Senzill | Discogràfica | Posicions màximes | Posicions màximes | Posicions màximes |
| Any | Senzill | Discogràfica | UK | AUS | US Dance |
| 1991 | "20,000 Hardcore Members" | Kickin | — | — | — |
| 1991 | "Prince of Darkness" / "I Am Evil" | Deja Vu | — | — | — |
| 1992 | "Temple of Dreams" | Kickin | 20 | — | 10 |
| 1992 | "There Is No Law" | Kickin | — | — | — |
| 1992 | "I feel love" | Kickin | 19 | 66 | 15 |
| 1993 | "Thunderdome" | WEA | 29 | — | — |
| 1996 | "Sway" | Some Bizzare | — | — | — |
| 1997 | "Let Tyrants Tremble" | Some Bizzare | — | — | — |
| 1997 | "Meditator" | Thirsty Ear | — | — | — |

## Referències

* ↑ Gourley, Bob. «Interview with Mark John-Davies of Messiah» (en anglès americà), 07-11-1994. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ Huey, Steve. «Messiah Biography». AllMusic. [Consulta: 8 maig 2011].
* 1 2 «MESSIAH» (en anglès), 20-06-1992. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Messiah | Biography, Music & News» (en anglès americà). [Consulta: 19 juliol 2024].
# Sonata per a violí i piano (Janáček)

La Sonata per a violí i piano, JW VII/7 (en txec Sonáta pro housle a klavír) és una sonata composta per Leoš Janáček i estrenada el 24 d'abril de 1922 al Club dels Compositors de Moràvia de Brno, amb František Kudláček al violí i Jaroslav Kvapil al piano.

## Moviments

* Con moto
* Ballada
* Allegretto
* Adagio

## Origen i context

Aquesta és l'única sonata de Janáček que es conserva completa, i la seva creació va ser un procés difícil. Les dues sonates anteriors per a violí es van perdre, igual que una sonata per a piano. Una sonata per a violí la va presentar a un concurs del Conservatori però el jurat la va rebutjar per considerar-la «massa acadèmica». També va destruir l'últim moviment de la sonata per a piano "Des del carrer, 1 d'octubre de 1905", intentant esborrar-la del tot.
Janáček es va inspirar en l'inici de la Primera Guerra Mundial i la invasió russa d'Hongria. En el moment de l'estrena, el compositor va dir: «vaig escriure la Sonata per a violí el 1914, al començament de la guerra, quan esperàvem els russos a Moràvia» Probablement Janáček va començar a escriure la sonata el 1913 i la va finalitzar l'octubre de 1915. Però els moviments es van reestructurar i revisar diverses vegades fins a la seva publicació el 1922.
La sonata presenta l'estil madur de Janáček, amb fragments melòdics repetits i una forta influència del folklore.

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en anglès). Leoš Janáček Chamber Music. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ Štědroň, 1955, p. 57.
* 1 2 Henken, John. «Sonata». Los Angeles Philharmonic Association. [Consulta: 10 octubre 2024].
* 1 2 3 MacDonald, Calum. «Violin Sonata, JW VII/7». Hyperion. [Consulta: 10 octubre 2024].

## Bibliografia

* Štědroň, Bohumír. Janáček ve vzpomínkách a dopisech (en txec). Prague: Topičova edice, 1955.

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Salvelinus namaycush

Salvelinus namaycush és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir 150 cm de longitud total i 32,7 kg de pes. Nombre de vèrtebres: 61-69.

## Alimentació

Menja esponges d'aigua dolça, crustacis, insectes, peixos (especialment del gènere Coregonus) i mamífers petits, tot i que n'hi ha poblacions que es nodreixen de plàncton.

## Depredadors

És depredat per Ameiurus nebulosus (al Canadà), Lota lota (Canadà), Prosopium cylindraceum, Ichthyomyzon unicuspis i Petromyzon marinus (als Estats Units).

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades (65°N-43°S) i entre 18-53 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des d'Alaska i el nord del Canadà fins a Nova Anglaterra i la conca dels Grans Llacs d'Amèrica del Nord (Canadà-Estats Units), tot i que ha estat introduït a moltes altres zones fora del seu territori original.

## Longevitat

Pot arribar a viure 50 anys.

## Estat de conservació

És molt susceptible a la contaminació, especialment als insecticides.

