OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liubov Timoféieva

Liubov Timoféieva (Buguruslan, 7 de març de 1951) Liubov Boríssovna Timoféieva en rus: Любовь Борисовна Тимофеева, és una pianista russa.

## Biografia

Liubov Timoféieva va entrar a l'Escola Central de Música de Moscou als set anys. Després, als catorze anys, va ser admesa al Conservatori de Moscou on va estudiar piano amb Iàkov Zak, fins a la seva graduació el 1973. Mentrestant, va participar i va guanyar el concurs de Praga de 1966; el 1968 va guanyar el tercer premi al concurs de Montreal i l'any següent el concurs Marguerite Long a París.
Des de 1991, Timoféieva ha treballat a Croàcia, Japó (Yokohama) i França.

## Discografia

Des de 1973, Timoféieva ha gravat per a Melodiya, Deutsche Grammophon, Ariola, Victor i Voice of Lyrics més de 40 CD dedicats als clàssics russos com Glinka, Arenski, Txaikovski, Rakhmàninov, Prokófiev i Sxedrin, als clàssics vienesos com Mozart, Haydn (amb una integral de les seves sonates) i Beethoven i als grans romàntics com Chopin i Mendelssohn.

### Piano

* Bonis, Obres per a piano (1998, Voice of Lyrics VOLC341)
* Chopin, Estudis (1985, Melodiya)
* Chopin, Estudis (1998, Voice of Lyrics)
* Farrenc i Agathe Backer-Grøndahl, Obres per a piano (1999, Voice of Lyrics)
* Haydn, Sonates per a piano (1981, LP Melodiya)
* Haydn, Sonates 19, 21, 22, 43, 45 (Olympia)
* Tailleferre, Peces per a piano (1996, Voice of Lyrics)

### Música de cambra

* Glinka, Trio patètic, amb Vladimir Sokolov, clarinet, i Serguei Krasavin, fagot (1981, Le Chant du Monde/Harmonia Mundi)
* Glinka, Sonata per a viola (trans. per a clarinet), amb Vladimir Sokolov, clarinet (1982, LP Melodiya)
* Prokòfiev, Sonata per a violoncel i piano, op. 119, amb Igor Gavrish, violoncel (1978, LP Melodiya S10-08677/78)
* Txaikovski, Trio op. 50, amb Maxim Fedotov, violí i Kirill Rodin, violoncel (1990, Le Chant du Monde)

### Música de concert

* Arenski, Fantasia sobre temes de Ryabinin, Op. 48 per a piano i orquestra - Orquestra Simfònica de l'URSS, dir. Ievguni Svetlànov (1987, LP Melodiya)
* Weber, Konzertstück, Op. 79 ; Haydn, Concert en re major - Orquestra del Teatre Bolxoi, dir. Fuat Mansurov (LP Melodiya)

## Referències

* ↑ «Все пианисты. История фортепиано - Тимофеева Любовь». allpianists.ru. Arxivat de l'original el 2021-02-18. [Consulta: 29 juny 2017].
* ↑ Neues Gewandhaus Leipzig - Konzertplan 16.–31.05.1983 und Veranstaltungsplakat (abgerufen am 7. Juli 2017).
# Amfidòntids

Els amfidòntids (Amphidontidae) són una família de mamífers que tingueren una amplíssima distribució des del Juràssic inferior fins al Cretaci inferior, fa entre 113 i 182,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, l'Índia, Rússia i la Xina. No se'n sap gaire cosa. Formen part dels simetrodonts dotats de dents molars amb angles obtusos. Tenien els metacònids i els paracònids extremament febles. En general, la morfologia de les molars fa pensar que es nodrien de paparres inflades de sang o preses similars. En el passat, la família ha estat classificada com a sublegió, infralegió i ordre.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amphidontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 346.
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 343.
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Mesozoic mammals — early mammalian diversity and ecomorphological adaptations» (T. Martin).
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 358 i 359.
* ↑ McKenna i Bell, 1997, p. 44.

