OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glòria Marcos i Martí

Glòria Marcos i Martí (València, 8 d'abril de 1950) és una política i professora valenciana.

## Biografia

Va nàixer el 1950 i és llicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat de València. Ha estat professora de geografia i història en diversos instituts de Formació Professional (València, Port de Sagunt, Quart de Poblet i Burjassot).
Va ser una de les impulsores de les Escoles d’Estiu del País Valencià. És coneguda la seua activitat sindical; es va afiliar en 1978 a la Federació d'Ensenyament de Comissions Obreres i va ésser secretària d'Acció Sindical des de 1987 fins a 1991. I també el seu compromís amb la defensa de l’escola pública en valencià. Ha treballat en diverses tasques de gestió i així, va ésser presidenta de la Junta de Personal de Centres Docents no-universitaris de la província de València des de 1987 fins a 1990.
Va ésser diputada de les Corts Valencianes d'EUPV durant dues legislatures, des de 1991 fins a 1999. Va pertànyer al Consell d'Administració de RTVV des de 1999 fins a 2007 a proposta d'EUPV. Pertany al Consell Polític Federal i a la presidència federal de Izquierda Unida.
Des de desembre de 2003 fins a març de 2009 va ser coordinadora general d'Esquerra Unida, mandat que estigué marcat per l'escissió d'un grup de militants arran de la crisi oberta al voltant de la candidatura del Compromís pel País Valencià, els quals formaren el nou partit Iniciativa del Poble Valencià. Marcos deixà el lideratge d'EUPV al X Congrés celebrat el 8 de març de 2009 a Massamagrell (Horta Nord), rellevant-la Marga Sanz, secretària general del PCPV.
En les eleccions a les Corts Valencianes de 2007 va ésser la candidata a la presidència de la Generalitat Valenciana per la coalició nacionalista i d'esquerres Compromís pel País Valencià, sent triada diputada per la província de València. Al mes de maig de 2008 va ésser expulsada del Grup Parlamentari Compromís pel País Valencià per decisió majoritària dels components d'aquest grup parlamentari, mesos després l'acompanyarien al grup mixt els dos diputats d'EUPV després d'abandonar el grup de Compromís. En juny de 2009, última sessió de les Corts fins a setembre, va abandonar el seu escó a les Corts Valencianes, sent substituïda per la Coordinadora d'Esquerra Unida, Marga Sanz.
En 2011 va ésser designada membre del Consell Valencià de Cultura per Esquerra Unida.
El juny de 2000 va rebre el Premi de l’Ajuntament de Dénia i al desembre de 1997 el Premi Vila d’Ondara per la seua defensa del valencià.

## Referències

* 1 2 3 4 «Glòria Marcos i Martí». Consell Valencià de Cultura. [Consulta: 3 febrer 2025].
* ↑ «Compromís acuerda expulsar a Glòria Marcos» (en castellà). El País, 02-07-2008. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ Gloria Marcos es despedeix de les Corts Las Provincias (castellà)
* ↑ Noguera y Marcos entran en el Consell Valencià de Cultura notícia a El País del 7 de juliol de 2011 (castellà)

## Enllaços externs

* Bitàcola de Glòria Marcos
* Web d'EUPV
# Friedrich-Wilhelm-Lübke-Koog

Friedrich-Wilhelm-Lübke-Koog és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Fou creat el 1954 arran de la construcció d'un pòlder que va rebre el nom de Friedrich-Wilhelm Lübke, ministre-president de Slesvig-Holstein que havia mort aquell any.

## Referències

* ↑ Struck, Claus Ove. Die Politik der Landesregierung Friedrich Wilhelm Lübke in Schleswig-Holstein, 1951-1954 (en alemany). P. Lang, 1997, p. 85. ISBN 978-3-631-31251-3.
# Glòria de Castro Pascual

Glòria de Castro Pascual (Caldes de Montbui, 1974) és una escriptora catalana. Llicenciada en Ciències de la comunicació a la Universitat Autònoma de Barcelona, va treballar al sector de la publicitat, fins que va deixar el sector per anar viure una vida més tranquil·la amb la família a Mallorca. La seva primera novel·la, L’instant abans de l’impacte, va guanyar el Premi Llibreter 2022 i va quedar finalista de diversos premis. Ha sigut publicada per Edicions del Periscopi. Rep influències d'Angélica Liddell i Sylvia Plath.

