OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Faust de Riés

Faust de Riés o Faustus Regensis (Britànnia, 405-410 - Riés, 490-495) va ser un bisbe gal·loromà. Va defensar la doctrina semipelagianista. És venerat com a sant per les esglésies catòlica i ortodoxa.

## Biografia

Nascut a Britànnia entre l'any 405 i el 410, era contemporani i amic de Sidoni Apol·linar. No se'n coneix res de la seva joventut, però es pensa que podria haver estat jurista; influït per la seva mare, molt religiosa, va marxar a la Gàl·lia i va ingressar al monestir de Lerins, on el van ordenar prevere. Va succeir Màxim com abat cap a l'any 432, i cap al 462 també va ser successor del bisbe de Riés a la Provença.
Era conegut per l'austeritat de la seva vida en tots els estats, i, ja bisbe, visitava amb freqüència Lerins per fer-hi retirs. Va fundar nombrosos monestirs a la seva diòcesi. Assistí als concilis d'Arle i Lió (ca. 475) que van condemnar la creença en la predestinació. Va combatre l'arrianisme, i per això el rei visigot Euric el va desterrar l'any 486, però va poder tornar el 484 a la mort del rei.
Va adoptar les doctrines de Joan Cassià i Vicenç de Lerins sobre la gràcia i el lliure albir, però amb ells va ser acusat de semipelagianisme i els catòlics dirigits per Agustí d'Hipona el van estigmatitzar i condemnar al concili d'Aurenja del 529. Va morir entre els anys 490 i 495 amb fama de santedat.

## Obra escrita

Les seves obres són:
* Professio Fidei, contra eos, qui per solam Dei Voluntatem alios dicunt ad Vitam attrahi, alios in Mortem deprimi, escrit cap a l'any 475.
* De Gratia Dei et Hamanae Mentis libero Arbitrio Libri II, també del 475.
Aquests dos llibres tracten del pecat original, la predestinació, el lliure albir, la lliure elecció i la gràcia.
* Responsio ad Objecta quaedam de Ratione Fidei Catholicae. Un assaig sobre els punts de vista dels arrians i la seva refutació.
* Sermones Sea ad Monachos, junt amb Admionitio et exhortationes. Dirigits als monjos de Lerins quan ell en presidia la comunitat.
* Homilia de S. Maximi Laudibus. Atribuïda de vegades a Eusebi d'Èmesa.
* Epistolae. 19 epístoles en total dirigides a diverses persones, sobre les heretgies d'aquell temps.

## Veneració

Va ser venerat com a sant poc després de la seva mort pels ciutadans de Riés que van erigir una basílica en la seva memòria. L'Església Catòlica el celebra el 28 de setembre i l'Ortodoxa el 18 de gener.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Faustus or Faustus Reiensis». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 4 setembre 2023].
# Asteroide de tipus S

Els asteroides de tipus S són asteroides de composició rocosa. Aproximadament el 17% d'asteroides són d'aquest tipus, cosa que els converteix en el segon més comú després del tipus C.

## Característiques

Els tipus S són moderadament brillants (amb una albedo de 0,10-0,22) i estan constituïts principalment de silicats de ferro i magnesi. Predominen a l'interior del cinturó d'asteroides fins a 2,2 ua, són comuns en la part central del cinturó fins aproximadament 3 ua, i són rars en la part exterior. El més gran és (15) Eunòmia (aprox. 330 km d'ample en la seva part més llarga), sent els següents per grandària (3) Juno, (29) Amphitrite, (532) Herculina i (7) Iris. Els tipus S més grans són visibles amb binoculars de 10x50 en la majoria de les posicions, el més brillant, (7) Iris, de vegades pot arribar a una brillantor més gran de +7.0, que és una magnitud més gran que la qualsevol altre asteroide excepte l'inusualment reflectiu (4) Vesta.
El seu espectre té un pendent moderat en longituds d'ona menors a 0,7 µm, posseeix una moderada absorció entre 1 µm i 2 µm, que és indicativa de la presència de silicats (minerals de roca). La composició d'aquests asteroides és similar a una varietat de meteorits rocosos que comparteixen unes característiques espectrals similars.

