OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - llançament de javelina masculí

El llançament de javelina masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 4 d'agost de 1932 i hi van prendre part 13 atletes de 7 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país. La competició fou guanyada per John Anderson, que va establir un nou rècord olímpics.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Matti Järvinen (FIN) | Matti Sippala (FIN) | Eino Penttilä (FIN) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 74,02 m | Matti Järvinen | Turku (FIN) | 27 de juny de 1932 |
| Rècord Olímpic | 66,60 m | Erik Lundqvist | Amsterdam (NED) | 2 d'agost de 1928 |
Matti Järvinen va establir un nou rècord olímpic en el primer llançament amb 71,25 metres. En el tercer llançament el va millorar en arribar fins als 72,71 metres.

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| dijous 4 d'agost de 1932 | 14:30 | Final |

## Resultats

| Pos. | Atleta | Nació | Distància | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | Notes |
| 1 | Matti Järvinen | Finlàndia | 72,71 | 71,25 | 70,42 | 72,71 | 71,31 | 72,56 | 67,93 | RO |
| 2 | Matti Sippala | Finlàndia | 69,80 | 68,14 | 63,18 | 66,53 | 62,98 | 61,22 | 69,80 | |
| 3 | Eino Penttilä | Finlàndia | 68,70 | 60,04 | 64,13 | 64,28 | 65,40 | 68,70 | 66,86 | |
| 4 | Gottfried Weimann | Alemanya | 68,18 | 68,18 | 57,58 | 60,42 | 61,19 | 61,45 | 65,24 | |
| 5 | Lee Bartlett | Estats Units | 64,46 | 64,46 | 64,44 | 62,62 | 57,30 | 61,47 | 59,55 | |
| 6 | Ken Churchill | Estats Units | 63,24 | 63,24 | 61,19 | 58,88 | N | 58,07 | N | |
| 7 | Malcolm Metcalf | Estats Units | 61,89 | 61,89 | 58,34 | 61,29 |
| 8 | Kosaku Sumiyoshi | Japó | 61,14 | N | 61,14 | 60,13 |
| 9 | Olav Sunde | Noruega | 60,81 | 59,85 | 53,35 | 60,81 |
| 10 | Saburo Nagao | Japó | 59,83 | 59,34 | 59,83 | 59,01 |
| 11 | Heitor Medina | Brasil | 58,00 | 58,00 | 48,33 | N |
| 12 | Adolfo Clouthier | Mèxic | 46,38 | 44,57 | N | 46,38 |
| 13 | Miguel Camberos | Mèxic | 41,71 | 41,71 | N | 38,60 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Javelin Throw, Men». [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Summer Games: Men's Javelin Throw». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 16 gener 2018].
# Saqui de cara blanca

Pithecia pithecia és una espècie de mico de la família dels pitècids que es troba al Brasil, la Guaiana Francesa, Guaiana, Surinam i Veneçuela.

## Alimentació

Mengen fruits, llavors i insectes.

## Subespècies

* Pithecia pithecia pithecia
* Pithecia pithecia chrysocephala

## Referències

* Rylands et al. (2003). Pithecia pithecia. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 maig 2008 (en anglès).
# Sonata per a piano núm. 20 (Mozart)

La Sonata per a piano en si bemoll major, K. 498a (Anh. 136), és una sonata espúria atribuïda, entre altres compositors a Wolfgang Amadeus Mozart.
Va ser publicada per primera vegada el 1798 per P. J. Thonus a Leipzig a favor de Breitkopf & Härtel i atribuïda a Wolfgang Amadeus Mozart; però, una edició publicada cap a l'any 1805 ja l'assenyalava com l'opus 26 del cantor de Sant Tomàs de Leipzig August Eberhard Müller (1767-1817). Actualment, la controvèrsia sobre la seva autoria no s'ha tancat i algunes publicacions encara atribueixen l'obra a Mozart, sovint com Sonata per a piano núm. 20.
Per la seva banda, Alfred Einstein, musicòleg i especialista en Mozart, va suggerir que el Menuetto d'aquesta obra podria ser una fragment per a piano del «moviment perdut» de l'Eine kleine Nachtmusik (K. 525) que Mozart va compondre l'any 1787.

