OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hugo Münsterberg

Hugo Münsterberg (Gdańsk, 1 de juny de 1863 - Cambridge, 16 de desembre de 1916) va ser un psicòleg polonès-alemany, pioner de la psicologia aplicada i va establir les bases de la psicologia industrial.
Va obtenir el seu doctorat el 1885 i va ser deixeble de Wilhelm Wundt a Leipzig. El 1891 va participar en el primer Congrés Internacional de psicologia, celebrat als Estats Units; William James el va convidar a treballar al laboratori de psicologia d'Universitat Harvard.
Després de tres anys resident als EUA, va tornar a Friburg de Brisgòvia. Dos anys més tard, el 1897, va tornar a Harvard, on va viure fins a la seva mort el desembre de 1916.

## Rellevància

Münsterberg va relacionar les habilitats dels nous empleats amb les demandes de feina de l'organització. La psicologia de Münsterberg i l'eficiència industrial estaven directament relacionades amb les propostes del taylorisme. L'aportació més important en la psicologia és la del desenvolupament d'una teoria de la consciència en la línia proposada per James, si bé va una mica més lluny al suprimir la voluntat i reduir amb això, la consciència a sensació i conducta, sent un dels motors de la transformació de la Psicologia en una "ciència general de la conducta" (Angell)

## Obres

* Die Willenshandlung (1888)
* Beiträge zur experimentellen Psychologie (1889-92) Vol. 1, Vol. 2, Vol. 3, Vol. 4
* Psychology and Life (1899)
* Grundzüge der Psychologie (1900)
* American Traits from the point of view of A German (1901)
* Die Amerikaner (1904)
* The principles of Art Education (1905)
* Science and Idealism (1906)
* On the witness Stand (1908)
* Aus Deutsch-Amerika (1908)
* Psychology and Crime (1908)
* The Eternal Values (1909)
* Psychology and the Teacher (1909)
* Psychotherapy (1909)
* Vocation and Learning (1912)
* Psychology and Industrial Efficiency (1913)
* Psychology and Social Sanity (1914)
* Grundzüge der Psychotechnic (1914)
* Psychology, General and Applied (1914, textbook)
* The War and America (1914)
* Business Psychology (1915, llibre de text de La Salle Extension University, Chicago)
* Tomorrow (1916)
* The Photoplay. A psychological study (1916)

## Referències

* 1 2 3 4 Münsterberg en la Història de la Psicologia Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Hugo Münsterberg (anglès)
# Puntius tetrazona

Puntigrus tetrazona és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Sumatra i Borneo.
Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
# Mosquiter de Brooks

El mosquiter de Brooks (Phylloscopus subviridis) és un ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de coníferes dels Himàlaies, criant al nord de Paquistan, nord-est d'Afganistan i nord de l'Índia.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de Brooks». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 623. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Brooks's Leaf-warbler. Phylloscopus subviridis». Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. Rev. 20/02/2023 (anglès)
# Mosquiter de Goodson

El mosquiter de Goodson (Phylloscopus goodsoni) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Es troba a la Xina i Hong Kong. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà.
L'epítet específic goodsoni fa referència a l'ornitòleg Arthur Thomas Goodson (1873-1931).

## Referències

* ↑ «Mosquiter de Goodson». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 626. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Hartert's Leaf-warbler. Phylloscopus goodsoni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Cal·lèids

Els cal·leids (Callaeidae) són una petita família d'ocells de l'ordre dels passeriformes, endèmica de Nova Zelanda. Està formada per tres gèneres monotípics, un d'ells extingit des de les primeries del segle xx.
Aquests ocells semblen ser restes d'una expansió primerenca de passeriformes a Nova Zelanda. El seu únic parent proper és el Notiomystis cincta.

## Morfologia

* Fan 26 – 38 cm de llargària.
* Al plomatge es presenten els colors gris, negre i blanc, a més del rogenc al Tieke.
* Tenen cames fortes i plomes en forma de barba per darrere del bec.
* Les seves ales són arrodonides i inusualment febles, el que limita molt les seves possibilitats per al vol.
* Tenen unes carúncules de diversos colors a sota el bec.