## Bibliografia

* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 9780231119184.
* McKenna, M. C.; Bell, S. K. Classification of Mammals Above the Species Level (en anglès). Columbia University Press, 1997. ISBN 978-0-231-52853-5.
* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Alma (Missouri)

Alma és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 399 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alma tenia 399 habitants, 179 habitatges, i 117 famílies. La densitat de població era de 570,6 habitants per km².
Dels 179 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,5% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 34,6% no eren unitats familiars. En el 32,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 24,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.426 $ i la renda mediana per família de 49.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.942 $ mentre que les dones 21.607 $. La renda per capita de la població era de 24.000 $. Entorn del 0,9% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
Viccionari
# Llatí eclesiàstic

Llatí eclesiàstic (també anomenat Llatí litúrgic o Llatí de l'Església) és una denominació que es refereix a l'idioma llatí, tal com és usat en els documents de l'Església Catòlica i en la litúrgia llatina.
Es distingeix del Llatí clàssic per algunes variacions en el lèxic, per la introducció de nous modismes i noves paraules, per una sintaxi simplificada i una pronunciació italianitzada.
L'origen es pot buscar en el sermo cotidianus ('parlar quotidià'), una barreja del llatí clàssic i del llatí vulgar. A partir d'August es va iniciar la decadència del llatí clàssic, i va anar desapareixent la diferència entre la prosa i la poesia. El llatí vulgar era el que s'usava majoritàriament, i l'Església va veure la necessitat de crear un llenguatge propi. A més, l'Evangeli s'explicava tot predicant, amb la paraula, i s'havia d'usar un llenguatge comprensible per a tothom. Agustí d'Hipona diu: «Sovint faig servir paraules que no són llatines i ho faig perquè m'entengueu. Millor que incorri en la culpa dels gramàtics que no ser entès. pel poble» A mitjans del segle iii la comunitat cristiana de Roma parlava majoritàriament grec i celebraven la litúrgia en grec. Els teòlegs i els apologistes van escriure en grec fins a l'època d'Hipòlit de Roma, mort l'any 235. El grec va donar pas al llatí, sobretot a partir de Tertul·lià, que, encara que va escriure alguns tractats en grec, després va escriure només en llatí, la llengua compresa per la majoria de fidels. Segons Jeroni d'Estridó, el papa Víctor I va ser el primer en escriure en llatí.
El llatí eclesiàstic usat en obres teològiques, ritus litúrgics i proclamacions dogmàtiques varia en estil: és sintàcticament simple en la Bíblia Vulgata, hieràtic en el Cànon Romà de la Missa, ters i tècnic en l'obra de Tomàs d'Aquino Summa Theologica, i Ciceronià en l'encíclica Fides et Ratio del Papa Joan Pau II. El llatí eclesiàstic és l'idioma oficial de la Santa Seu i l'únic sociolecte que sobreviu del llatí parlat.

## Referències

* 1 2 3 4 Dégert, A. «Ecclesiastical latin». New Advent. Catholic Encyclopedia. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Agustí d'Hipona. Enarrationes in Psalmos, CXXXVIII, 90
* ↑ Kirsch, Johann Peter. «Pope St. Victor I» (en anglès). Catholic Encyclopedia, 1913.
# Partit Socialdemòcrata d'Albània

El Partit Socialdemòcrata d'Albània (albanès: Partia Socialdemokrate e Shqipërisë) és un partit polític socialdemòcrata d'Albània. És membre de la Internacional Socialista.
El partit fou creat el 1991. A les eleccions de 2001 va obtenir el 3,6% dels vots i 4 escons al Parlament. A les eleccions de 2005 va augmentar la seva representació a 7 escons al Parlament.
El partit està liderat per Skënder Gjinushi, escriptor i ministre d'educació 1987-1991. Gjinushi ha estat escollit portaveu de l'Assemblea d'Albània.