## Asteroides del grup S
### Classificació SMASS

En la Classificació SMASS, generalment diversos tipus "rocosos" d'asteroides s'agrupen en un ampli grup S que conté els següents tipus:
* Tipus A
* Tipus K
* Tipus L
* Tipus Q
* Tipus R
* Un nucli Tipus S per als asteroides que tenen l'espectro "típic" per al grup S
* Tipus Sa, Sk, Sl, Sq, y Sr contenen els objectes de transició entre els del nucli Tipus S i els tipus A, K, L, Q, i R, respectivament.

### Classificació Tholen

En la Classificació Tholen el Tipus S és un molt ampli grup que inclou tots els tipus de l'SMASS excepte els de l'A, Q, i R, que tenen una particularment forta absorció "rocosa" propera als 1 μm.

## Vegeu també

* Classificació espectral dels asteroides
* Asteroide de tipus L
* Asteroide de tipus K
* Asteroide de tipus X

## Referències

* Bus, S. J.; Binzel, R. P. «Phase II of the Small Main-belt Asteroid Spectroscopy Survey: A feature-based taxonomy». Icarus, 158, 1, 2002, pàg. 146–177. Bibcode: 2002Icar..158..146B. DOI: 10.1006/icar.2002.6856.
# Centre de distribució

Un centre de distribució és una infraestructura logística en la qual s'emmagatzemen productes i s'embarquen ordres d'eixida per a la seua distribució al comerç al detall o a l'engròs. Generalment es constitueix per un o més magatzems, en els quals ocasionalment es compta amb sistemes de refrigeració o aire condicionat, àrees per a organitzar la mercaderia i comportes, rampes o altres infraestructures per a carregar els vehicles.
Les companyies solen definir la localització dels seus centres de distribució en funció de l'àrea o la regió en la qual aquest tindrà cobertura, incloent-hi els recursos naturals, les característiques de la població, disponibilitat de força de treball, imposts, serveis de transport, consumidors, fonts d'energia, entre d'altres. Així mateix aquesta ha de tenir en compte a més les rutes des d'i cap a les plantes de producció, i a carreteres principals, o a la ubicació de ports marítims, fluvials, aeris, estacions de càrrega i zones franques.
La implementació de centres de distribució dins de la cadena de subministrament sorgeix de la necessitat d'assolir una distribució més eficient, flexible i dinàmica, és a dir, assegurar una capacitat de resposta ràpida al client, de cara a una demanda cada vegada més especialitzada. La implementació també ofereix una reducció de costs en les empreses i evita colls d'ampolla.
Altre avantatge és el fet de generar mecanismes de vincle «fabrica – client», la qual cosa permet una atenció adequada a petits punts de venda, com quioscs, cafeteries o restaurants, amb una alta taxa d'entrada i eixida de productes, els quals tenen habitualment un curt termini per a fer les seues comandes o un període molt curt per a la seua comercialització.

## Bibliografia

* Farah Jr., Moisés (2002), Os desafios da logística e os centros de distribuição física. FAE Business. disponible en línea Arxivat 2008-12-21 a Wayback Machine. [URL consultado 21 de marzo de 2008]. ISSN 1678-3840
* Gutiérrez, Gil & Prida, Bernardo (1998), Logística y Distribución Física. McGraw-Hill Interamericana de España, Madrid.
* Johnson, James & Wood, Donald (1990), Contemporary Logistics. 4th Edition, Macmillan Publishing Company, New York.

