OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espiral de Fermat

L'espiral parabòlica (coneguda també com a espiral de Fermat, en honor de Pierre de Fermat) és una corba que compleix l'equació:
    $r=\pm \theta ^{1/2}\,$
en coordenades polars. En la seva forma més general l'espiral compleix que $r^{2}=a^{2}\theta$.
És molt similar a l'espiral d'Arquímedes, però aquesta té sempre la mateixa distància entre els arcs, cosa que no es compleix en el cas de l'espiral de Fermat.

## Relació amb la raó àuria

En els patrons de fil·lotaxi, la malla d'espirals que es produeix en discs germinatius es produeix en nombres de Fibonacci perquè la divergència (angle de successió en una única disposició en espiral) s'acosta a la proporció àuria. La forma de les espirals depèn del creixement dels elements generats seqüencialment. En discs madurs, quan tots els elements tenen la mateixa mida, la forma de les espirals és idòniament equivalent a la d'una espiral de Fermat. Això es deu al fet que l'espiral de Fermat recorre anells iguals en torns iguals. El patró espiral resultant dels discs unitaris s'hauria de distingir de les espirals de Doyle, patrons formats per discs tangents de radis geomètricament creixents col·locats a espirals logarítmiques.

## Referències

* ↑ Anastasios M. Lekkas, Andreas R. Dahl, Morten Breivik, Thor I. Fossen: "Continuous-Curvature Path Generation Using Fermat's Spiral" Arxivat 2020-10-28 a Wayback Machine.. In: Modeling, Identification and Control. Vol. 34, No. 4, 2013, pp. 183–198, ISSN 1890-1328
* ↑ Weisstein, Eric W. Fermat's Spiral From MathWorld--A Wolfram Web Resource. (anglès)
* ↑ Prusinkiewicz, Przemyslaw; Lindenmayer, Aristid. The Algorithmic Beauty of Plants. Springer-Verlag, 1990, p. 101–107. ISBN 978-0-387-97297-8.
* ↑ Vogel, H. «A better way to construct the sunflower head». Mathematical Biosciences, 44, 44, 1979, pàg. 179-189. DOI: 10.1016/0025-5564(79)90080-4.

## Bibliografia

* J. Dennis Lawrence. A catalog of special plane curves. Dover Publications, 1972, p. 31,186. ISBN 0-486-60288-5.
# Església del Sant Esperit (Barcelona)

L'església del Sant Esperit és un edifici religiós al carrer Nou de Sant Francesc, 20-22 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El permís d'obres de construcció de l'església és del 1732, la primera pedra fou col·locada el 1734 i el 1736 era consagrada. Sota l'advocació de la Mare de Déu de la Font de la Salut, va ser fruit l'una iniciativa portada a terme per la «Confraria de Cecs, Coixos i Contrafets», després que la seva primera capella fos enderrocada el 1716 per a la construcció de la Fortalesa de la Ciutadella.

## Descripció

El reduït edifici, d'autor desconegut, és de nau única, amb capelles i tribunes als costats i amb una senzilla façana de carreus petits, que té com a únic ornament la porta motllurada i coronada amb la data de 1735, la creu flanquejada per galledes, atribut de l'esmentada confraria, i un emblema heràldic amb tres sardines, que pertany a l'intendent (governador) de Catalunya Antoine Sartine (1681-1744), patrocinador de l'obra.
El 1936 desaparegueren l'altar amb cambril, alguns exvots i tota la decoració interior. A la sagristia, un plafó de rajoles policromades datat el 1804 i la imatge de la Mare de Déu titular certifiquen que l'ornamentació no es va completar fins als inicis del segle xix.

## Referències

* ↑ «Església del Sant Esperit». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 Hernàndez-Cros, Josep Emili (director). Catàleg del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic de la Ciutat de Barcelona. Servei de Protecció del Patrimoni Monumental. Ajuntament de Barcelona, 1987, p. 309.
* ↑ «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Die Zauberinsel

Die Zauberinsel (títol original en alemany, en català L'illa encantada) és una obra dramaticomusical en dos actes composta per Heinrich Sutermeister sobre un llibret en alemany del mateix compositor, basat en La tempesta de William Shakespeare. Es va estrenar el 31 d'octubre de 1942 al Semperoper d'Altstadt.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2016. [Consulta: 21 maig 2018].
# Forager