## Resultats electorals

| Elecció | Vots | % | Resultats |
| 1992 | 73 820 | 4.04 | 7 / 140 |
| 1996 | 25 019 | 1.52 | 0 / 140 |
| 1997 | 245 181 | 17.35 | 9 / 140 |
| 2001 | 48 911 | 3.65 | 4 / 140 |
| 2005 | 174 103 | 12.74 | 7 / 140 |
| 2009 | 26 700 | 1.76 | 0 / 140 |
| 2013 | 10 220 | 0.59 | 0 / 140 |
| 2017 | 14 993 | 0.95 | 1 / 140 |
| 2021 | 35 477 | 2.25 | 3 / 140 |
# Arcola (Missouri)

Arcola és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 45 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arcola tenia 45 habitants, 23 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 59,9 habitants per km².
Dels 23 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 47,8% no eren unitats familiars. En el 43,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 39,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 15,6% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 35,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.938 $ i la renda mediana per família de 33.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 13.123 $. Entorn del 36,4% de les famílies i el 34% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arcola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arcola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Frank Pavich

Frank Pavich és un director i productor de cinema croat estatunidenc.

## Carrera professional

La primera pel·lícula de Pavich com a director va ser N.Y.H.C., un llargmetratge documental sobre l'escena musical del hardcore de Nova York. La pel·lícula es va rodar l'estiu de 1995 i es va estrenar en VHS el 1999. El 2008, Halo 8 Entertainment la va llançar com a part d'una edició especial de dos DVD.
El 2003, Pavich va coproduir la pel·lícula de comèdia satírica Die, Mommie, Die!.
Entre el 2011 i el 2013, Pavich va dirigir el seu segon documental, Jodorowsky's Dune. La pel·lícula es va estrenar a la secció Quinzena de Cineastes del 66è Festival Internacional de Cinema de Canes, i fou projectada a molts altres festivals, inclosos el Festival de Cinema de Telluride i el Festival Internacional de Cinema de Toronto. Al Fantastic Fest, la pel·lícula va guanyar tant el premi del públic com el millor documental. El 2014, la pel·lícula es va estrenar als cinemes dels Estats Units per Sony Pictures Classics, i va ser preseleccionada per a un Premi Oscar al millor llargmetratge documental. Actualment manté una puntuació del 98% a Rotten Tomatoes, el que el converteix en un dels les pel·lícules amb millors ressenyes d'aquell any. Al XLVI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya va guanyar el Gran Premi del Públic i una menció especial del jurat.
El gener de 2023, Pavich va publicar un assaig a The New York Times relacionat amb Jodorowsky's Dune (i més) que implicava obres d'art generades per la programació d'intel·ligència artificial (A.I.).

## Filmografia

| Any | Títol | Acreditat com | Acreditat com |
| Any | Títol | Director | Productor |
| 1999 | N.Y.H.C. | Sí | Sí |
| 2003 | Die, Mommie, Die! | No | Sí |
| 2013 | Jodorowsky's Dune | Sí | Sí |

## Referències

* ↑ «Frank Pavich won Imagine's Audience Award with his Jodorowsky's Dune». YouTube. [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «Gloria - Frank Pavich - Amerikanac u Zagrebu», 12-07-2015.
* ↑ «NYHC Documentary to be Released on DVD» (en anglès americà). ALARM, 19-12-2007. [Consulta: 10 maig 2016].
* 1 2 Sims, Robert. «Interview: Frank Pavich, director, Jodorowsky's Dune». Lights Camera Austin, 03-07-2014. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ Lattanzio, Ryan. «Cannes Directors' Fortnight Lineup Unveiled, Includes New Films by Alejandro Jodorowsky». Thompson on Hollywood, 23-04-2013. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Fantastic Fest 2013 Award Winners Include JODOROWSKY'S DUNE and THE CONGRESS» (en anglès americà). Collider, 23-09-2013. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ McNary, Dave. «Sony Classics Takes 'Jodorowsky's Dune' for North America» (en anglès americà). Variety, 11-07-2013. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ Eddy, Cheryl. «Brilliant Jodorowsky's Dune Makes the Oscar Documentary Shortlist» (en anglès americà). io9, 03-12-2014. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Top 100 Movies of 2014 - Rotten Tomatoes». www.rottentomatoes.com. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ La holandesa 'Borgman' es la ganadora del Festival de Sitges, 20 Minutos, 19 d'octubre de 2013
* ↑ Pavich, Frank «This Is the 'Greatest Film Never Made' - This Film Does Not Exist». The New York Times, 13-01-2023 [Consulta: 13 gener 2023].
# La canterina