## Referències

* 1 2 «Glòria de Castro: “Escribía como una manera de canalizar la frustración”» (en castellà), 26-02-2022. [Consulta: 21 abril 2022].
* ↑ Serra, Montserrat «Les escriptores copen tots els premis Llibreter». Vilaweb, 30-06-2022 [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ Press, Europa. «Glòria de Castro debuta en la novela con una radiografía de las políticas de conciliación», 19-02-2022. [Consulta: 21 abril 2022].
# CSKA Moscou

El CSKA Moscou o TsSKA Moscou (en rus: Центральный Спортивный Клуб Армии, Tsentralni Sportivni Klub Àrmii, en català: Club Esportiu Central de l'Exèrcit) és un club poliesportiu de la ciutat de Moscou, a Rússia. És el club que ha guanyat més Copes d'Europa, 72, en les diverses disciplines que es juga : 20 d'esgrima, 20 d'hoquei gel, 13 de voleibol, 7 de bàsquet, 3 d'escacs, 3 de voleibol femení, 2 d'esgrima femení, 1 de handbol i 1 de waterpolo.

## Història

El CSKA de Moscou va ser fundat el 1911. Al llarg de la seva història ha rebut les següents denominacions, abans de l'actual: OLLS (1911-23), OPPV (1923-27), CDKA (1928-50), CDSA (1951-56) i CSK MO (1957-59).
El club és una societat anònima on el principal accionista era l'empresa petroliera Sibneft, actualment l'empresa s'anomena Gazprom Neft, propietat del multimilionari rus Roman Abramóvitx. L'any 2005 Gazprom Neft va cancel·lar el contracte després que Gazprom va comprar una participació majoritària de l'equip de primera divisió de futbol russa FC Zenit de San Petersburgo.
El club encara està actiu en més de 40 disciplines esportives, les quals han produït més de 463 campions olímpics per la Unió Soviètica o Rússia, 2.629 medalles d'or en Campionats Europeus o del Món i 11.000 campions en les competicions locals de la Unió Soviètica o Russia. Les més destacades el futbol, el basquetbol, l'hoquei gel (1946), el voleibol, el waterpolo o el tennis. Durant els temps de la Unió Soviètica era el club de l'Exèrcit Roig. Les seves seccions més importants són professionals.

## Secció de futbol

* Article principal: PFC CSKA Moscou

## Secció de bàsquet

* Article principal: PBC CSKA Moscou

## Secció d'handbol

* Article principal: Chehovski Medvedi

## Presidents

| Període | President |
| 1923–1924 | Rebrik D. M. |
| 1924–1938 | Vernikovsky B. A. |
| 1939–1940 | Sretensky E. S. |
| 1943–1947 | Vasiljev D. M. |
| 1948–1949 | Andreev V. A. |
| 1950–1952 | Halkiopov P. V. |
| 1952–1953 | Somov M. M. |
| 1953–1956 | Sysoev V. D. |
| 1956–1961 | Novgorodov |
| 1962–1969 | Schitov N. P. |
| 1969–1970 | Chanyshev A. H. |
| 1970–1976 | Tabunov I. D. |
| 1976–1982 | Pokusaev I. K. |
| 1983–1987 | Bludov Y. M. |
| 1987–1989 | Zaharov V. A. |
| 1989–1992 | Akentjev A. V. |
| 1992–1994 | Lagovsky S.M. |
| 1994–1998 | Baranovsky A. |
| 1998–2002 | Mamiashvili M. |
| 2002 | Nino N. |
| 2002–2006 | Smorodskaya O. |
| 2006–2009 | Kuschenko S. |
| 2009 | Pak A. |
| 2009–2012 | Shlyachtin D. |
| | Ovsyannikov Y. |
| | Lukashov V. |
| 2014–2017 | Baryshev M. |
| 2017–present | Gromov A. |

## Referències

* ↑ «La Copa de Europa: el Santo Grial» (en espanyol europeu), 08-07-2018. [Consulta: 10 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial (rus)(anglès)
# Mars 96