## Estructura

L'obra consta de quatre moviments :
* Allegro (en si bemoll major, compàs de 4/4, 132 compassos)
* Andante (en mi bemoll major, compàs de 3/8, 67 compassos)
* Menuetto: Allegro (en si bemoll major, compàs de 3/4, 35 compassos) - Trio (en mi bemoll major), compàs de 3/4, 24 compassos)
* Rondó-Allegro (si bemoll major/si major/sol major/si bemoll major, compàs de 6/8, 235 compassos)
La seva interpretació sol durar uns 20 minuts.

## Referències

* ↑ Neue Mozart-Ausgabe, vol. X/29/2, pp. b/99ff
* ↑ Sonata No. 20, page 1, Bartok Consulting edition
* ↑ Einstein, Alfred; Arthur Mendel, Nathan Broder (translators). Mozart: His Character, His Work. Nova York: Oxford University Press, 1965, p. 207. ISBN 978-0-19-500732-9. OCLC 31827291.

## Enllaços externs

* Sonata per a piano en si bemoll major, K. 498a : Partitura lliure a l'IMSLP.
* K498a a MozartForum
* "The Missing Minuet to Eine Kleine Nachtmusik? – The Piano Sonata in Bb K. Anh 136/498a" per Dennis Pajot i Gary Smith, MozartForum (12 de febrer de 2005)
* Enregistrament del primer moviment a càrrec de Gil Sullivan a YouTube
# Hanumangarh

Hanumangarh (hindi हनुमानगढ़) és una ciutat de Rajasthan, capital del districte d'Hanumangarh, a la riba del riu Ghaggar o Ghagar. El seu nom antic fou Bhatnair o Bhatner (i per un temps es va dir Shardulgarh quan fou conquerida pel raja Shardul Singh). Finalment fou rebatejada Hanumangarh en honor del déu mico Hanuman, per haver estat conquerida en dimecres, dia dedicat a aquest déu. La seva població al cens de 2001 era de 129.654 habitants. Llocs religiosos interessants a la rodalia són els temples de Gogameri Mela (a 120 km), Bhadrakali Mela a 7 km, Pallu Mela a 100 km i Ramdev Baba Mela a 145 km.

## Vegeu també

* Hanuman Books
# George Elsworth Wiley

George Elsworth Wiley (Nova York, 1 de maig de 1881 – Nova York, 3 de març de 1954) va ser un ciclista estatudinenc que va córrer durant els primers anys del segle xx.
Va prendre part a les proves de ciclisme dels Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. Va guanyar la medalla de plata a la prova de 5 milles i la de bronze a la de 25 milles. A la prova de 1/2 milla finalitzà en la quarta posició final, mentre que a la de la milla quedà eliminat en la primera ronda.
El 1912 guanyà la prova de mig fons al campionat del món de ciclisme en pista.

## Palmarès

* 1904
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Saint Louis en 5 milles
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Saint Louis en 25 milles
* 1912
** Campió del món de mig fons darrere motocicleta

## Referències

* 1 2 «Olympedia – George Wiley». [Consulta: 12 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (italià) Fitxa de George Elsworth Wiley a sitiodeciclismo.n
# Família Cabot

La Família Cabot és una saga familiar de Boston, de les que s'anomenen Boston Brahmins, les primeres famílies de la ciutat.

