OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia de Papua Nova Guinea

Papua Nova Guinea és dotada de molts recursos naturals, però l'explotació és dificultada pel terreny accidentat, per qüestions sobre la propietat de les terres, i per l'alt cost d'implantació de la infraestructura necessària. L'economia té un petit sector formal bàsicament exportador de productes primaris, i també un gran sector informal que empra la majoria de la població. L'agricultura garant de la manutenció de 85% de la població. La mineria, especialment de coure, or i petroli representa 2/3 de les exportacions. El volum de les reserves de gas natural del país és estimat en 155 miliards de metres cúbics.
El govern del primer ministre Michael Somare va gastar considerables recursos per mantenir-se en el poder. El seu govern també va portar estabilitat al pressupost nacional, principalment pel control de les despeses. No obstant això, el control va relaxar entre els anys 2006 i 2007 a causa de la proximitat de les eleccions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2016-05-16. [Consulta: 6 juliol 2014].
# Escut del Líban

L'escut del Líban fou adoptat el 1943, juntament amb la bandera. Té el camper de gules amb una barra d'argent carregada d'un cedre de sinople.
Es va voler fer un emblema neutre, que no representés específicament cap de les faccions religioses del país. Oficialment, el vermell representa el sacrifici del poble libanès durant la lluita per la independència, mentre que el blanc és el color de la puresa i la pau. El cedre és l'arbre nacional libanès i és un símbol del Líban des dels temps del rei Salomó; simbolitza la felicitat i la prosperitat.
És molt similar a la bandera, amb la diferència que aquesta porta una faixa de doble amplada en comptes de la barra de l'escut.

## Vegeu també

* Bandera del Líban

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut del Líban (anglès)
# Escut de Jordània

L'escut de Jordània són les armories oficials del monarca jordà, cap d'estat del Regne de Jordània. Foren aprovades oficialment seguint la Directiva núm. 558 del Consell Executiu el 25 d'agost de 1934, que adoptava l'escut dissenyat el 1921 a requeriment del príncep Abdallah I. El 21 de febrer de 1982 el Consell de Ministres va publicar la Notificació núm. 6 en què es donaven especificacions i explicacions sobre l'emblema oficial jordà.
A la part superior es pot veure la corona reial, símbol de la monarquia, d'on surt un mantell de gules i argent embellit d'or, en representació del tron haiximita; el vermell del mantell significa el sacrifici, i el blanc la puresa.
Dins el mantell hi figuren dues banderes de la Rebel·lió Àrab contra el poder otomà, en la qual es va basar el disseny de la bandera jordana. Per damunt de les banderes, una àguila contornada i amb les ales esteses de sable, becada de gules, que representa el poder i el coratge. L'àguila se sosté damunt un orbe d'atzur, símbol de la difusió de l'islam al món.
Sota l'orbe, un escut circular d'or que porta acoblades diverses armes tradicionals jordanes, símbol de la defensa de la veritat i la justícia arreu del món. A la part inferior hi ha la segona més alta condecoració del país, l'Orde de la Renaixença, unida per tres espigues de blat d'or a la destra i una palma de sinople a la sinistra, sota les quals figura una cinta d'or amb una inscripció en àrab on diu: a l'esquerra, عبد الله الثاني ابن الحسين بن عون, ʿAbd Allāh aṯ-Ṯānī ibn al-Ḥussayn ibn ʿAwn, ‘Abd-Al·lah II ibn al-Hussayn ibn Awn’; al centre, ملك المملكة الأردنية الهاشمية, malik al-Mamlaka al-Urduniyya al-Hāximiyya, ‘rei del Regne Jordà Haiximita’; i a la dreta, الراجي من الله التوفيق والعون, ar-rājī min Allāh at-tawfīq wa-l-ʿawn, ‘que espera l'ajut i el guiatge de Déu’.

## Notes

* ↑ Awn remet al clan haiximita al qual pertany la família reial jordana.