## Vegeu també

* Canal de distribució
* Mercabarna
* Saint-Charles Internacional
# Furs d'Aragó

Els Furs d'Aragó són el conjunt de normes que regien en l'administració de justícia i en l'activitat privada sota el regne d'Aragó, a partir de la compilació de furs locals feta pel Bisbe d'Osca, Vidal de Canyelles, al Vidal Mayor.
En 1247, el rei Jaume I d'Aragó va convocar Corts Generals del Regne a Osca amb la intenció de continuar l'obra legisladora de la Corona, compilant en un sol document la legislació vigent. En el Privilegi Real de 1283, Pere III d'Aragó confirma els furs i la seva aplicació s'estén a tot el Regne.
Els furs en el seu origen eren pactats, això és, fruit d'una aportació comuna dels Consells a què el Rei donava el seu vistiplau. En un primer moment es van compilar i van arribar a tenir fins a dotze llibres en les revisions de 1496, 1517 i 1542. En 1552 es realitza una gran refosa, incloent-hi les Observances. L'última tasca de compilació es produeix en 1667. La tasca de codificació es va veure superada en moltes ocasions per les normes que dictaven les pròpies Corts d'Aragó i que s'incorporaven com parts de les normes jurídiques del Regne.
L'aplicació dels furs decau, arran de la mort de Joan V de Lanuza, Justícia d'Aragó, ordenada per Felip II per eliminar la fórmula de l'acord com a base de redacció dels furs. En 1592, les Corts aragoneses es reuneixen en Tarassona i modifiquen substancialment les normes. A partir d'aquest moment serà el Rei que estableixi el contingut. La unificació amb Castella acabarà definitivament amb el dret local: en 1707, Felip V de Castella va abolir definitivament els furs amb la implantació dels Decrets de Nova Planta que amb prou feines deixen en un lloc secundari als vells furs en la regulació de qüestions particulars.

## Vegeu també

* Vidal Mayor
* Fori Regni Aragonum
* Decrets de Nova Planta
* Furs
* Furs de Jaca
* Furs de Terol
* Joan V de Lanuza

## Referències

* ↑ Mata, Jordi «Jaume I. Rei i Mite». Sàpiens [Barcelona], núm. 121, 10-2012, p.8.14. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* Ubieto Arteta, Agustín: Como se formó Aragón; Mapa dels Furs Aragonesos al segle xiii
* Furs en aragonès: Fueros de Aragón hasta 1265 Arxivat 2011-08-30 a Wayback Machine.
# Süderende

Süderende (frisó septentrional Söleraanj) és un dels municipis de l'illa de Föhr (Illes Frisones) que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Föhr-Amrum, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Segons el cens de 2022 te una població de 178 habitants.

## Història

El municipis formava part d'Oldsum, sent-ne el seu extrem sud. Després de la pèrdua per Dinamarca davant Prússia de la Guerra dels Ducats el 1864 i la reforma municipal posterior, Süderende es va convertir en municipi independent.

## Idioma

El llenguatge comú entre els habitants és el fering, variant del frisó septentrional. La llengua es manté viva per ser transmesa a la pròxima generació de molts dels habitants.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Süderende Arxivat 2016-04-30 a Wayback Machine.
* Església de St Laurentii Arxivat 2011-01-05 a Wayback Machine.
# Peresós de collar

El peresós de collar (Bradypus torquatus) és una espècie de peresós tridàctil sud-americana. Té el cap petit, ulls i orelles minúsculs i una petita cua amagada entre el pelatge. Mesura uns 50 cm de llarg i pesa fins a 4,5 kg.

## Referències

* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Schetino, Marco A.A.; Coimbra, Raphael T.F.; Santos, Fabrício R. «Time scaled phylogeography and demography of Bradypus torquatus (Pilosa: Bradypodidae)» (en anglès). Global Ecology and Conservation, 11, 7-2017, pàg. 224–235. DOI: 10.1016/j.gecco.2017.07.002.
* ↑ Giné, Gastón Andrés Fernandez; Mureb, Laila Santim; Cassano, Camila Righetto «Feeding ecology of the maned sloth ( Bradypus torquatus ): Understanding diet composition and preferences, and prospects for future studies» (en anglès). Austral Ecology, 47, 5, 8-2022, pàg. 1124–1135. DOI: 10.1111/aec.13204. ISSN: 1442-9985.
# Fedor den Hertog

Fedor den Hertog (Utrecht, 26 d'agost de 1947) és un ciclista neerlandès, ja retirat, que fou professional entre 1974 i 1981.
Com a ciclista amateur destaca la medalla d'or aconseguida als Jocs Olímpics de Mèxic de 1968 en la prova dels 100 km contrarellotge per equips, junt a Joop Zoetemelk, René Pijnen i Jan Krekels. Com a professional destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1977, una altra a la Volta a Espanya del mateix any i el campionat nacional de ciclisme en ruta, també de 1977.
El seu germà Nidi també fou ciclista professional de 1974 a 1980.