## Referències

* ↑ «Salvelinus namaycush». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Webster, D.A., W.A. Lund, Jr., R.W. Wahl i W.D. Youngs, 1960. Observed and calculated lengths of lake trout (Salvelinus namaycush) in Cayuga Lake, New York. Trans. Am. Fish. Soc. 89(3):274-279.
* 1 2 Morrow, J.E., 1980. The freshwater fishes of Alaska. University of. B.C. Animal Resources Ecology Library. 248p.
* ↑ Jude, D.J., F.J. Tesar, S.F. Deboe i T.J. Miller, 1987. Diet and selection of major prey species by Lake Michigan salmonids, 1973-1982. Trans. Am. Fish. Soc. 116(5):677-691.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Scott, W.B. i E.J. Crossman, 1973. Freshwater fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 184:1-966.
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Jordan, D.S. i C.H. Gilbert, 1883. A synopsis of the fishes on North America. Bull. U.S. Natl. Mus. 16:1-1018.
* ↑ Nelson, J.S. i M.J. Paetz, 1992 The fishes of Alberta. The University of Alberta Press, Canadà
* ↑ Van Oosten, J. i P.H. Eschmeyer, 1956. Biology of young lake trout (Salvelinus namaycush) in Lake Michigan. Res. Rep. U.S. Fish. Serv. 42:88 p.
* ↑ Power, G., 1978. Fish population structure in Arctic lakes. J. Fish. Res. Board Can. 35:53-59.
* ↑ Beverton, R.J.H. i S.J. Holt, 1959. A review of the lifespans and mortality rates of fish in nature and their relation to growth and other physiological characteristics. p. 142-180. A G.E.W. Wolstenholme i M. O'Connor (eds.) CIBA Foundation colloquia on ageing: the lifespan of animals. volum 5. J & A Churchill Ltd, Londres
* ↑ Burdick, G.E., E.J. Harris, H.J. Dean, T.M. Walker, J. Skea i D. Colby, 1964. The accumulation of DDT in lake trout and the effect on reproduction. Trans. Am. Fish. Soc. 93(2):127-136.
* ↑ Morrow, J.E., 1980

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Marta pescadora

La marta pescadora (Pekania pennanti) és un mustèlid que es troba des de Sierra Nevada (Califòrnia) fins als Apalatxes (Virgínia de l'Oest), també és present a Nova Anglaterra, el sud d'Alaska i la major part del Canadà. Anteriorment era classificada al gènere Martes, però fou reassignada al gènere Pekania (del qual és l'únic representant vivent) basant-se en dades genètiques.

## Referències

* ↑ Samuels, J. X.; Cavin, J. «The earliest known fisher (Mustelidae), a new species from the Rattlesnake Formation of Oregon» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 33, 2, 2013, pàg. 448-454. DOI: 10.1080/02724634.2013.722155. ISSN: 0272-4634.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Municipi de Vordingborg

El municipi de Vordingborg és un municipi danès de la Regió de Sjælland que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis de Langebæk, Møn, Præstø i Vordingborg. El municipi ocupa l'extrem sud de l'illa de Sjælland i l'illa de Møn, a més d'altres illes més petites com Bogø, Masnedø, Farø, Tærø, Langø i Nyord, abastant una superfície de 621 km².
La ciutat més important i la seu administrativa del municipi és Vordingborg (9.282 habitants el 2009). Altres poblacions del municipi són:
* Allerslev
* Bårse
* Borre
* Gammel Kalvehave
* Kalvehave
* Klarskov
* Klintholm Havn
* Køng
* Langebæk
* Lundby
* Mern
* Neder Vindinge
* Nyråd
* Ørslev
* Præstø
* Skibinge
* Stege
* Stensved
* Store Damme
* Udby

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 7087 | 28,5 |
| Det Radikale Venstre | 1042 | 4,2 |
| Det Konservative Folkeparti | 2393 | 9,6 |
| Socialistisk Folkeparti | 4443 | 17,8 |
| Dansk Folkeparti | 2958 | 11,9 |
| Venstre | 6250 | 25,1 |
| Enhedslisten - De Rød-Grønne | 730 | 2,9 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Henrik Holmer | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Socialdemokratiet |
| | 1-1-2010 a 31-12-2013 | |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats eleccions municipals a Vordingborg
# Mineralització (biologia)

La mineralització en biologia es refereix al procés a través del qual una substància orgànica passa a ser una substància inorgànica.
En el cas de les plantes el nitrogen només es pot aprofitar en la seva forma inorgànica.
La mineralització és un procés normal durant la vida d'un organisme com és el cas de la formació del teixit de l'os o la closca dels ous principalment amb calci.
Aquest terme també indica el procés de la digestió en el qual els bacteris utilitzen la part orgànica de la matèria, deixant enrere els minerals, com passa en la formació dels fòssils (tafonomia).