## Cabots notables

* John Moors Cabot, diplomàtic.
* Francis Higginson Cabot, Jr., empresari.
* Francis Cabot, jardiner notable.
* Charles Codman Cabot, jurista.
* George Cabot, senador per Massachusetts i primer Secretari de la Marina.
* John Cabot, establí la primera planta processadora de cotó als Estats Units fora de Boston a Beverly, Massachusetts el 1787.
* Francis Cabot Lowell - fundador del Porcellian Club de Harvard. Va ajudar a introduir el teler mecànic als Estats Units.
* Godfrey Lowell Cabot, fundador de Godfrey Lowell Cabot Corp, reanomenada després a Cabot Corporation. Filantropista.
* Charles George Cabot.
* George Cabot Lodge, poeta, fill de Henry Cabot Lodge i pare de Henry Cabot Lodge Jr..
* George C. Lodge, professor a la Harvard Business School i candidat al Senat dels EUA el 1962.
* Henry Cabot Lodge, senador per Massachusetts i un fort oponent a la idea de Woodrow Wilson de la Lliga de les Nacions.
* Henry Cabot Lodge, Jr., senador per Massachusetts, diplomàtic, ambaixador dels EUA a les Nacions Unides i candidat a la vicepresidència dels EUA.
* Lilla Cabot Perry, una de les primeres artistes impressionistes americanes. Col·leccionista d'art impressionista francès i donant de molta obra del Museum of Fine Arts de Boston.
* Linda Cabot Black, important mecenes de les arts, especialment de la Boston Lyric Opera.
* Sophie Cabot Black, poeta.
* Walter M Cabot, president fundador de la Harvard Management Company.
* Thomas Dudley Cabot, empresari.
* Edward Clarke Cabot, arquitecte i artista.

## Enllaços externs

* La família Cabot a l'Encyclopædia Britannica
# George Moscone

George Moscone (San Francisco, 24 de novembre de 1929 - San Francisco, 27 de novembre de 1978) va ser un polític nord-americà del Partit Demòcrata, alcalde de San Francisco des de 1976 fins al seu assassinat el 1978. Se'l presentava com l'"alcalde del poble" perquè els seus nomenaments pretenien reflectir la diversitat de la ciutat, amb afroamericans, americans d'origen asiàtic i gais. Anteriorment havia estat membre del Senat de Califòrnia.

## Referències

* ↑ LeBlanc, Clare Foran,Paul. «Dianne Feinstein, longest-serving female US senator in history, dies at 90 | CNN Politics» (en anglès), 29-09-2023. [Consulta: 29 setembre 2023].
* 1 2 «Remembering George Moscone, 'The People's Mayor' of San Francisco» (en anglès americà), 27-11-2018. [Consulta: 29 setembre 2023].
# George William Staempfli

George William Staempfli (Berna, 6 de desembre de 1910 - Annapolis, 25 de març de 1999) va ser un galerista, marxant d’art i artista suís establert als Estats Units. Va néixer a Berna (Suïssa) el 1910 i es va traslladar als Estats Units el 1935. Va treballar a la galeria M. Knoedler & Company i va exercir com a conservador de pintures al Museu de Belles Arts de Houston entre 1954 i 1956.
El 1959 va fundar la Staempfli Gallery a Nova York, especialitzada en art contemporani europeu i americà on van exposar artistes com Salvador Dalí, Paul Delvaux, David Park, Elmer Bischoff, Joan Brown i George Rickey. Fou el galerista de Xavier Corberó i el va introduïr als Estats Units. La galeria va tancar oficialment el 1988, i Staempfli es va retirar a Annapolis (Maryland) el 1992, on va viure fins a la seva mort el 25 de març de 1999, als 89 anys.
A més de la seva tasca com a marxant, Staempfli també va ser pintor, exposant la seva obra als Estats Units i Europa. Va formar part del Fine Arts Advisory Committee de l’Exposició Universal de Brussel·les de 1958. Va estar casat i divorciat tres vegades i va tenir tres fills.

## Referències

* 1 2 3 «George William Staempfli, Gallery Owner, 89» (en anglès). The New York Times, 09-02-2011. Arxivat de l'original el 2011-02-09. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «A Finding Aid to the Staempfli Gallery records, 1958-1992» (en anglès). Archives of American Art, Smithsonian Institution. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ Arnal, Marc. «La casa museu o la casa del galerista George W. Staempfli (1960)». A: L’Art de Viure. Barcelona: Comanegra, febrer 2021, p. 109-141. ISBN 978-84-18022-92-0.
* ↑ «Archives Directory for the History of Collecting in America: Staempfli, George W». The Frick Collection, 33, 2, 1-1993. DOI: 10.1086/aaa.33.2.1557669. ISSN: 0003-9853.