## Hàbitat i distribució

Les dues espècies que sobreviuen són ocells d'hàbits terrestres que viuen als boscos espessos de Nova Zelanda.

## Alimentació

Salimenten d'insectes i fruits.

## Reproducció

Són monògams i mantenen territoris permanentment. Ponen en primavera, 2 – 4 ous blanquinosos amb taques marró porpra, que coven 18 – 25 dies. La femella s'encarrega en solitari de la construcció del niu i de la covada. El mascle alimenta a la femella i ambdós als pollets.

## Taxonomia

Aquestes aus semblen restes de la primerenca expansió dels passeriformes a Nova Zelanda. No tenen parents propers, excepte Notiomystis cincta, i les seves relacions més llunyanes també són desconegudes. Les relacions filogenètiques entre les espècies no es basen en el mostreig de l'illa del sud (Philesturnus carunculatus).
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2 2020), aquesta família està formada per tres gèneres amb 5 espècies.
* Gènere Callaeas, amb dues espècies.
* Gènere Philesturnus, amb dues espècies.
* Gènere Heteralocha, amb una espècie: huïa (Heteralocha acutirostris) extinta en època històrica.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Wattlebirds (Callaeidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.callae1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Ewen, John G.; Flux, Ian; Ericson, Per G.P. «Systematic affinities of two enigmatic New Zealand passerines of high conservation priority, the hihi or stitchbird Notiomystis cincta and the kokako Callaeas cinerea». Molecular Phylogenetics and Evolution, 40, 1, 7-2006, pàg. 281–284. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.01.026. ISSN: 1055-7903.
* ↑ Gibb, Gillian C.; Shepherd, Lara D. «Recent evolution of extreme sexual dimorphism in the huia (Heteralocha acutirostris; Callaeidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 175, 10-2022, pàg. 107575. DOI: 10.1016/j.ympev.2022.107575. ISSN: 1055-7903.
* ↑ IUCN «Heteralocha acutirostris» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2017:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-3.rlts.t22708091a119257859.en.
# Moixera vera

La moixera vera o pomera borda (Mallorca) (Sorbus aria; sinònim: Aria nivea), és un arbre caducifoli del gènere sorbus com altres arbres anomenats també moixera.

## Descripció

Arriba a fer de 6 a 15 m d'alt, amb les fulles fan de 5 a 12 cm ovades o el·líptiques, serrades irregularment. Les fulles adultes són tomentoses i blanquinoses al revers.
Les flors són blanques, de 10 a 15 mm de diàmetre, amb 5 pètals i reunides en corimbes. Floreix de maig a juny.
Els fruits fan de 8 a 15 mm i són vermells i amb 2 llavors, que els ocells aprecien.

## Distribució

A Catalunya, es troba sobretot al pis montà generalment entre 700 i 1.800 m d'altitud. Al País Valencià només apareix dels Ports de Morella a l'Alcalatén i en petites superfícies de l'Alt Vinalopó, la serra del Benicadell, L'Alcoià i la Serra d'Aitana (1.000 a 1.600 m d'alt.). A Mallorca a la Serra de Tramuntana (800 a 1.400 m d'alt), on és un vestigi dels boscs caducifolis que ocuparen l'illa en èpoques passades.
A Europa arriba a Gran Bretanya, Irlanda i centre-Europa aproximadament limitada al sud del paral·lel 50° N.
Al Magrib en àrees del Marroc i Algèria.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 116-117. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ «Servera». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p. 190. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Sorbus aria (L.) Crantz». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Quintet de corda núm. 1 (Brahms)

El Quintet de corda núm. 1 en fa major, Op. 88, fou compost per Johannes Brahms l'any 1882 al balneari de la ciutat de Bad Ischl, a l'Alta Àustria. Fou publicat per Fritz Simrock. S'estrenà en un dels vespres de música de cambra a Frankfurt del Main el 29 de desembre de 1882.
Brahms va descriure el quintet a la seva amiga Clara Schumann com a "una de [seves] obres més bones" i va dir a Simrock, "no has tingut mai una obra meva tan bonica." És un "Quintet amb viola" dins del que és indicat per a quartet de corda amb una segona viola.