## Mineralització dels ossos

El teixit dels ossos és un dels sistemes majors dels organismes vertebrats, està format per una matriu mineralitzada i una fracció cel·lular molt activa. Entre les seves funcions és constituir un gran reservori d'ions com el calci que s'alliberen de forma controlada d'acord amb les necessitats de cada moment. El calci, el fòsfor i la vitamina D són fonamentals per a la mineralització dels ossos. Durant la vida, l'os experimenta un procés de remodelació continu, formant teixit ossi nou i reabsorbint el que ja s'ha format per lliurar calci a la sang en la mesura que es necessiti. La parathormona (PTH), la vitamina D i la calcitonina mantenen els nivells normals de calci ifòsfor a la sang actuant a l'intestí gros, l'os i els ronyons.

## Referències

* ↑ http://www.cfnavarra.es/salud/anales/textos/vol26/sup3/suple2a.html
* ↑ Mineralización ósea durante el ciclo vital Dr. Santiago Muzzo Instituto de Nutrición y Tecnología de los Alimentos (INTA), Universidad de Chile
# Lurdes Barba i Rodríguez

Lurdes Barba i Rodríguez (Barcelona, 8 de febrer de 1949) és una actriu i directora teatral catalana.

## Formació

Barba i Rodríguez estudià interpretació a l’Escola de Nous Estudis dels Joglars, l’Escola Adrià Gual i a l'Institut del Teatre. També és llicenciada en direcció escènica a l'Institut del Teatre i en Humanitats per la Universitat Oberta de Catalunya. S'ha dedicat a la docència d'interpretació a diverses escoles tals com l'Institut del Teatre o l'Escola Universitària ERAM.

## Trajectòria

El seu debut teatral tingué lloc el 1971 a Madrid amb La cocina, de Wesker, dirigida per Miguel Narros. Ha treballat amb directors com Lluís Pasqual i Sánchez, Rafel Duran i Domenge, Xavier Albertí i Gallart, Carme Portacelli i Roig, Àlex Rigola o Jordi Casanovas i Güell.
Com a directora teatral ha dirigit obres de Lluïsa Cunillé, Josep Maria Benet i Jornet, Peter Turrini, Jordi Coca, Maria Barbal i Farré o Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau. Per exemple el monòleg El dolor (2019) de Marguerite Duras; L'hèroe (2020) de Santiago Rusiñol, sobre la masculinitat tòxica o també del 2020 la simbolista La casa de les aranyes de Paco Zarzoso.
En cinema ha participat a Perduts al parking (1978), A través del cel obert (1979) de Josep Maria Benet i Jornet, Amor idiota (2004) de Ventura Pons i Sala, Veïnes (2007) de Marta E. Vilatella o L'assaig (2015) de Lluís Baulida.
El 2021 va protagonitzar amb Muntsa Alcañiz, Imma Colomer Marcet i Vicky Peña l'obra de Caryl Churchill I només jo vaig escapar-ne (2016). Juntament amb les també directores i actrius Lina Lambert i Imma Colomer va estrenar Talking heads, d'Alan Bennett (1988), al Teatre Akadèmia.
Té dos Premis de la Crítica de Barcelona a la millor interpretació per A la meta de Thomas Bernhard (1981) i Les presidentes de Werner Schwab (1988) i dirigida per Carme Portaceli.

## Referències

* 1 2 «Lurdes Barba i Rodríguez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Lurdes Barba». Sala Beckett, n.d. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ Alcázar Serrat, Iván. «Teatre polític a vol d'ocell». La Directa, 24-12-2020. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Lluïsa Cunillé, Tennessee Williams o J. M de Sagarra a la nova temporada del TNC». Teatre Barcelona, 22-06-2020. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ Foguet, Francesc. «Un simbolisme que no aixeca el vol». El Temps, 03-02-2020. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Veïnes». Catalan Films, n.d. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «L'assaig». Catalan Films, n.d. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ Cervera, Marta. «Póquer de actrices para el fin del mundo» (en castellà). El Periódico, 23-05-2021. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ Juanico Llumà, Núria. «"L’abús de poder no pot quedar impune"». Ara, 24-04-2021. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Narcís Comadira: El meu X.A.». Pausa. Quadern de teatre contemporani, 03-03-2015. [Consulta: 28 juny 2021].
# Ratpenat de bigotis de Wagner

El ratpenat de bigotis de Wagner (Pteronotus personatus) és una espècie que es troba a Sud-amèrica i a Centreamèrica.