## Vegeu també

* Casa Staempfli (Cadaqués)
# Georgina Jiménez de López

Georgina Isabel Jiménez de López (Ciutat de Panamà, Panamà, 15 de febrer de 1904 - Califòrnia, EUA, 1994) va ser una sociòloga, escriptora, catedràtica, investigadora, feminista i activista panamenya a favor dels drets de la dona.

## Vida i obra

Filla d'Antonio Jiménez i Paula Rivera Urriola, es va graduar-se de mestra a l'Escola Normal de Institutrius el 1922 i va exercir en diverses institucions d'educació al Panamà; posteriorment, i després de graduar-se del batxillerat en ciències per la Universitat de Nova York el 1932, va cursar estudis de mestratge en ciències polítiques i undoctorat a la Universitat de Colúmbia.
Com activista feminista va participar del moviment liderat per Clara González a Panamà i, a més, va ser una de les fundadores del Centre Feminista Renovació dels Sants, agrupació que va representar com a delegada al Primer Congrés Feminista de 1923. D'altra banda, va militar a la Unió Nacional de Dones, la secretaria de la qual va obtenir el 1945.
En l'àmbit de la sociologia, va ser pionera al Panamà al costat de Demetrio Porras (1898-1972) i Ofelia Hooper (1900-1981); d'altra banda, va ser la primera dona que va dedicar la vida a l'ensenyament d'aquesta disciplina al país.

## Referències

* 1 2 Staff Wilson, Mariblanca. Mujeres que dejaron huellas. (en castellà), 2005. ISBN 978-996-202-721-8.
* ↑ «Mujeres que cambiaron nuestra historia» (en castellà). Fondo de las Naciones Unidas para la Infancia/Universidad de Panamá. UNESCO, 1996, pàg. 176.
* ↑ Oller de Mulford, Juana. Valores femeninos panameños (en castellà), 1978, p. 248.
* 1 2 «Georgina Jiménez de López» (en castellà). Encaribe, Enciclopedia de historia y cultura del Carible.
* ↑ «Panamá: Cien años de República». Universidad de Panamà. Comisión Universitaria del Centenario de la República, 2004, pàg. 489. ISSN: 978-996-260-839-4.
* ↑ Figueroa Navarro, Alfredo. El Desarrollo de las ciencias sociales en Panamá (en castellà). Universidad de Panamá, 1983, p. 535.
* ↑ Figueroa Navarro, Alfredo. La sociología en Panamá en el siglo XX (en castellà). USMA, 2003, p. 46.
# Georgina Carreras Caner

Georgina Carreras Caner (Begur, Baix Empordà, 9 de juny de 1989) és una futbolista catalana, ja retirada, que ha jugat com a migcampista.
Va començar a jugar a futbol a la seua localitat i després va fitxar pel Girona FC. Als quinze anys fitxa per l'Espanyol, amb qui aconseguí debutar en primera divisió. Després tornà a l'Estartit, fins que als 19 anys fitxà per l'Atlético de Madrid. Tornà a l'Estartit, i després al Sant Gabriel, on seria capitana. En 2013 fitxà pel València CF, equip que abandonà el 2020, per fitxar pel PSV Eindhoven, amb qui es proclamà campiona de la copa dels Països Baixos.
Al 2022 va decidir posar fi a la seva carrera esportiva i va rebre l'homenatge del poble de Begur.

## Referències

* 1 2 «Georgina Carreras Caner». Aupa Athletic. [Consulta: abril 2024].
* ↑ «Georgina Carreras» (en castellà). FBref. [Consulta: 17 abril 2024].
* 1 2 3 4 Studios, Pixel. «Gio: “Nos gustaría que el fútbol femenino evolucionara más rápido”». www.diariodemestalla.com. [Consulta: 26 agost 2016].
* 1 2 Martínez, Carla. «El Valencia CF Féminas se refuerza con Georgina Carreras “Gio”». [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ «El Valencia CF Femenino anuncia diez bajas y no continuarán sus referentes». Golsmèdia, 28-05-2020. [Consulta: 14 octubre 2020].
* 1 2 «Begur ret homenatge a Georgina “Gio” Carreras Caner – Begur». Ajuntament de Begur. [Consulta: 17 abril 2024].
# Coregonus artedi

Coregonus artedi és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 57 cm de llargària total i 3.350 g de pes.