## Anàlisi musical

L'obra consta de tres moviments:
* Allegro non troppo ma con brio
Està estructurat en la forma sonata. El primer grup temàtic està en fa major, i el segon està en la major, la primera de les "relacions mediants omnipresents" en aquesta obra.
* Grave ed appassionato — Allegretto vivace — Tempo I — Presto — Tempo I
En forma de doble variació. El primer tema es basa en un sarabanda que Brahms va escriure el 1854, mentre que el segon tema es basa en un gavota que també va escriure el mateix any. El moviment comença a do♯ major, i acaba en la tonalitat relativa principal, la major, una altra mediant.
* Allegro energico — Presto
És una fusió de la forma sonata i contrapunt. La tonalitat final del moviment anterior, la major, i la tonalitat d'aquest moviment, fa major, representen un altre cop, una relació en la mediant.
Una interpretació pot durar uns 27 minuts.

## Audició

Quintet de corda núm. 1, Op. 88: Interpretació:
* Roxana Pavel Goldstein, Elizabeth Choi, violins;
* Elias Goldstein, Sally Chisholm, violes;
* Jocelyn Butler, violoncel
* I. Allegro non troppo ma con brio
* 2. Grave ed appassionato - Allegretto vivace - Tempo I - Presto - Tempo I
* 3. Allegro energico - Presto

## Referències

* 1 2 3 4 Wyld, Joanna. «Sleeve Notes: Nash Ensemble – Brahms String Quintets Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine.». [Consulta: 13 abril 2010].

## Enllaços externs

* Guia de l'audició detallada a partir de l'enregistrament de l'Amadeus Quartet amb Aronowitz (viola)
# Parocnus

Parocnus és un gènere extint de mamífers pilosos de la família dels megalòcnids que visqueren al Carib durant el Plistocè, fa entre 11.700 i 129.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils a Cuba i la República Dominicana. Les estimacions del seu pes corporal abasten un ventall força ampli, des de 23 kg fins a més de 70 kg.

## Referències

* 1 2 Entrada «Parocnus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Woods i Sergile, 2001, «The sloths of the West Indies: a systematic and phylogenetic review» (J. L. White i R. D. E. MacPhee).

## Bibliografia

* Woods, C. A.; Sergile, F. E. Biogeography of the West Indies (en anglès). 2a edició. CRC Press, 2001. ISBN 0-8493-2001-1.
# Chupacabras

"Chupacabras" és el nom atorgat a un críptid que, segons un mite contemporani, ataca els animals de les zones rurals i agrícoles. El mite va néixer a Puerto Rico i es va anar escampant per països com ara Argentina, Perú, Guatemala, Xile, Mèxic. Va començar l'any 1992 quan uns diaris de Puerto Rico van publicar notícies que a les granges de tot el país morien molts animals. Al principi el "chupacabras" es coneixia com a Vampir de la Moca, perquè només atacava en aquell lloc. Després de les morts a Puerto Rico van anar apareixent més morts a Mèxic, Bolívia, Argentina, Xile, Equador i a més països sud-americans. I el mite del "chupacabras" va anar agafant reconeixement públic de llegenda urbana. A part de Puerto Rico el lloc amb més víctimes és Mèxic.

## Referències

* ↑ «Chupacabra» (en anglès). Skeptic's Dictionary. [Consulta: 5 gener 2015].
* ↑ Donato Salvatore, Ricardo; Ortiz, Renato. Culturas imperiales: experiencia y representación en América, Asia y Africa (en castellà). Beatriz Viterbo, 2005, p. 328. ISBN 9508451572.
# Nagore Folgado García