## Taxonomia

Sovint ha estat situat dins del subgènere Chilonycteris, encara que estudis moleculars recents suggereixen que representa un subgènere sense nom.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
* ↑ Smith, J. D «Systematics of the chiropteran family Mormoopidae». Miscellaneous Publications. Museum of Natural History, University of Kansas, vol.56, 1972, pp.1-132. (anglès)
* ↑ Simmons i Conway «Phylogenetic relationships of mormoopid bats (Chiroptera: Mormoopidae) based on morphological data». Bulletin of the American Museum of Natural History, vol.258, 2001, pp.1-98. (anglès)
* ↑ Lewis-Oritt, N., C. A. Porter & R. J. Baker «Molecular systematics of the family Mormoopidae (Chiroptera) based on cytochrome b and recombination activating gene 2 sequences». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol.20, 2001, pp.426-436. (anglès)
* ↑ Van Den Bussche & Weyandt «Mitochondrial and nuclear DNA sequence data provide resolution to sister-group relationships within Pteronotus». Acta Chiropterologica, vol.5, 2003, pp.1-13. (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ateriniformes

Els ateriniformes formen un ordre de peixos de la classe dels actinopterigis.

## Generalitats

Normalment són peixos petits. El més gran, Atherinopsis californiensis, fa uns 44 cm de llargada i el més petit, el "Bangkok minnow", fa només 2 cm.

## Taxonomia

Segons Nelson és:
* Subordre Atherinopsoidei
** Família Atherinopsidae
*** Subfamília Atherinopsinae
**** Tribu Atherinopsini
**** Tribu Sorgentinini
*** Subfamília Menidiinae
**** Tribu Menidiini
**** Tribu Membradini
* Subordre Atherinoidei
** Infraordre Notocheiroida
*** Família Notocheiridae
** Infraordre Atherinoida
*** Família Melanotaeniidae
**** Subfamília Bedotiinae
**** Subfamília Melanotaeniinae
**** Subfamília Pseudomugilinae
**** Subfamília Telmatherininae
*** Família Atherionidae
*** Família Phallostethidae
**** Subfamília Dentatherininae
**** Subfamília Phallostethinae
***** Tribu Phallostethini
***** Tribu Gulaphallini
*** Família Atherinidae
**** Subfamília Atherinomorinae
**** Subfamília Craterocephalinae
**** Subfamília Atherininae

## Referències

* ↑ Allen, Gerald R., Encyclopedia of Fishes, Paxton, J.R. & Eschmeyer, W.N. Academic Press. San Diego, 1998. ISBN 0-12-547665-5
* ↑ Nelson, Joseph S.: Fishes of the World. John Wiley & Sons, Inc., 2006. ISBN 0-471-25031-7

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N. Genera of Recent Fishes. San Francisco (Califòrnia): California Academy of Sciences, 1990, p. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce; Facey, Douglas. The diversity of fishes (en anglès). Malden, Massachusetts: Blackwell Science, 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, Alwyne. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Londres: Macdonald, 1985.
# Ipy (deessa)

Ipy és una antiga deessa egípcia de la fertilitat. També és coneguda pel nom d'Opet, Ipet a Karnak i Apet, mare del foc, al Papir Màgic Demòtic.
S'il·lustra amb forma d'hipopòtam, sovint amb cap i peus de lleó i braços humans. També apareix com a protectora del faraó, invocada en el rol de mare. En la teologia tebana és la mare d'Osiris.
És possiblement una precursora de Taueret.

## Referències

* 1 2 Allen, James P. The Ancient Egyptian Pyramid Texts (en anglès). Society of Biblical Lit, 2007-08-30, p. 434. ISBN 978-1-58983-678-5.
* 1 2 «Egyptian Gods - The Complete List» (en anglès). World History Encyclopedia. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Demotic Magical Papyrus
* 1 2 Hart, George. A Dictionary of Egyptian Gods and Goddesses (en anglès). Routledge, 2006-04-21, p. 100. ISBN 978-1-134-93012-8.
* ↑ «Collections Online | British Museum». www.britishmuseum.org. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ Curl, James Stevens. The Egyptian Revival: Ancient Egypt as the Inspiration for Design Motifs in the West (en anglès). Routledge, 2013-04-03. ISBN 978-1-134-23467-7.