Forager és un videojoc argentí del 2019 desenvolupat i dissenyat per Mariano Cavallero. és un joc d'aventures de món obert desenvolupat per l'estudi argentí HopFrog. i publicat per Humble Bundle. El joc es va llançar oficialment per a Microsoft Windows l'abril de 2019 i més tard va estar disponible per a Nintendo Switch, PlayStation 4, Xbox One, iOS i Linux (18 d'abril de 2019). El 2019 el joc es va anunciar en dispositius mòbils (Android) i el 24 de setembre de 2020 finalment es va produir el llançament.
Forager combina la mecànica que es veu habitualment als jocs inactius amb les d'un joc d'aventura o d'exploració.
El joc és un món obert on tracte de comprar diferents illes on hi han diferents masmorres.També pots construir-té diferents coses per aconseguir diferents varietats d'objectes i equipatge.
L'empresa es diu HopFrog que en realitat qui ho va crear es diu Mariano Cavallero,de nacionalitat argentina va deixar la secundaria per poder desenvolupar el joc.Mariano es dedica a fer jocs d'un jugador per a que altres persones puguin jugar. L'autor del joc es va inspirar en diferents tipus de jocs com Zelda, Terraria i altres jocs(la majoria en 2D).
En el joc es poden fer molta varietat de coses com cuinar,pescar,explorar...A l'hora d'explorar et pots expandir comprant illes que et donen més espai i més recompenses com per exemple armes,armadures...També es poden construir coses amb materials que pots aconseguir matant.Al matar aconsegueixes experiència i puges de nivell i al pujar de nivell com a recompensa et donen a escollir diferents habilitats.

## Referències

* ↑ (Demo) by HopFrog (en anglès) [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «Forager: annunciata la data d'uscita su PS4 e Switch», 28-06-2019. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «Forager in arrivo presto su PC, qualche mese in più per le versioni console», 09-04-2019. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «HopFrog’s ‘Forager’ Announced For Mobile on Its 1st Anniversary» (en anglès), 20-04-2020. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «Forager Coming to Mobile Devices on September 24th -» (en anglès americà), 04-09-2020. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «Wot I Think: Forager». [Consulta: 16 agost 2019].
# La Bonaigua de Baix

La Bonaigua de Baix és un veïnat del terme municipal d'Alt Àneu, situat a la vall de la Bonaigua, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat al peu de la carretera C-28, a 1.440 m d'altitud, en el punt quilomètric 57, just abans que la carretera comenci a enfilar-se cap al Port de la Bonaigua. És un petit veïnat modern, on l'única casa antiga és Casa Sastrada. De tota manera, compta com a unitat de població en els censos oficials contemporanis, tot i que no apareix mai en els antics.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: respecte de la Bonaigua de Dalt (el Port de la Bonaigua), aquesta caseria està situada al capdavall de la vall del Riu de la Bonaigua.

## Referències

* 1 2 «🗺️ Mapa de La Bonaigua (Alt Àneu)». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «la Bonaigua de Baix | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Verona (Missouri)

Verona és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 714 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Verona tenia 714 habitants, 238 habitatges, i 170 famílies. La densitat de població era de 316,9 habitants per km².
Dels 238 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.813 $ i la renda mediana per família de 30.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 16.442 $. La renda per capita de la població era d'11.750 $. Entorn del 19,4% de les famílies i el 26,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Verona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Verona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Juan Avilés Arnau

Juan Avilés Arnau fou un militar i polític valencià. Arribà a general de brigada del cos d'enginyers i fou nomenat alcalde de València només proclamar-se la dictadura de Primo de Rivera el setembre de 1923. Va cessar el desembre de 1924 quan fou nomenat cap del Servei Militar de Ferrocarrils, i el va succeir el seu tinent d'alcalde, el també militar Luis Oliag Miranda.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.49. ISBN 9788495484802.
# La Creu de Santos

Creu de Santos o Xàquera és un cim que es troba entre els municipis de Benifallet i Tivenys al Baix Ebre, i Rasquera a la Ribera d'Ebre. Que amb els seus 942,3 metres d'altitud, és el punt més alt de la Serra de Cardó i sostre comarcal de la Ribera d'Ebre.
El cim, també conegut com a Tossal de Santos, està format per dos puntes o cims: l'oriental, de 942,3 metres d'altitud, amb una gran creu, i l'occidental, que amb 941,9 metres d'altitud, s'hi pot trobar el vèrtex geodèsic amb referència 251147001, una creu metàl·lica, un pessebre, una bústia que conté un llibre de firmes i una placa de sostre comarcal.
Aquest cim està inclòs com a cim essencial al llistat dels 100 cims de la FEEC des del seu llistat inicial l'any 2005.