Nagore Folgado García (València, 23 de març de 2004) és una atleta valenciana.
Nagore tenia dos anys quan li varen detectar un tumor en els dos ulls (retinoblastoma), va ser tractada en diferents hospitals com el de la Fe de València i a Barcelona durant uns quants anys. Els metges no confiaven en que poguera anar en bicicleta, activitat que va poder realitzar fins als 13 anys, aproximadament.
S'inicia en l'atletisme adaptat i des de ben jove va anar batent rècords d'Espanya de les diferents categories, Sub-14, Sub-16 i Sub-18 com a velocista. El 2021 participa en els Jocs Paralímpics de Tòquio aconseguint una huitena posició en la final. Va aconseguir l'or i el bronze en els 100 i 200 metres del campionat d'Europa disputat en 2021 a Polònia, i el 2023 va obtenir el bronze en els 100 metres del Mundial de París al costat de la seua guia.

## Palmarés

* Paralímpica // Jocs de Tokio 2020 (Semifinalista)
* Campiona d'Europa // 100m T12 (26,19) en Bydgoszcz (Polònia) 2021
* Subcampiona d'Europa // 200m T12 (12,72) en Bydgoszcz (Polònia) 2021
* Campiona d'Espanya absoluta //100m llisos en 2020.
* Mundialista absoluta // Dubai 2019
* Doble medalla d'or // 100m i 200m llisos T12, en el campionat del Món júnior de Suïssa.

## Referències

* 1 2 Cosín Camacho, Raúl. Referentes Deportistas Valencianas Vol 2, p. 26-31. ISBN 978-84-7795-930-4.
* ↑ LAFUENTE, JULIÁN. «Nagore Folgado: «No va a ganar el más fuerte, sino el que tenga la cabeza en su sitio»». Las Provincias, 31-08-2021. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ Mulas, Jaime. «La atleta valenciana Nagore Folgado, premiada en la gala de la FEDC» (en castellà), 15-11-2023. [Consulta: 28 agost 2024].
# El Perú lliure

El Perú lliure o La llibertat es una pintura a l'oli creada al 1853 pel pintor peruà Luis Montero, i representa una personificació nacional masculina de la República Peruana com a alternativa a la mare pàtria espanyola. Forma part de la col·lecció pictòrica del Palau Legislatiu.

## Descripció

Aquest quadre fou realitzat per Luis Montero, per a pagar el tracte que havia fet amb el Congrés de la República, que li finançava els estudis artístics a Itàlia a canvi de fer obres per a la col·lecció artística parlamentària.
Luis Montero, anys més tard, descriu la seua creació així:
| « | (...) vaig voler fer un quadre que caracteritzàs la llibertat de la meua pàtria: el vaig pintar, doncs, amb la figura al·lusiva d'un jove, que per la seua actitud manifestàs la força moral i física que abunda en la nostra pàtria: aquest fruit primer dels meus anhels us el dedique hui en obsequi pels immensos favors que he rebut. | » |
| — Luis Montero en les seues cartes al Congrés, del 1860. |||
El parlament va permetre que El Perú lliure s'exposàs al Palau de l'Exposició fins al 1881, data en què va succeir l'ocupació de Lima, quan l'exèrcit xilé es va emportar el quadre a Xile. L'escriptor Ricardo Palma seria el primer a comunicar el robatori de la pintura pels ocupants.
José Antonio de Lavalle y García va situar i va dedicar els darrers anys de la seua vida a insistir al govern xilé sobre la devolució de la pintura. Fou al 1964, després de la seua mort, quan Xile decidí de retornar-la mitjançant la seua esposa Sara Garragori, que la va lliurar novament al Congrés de la República.
Les mides de l'obra són 223 x 156 cm. Tot i que sojorna permanentment al Palau Legislatiu, també sol tenir exposicions casuals en el Museu d'Art de Lima (MALI).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pieza Documental del Mes» (en espanyol). Congrés de la República del Perú. [Consulta: 15 novembre 2023].
* 1 2 3 «EL PERÚ LIBRE» (en espanyol). Museu d'Art de Lima. [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «EL PERÚ LIBRE» (en castellà). Museo de Arte de Lima. [Consulta: 15 novembre 2023].
# El Poble

El Poble fou un diari matinal i de tendència conservadora nascut a la ciutat de Lleida del que, en total, es van publicar 10 números. Tot i així, va aconseguir tenir una impremta pròpia. Tingué com a director Marià Jaques i redactors destacats R. Montull, J. Estadella, F. Rodés i D. Riu.