## Vegeu també

* Bandera de Jordània

## Enllaços externs

* Pàgina de la Casa Reial Jordana – L'escut (anglès) (àrab)
* Escut de Jordània Arxivat 2004-02-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Escut dels Emirats Àrabs Units

L'escut dels Emirats Àrabs Units, en la seva forma actual, es va adoptar oficialment el 22 de març del 2008, en substitució de l'anterior, que datava de 1973. És similar a altres escuts d'estats àrabs i consisteix en un falcó d'or, diferent, però, de l'anomenat Falcó de Quraix que apareix a l'emblema estatal de Síria o Líbia.
El falcó dels Emirats es representa estilitzat, mirant a la destra, amb les plomes alternes d'or i d'argent; aquest darrer esmalt es repeteix també a la cua, a les potes i a les urpes, que sostenen un pergamí de gules amb una inscripció en lletres cúfiques àrabs on es llegeix el nom oficial de l'Estat: الإمارات العربية المتحدة (al-Imārāt al-ʿArabiyya al-Muttaḥida). Damunt el pit carrega un escudet circular amb els colors de la bandera estatal, amb una bordura d'argent on destaquen set estrelles de cinc puntes en al·lusió als set emirats de la Federació.

## Escuts històrics

* Escut utilitzat entre 1973 i 2008
La principal diferència amb l'escut anterior és la forma del falcó, dibuixat amb trets més naturalistes, i l'escudet circular central, on abans hi figurava una típica embarcació àrab de vela, el dhow, navegant cap a la sinistra; l'escudet era voltat per una cadena d'argent.

## Vegeu també

* Bandera dels Emirats Àrabs Units

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escuts dels Emirats Àrabs Units (anglès)
# Casa Francesc Borràs

La Casa Francesc Borràs és un edifici situat a la plaça del Regomir, 2 de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat el 1793 pel mestre de cases Ignasi March per a Francesc Borràs i Cabanyes, familiar del Tribunal del Sant Ofici i daurador. El 1849, va ser adquirit pel serraller Nicolau Costa al cirurgià Salvador Borràs i Compte.

## Descripció

Consta de planta baixa i quatre pisos. La façana està composta per dos eixos verticals d'obertures: la planta baixa amb el portal i la finestra de la mateixa dimensió i els pisos amb balcons, que es fan més petits amb l'alçada. El primer pis agafa les dues obertures amb una mateixa balconada, mentre que les altres els balcons són individuals.
El parament és de carreus ben escairats, absents de decoració. Cal remarcar en el primer pis, unes motllures molt fines que emmarquen les dues obertures i a la planta baixa hi ha emmarcant les obertures unes pilastres -migpartides les dues dels extrems- estriades coronades amb un capitell jònic amb una garlanda.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge a la plaça del Regomir, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Francisco Borràs i Cabanyas. Familiar del Sant Tribunal i daurador. Plaça de Regomir. Casa. Planta baixa més quatre pisos. Reedificar, obrir i variar portes, finestres i balcons i igualar l'alçada de les façanes». C.XIV Obreria C-62/1793-034. AHCB, 14-02-1793.
* ↑ «Documentació sobre un censal mort de la Casa de Convalescència». Fons històric de l'Hospital de la Santa Creu. Biblioteca de Catalunya - Fundació Privada Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.

## Enllaços externs

* «Casa Francesc Borràs». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Escreix

Escreix, a Catalunya, es una donació de caràcter voluntari, que el marit fa a la muller, per compensar d'alguna manera el dot aportat per ella, en consideració al matrimoni, en atenció a les condicions personals d'aquella i en correspondència al dot, i per tal d'ajudar en les despeses familiars. Es basa en el règim econòmic de separació de béns de la família catalana.
Aquesta donació, la muller només pot exigir-la si el marit ha rebut prèviament el dot.
Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi Civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família, disp. trans. 2a, 3: Els dots, els tènues, els aixovars i els cabalatges, els esponsalicis o escreixos, els tantundem, els pactes d'igualtat de béns i guanys i els altres drets similars constituïts abans de l'entrada en vigor d'aquesta llei continuen regint-se pel Text Refós de la Compilació del Dret Civil de Catalunya, aprovat pel Decret Legislatiu 1/1984, de 19 de juliol (arts. 44-47).