## Palmarès

* 1966
** Campió dels Països Baixos militar
* 1967
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bèlgica amateur
* 1968
** Campió Olímpic de CRE (amb Joop Zoetemelk, René Pijnen i Jan Krekels)
** Campió dels Països Baixos amateur de persecució
** 1r al Circuit des Mines
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1969
** 1r a la Milk Race i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Rheinland-Pfalz Rundfahrt
** 1r al Gran Premi de les Nacions amateur
** 1r a la Volta a Bèlgica amateur i vencedor de 2 etapes
* 1970
** 1r a l'Omloop der Kempen
** 1r a la Volta a Limburg
** 1r a la Volta a Bulgària
** 1r al Gran Premi de les Nacions amateur
* 1971
** 1r a la Milk Race i vencedor de 2 etapes
** Campió dels Països Baixos amateur de persecució
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1972
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor d'una etapa
** 1r a la Ronde van Gendringen
* 1973
** 1r a l'Olympia's Tour i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa de la Milk Race
* 1976
** 1r a la Ronde van Midden-Zeeland
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos
* 1977
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a la Liedekerkse Pijl
** 1r a Schijndel
** 1r al Trofeu Jan van Erp
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani
* 1978
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile des Espoirs
* 1979
** 1r al GP Frans Verbeeck
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos
* 1980
** 1r a la Maaslandse Pijl

### Resultats al Tour de França

* 1974. 27è de la classificació general
* 1975. 18è de la classificació general
* 1977. Abandona (13a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1978. 25è de la classificació general
* 1979. 48è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1975. Abandona (15a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1975. Abandona (14a etapa)
* 1976. Abandona (19a etapa)
* 1977. No surt (18a etapa). Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «DEN HERTOG Fedor (Fedor Iwan)». [Consulta: 17 desembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Fedor den Hertog». [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «Nidi Den Hertog» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Fedor den Hertog a www.sitiodeciclismo.net
# Felip Andreu

Felip Andreu (Granollers, 1727 – Montserrat, 21 de juliol de 1770) fou un compositor català.
Va entrar a l'Escolania de Montserrat i es va formar musicalment amb Benet Esteve. El 1744 va entrar al noviciat i va professar l'any següent. Entre els seus deixebles més destacats podem mencionar a Antoni Ros i Benet Julia Ros. Entre les seves obres destaca la Tèrcia, una composició a sis veus amb acompanyament instrumental.

## Obres

* Oficis: Tercia para los lunes.
* Lamentacions: Lamentación 2 del miércoles para el jueves.
* Altres: Manum Suam.

## Referències

* 1 2 CODINA, Daniel. «Andreu, Felipe», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 455.
# Felipa de Montcada

Felipa de Montcada va ser una nobla catalana del segle xii.
Membre de la important família Montcada, era filla del senyor de Tortosa Ramon I de Montcada i de Montcada i de la seva esposa Ramona de Tornamira. Va ser comtessa de Foix per la seva unió amb Ramon Roger I de Foix, amb qui es va casar l'any 1189.
Felipa era creient càtara.
Amb Ramon Roger I de Foix va tenir tres fills:
* Roger Bernat, que després de la mort del seu pare esdevindrà comte de Foix
* Amalric
* Cecília, que es va casar el 1224 amb Bernat V, comte de Comenge.

## Referències

* 1 2 «RAYMOND ROGER de Foix» (en anglès). Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ Esquerrier, 2012, p. 21.
* ↑ Higounet, 1984, p. 116 i notes 27 i 28.