## Història

L'any 1920 la política lleidatana estava centrada en dos grans blocs. Un, el de les forces autonòmiques liderades per Joventut Republicana; l'altre, el de les forces monàrquiques liderades pel Partit Republicà Radical. Els primers van de bracet amb la Lliga; els segons ho fan amb els integristes, liberals i conservadors. És l'antecedent del que després serà Acción Leridana, coalició que regirà la ciutat. Com sigui, però, que ara el Govern havia convocat eleccions al Congrés dels Diputats de Madrid pel 19 de desembre, i com sigui, també, que aquest segon bloc estava mancat d'un diari, tragueren llavors al carrer "El Poble".
"Què qui som?", es pregunta, i contesta: "Una massa d'opinió que no està representada en la premsa diària en aquests moments de febre de lluita i que té la precisió de parlar". Fidel a aquest plantejament, és una publicació ardida i de combat. Exposa el mateix programa electoral i critica –sobretot– la candidatura rival. Draps bruts, acusacions i crides al civisme. És expressió de les lluites polítiques que patí la Lleida del temps, no mancada tampoc d'enfrontaments personals. Desaparegué tot seguit tot i la seva voluntat de continuïtat, com demostra el fet d'admetre subscripcions mensuals, gaudir d'impremta pròpia i acceptar nombrosos anuncis.

## Referències

* 1 2 SOLÀ I DACHS, Lluís Història dels diaris en català : Barcelona 1879-1976 Barcelona : EDHASA, 1978.
* 1 2 HUERTAS, Josep Maria 200 anys de premsa diària a Catalunya Barcelona : Fundació Caixa de Catalunya : Arxiu Històric de la Ciutat : Col·legi de Periodistes de Catalunya, 1995.
# Dotze concerts op. 7 (Vivaldi)

Aquest conjunt de Dotze concerts d'Antonio Vivaldi fou publicat per Estienne Roger el 1716-1717, com el seu opus 7. Aparegueren en dos volums, cadascú contenint els concerts numerats 1-6. Del conjunt, deu eren per a violí solista; els altres dos, per a oboè solista. Durant molt de temps, l'autenticitat d'algunes de les obres ha estat qüestionada pels experts.

## Estructura

Tots els concerts segueixen l'estructura de tres moviments, dins l'esquema ràpid-lent-ràpid.
| Concert núm. 1 per a oboè, corda, i baix continu en si bemoll major, RV Anh. 143 (fals) Allegro Adagio Allegro Concert núm. 2 per violí, corda i baix continu en do major, RV 188 Allegro Largo Allegro Concert núm. 3 per violí, corda i baix continu en sol menor, RV 326 Allegro Grave Presto Concert núm. 4 per violí, corda i baix continu en la menor, RV 354 Allegro Adagio Allegro Concert núm. 5 per violí, corda i baix continu en fa major, RV 285a Allegro Grave - Adagio (Grave) Allegro Concert núm. 6 per violí, corda i baix continu en si bemoll major, RV 374 Allegro Largo Allegro | Concert núm. 7 per oboè, corda i baix continu en si bemoll major, RV Anh. 142 (fals) Allegro Largo Allegro Concert núm. 8 per violí, corda i baix continu en sol major, RV 299 Allegro assai Largo, cantabile Allegro Concert núm. 9 per violí, corda i baix continu en si bemoll major, RV Anh. 153 (fals) Allegro Grave Alla Quadrada Concert núm. 10 per violí, corda i baix continu en fa major, "Il Ritiro", RV 294a Allegro Adagio Allegro Concert núm. 11 per violí, corda i baix continu en re major, RV 208a Allegro Grave Allegro Concert núm. 12 per violí, corda i baix continu en re major, RV 214 Allegro Grave assai Allegro |

## Referències

* ↑ «Vivaldi: 12 Concertos, Op. 7». Chandos Records. [Consulta: 30 agost 2018].