## Referències

* 1 2 López-Monné, Rafael. A peu per la Serra de Cardó : 12 passejades i excursions. Tarragona: Arola Editors, Octubre de 2017, p. 90. ISBN 978-84-949270-1-0.
* 1 2 Montané i Montané, Maria; Aguilar i Clufen, Manel «XÀQUERA, CREU DE SANTOS: EL SOSTRE COMARCAL DE LA RIBERA D’EBRE». Miscel·lània del CERE. nº 32. Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre -CERE- [Flix], 7-2022, pàg. 93-104. Arxivat de l'original el 2013-08-12. ISSN: 2385-4294 [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Montané Montané, Maria; Aguilar Clufen, Manuel «SET DELS CENT CIMS SÓN A LA RIBERA D’EBRE». Miscel·lània del CERE. nº 31. Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre -CERE- [Flix], 8-2021, pàg. 339-350. Arxivat de l'original el 2013-08-12. ISSN: 2385-4294 [Consulta: 1r juny 2024].
# Església del Sant Esperit (Barcelona)

L'església del Sant Esperit és un edifici religiós situat al carrer Nou de Sant Francesc, 20-22 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

Dedicada ala Mare de Déu de la Font de la Salut, va ser fruit l'una iniciativa portada a terme per la «Confraria de Cecs, Coixos i Contrafets», després que la seva primera capella fos enderrocada el 1716 per a la construcció de la Fortalesa de la Ciutadella. El permís d'obres és del 1732, la primera pedra fou col·locada el 1734 i el 1736 era consagrada
El reduït edifici, d'autor desconegut, és de nau única, amb capelles i tribunes als costats i amb una senzilla façana de carreus petits, que té com a únic ornament la porta motllurada i coronada amb la data de 1735, la creu flanquejada per galledes, atribut de l'esmentada confraria, i un emblema heràldic amb tres sardines, que pertany a l'intendent (governador) de Catalunya Antoine Sartine (1681-1744), patrocinador de l'obra.
El 1936 desaparegueren l'altar amb cambril, alguns exvots i tota la decoració interior. A la sagristia, un plafó de rajoles policromades datat el 1804 i la imatge de la Mare de Déu titular certifiquen que l'ornamentació no es va completar fins als inicis del segle xix.

## Referències

* ↑ «Església del Sant Esperit». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 Hernàndez-Cros, Josep Emili (director). Catàleg del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic de la Ciutat de Barcelona. Servei de Protecció del Patrimoni Monumental. Ajuntament de Barcelona, 1987, p. 309.
* ↑ «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# La Destra – Fiamma Tricolore

La Dreta - Flama Tricolor (en italià La Destra–Fiamma Tricolore) va ser una coalició electoral italiana formada per a les eleccions legislatives italianes de 2008 per un acord entre els caps de La Destra (Francesco Storace), del Moviment Social Fiamma Tricolore (Luca Romagnoli) i el Front Social Nacional d'Adriano Tilgher. Pretenia presentar dins la mateixa llista els principals exponents de l'anomenada ‘’dreta social'’. Després de la caiguda del govern de Romano Prodi no arribaren a un acord amb Berlusconi per a formar part del Poble de la Llibertat, i després d'una assemblea a Trieste convocada per Teodoro Buontempo, president de La Destra, decidiren no fer com Alleanza Nazionale i presentar una candidatura que aplegués els partits procedents del neofeixisme democràtic. El candidat a president era Daniela Santanchè i també s'hi adheriren Unitalia i Trentino Libero.
A les eleccions de 2008, tot i obtenir uns resultats no gaire dolents (2,43% a la Cambra dels Diputats i 2,09% al Senat), no van obtenir representació parlamentària.

## Composició

| Partit | Partit | Líder | Ideologia |
| | La Dreta | Francesco Storace | Conservadorisme nacionalista |
| | Fiamma Tricolore | Luca Romagnoli | Ultradreta |

## Resultats electorals
### Parlament italià

| Any | Vots | % | Diputats | +/- | Vots | % | Senadors | +/- |
| 2008 | 884.961 | 2,43 | 0 / 630 | Nou | 686.926 | 2,09 | 0 / 315 | Nou |
# Merla d'aigua nord-americana

La merla d'aigua nord-americana (Cinclus mexicanus) és un ocell bru i arrodonit, d'hàbits aquàtics, que viu a l'Amèrica del Nord i Central.

## Morfologia

* Fa 16,5 cm de llargària i 46 g de pes. Té potes llargues, i balanceja el seu cos cap amunt i avall durant les pauses, ja que s'alimenta bussejant sota les roques en corrents fluvials.
* De color bru amb el cap de vegades tenyit amb plomes de color marró i blanc en les parpelles.
* Aquesta espècie, com les altres merles d'aigua, està equipada amb un parpella extra anomenada "membrana nictitant" que li permet veure sota l'aigua, i pot també tancar les seves fosses nasals quan es submergeix. Produeix també més oli que la majoria de les aus, cosa que li permet mantenir-se calent quan està a la recerca d'aliment sota l'aigua.

## Hàbitat i distribució

Habita les regions muntanyoses de l'Amèrica Central i l'oest d'Amèrica del Nord, des de Panamà fins a Alaska. En general, és un ocell sedentari, fent moviments lleugers al sud o les elevacions més baixes si és necessari per trobar l'aliment o aigua no congelada. La presència d'aquesta espècie és un indicador de la qualitat de l'aigua, i ha desaparegut d'alguns llocs a causa de la contaminació o l'augment de càrrega de sediments en els rierols.