## Referències

* 1 2 «escreix | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «escreix | diccionari.cat». [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «escreix - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «LLEI 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família.». [Consulta: 6 març 2025].
# Arkadiusz Godel

Arkadiusz Godel (Lublin, 4 de febrer de 1952) és un tirador d'esgrima polonès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on guanyà la medalla d'or en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, fou cinquè en la prova del floret per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'esgrima de 1978. A nivell nacional guanyà dos campionats de Polònia de floret individual (1973, 1978) i sis per equips (1974-1976, 1982, 1984-1985).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Arkadiusz Godel». [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Arkadiusz Godel – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 3 agost 2023].
# Armènia al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Armènia va ser un dels països que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2007.
Armènia va fer la seva primera participació amb la cançó "Erazanq". Aquesta va ser cantada pel cantant Arevik i es va situar en un 2n lloc amb 136 punts, molt prop del guanyador per només un punt de diferència.
El país caucàsic va obtenir bones posicions fins que en 2010, Vladimir Arzumanyan i la seva cançó "Mama" va representar Armènia a Minsk i, malgrat no estar entre les grans favorites (que eren Bèlgica, Suècia, Geòrgia i Sèrbia), va guanyar amb tan sols un punt de diferència de Rússia. A més a més, Erevan va ser seu del Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior 2011.

## Participacions
### Llegenda

| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2007 | Rotterdam | Arevik | «Erazanq» | 2 | 136 |
| 2008 | Limassol | Monika Manucharova | «Im ergi hnchuny» | 8 | 59 |
| 2009 | Kíev | Luara Hayrapetyan | «Barcelona» | 2 | 116 |
| 2010 | Minsk | Vladimir Arzumanyan | «Mama» | 1 | 120 |
| 2011 | Erevan | Dalita | «Welcome to Armènia» | 5 | 85 |
| 2012 | Amsterdam | Compass Band | «Sweetie baby» | 3 | 98 |
| 2013 | Kíev | Monica Avanesyan | «Xoc Factory» | 6 | 69 |
| 2014 | Marsa | Betty | «People of the sun» | 3 | 146 |
| 2015 | Sofia | MIKA | «Love» | 2 | 176 |
| 2016 | La Valletta | Anahit & Mary | «Tarber» | 2 | 232 |
| 2017 | Tbilisi | Misha | «Boomerang» | 6 | 148 |
| 2018 | Minsk | LEVON | «LEVON» | 9 | 125 |
| 2019 | Gliwice | Karina Ignatyan | «Colours of Your Dream» | 9 | 115 |
| 2020 | Varsòvia | Maléna | «Why» | Retirat | Retirat |
| 2021 | París | Maléna | «Qami Qami» | 1 | 224 |
| 2022 | Erevan | Nare | «DANCE!» | 2 | 180 |
| 2023 | Niça | Yan Girls | «Do It My Way» | 3 | 180 |
| 2024 | Madrid | Leo | «Cosmic Friend» | 8 | 125 |

## Festivals organitzats a Armènia

| Edició | Ciutat seu | Localització | Presentantdors |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2011 | Erevan | Complex Karen Demirchyan | Gohar Gasparián i Avet Barseghián |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2022 | Erevan | Complex Karen Demirchyan | Iveta Mukuchyan, Garik Papoyan, Karina Ignatyan i Robin, el robot |