La canterina (La cantant o La diva), Hob. 28/2, és una breu òpera bufa en dos actes amb música de Joseph Haydn, la primera que va compondre per al príncep Esterházy. Està basada en un llibret de Carl Friberth, que al seu torn estava inspirat en l'intermezzo del tercer acte de l'òpera L'Oringille de Niccolò Piccinni (1760). Va ser composta en 1766, i estrenada a la tardor d'aquest mateix any a Eisenstadt. Originalment va ser concebuda per ser un parell de intermezzi, amb cada un dels seus dos actes entre els actes d'una òpera seriosa. Se sol considerar aquesta òpera com un treball similar a La serva padrona de Pergolesi i Pimpinone de Telemann.
Aquesta obra poques vegades es representa en l'actualitat; en les estadístiques de Operabase apareix amb només 6 representacions en el període 2005-2010, sent la setena de Haydn.

## Argument

Gasparina és la cantant, guiada per la vida per Apollonia. Gasparina assisteix a classes de cant amb Don Pelagio, un home una mica més gran que està enamorat de Gasparina i imagina que ella també l'estima a ell. En realitat Gasparina l'únic que vol d'ell són els seus ensenyaments, però li juga amb ell i li permet que es faci il·lusions. Don Ettore és el veí, també enamorat de la cantant, més jove que don Pelagio i certament ric, de manera que Gasparina accepta els seus valuosos regals. Don Pelagio sorprèn Gasparnia amb Don Ettore i la tira del seu pis, ja que el rei Pelagi li havia deixat viure en un pis de la seva propietat. Gasparina fingeix estar entristida i desemparada i aconsegueix avivar la simpatia de Don Pelagio. Acaba l'òpera amb Gasparina habiéndoselas arreglat per tenir tant al senyor Ettore com al senyor Pelagio menjant de la seva mà. L'aspecte còmic de l'òpera es ressaltava representant al senyor Ettore com una dona vestida d'home, i Apollonia com un home vestit de dona.
# Arkoe

Arkoe és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 58 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arkoe tenia 58 habitants, 24 habitatges, i 13 famílies. La densitat de població era de 160 habitants per km².
Dels 24 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 41,7% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 34,5% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 147,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.000 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 13.725 $. Entorn del 14,3% de les famílies i el 14,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arkoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arkoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Huntley (Nebraska)

Huntley és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 67 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Huntley tenia 67 habitants, 25 habitatges, i 18 famílies. La densitat de població era de 73,9 habitants per km².
Dels 25 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 38,8% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 123,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250 $ i la renda mediana per família de 42.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 16.375 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 5,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Huntley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Huntley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Franz Mandl

Franz Mandl (Viena, 4 d'agost de 1916 - 4 de febrer de 1988) fou un futbolista austríac que va competir durant la dècada de 1930. Jugava de davanter.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. A nivell de clubs va jugar fins al First Vienna FC, amb qui guanyà el campionat d'Àustria de 1944. Va jugar un partit internacional.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Franz Mandl». [Consulta: 23 abril 2024].
# Resedàcies

Resedàcia, Resedàcies o Resedaceae és una família de plantes amb flors.