La Mars 96 fou una missió espacial russa amb l'objectiu d'estudiar Mart, llançada el 16 de novembre de 1996 però que fracassà poc després del llançament. Es tractava d'una missió molt ambiciosa, amb una sonda espacial de més de 6 tones, el més gran artefacte mai llançat cap a Mart, i embarcava més de 500 kg de material científic. Havia de portar una quarantena d'experiments, preparats per una vintena de països, dels quals onze europeus i dos americans. Una part de la missió s'havia de desenvolupar en òrbita, l'altre en el sòl, amb dues petites sondes superficials automàtiques i dos sondes de penetració que s'havien d'enfonsar en el sòl marcià. La Mars 96 havia d'arribar al planeta vermell el 12 de setembre de 1997, 10 mesos després del seu llançament.
La Mars 96 fou llençada el 16 de novembre de 1996 a bord d'un coet Proton des del cosmòdrom de Baikonur. Com a conseqüència d'un problema en el moment de l'encesa de la quarta etapa coet, la sonda no pogué abandonar l'òrbita terrestre i es desintegrà (després de tres revolucions orbitals) a les capes superiors de l'atmosfera. El 17 de novembre de 1996, entre les 00:45 UT i les 01:30 UT, la sonda es va desintegrar en una zona de 320 quilòmetres per 80 quilòmetres, situada entre l'oceà Pacífic, Xile i Bolívia. Per raons desconegudes, la quarta etapa del coet no va cremar el seu carburant. Com estava previst, la sonda Mars 96 es va separar de l'etapa del coet, cremant el seu combustible per tal de deixar l'òrbita terrestre; però a causa de la fallada del bloc D, la nau va cremar el seu carburant encara dins de l'atmosfera terrestre, a una òrbita massa baixa.
A més a més de la sonda orbital, la Mars 96 comprenia dues petites estacions superficials autònomes, destinades a estudiar les propietats físiques i químiques de la superfície marciana, passades i presents. Les dues sondes de penetració estaven muntades sobre la part baixa de la sonda orbital, prop del sistema de propulsió. Aquestes sondes de penetració estaven formades per dos cilindres bastant prims apuntant cap a la part baixa. La part superior del penetrador, molt més ample, estava coberta per un buc en forma d'embut. Els instruments científics es repartien en tota la longitud del cilindre. Els objectius científics, múltiples, eren obtenir imatges de la superfície, estudiar la meteorologia marciana, examinar les propietats físiques, químiques i magnètiques del regolit marcià, i cercar-hi eventuals rastres d'aigua.

## Enllaços externs

* Llista de missions d'exploració de Mart
* Lloc oficial de la missió Mars 96. (anglès)
* Descripció de la missió Arxivat 2007-08-08 a Wayback Machine. a la base de dades de missions espacials de la NASA. (anglès)
* Descripció de la missió al web de Philippe Labro. (francès)
# Jamesonita

La jamesonita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del mineralogista escocès Robert Jameson (1774-1854). Va ser descoberta en 1825 a Cornualla (Regne Unit).

## Característiques

És un sulfur de metalls de plom i de ferro. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es pot presentar de manera acicular fibrosa a {001}, i estriada en paral·lel a {001}. També s'hi troba de manera massiva, fibrosa columnar o radial. Es pot confondre amb facilitat amb la boulangerita (Pb₅Sb₄S$_{11}$), de composició química semblant però sense ferro. És isoestructural amb la benavidesita (Pb₄MnSb₆S$_{14}$) amb la qual forma una sèrie de solució sòlida, en la que la substitució gradual del ferro per manganès va donant els diferents minerals de la sèrie. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: coure, zinc, plata i bismut. És buscat i extret en les mines com a mena de plom i d'antimoni.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral primari en zona d'influència hidrotermal a les seves darreres etapes, a temperatures ja entre moderades i baixes, trobant-se en filons de plom, plata i zinc. Sol trobar-se associada a altres minerals com ara altres sulfosals del plom: pirita, esfalerita, galena, tetraedrita, estibina, quars, siderita, calcita, dolomita o rodocrosita.
Als territoris de parla catalana se n'ha trobat a la mina Fecunda, a la Vall de Ribes (Ripollès, Girona) i a la mina Eugènia, a Bellmunt del Priorat (Tarragona).