## Alimentació

En la majoria dels seus hàbits, s'assembla molt a la merla d'aigua d'Europa. S'alimenta d'insectes aquàtics i les seves larves, incloses les nimfes de libèl·lula i les larves de frigànies. Així mateix, pot caçar petits peixos o capgrossos. El seu costum de bussejar i caminar al llarg de la part inferior dels rierols a la recerca de menjar a vegades fa que puga ser presa ocasional de salmons o altres peixos de grans dimensions.

## Reproducció

El niu d'aquesta espècie és una estructura en forma de globus, amb una entrada lateral, a prop de l'aigua, en un sortint de roca, vora del riu, darrere d'una cascada, o sota un pont. La posta habitual són 2-4 ous de color blanc, incubats només per la femella, durant 15-17 dies. Els pollets romanen al niu 20-25 dies. El mascle ajuda a alimentar els joves.

## Taxonomia

Pertany a la família dels cínclids (Cinclidae), dins del gran ordre dels Passeriformes. Se n'han descrit cinc subespècies:
* Cinclus mexicanus anthonyi Griscom 1930
* Cinclus mexicanus ardesiacus Salvin 1867
* Cinclus mexicanus dickermani Phillips,AR 1966
* Cinclus mexicanus mexicanus Swainson 1827
* Cinclus mexicanus unicolor Bonaparte 1827

## Referències

* ↑ «Merla d'aigua nord-americana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Linceu

Linceu és el nom dels següents personatges:
* Linceu (fill d'Afareu i Arene)
* Linceu (fill d'Egipte i d'Argífia)
* Linceu de Samos, poeta còmic
# Recombinació genètica

La recombinació genètica és el procés pel qual una cadena de material genètic (habitualment ADN, però també pot ser ARN) és fragmentat i posteriorment unit a una molècula d'ADN diferent. En els eucariotes, la recombinació sol tenir lloc durant la meiosi en forma de creuament cromosòmic entre dos cromosomes homòlegs. Aquest procés fa que la descendència tingui unes combinacions de gens diferents a les dels seus pares, i pot produir nous al·lels quimèrics. En biologia evolutiva, es creu que aquesta redistribució de gens presenta molts avantatges, incloent-hi el fet que permet que els organismes amb reproducció sexual evitin el trinquet de Muller, o sigui, l'acumulació irreversible de mutacions perjudicials que ocorre en organismes amb reproducció asexual.
En biologia molecular, "recombinació" també pot referir-se a una recombinació artificial i expressa de fragments dispars d'ADN, sovint d'organismes diferents, creant el que rep el nom d'ADN recombinant.
Uns enzims anomenats recombinases catalitzen les reaccions naturals de recombinació. RecA, la recombinasa que es troba en E. coli, és la que repara ruptures de cadenes dobles (DSBs). En els llevats i altres organismes eucariotes, calen dues recombinases per a reparar les DSBs. La proteïna RAD51 és necessària per a la recombinació mitòtica i meiòtica, i la proteïna DMC1 és específica per la recombinació meiòtica.

## Fracció de recombinació

La fracció de recombinació és la probabilitat que dos gens vagin a parar a gàmetes diferents després de la meiosi, tenint en compte els processos de recombinació. Dit de manera diferent, és la probabilitat que hi hagi un encreuament entre dos gens o el grau de lligament que aquests tenen. Per a distàncies curtes la fracció de recombinació és directament proporcional a la distància genètica. Per exemple una fracció de recombinació de 0,02 correspon a una distància genètica de 2 cM.
Això no és sempre així i depèn de la regió del cromosoma que es consideri. La distància genètica depèn de la formació d'entrecreuaments o quiasmes a la meiosi. Hi ha regions molt més propenses a produir entrecreuaments que d'altres. Per a grans distàncies una fracció de recombinació de 0,5 indica, bé que els dos locus són a cromosomes independents, bé que els dos locus estan molt allunyats al mateix cromosoma, la relació serà:
$w=1/4log[(1+2q)/(1-2q)]$
On la W és en cM, w= distància genètica, q= f de recombinació.

## Vegeu també

* Vacuna recombinant
# Rice Lake (Minnesota)

Rice Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rice Lake tenia 226 habitants, 61 habitatges, i 53 famílies. La densitat de població era d'11,3 habitants per km².
Dels 61 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,6% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 13,1% no eren unitats familiars. En l'1,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,66.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,6% tenia menys de 18 anys, un 11,9% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 120,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.083 $ i la renda mediana per família de 22.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.500 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 10.124 $. Entorn del 39,1% de les famílies i el 45,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rice Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rice Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].