## Alimentació

Menja plàncton i crustacis.

## Hàbitat

Viu a les aigües obertes de llacs i grans rius, i també a les aigües costaneres de la Badia de Hudson.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Canadà i nord dels Estats Units, però és rar als Grans Llacs.

## Ús gastronòmic

Es comercialitza fresc, fumat i congelat per a ésser cuinat al vapor, fregit, rostit, bullit, al forn i al microones.

## Longevitat

Viu fins als 11 anys.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ International Game Fish Association 1991. World record game fishes. International Game Fish Association, Florida, Estats Units.
* ↑ Coad, B.W. i J.D. Reist 2004. Annotated list of the arctic marine fishes of Canada. Can. MS Rep. Fish Aquat. Sci. 2674:iv:+112 p.
* 1 2 Frimodt, C. 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial coldwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra. 215 p.
* ↑ International Union for Conservation of Nature and Natural Resources (UICN). 1990 IUCN red list of threatened animals. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, Gran Bretanya. 288 p.
* ↑ Hugg, D.O. 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. and Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater, Maryland, Estats Units.

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. IUCN, Gland, Suïssa.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* IUCN Conservation Monitoring Centre, 1988. 1988 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* IUCN, 1990. Llista Vermella d'Animals Amenaçats de la UICN 1990. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Coregonus artedi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Coregonus clupeaformis

Coregonus clupeaformis és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 100 cm de llargària total i 19 kg de pes.
* Aleta adiposa ben desenvolupada.
* Nombre de vèrtebres: 55-64.

## Alimentació

Els adults mengen principalment larves d'insectes aquàtics, mol·luscs, amfípodes, peixos i ous de peixos (incloent-hi els de la seua mateixa espècie).

## Hàbitat

Prefereix els llacs però també es troba en els grans rius i suporta bé l'aigua salobre. Viu entre 18 i 128 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des d'Alaska i Canadà fins a Nova Anglaterra, els Grans Llacs i Minnesota. Ha estat introduït en alguns llacs dels Andes (Sud-amèrica).

## Ús gastronòmic

És molt valorat per la seua carn i pels seus ous amb els quals s'elabora un caviar excel·lent. Es comercialitza fresc, fumat i congelat, i pot ésser cuinat al vapor, fregit, rostit, bullit, al forn o al microones.

## Longevitat

Viu fins als 50 anys.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Frimodt, C. 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial coldwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra, Gran Bretanya. 215 p.
* ↑ van Oosten, J. 1946. Maximum size and age of whitefish. The Fisherman 14(8): 17-18.
* ↑ Hart, J.L. 1931. The growth of the whitefish Coregonus clupeaformis (Mitchill). Contrib. Can. Biol. 6(20A):427-444.
* 1 2 Koelz, W. 1929. Coregonid fishes of the Great lakes. Fish. Bull. 43: 297-643.
* ↑ Scott, W.B. i E.J. Crossman 1973. Freshwater fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 184:1-966.
* ↑ Morrow, J.E. 1980. The freshwater fishes of Alaska. University of. B.C. Animal Resources Ecology Library. 248p.
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Welcomme, R.L. 1988. International introductions of inland aquatic species. FAO Fish. Tech. Pap. 294. 318 p.
* ↑ Frimodt, C. 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial coldwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra. 215 p.
* ↑ Power, G. 1978. Fish population structure in Arctic lakes. J. Fish. Res. Board Can. 35:53-59.