## Bibliografia

* Esquerrier, Arnaud. Chroniques Romanes Des Comtes de Foix (en francès). Nabu Press, 2012, p. 236. ISBN 978-1275034693.
* Higounet, Charles. Le Comté de Comminges : De ses origines à son annexion à la Couronne (en francès). Sent Gaudenç: L'Adret, 1984. ISBN 2904458050. «primera edició 1949»
# Witsum

Witsum (frisó septentrional Wiisem, danès Vitsum) és un dels municipis de l'illa de Föhr (Illes Frisones) que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Föhr-Amrum, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Segons el cens de 2022 te una població de 41 habitants.

## Història

Witsum és esmentada per primera vegada el 1509. Com a part de Westerland Föhr, pertanyia als enclavaments reials de Dinamarca i, per tant, va ser part directa de la corona danesa, mentre que Osterland Föhr pertanyia al ducat de Schleswig. Només quan Dinamarca va perdre Schleswig davant Prússia en la Guerra dels Ducats, Witsum es va convertir en una part de Schleswig-Holstein.
Witsum i l'aldea veïna d'Utersum van ser els únics municipis en la segona zona dels plebiscits de Schleswig en votar a favor de Dinamarca el 1920, però, com que no es troba a la mateixa frontera, els dos es van quedar a Alemanya.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Witsum
# Felipe Gálvez Haberle

Felipe Gálvez Haberle (Santiago, 1983) és un director i muntatgista de cinema xilè.

## Biografia

Es va graduar en la Fundación Universidad del Cine a Buenos Aires (Argentina).
Ha dirigit curtmetratges, destacant Silencio en la sala, que va rebre al Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent el premi al millor curtmetratge en 2009, Yo de aquí te estoy mirando, estrenat al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam el 2011. El 2018 va estrenar el curtmetratge RAPAZ a La Semaine de la Critique del 71è Festival Internacional de Cinema de Canes. Ha treballat com muntatgista en nombrosos llargmetratges, entre ells Nunca vas a estar solo (2015) d'Álex Anwandter, Marilyn (2018) de Martín Rodríguez Redondo, ambdues estrenades a la secció Panorama de la Berlinale, i Princesita dirigida per Marialy Rivas, estrenada al TIFF 2017.
El seu primer llargmetratge, Los colonos, va ser seleccionat per a participar en la secció oficial en competència Un Certain Regard al 76è Festival Internacional de Cinema de Canes, on va guanyar el premi FIPRESCI a la millor pel·lícula de la secció.

## Filmografía

| Any | Títol | Paper | |
| 2009 | Silencio en la sala | Director | Curtmetratge ficció |
| 2011 | Ortega | Muntatgista | Curtmetratge Documental |
| 2011 | Zoológico | Muntatgista | Llargmetratge ficció |
| 2011 | Yo de aquí te estoy mirando | Director | Curtmetratge ficció |
| 2012 | Partir to live | Muntatgista | Llargmetratge ficció |
| 2014 | En la gama de los grises | Muntatgista | Llargmetratge ficció |
| 2015 | Marea de Tierra (Chile Factory) | Muntatgista | Curtmetratge ficció |
| 2016 | Los Barcos | Muntatgista | Curtmetratge ficció |
| 2016 | Nunca vas a estar solo | Muntatgista | Llargmetratge ficció |
| 2017 | Princesita | Muntatgista | Llargmetratge ficció |
| 2018 | RAPAZ | Director | Curtmetratge ficció |
| 2018 | Marilyn | Muntatgista | Llargmetratge ficció |
| 2023 | Los colonos | Director | Llargmetratge ficció |

## Premis

| Premi/Festival de Cinema | Data de l'esdeveniment | Categoria | Nominat | Resultat | Ref. |
| Festival de Canes | 76è Festival Internacional de Cinema de Canes | Un Certain Regard: Millor pel·lícula | Los colonos | Guanyador | |
| Festival de Canes | 76è Festival Internacional de Cinema de Canes | Premi FIPRESCI | Los colonos | Guanyador | |