## Referències

* ↑ «Junior 2007: 18 countries to take part». European Broadcasting Union, 21-05-2007. Arxivat de l'original el 21 agost 2007. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Arevik group to represent the country in Rotterdam». Oikotimes. Arxivat de l'original el 29 març 2012. [Consulta: 10 desembre 2008].
* ↑ «Junior Eurovision Song Contest 2007». European Broadcasting Union, 08-12-2007. [Consulta: 29 març 2017].
* ↑ «Armenia in the Junior Eurovision Song Contest». European Broadcasting Union. [Consulta: 30 març 2017].
* ↑ «Armenia wins 8th Junior Eurovision Song Contest». European Broadcasting Union, 20-11-2010. [Consulta: 30 març 2017].
* ↑ Siim, Jarmo. «Armenia to host Junior Eurovision in 2011». European Broadcasting Union, 18-01-2011.
# Arno (Illes Marshall)

Arno (en marshallès: Arņo) és un atol de l'oceà Pacífic que forma un districte legislatiu de la cadena Ratak de les Illes Marshall. Comprèn 133 illes i illots, té una superfície terrestre de tan sols 13 km². A diferència de la majoria dels altres atols, Arno tanca tres llacunes diferents, una de central, gran, i dues de més petites al nord i a l'est. La llacuna principal tanca una superfície de 338,7 km². Es troba a tan sols 20 quilòmetres de l'atol de Majuro, capital de les Illes Marshall. Segons el cens del 2021 la població de l'atol de Namu era de 1.141 habitants. Els illots més poblats són Ajeltokrok, Kobjeltak, Rearlaplap, Langor i Tutu.

## Història

L'Imperi Alemany va reclamar l'atol d'Arno juntament amb la resta de les Illes Marshall el 1885. Després de la Primera Guerra Mundial va quedar sota el Mandat de les Illes del Pacífic de l'Imperi Japonès. A la fi de la Segona Guerra Mundial va quedar sota el control dels Estats Units com a part del Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic fins al 1986, quan les illes Marshall van aconseguir la seva independència.

## Referències

* ↑ Marshallese-English Dictionary - Place Name Index
* ↑ «Republic of the Marshall Islands 2021 Census Report, Volume 1: Basic Tables and Administrative Report». Pacific Community (SPC): Statistics for Development Division. Pacific Community, 30-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-27. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «Marshall Islands - Arno», 23-12-2010. Arxivat de l'original el 2010-12-23. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ Churchill, William «Germany's Lost Pacific Empire». Geographical Review, vol. 10, 2, 1920, pàg. 84. JSTOR: 207706.
* ↑ «Marshall Islands Municipalities». [Consulta: 10 novembre 2020].
# Arròs vermell

L'arròs vermell o arròs roig és un arròs de color vermell a causa del contingut natural d'antocianina. Normalment es menja sense polir o parcialment polit, i té una capa de segó vermella, en lloc del marró pàl·lid més comú. L'arròs vermell té un gust de nou.
Té el valor nutricional més alt entre els arrossos que es mengen amb el segó intacte (més alt contingut calòric, de carbohidrats, proteïna, fibra i vitamines, i absència de colesterol, sodi i greixos), i també més beneficis per a la salut.
Algunes varietats d'arròs vermell, quan es mengen espellofades (anàleg a l'arròs integral normal), tenen un índex glucèmic més baix en comparació amb l'arròs blanc (basmati i gessamí), que està polit. Tanmateix, les investigacions també indiquen que polir l'arròs vermell elimina aquesta diferència.
L'arròs vermell espellofat també és una font més rica de ferro, magnesi, calci i zinc que l'arròs blanc. El mateix es pot dir de l'arròs integral normal. L'arròs vermell conté nivells d'antioxidants més alts en comparació amb l'arròs blanc, encara que no és clar què fan en el cos humà.