## Varietats

Es coneixen dues varietats de jamesonita:
* Jamesonita mangànica, una varietat que conté manganès, amb fórmula Pb₄(Fe, Mn)Sb₆S$_{14}$, trobada a la prefectura de Hechi, Guangxi, República Popular de la Xina.
* Sakharovaïta, una espècie desacreditada el 2006 al tractar-se en realitat d'una varietat de jamesonita que conté bismut. Anomenada així en honor de Marina Sergeevna Sakharova, professora de mineralogia a la Universitat Estatal de Moscou.

## Referències

* 1 2 «Jamesonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Benavidesite-Jamesonite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Minerals i Mines de la Conca de Bellmunt Del Priorat. Joan Abella Creus, 2008. ISBN 9788461213122.
* ↑ «Manganoan Jamesonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Sakharovaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 agost 2014].
# Golubtsov

Golubtsov - Голубцов (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 13 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Conca d'Òdena

La Conca d'Òdena és el sector central de la comarca de l'Anoia. Constitueix una gran depressió de forma circular envoltada de marjals tabulars que es prolonguen, per tres parts del quadrant, per la Depressió Central Catalana i que aquí estructuren els altiplans del puig de l'Aguilera, a l'est, el coll del Solsonès i les calmes de Rubió, al nord, i les de Copons i de Clariana, a l'oest, on hi ha la dorsal segarrenca.
S'hi troben els 9 municipis d'Òdena, Igualada, la Pobla de Claramunt, Capellades, la Torre de Claramunt, Vilanova del Camí, Santa Margarida de Montbui, Jorba i Sant Martí de Tous. Excepte Capellades i la Torre de Claramunt, la resta dels 7 formen part de la Mancomunitat Intermunicipal de la Conca d'Òdena.
A la Conca d'Òdena hi viuen 80.560 habitants (2020).
El territori de la conca d'Òdena corresponia a la sotsvegueria d'Igualada (1385). Llevat del terme d'Igualada, que era vila reial, i corresponia a la baronia de la Conca d'Òdena. Des del segle XVI, hom ha anomenat també la Conca d'Òdena «Baixa Segarra». Durant el primer terç del segle XX, alguns municipis de la conca, com Tous i Jorba, encara asseguraven ser segarrencs. Altres van perdre aquesta identitat tradicional vers la de "comarca d'Igualada".
Aprofitant la plana formada per la Conca d'Òdena al municipi d'Òdena hi ha un aeròdrom i una escola de vol a vela, també hi ha una fàbrica de globus aerostàtics.

## Municipis

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Municipi | Habitants | Superfície |
| Igualada | 41466 | 8.1 |
| Vilanova del Camí | 12844 | 10.3 |
| Santa Margarida de Montbui | 10549 | 27.6 |
| Capellades | 5567 | 2.94 |
| la Torre de Claramunt | 4122 | 15 |
| Òdena | 3710 | 52.7 |
| la Pobla de Claramunt | 2353 | 18.5 |
| Sant Martí de Tous | 1275 | 39.2 |
| Jorba | 827 | 30.9 |

## Vegeu també

* Brot de coronavirus a la Conca d'Òdena el 2020

## Referències

* ↑ «Conca d'Òdena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Presentació sobre Mancomunitat de la Conca d'Òdena
* ↑ ACN. «L'alcalde d'Igualada demana que es facin tests ràpids a tota la població confinada de la Conca d'Òdena». [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ la Segarra (altiplà). Gran enciclopèdia catalana
* ↑ Burgueño, Jesús (2001). “Comarca d’Anoia: de la ficció a la realitat”. Revista d’Igualada, núm. 9, p. 22-31.
* ↑ «Odena.cat». Arxivat de l'original el 2012-02-11. [Consulta: 5 febrer 2012].
# Vil·liaumita

La vil·liaumita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de l'explorador francès Maxime Villiaume, per la seva tasca obtenint i col·leccionant exemplars de Guinea i Madagascar. Aquesta espècie va ser trobada per primera vegada a la seva col·lecció.