## Referències

* ↑ Valdivia, Gonzalo. «A fondo en Los Colonos, la cinta chilena que va a Cannes: "Nunca quise abordar el punto de vista selk'nam"». La Tercera, 17-05-2023. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «BAFICI - Premiaciones Anteriores». festivalesanteriores.buenosaires.gob.ar. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «TorinoFilmLab | Felipe Gálvez». TorinoFilmLab. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Rapaz, el cortometraje sobre detenciones ciudadanas en Chile que impacta en Cannes», 28-09-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-28. [Consulta: 28 setembre 2023].
* 1 2 «The films of the Official Selection 2023» (en anglès). Festival de Cannes. [Consulta: 13 abril 2023].
# Acord de Nkomati

L'acord de Nkomati fou un pacte de bon veïnatge i no-agressió signat el 16 de març de 1984 entre Moçambic i el govern de la minoria blanca de la República Sud-africana.
Es va signar a la ciutat sud-africana de Komatipoort (Nkomati) entre el president moçambiquès Samora Machel i el primer ministre sud-africà Pieter Botha. L'acord establia que Moçambic deixaria de donar suport al Congrés Nacional Africà (CNA, en anglès ANC) i expulsaria als membres del grup del seu territori, i Sud-àfrica deixaria de donar suport a la Renamo. Com que Moçambic no va arribar a expulsar a cap membre del CNA, el govern blanc de la República Sud-africana va continuar donant suport a la Renamo fins pràcticament el final de la guerra civil l'any 1992.

## Referències

* 1 2 «Agreement on Non-Aggression and Good Neighbourliness between Mozambique and South Africa (Nkomati Talks)». United Nations.
* ↑ Joseph Hanlon, "Mozambique: Who Calls the Shots?", James Currey Publishers, 1991
* 1 2 Y. G-M. Lulat, "United States Relations with South Africa: A Critical Overview from the Colonial Period to the Present", Peter Lang Publishing Inc., 2008
# Caràngid irisat

El caràngid irisat (Elagatis bipinnulata) és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes que es troba a les costes de l'Atlàntic occidental (des de Massachusetts i el nord del Golf de Mèxic fins a Rio de Janeiro -Brasil-), de l'Atlàntic oriental (des de Costa d'Ivori fins a Angola), a la Mediterrània, al Pacífic oriental (des del Golf de Califòrnia fins a l'Equador, incloent-hi les Illes Galàpagos) i a l'oceà Índic (llevat del Golf Pèrsic).
És l'única espècie del gènere Elagatis.
Pot arribar als 180 cm de llargària total i als 46 kg de pes.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ ITIS

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
Viccionari
# Hecatòmpedon

L'Hecatòmpedon (grec antic: Ἑκατόμπεδον) també anomenat antic Partenó o Prepartenó constitueix el primer intent per edificar un santuari per a Atena Pàrtenos al lloc on es troba l'actual Partenó d'Atenes.
La construcció va començar poc després de la batalla de Marató (c. 490-488 aC) sobre una immensa plataforma de pedra calcària que s'estenia a la part sud del cim de l'Acròpoli. Aquest edifici va reemplaçar un hekatómpedon (que significa 'que mesura cent peus') i va poder haver estat emplaçat al costat del temple arcaic dedicat a Atena Poliàs.
L'antic Partenó encara s'estava construint quan els perses van saquejar la ciutat el 480 aC i van arrasar l'Acròpoli. L'existència i la destrucció del proto-Partenó va ser coneguda gràcies a Heròdot i al fet que parts de les seves columnes eren visibles clarament, prop de la paret nord de l'Erectèon. Les excavacions de Panagiotis Kavvadias del 1985-90 van revelar encara més proves materials d'aquesta estructura.

## Referències

* ↑ Ioanna Venieri. «Acropolis of Athens». Arxivat de l'original el 2019-10-24. [Consulta: 4 maig 2007].
* ↑ Hurwit, The Parthenon and the Temple of Zeus, 135
* ↑ Barringer, Judith M. (ed.). Periklean Athens and its legacy: problems and perspectives. Austin, Tex.: Univ. of Texas Press, 2005, p. 135. ISBN 9780292706224.