## Referències

* 1 2 «Red Rice Glycemic Index: Nutrition Facts, Weight Loss, Health Benefits - Signos» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «Red Rice: Types, Nutritional Content, Health Benefits, Recipes And Side Effects» (en anglès americà). [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Se, Chee-Hee; Chuah, Khun-Aik; Mishra, Ankitta; Wickneswari, Ratnam; Karupaiah, Tilakavati «Evaluating Crossbred Red Rice Variants for Postprandial Glucometabolic Responses: A Comparison with Commercial Varieties» (en anglès). Nutrients, 8, 5, 20-05-2016, pàg. 308. DOI: 10.3390/nu8050308. ISSN: 2072-6643. PMC: PMC4882720. PMID: 27213446.
* ↑ «Qualitative Characteristics of Red Rice and White Rice Procured from Local Market of Uttarakhand: A Comparative Study».
* ↑ «Rice, brown, long grain, unenriched, raw - USDA FoodData Central Food Details».
* ↑ «New red rice transgressive variants with high antioxidant capacity».
# Vibrissa

Les vibrisses són pèls especialitzats, generalment utilitzats per al sentit del tacte, però també poden ser les plomes rígides que alguns ocells tenen a prop de la boca. Les vibrisses creixen normalment al voltant dels narius, sobre els llavis, i en altres parts de la cara de la majoria de mamífers, així com a les potes davanteres i peus d'alguns animals. Les vibrisses solen ser més gruixudes i rígides que altres tipus de pèl.

## Referències

* ↑ Weldon Owen Pty Ltd. (1993). Encyclopedia of animals - Mammals, Birds, Reptiles, Amphibians. Reader's Digest Association, Inc. pg. 18. ISBN 1875137491.
# Escut de Bellreguard

L'escut de Bellreguard és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Bellreguard (la Safor). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. Al primer quarter, en camp d'atzur, un braç alat d'arcàngel d'or, portant en la mà, del seu color, una espasa d'argent. Al segon, d'or, bou passant de gules terrassat de sinople; bordura de gules, carregada de huit feixos d'or. Al timbre, corona reial oberta, segons la tradició del Regne de València. | » |

## Història

L'escut oficial de Bellreguard fou aprovat per Resolució del 1r d'abril de 2019, de la Presidència de la Generalitat Valenciana, publicat en el DOGV núm. 8530, de 16 d'abril (correcció d'errades al DOGV núm. 8532, de 18 d'abril). El projecte havia estat aprovat pel Ple de l'Ajuntament de Bellreguard en 2017, després de dècades d'intents de consensuar un símbol per al municipi.
Al primer quarter es mostra un braç alat portant una espasa, en al·lusió a l'arcàngel Miquel, patró de la localitat i titular de la seua església parroquial. El segon quarter consisteix en les armes dels Borja, senyors de Bellreguard des del 1486.
Anteriorment, s'havia usat un segell del segle xix constituït per una balança, una espasa, una vara d'alcalde i un triangle equilàter. Aquest disseny era genèric i comú a diversos municipis.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Safor
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Resolució d'1 d'abril de 2019, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova l'escut del municipi de Bellreguard». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 8530, 16-04-2019, pàg. 18697.
* 1 2 «Correcció d'errades de la Resolució d'1 d'abril de 2019, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova l'escut del municipi de Bellreguard». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 8532, 18-04-2019, pàg. 19088.
* 1 2 «Sant Miquel y los Borja, en el escudo oficial aprobado para Bellreguard». Levante-EMV, 20-04-2019. [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 3 «Bellreguard aprueba su escudo tras 25 años de intentos fallidos». Levante-EMV, 21-12-2017. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Odèon (edifici)