## Particularitats

Les resedàcies es distribueixen en zones de clima temperat a subtropical d'Europa, de l'oest d'Àsia, l'Orient Mitjà, Nord-amèrica, i Sud-àfrica.
Normalment són plantes herbàcies anuals, bianuals o perennes.
Les flors tenen simetria bilateral, deu pètals que solen estar dividits en filaments prims, i deu o més estams.

## Gèneres

Consta de 6 gèneres i unes 70 espècies, la majoria del gènere Reseda.
* Caylusea
* Ochradenus
* Oligomeris
* Randonia
* Reseda
* Sesamoides
D'aquests, només els gèneres Reseda i Sesamoides tenen espècies autòctones dels Països Catalans.

## Referències

* 1 2 DE WIT, H.C.D. Plantas superiores. Barcelona, 1966. Seix Barral (Ed. Original. De wereld der planten. Hogere planten. La Haia, 1964)(castellà)
* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.

## Enllaços externs

* «Resedaceae». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Lleis de Clarke

Les Lleis de Clarke de l'escriptor britànic de ciència-ficció Arthur C. Clarke (1917-2008) son tres lleis que va formular relacionades amb l'avanç científic:
| « | 1a. Quan un científic eminent però ancià afirma que alguna cosa és possible, és gairebé segur que té raó. Quan afirma que alguna cosa és impossible, molt probablement està equivocat. 2a. L'única manera de descobrir els límits del possible és aventurar-se una mica més enllà, cap a l'impossible. 3a. Tota tecnologia prou avançada és indistingible de la màgia. | » |
| — Arthur C. Clarke, |||

## Orígens

Un relat deia que les lleis de Clarke es van desenvolupar després que l'editor de les seves obres en francès comencés a numerar les afirmacions de l'autor. Clarke va formular la primera d'aquestes lleis en l'assaig "Hazards of prophecy: the failure of imagination" («Perills de la profecia: la falta d'imaginació») que es troba en el llibre Profiles of the future (Perfils del futur, de 1962).
En una edició revisada d'aquest mateix llibre (de 1973), Clarke va desenvolupar la segona llei i va proposar la tercera, amb la idea d'arrodonir el nombre: «Si tres lleis van ser suficients per a Newton, modestament decideixo parar aquí», va agregar. La tercera llei és la més coneguda i la més citada. Es va publicar en una carta de 1968 a la revista Science i finalment es va afegir a la revisió de 1973 de l'assaig "Hazards of Prophecy".

## Referències

* 1 2 «Clarke's three laws» (en anglès americà). [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ Beech, Martin. The Physics of Invisibility: A Story of Light and Deception. New York: Springer Science + Business Media, 2012, p. 190. ISBN 978-1-46140615-0.
* ↑ Keyes, Ralph. The Quote Verifier: Who Said What, Where, and When. New York: St. Martin's Press, 2006, p. 217. ISBN 978-0-31234004-9.
* ↑ "Hazards of Prophecy: The Failure of Imagination" in the collection Profiles of the Future: An Enquiry into the Limits of the Possible (1962, rev. 1973), pp. 14, 21, 36.
* ↑ Shermer, Michael. The Believing Brain: From Ghosts and Gods to Politics and Conspiracies — How We Construct Beliefs and Reinforce Them as Truths. New York: Henry Holt & Co., 2011, p. 358. ISBN 978-0-80509125-0.
* ↑ Clarke, Arthur C. «Clarke's Third Law on UFO's» (en anglès). Science, vol. 159, 3812, 19-01-1968, pàg. 255. Bibcode: 1968Sci...159..255C. DOI: 10.1126/science.159.3812.255-b. ISSN: 0036-8075.
* ↑ Clarke, Arthur C. Profiles of the Future: An Inquiry into the Limits of the Possible. Popular Library, 1973. ISBN 978-0-33023619-5.

## Enllaços externs

* "What's Your Law?" (lists some of the corollaries)
* "A Gadget Too Far" at Infinity Plus