## Característiques

La vil·liaumita és un fluorur de sodi, és a dir, està formada per fluor i sodi. Es pot tornar incolora si s'escalfa per sobre dels 300 °C. Cristal·litza en el sistema cúbic, trobant-se normalment de manera granular o massiva, i rarament forma cristalls cúbics. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 2,5. Pot ser tallada i emprada en joieria com gemma de gran bellesa. És verinosa, i pot resultar fatal si s'ingereix o s'inhala, causant irritació en mucoses, ulls i aparell respiratori.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vil·liaumita pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, iodargirita, tocornalita, bromargirita, clorargirita, carobbiïta, griceïta, halita, silvina, salmiac, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, callacolloïta i hephaistosita.

## Formació i jaciments

Es forma en petites cavitats en roques alcalines de sienita amb nefelina o en pegmatites de sienita, en fàcies de jaciments lacustres. Sol trobar-se associada a altres minerals com: egirina, sodalita, nefelina, neptunita, lamprofilita, pectolita, serandita, eudialita, ussinguita, chkalovita o diferents zeolites.

## Referències

* ↑ «Villaumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ Riba i Arderiu, O. Vocabulari de mineralogia: segons les normes de la International Mineralogical Association: amb equivalències angleses. Barcelona: Servei de Llengua Catalana, Universitat de Barcelona, 2000. ISBN 84-931001-0-2.
* ↑ «Villiaumite» (en anglès). Gemdat. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Toxicidad de los minerales» (en castellà). Milk Science. [Consulta: 11 febrer 2015].
# Clausthalita

La clausthalita és un mineral que pertany al grup de la galena, de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del jaciment de Lorenz, a prop de Clausthal (Alemanya), on va ser descobert l'any 1832.

## Característiques

La clausthalita és un compost principalment de plom, químicament un selenur. Forma una sèrie de solució sòlida amb la galena (PbS), per substitució gradual d'àtoms de sofre per seleni en l'estructura cristal·lina. Són freqüents les impureses que li donen diferents tonalitats com són: mercuri, cobalt i coure. Pot ser extreta com a mena del plom.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clausthalita pertany a «02.CD - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Sn, Pb, Hg, etc.» juntament amb els següents minerals: herzenbergita, teal·lita, alabandita, altaïta, galena, niningerita, oldhamita, keilita, cinabri i hipercinabri.

## Formació i jaciments

Es pot trobar aquest mineral en jaciments de minerals de seleni sotmesos a processos hidrotermals amb escàs sulfur, trobant-se al costat d'altres minerals selenurs. D'altres minerals amb els quals comunament apareix associada són: tiemannita, klockmannita, berzelianita, umangita, or, estibiopaladinita o uraninita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà) i a Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà).

## Referències

* ↑ «Clausthalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ «Galena Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ «Clausthalite-Galena Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2015].
* ↑ «Clausthalite from Eureka mine, Castell-estaó, La Torre de Cabdella, La Vall Fosca, El Pallars Jussà, Lleida, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Canet, C.; Alfonso, P.; Melgarejo, J.-C.; Jorge, S. «V-RICH MINERALS IN CONTACT-METAMORPHOSED SILURIAN SEDEX DEPOSITS IN THE POBLET AREA, SOUTHWESTERN CATALONIA, SPAIN». The Canadian Mineralogist, 41, 3, 01-06-2003, pàg. 561–579. DOI: 10.2113/gscanmin.41.3.561 [Consulta: 13 gener 2024].
# Gongsun Kang

    En aquest nom xinès, el cognom és Gongsun.
Gongsun Kang (segle II - 221 $^{(Gregorià)}$) va ser un general militar, polític i senyor de la guerra durant el període la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Ell va esdevenir vassall de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes.

## Biografia

Gongsun Kang era el fill de Gongsun Du, l'Administrador de Liaodong. En el 204, Gongsun Kang heretà el nomenament del seu pare i va rebre el control dels territoris de Liaodong, Xuantu i Lelang. Estava nominalment subjecte al canceller Cao Cao de la Dinastia Han,mantenint el seu domini semi-independent del govern central. En el 207, quan Yuan Shang i Yuan Xi van fugir a Liaodong després de ser derrotats per les forces de Cao Cao, Gongsun els va matar els Yuan i n'envià als seus caps de Cao.
El 204, Gongsun Kang va ajudar a envair Goguryeo després que el germà gran del rei Sansang de Goguryeo, Balgi, anés a Gongsun Kang i demanés a 30.000 soldats que envaïssin Goguryeo perquè Balgi es convertís en rei. En aquesta època, Kang va establir la Comanderia Daifang separant la meitat sud de la comandament Lelang. Tot i que Goguryeo va derrotar la primera invasió i va matar Balgi, Kang va tornar a envair Goguryeo l'any 209 i es va apoderar d'una part del seu territori i va debilitar Goguryeo. La pressió de Liaodong va obligar a Goguryeo a moure's la seva capital a la vall del riu Hun fins a la vall del Yalu River prop de Hwando.
Quan Gongsun va faltar, el seu germà menor Gongsun Gong el va succeir, ja que el seu fill era encara massa jove. El fill de Gongsun Kang, Gongsun Yuan va recuperar el control de Liaodong en el 228.