Un odèon (en grec antic: ᾨδεῖον Ōideĩōn; en llatí Odeum) fou una espècie d'edifici públic els primers dels quals foren erigits el segle v aC, per concursos de musical vocal o instrumental; era molt semblant al teatre, però presentava algunes deferències: era més petit i cobert per retenir el so.
L'Odèon d'Atenes fou destruït per Sul·la quan va ocupar aquesta ciutat el 85 aC i fou reconstruït amb una forma lleugerament diferent segons Pausànias "a imitació de la tenda de Xerxes", el que potser voldria dir que fou llavors quan es va cobrir completament; en tot cas el nou edifici tenia forma cònica cosa que no passava a l'original segons la descripció de Plutarc.
Per algunes descripcions se sap que l'Odèon tenia orquestra pel chorus i una plataforma pels músics menys fondo que en un teatre; no calia escenari, però la paret del fons estava sempre decorada amb pintures (segons Vitruvi).
Els odèons tardans estaven ricament decorats; el d'Herodes Àtic tenia les cambres amb bigues de fusta de cedre de qualitat i adornades amb talles, i amb diverses obres d'art.
L'Odèon d'Atenes fou construït per Pèricles a Atenes per als concursos musicals de les Panatenees, situat al sud-est de l'acròpoli, i fou aquest el destruït per Luci Corneli Sul·la el 85 aC; va ser reconstruït per Ariobarzanes II rei de Capadòcia (vers 63 aC-51 aC) i com arquitectes hi van treballar Marc Estal·li i Menalip. Així i tot, algunes indicacions deixen suposar que se'n va construir un altre que ja existia en temps d'Hadrià. Herodes Àtic va construir un altre Odèon al sud-oest de l'acròpoli del que encara resten unes considerables ruïnes; es calcula que hi cabien vuit mil persones.
Van existir odèons a moltes ciutats gregues a Grècia i Àsia; altres Odèons principals al costat del d'Atenes, foren el de Corint també construït per Herodes Àtic; el de Patres, que seguia en magnificència al d'Herodes Àtic a Atenes i contenia la cèlebre estàtua d'Apol·lo; el d'Esmirna; i el de Tral·les; també tenien alguna importància els de Messene, Nicòpolis, Laodicea, Efes i Anemúrion entre d'altres.
El primer Odèon de Roma el va fer l'emperador Domicià i el segon Trajà; algunes restes d'Odèon s'han trobat a la Vil·la Hadriana a Tívoli, a Pompeia i a Càtana.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 15 abril 2024].
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1877. ISBN 9788441224223.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.128 (Biblioteca de Consulta Larousse.). DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Castorocauda lutrasimilis

Castorocauda lutrasimilis fou un petit mamaliaforme semiaquàtic que visqué durant el Juràssic mitjà, fa 164 milions d'anys. Se n'han trobat fòssils a les capes de Daohugou (possiblement part de la formació de Jiulongshan de la Mongòlia Interior).
És dels docodonts més notables. Destaca pel fet de ser el mamaliaforme més gros conegut del Juràssic, amb un pes estimat de 500-800 g, així com per les seves adaptacions a un estil de vida semiaquàtic i una dieta piscívora, que desmenteixen l'estereotip que tots els mamaliaformes primitius eren insectívors o omnívors petits i nocturns. A més a més, és el primer mamaliaforme que ofereix proves irrefutables de la presència de pelatge.

## Referències

* ↑ Kielan-Jaworowska, 2013, p. 108.
* ↑ Carlton, 2019, «Castorocauda lutrasimilis».
* ↑ Ji et al., 2006, p. 1.126.
* ↑ Ji et al., 2006, resum.

## Bibliografia

* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Ji, Q.; Luo; Yuan, C.-X.; Tabrum, A. R. «A Swimming Mammaliaform from the Middle Jurassic and Ecomorphological Diversification of Early Mammals» (en anglès). Science, 311, 5.764, 2006, pàg. 1.123-1-127. DOI: 10.1126/science.1123026.
* Kielan-Jaworowska, Z. In Pursuit of Early Mammals (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00824-4.
# Escut del Morell

L'escut del Morell és un símbol representatiu i oficial del municipi del Morell, a la comarca del Tarragonès. Té el següent blasonament:
| « | Escut caironat: de sinople, una morera de sable. Per timbre, una corona mural de vila. | » |

## Història

L'escut actual fou aprovat per la Resolució PRE/430/2024, de 15 de febrer de 2024, publicada al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 9106, de 21 de febrer de 2024.
La morera és un senyal parlant que tradicionalment fa referència al nom de la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* 1 2 3 «RESOLUCIÓ PRE/430/2024, de 15 de febrer, per la qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi del Morell». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 9106, 21-02-2024. ISSN: 1988-298X.