## Enllaços externs

* «Coregonus clupeaformis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Eva Wagner-Pasquier

Eva Wagner-Pasquier (Oberwarmensteinach, 14 d'abril de 1945) és una empresària teatral alemanya, des de 2008 codirectora del Festival de Bayreuth amb la seva germana per part de pare Katharina Wagner.
Filla de Wolfgang Wagner i Ellen Drexel, va ser assessora del seu pare en el festival entre 1967 i 1975. Va fer la mateixa tasca a l'Òpera de l'Estat de Viena i a Covent Garden de Londres. Va ser executiva de l'empresa UNITEL de Múnic fins a 1984 i va treballar en programació del Festival d'Ais de Provença, Houston Opera, Opéra Bastille, Metropolitan Opera i el Teatre del Châtelet.
Va existir una llarga disputa en la línia successòria (el seu pare afavoria a la seva esposa Gudrun Wagner i la seva filla Katharina) en comptes d'Eva Wagner-Pasquier i Nike Wagner, filla de Wieland Wagner; la sobtada mort de Gudrun va precipitar la codirecció del festival.
Està casada amb el productor de cinema francès Yves Pasquier i tenen un fill, Antoine Amadeus Pasquier, nascut el 1982.

## Enllaços externs

* Article al New York Times (anglès)
# In vitro

In vitro és una locució llatina que significa ‘en un medi artificial’, ‘en el laboratori’ i prové de la imatge del tub d'assaig de vidre. Es va servir en la biològia, bioquímica o la medicina per a distingir intervencions o experiments executats in vivo, dins d'un organisme viu.
Les condicions en el medi cel·lular poden ser molt diferents de les que es donen en un tub d'assaig. Es fa servir sovint l'expressió en les tècniques de fecundació artificial: in vitro, quan es fecunda en laboratori amb espermatozoides òvuls extrets dels ovaris que després es reimplanten.
Molts experiments en biologia cel·lular es fan fora de l'organisme. Els experiments in vitro poden produir resultats diferents de la realita in vivo perquè les condicions poden no correspondre a les condicions dins de l'organisme. Experiments científics in vitro sovint són una fase preliminària als experiments in vivo. Es fan servir per exemple per a provar noves medicines o cosmètics, abans d'experimentar-los amb animals o humans, com a mètode més ètic.

## Vegeu també

* Indústria del diagnòstic in vitro

## Referències

* ↑ «in vitro». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Recuerda Tomás, Patricia. «La fecundació in vitro (FIV): Què és i quin és el seu preu?» (en cainvitra), 29-01-2019. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Guillaume. «How is In Vitro Testing Done in The Cosmetics Industry? | Bioalternatives» (en anglès), 22-09-2019. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Cifre Calafat, Margalida Maria. An emerging approach using blood cells as an in vivo and in vitro tool to assess the impact of food on health (Tesi) (en castellà). Universitat de les Illes Balears, 2018.
* ↑ «Un fàrmac experimental d’AB Therapeutics aconsegueix reduir en un 70% el creixement dels tumors de pulmó». Biocat, 08-11-2010. [Consulta: 22 desembre 2024].

## Enllaços externs

* «Models experimentals». Fundació Bosch i Gimpera. [Consulta: 22 desembre 2024].
Viccionari
# Gergely Siklósi

Gergely Siklósi (Tapolca, 4 de setembre de 1997) és un esportista hongarès que competeix en esgrima, especialista en la modalitat d'espasa.
Va participar en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, i hi va obtenir una medalla de plata en la prova individual. Va guanyar una medalla d'or en el Campionat Mundial d'Esgrima de 2019 i dues medalles (1 d'or) en els Campionats d'Europa.

## Trajectoria internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 2 | Espasa individual |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | ProvaCampionat del món |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 1 | Espasa individual |
| 2022 | El Caire ( Egipte) | 15a posició | Espasa individual |
| 2022 | El Caire ( Egipte) | 4a posició | Espasa per equips |
| 2023 | Milà ( Itàlia) | 5a posició | Espasa individual |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2019 | Düsseldorf ( Alemanya) | 3 | Espasa per equips |
| 2022 | Antalya ( Turquia) | 23a posició | Espasa individual |
| 2022 | Antalya ( Turquia) | 7a posició | Espasa per equips |
| 2023 | Plòvdiv ( Bulgària) | 20a posició | Espasa individual |
| 2023 | Cracòvia ( Polònia) | 1 | Espasa per equips |

## Referències

* ↑ Fitxa a Olympedia
* ↑ «Gergely Siklósi». Base de dades de la FIE (anglès)