## Enllaços externs

A IMSLP (Dotze concerts op. 7»: Partitura lliure a l'IMSLP.) només hi ha les partitures de 4 dels concerts: RV 299, RV 299a, RV 464, RV 465.
* «Concert núm. 8 en sol major, RV 299»: Partitura lliure a l'IMSLP.
* «Concert núm. 10 en fa major, RV 294a»: Partitura lliure a l'IMSLP.
* «Núm. 7 en si bemoll major per a oboè, RV Anh. 142 (anteriorment RV 464)»: Partitura lliure a l'IMSLP.
* «Núm. 1 en si bemoll major per a oboè, RV Anh. 143 (anteriorment RV 465)»: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Concert per a llaüt en re major (Vivaldi)

El Concert per a llaüt en re major, RV 93, d'Antonio Vivaldi, és una de les quatre obres seves que tenen el llaüt com a instrument solista. Vivaldi va compondre aquest concert probablement en la dècada del 1730 a Bohèmia; en aquest període també va escriure dues de les altres obres per a llaüt: les sonates en trio per violí i llaüt en sol menor (RV 63) i en do major (RV 85). El manuscrit autògraf és a la Biblioteca Nacional de Torí, Itàlia.

## Moviments

El concert consta de tres moviments i dura aproximadament 10'22:
* Allegro
* Largo
* Allegro
El primer moviment és en un tempo ràpid i comença amb un ritornello interpretat pels violins i després repetit pel llaüt solista. Segons el crític B. Robins, el ritornello contrasta amb un tema inicial divertit que presenta un motiu més líric en el mode menor. El solista fa servir al mateix material musical, que van alternant el solista i la corda. El moviment consta de diverses seccions i gairebé sempre incorporen una part de la melodia del ritornello. El segon moviment també consisteix en diverses seccions, i és una meditació reflexiva del solista amb un acompanyament sostingut del violí i el baix en pizzicato. Cal destacar un canvi exquisidament senzill de la mètrica ternària a la binària. El moviment final torna a ser ràpid, un retorns a l'esperit del primer moviment, però en compàs 6/8, i té un cert caràcter de tarantel·la." L'obra explora principalment el registre agut del llaüt; les parts de llaüt són molt harmòniques i realitza principalment arpegis. La peça també inclou parts importants per als violins.

## Enregistraments

Ben Salfield és un del pocs intèrprets de llaüt que toca aquest concert regularment. Aquesta obra sovint es toca en versions per a guitarra i també per mandolina. El guitarrista Steve Howe del grup de rock Yes va interpretar el segon moviment amb la guitarra afegint-hi improvisacions; l'enregistrament en viu apareix a l'àlbum, Symphonic Live. També hi ha enregistraments de solistes clàssics, com John Williams.
L'any 2014, el Concert per a llaüt de Vivaldi fa assolir la posició 78 en el llistat de "Classic 100 Baroque and Before (ABC)" de l'emissora australiana ABC Classic FM. El 2007, aconseguí el lloc 75 en el llistat "Classic 100 concerto (ABC)" de la mateixa emissora de ràdio.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Robins, Brian. Lute (Chamber) Concerto for lute (or guitar), 2 violins & continuo in D major, RV 93 a Allmusic. Consulta el 9-9-2018.
* 1 2 3 Hiscock, C.; Metcalfe, M. New Music Matters 11–14 Volume 2. Heinemann, 1999, p. 55–62. ISBN 9780435810917.
* 1 2 Kolneder, W.. Antonio Vivaldi: His Life and Work. University of California Press, 1970, p. 142. ISBN 0520016297.
* 1 2 Lemma, M.. Vivaldi Concertos for Mandolin. Mel Bay Publications, 2012, p. 4. ISBN 9781619110410.
* ↑ Rivadavia, E.. Symphonic Live a Allmusic. Consulta el 2014-08-23.
* ↑ «Classic 100: Baroque and Before». ABC Classic FM. [Consulta: 23 agost 2014].