## Nomenaments i títols en possessió

* Administrador de Liaodong (遼東太守)

## Notes

* ↑ Tot i que l'any de naixement de Gongsun Kang no està registrat, la seva biografia a Sanguozhi va indicar que va poder heretar el càrrec d'administrador de Liaodong quan el seu pare va morir l'any 204. Per tant, el seu any de naixement hauria de ser el 190 o abans.
* ↑ Gongsun Kang va morir entre el gener del 208 i el desembre del 220, ja que el seu germà Gongsun Gong ja era administrador de Liaodong quan Cao Pi es va convertir en emperador.
* ↑ Més específicament, com s'esmenta a continuació, era nominalment un vassall de Cao Cao, que era duc (i més tard príncep) de Wei.

## Referències

* 1 2 «History: King Sansang». KBS, 3-2015.
* ↑ de Crespigny, Rafe (2007), A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms, Brill, p. 988
* ↑ 'Gina L. Barnes', "State Formation in Korea", 2001 Curzon Press, pp. 22–23'

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Gorges de Perelha

Les gorges de Perelha són unes gorges situades al departament francès de l'Arieja, a la regió natural del País d'Olmes.
Estan excavades pel riu Doctoire, afluent de l'Erç Viu, i tallen la serra calcària de Plantaurel formant-hi un congost.

## Geografia i Història

Les gorges de Perelha s'estenen per menys de 2 km de longitud, seguint l'eix sud-nord que pren el Doctoire a la sortida del massís de Taba al sud, d'on prové.
Les gorges la comparteixen tres municipis: Perelha a l'est (marge dreta), Ròcafixada a l'oest (marge esquerra), i més marginalment, també a la riba esquerra, al nord-oest, Ilhat.
A les gorges de Perelha s'hi va desenvolupar la mineria de bauxita, que va acollir els guerrillers de la resistència espanyola durant la Segona Guerra Mundial. La mina de Perelha, que subministrava 1.000 tones anuals de mineral de bauxita, va ser explotada pel grup industrial francès Pechiney fins al 1969.

## Protecció ambiental

Les gorges la Perelha es beneficia des de l'any 1991 d'un decret prefectural de protecció del biòtop. L'espai protegit ocupa 39,58 ha repartides per les dues ribes del Doctoire.

### Fauna

S'hi poden observar ducs eurasiàtics (Bubo bubo) o falcons pelegrins (Falco peregrinus) i aufranys comuns (Neophron percnopterus), espècies que hi han establert la nidificació. També hi viuen diverses espècies de ratpenats.
* Bubo bubo.
* Falco peregrinus.
* Neophron percnopterus.

### Flora

Hi ha diverses espècies de plantes adaptades a entorns àrids, com ara angelí pirinenc (Teucrium pyrenaicus) o la globularia nana (Globularia repens).
* Teucrium pyrenaicum.
* Globularia repens.

## Referències

* ↑ «Évaluation des ressources minérales françaises ; les ressources en bauxite de la France» (en francès). infoterre.brgm.fr, 1975. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «Mine de Pereille» (en francès). Curiosites des Pyrénées, 14-11-2010. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «FR3800252 - GORGES DE PÉREILLE» (en francès). Inventaire national du patrimoine naturel. [Consulta: 17 abril 2024].
* 1 2 3 «Péreille : les gorges» (en francès). pyreneescathares-patrimoine.fr. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «Les Gorges de Péreille» (en francès). ariegepyrenees.com. [Consulta: 17 abril 2024].

## Vegeu també

* Gorges de La Frau