OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga catalana de bàsquet femenina 2012-2013

La XXIV Lliga Nacional Catalana Femenina 2013 fou la vint-i-quatrena edició de la Lliga catalana de bàsquet. La competició es celebra el 6 d'octubre de 2012 al Palau d'Esports de La Seu d'Urgell. Fou organitzada per la Federació Catalana de Basquetbol i retransmès en directe pel canal Esport3. Hi participaren l'Uni Girona, vigent campió, i el Cadí ICG Software que disputaren la tercera final de forma consecutiva. Es proclamà campió el club gironí per 61 a 59, que sumà el seu tercer títol consecutiu. Individualment, destacà l'actuació de l'escorta catalana Anna Carbó amb 17 punts i 5 rebots, i que fou escollida MVP de la final.

## Final

* En negreta = Equip guanyador
* Pts = Punts
* Rebs = Rebots
* Assis = Assistències
* Val = Valoració
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| 6 d'octubre de 2012 Acta | Cadí ICG Software | 59–61 | Uni Girona | Palau d'Esports de la Seu d'Urgell Àrbitres: Ferran Rupérez i Xavier Lanza |
| Palau d'Esports de la Seu d'Urgell Àrbitres: Ferran Rupérez i Xavier Lanza |||
| 6 d'octubre de 2012 Acta | Pts: García 15 Rebs: Bartonova, Traoré 5 Assist: Bartonova 4 Val: García 15 | | Pts: Carbó 17 Rebs: Feaster 9 Assist: Sarr, Freixanet 2 Val: Carbó 20 | Palau d'Esports de la Seu d'Urgell Àrbitres: Ferran Rupérez i Xavier Lanza |
| Cadí ICG Software | Uni Girona |
| # | Nom | Pts | Rbs. | Ass. | Val. |
| 5 | Sabine Niedola | 10 | 4 | 2 | 9 |
| 6 | Katerine Bartonova | 9 | 5 | 4 | 10 |
| 7 | Georgina Bahí | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 8 | Marlès Balart | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 9 | Marina Delgado | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 10 | Cristina García | 15 | 4 | 2 | 15 |
| 11 | Marlou de Kleijn | 5 | 1 | 0 | 4 |
| 12 | Astou Traoré | 9 | 5 | 0 | 4 |
| 13 | Tània Pérez | 2 | 1 | 0 | -3 |
| 15 | Clàudia Guri | 0 | 2 | 0 | 0 |
| 20 | Aja Parham | 4 | 1 | 4 | 6 |
| Equip | Equip | 59 | 28 | 12 | 50 |
| Entrenador ||||||
| Andreu Bou ||||||
* Campió de la Lliga Catalana 2014-2015
* Uni Girona Tercer títol
* MVP
* Anna Carbó
| # | Jugadora | Pts | Rbs. | Ass. | Val. |
| 4 | Alison Feaster | 2 | 9 | 0 | -5 |
| 6 | Toch Sarr | 8 | 4 | 2 | 12 |
| 7 | Anna Carbó | 17 | 5 | 0 | 20 |
| 8 | Myrthe Beld | 10 | 4 | 1 | 8 |
| 9 | Noemí Jordana | 5 | 0 | 1 | -3 |
| 8 | Jacinta Monroe | 6 | 4 | 1 | 9 |
| 11 | Jael Freixanet | 7 | 2 | 2 | 9 |
| 12 | Eva Bou | 0 | 1 | 0 | -1 |
| 13 | Laura Ribas | N/D | N/D | N/D | N/D |
| 14 | Cierra Bravard | 6 | 4 | 0 | 3 |
| 16 | Carla Jou | N/D | N/D | N/D | N/D |
| 19 | Cynthia Molina | N/D | N/D | N/D | N/D |
| Equip | Equip | 61 | 34 | 7 | 52 |
| Entrenador ||||||
| Anna Caula ||||||

## Referències

* ↑ «El Cadí i l'Uni es juguen l'hegemonia, a un partit». El 9 Esportiu p. 31, 06-10-2012. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «El Uni Girona, campeón al ganar al Cadí ICG Software» (en castellà). Mundo Deportivo p. 53, 07-10-2012. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ Plà Comas, Josep. «Felicitat gironina». El 9 Esportiu p. 31, 07-10-2012. [Consulta: 21 desembre 2023].
# Lliga dels Pirineus d'handbol masculina 2011

La Lliga dels Pirineus d'handbol masculina 2011 fou la quinzena de la competició. Se celebrà el 7 de setembre de 2011 al Pavelló del Nord de Sabadell i fou organitzada per la Federació Catalana d'Handbol. En aquesta edició, només participaren dos equips catalans, el FC Barcelona Intersport i el Fraikin BM Granollers, i cap de la Ligue du Languedoc-Roussillon de Handball. La competició fou retransmesa en directe pel canal Esport3.
Es proclamà campió el FC Barcelona Intersport, que guanyà la final per 38 a 26. Individualment, destacaren Juanín García, amb 10 gols, per part blaugrana, i Del Arco i Grundsten, amb 4 gols respectivament, per part granollerina.

## Quadre de competició

| Final | Final |
| 7 de setembre 21:00 CET | 7 de setembre 21:00 CET |
| FC Barcelona | 38 |
| Fraikin BM Granollers | 26 |

## Final

| 7 de setembre de 2011 (2011-09-07) 21:00 CET | FC Barcelona Intersport | 38-26 | Fraikin BM Granollers | Pavelló del Nord, Sabadell Àrbitres: Marín i García |
| 7 de setembre de 2011 (2011-09-07) 21:00 CET | Juanín 10 | (19-15) | Del Arco, Grundsten 4 | Pavelló del Nord, Sabadell Àrbitres: Marín i García |
| 7 de setembre de 2011 (2011-09-07) 21:00 CET | 1× 1× | Notícia | | Pavelló del Nord, Sabadell Àrbitres: Marín i García |
| FC Barcelona Intersport | Fraikin BM Granollers |
| # | Pos. | Nom | G | |
| | POR | Sjöstrand | 0 | |
| | | Víctor Tomàs | 2 | |
| | | Daniel Sarmiento | 2 | |
| | | Ugalde | 7 | |
| | | Nagy | 3 | |
| | | Aguirrezabalaga | 6 | |
| | | Oneto | 3 | |
| | POR | Danijel Šarić | 0 | |
| | | Juanín García | 10 | |
| | | Noddesbo | 1 | |
| | | Raúl Entrerríos | 1 | |
| | | Sorhaindo | 0 | 22' |
| | | Jernemyr | 0 | |
| | | Rocas | 1 | |
| | | Viran Morros | 1 | |
| | | Igropulo | 2 | |
| Total | Total | Total | 38 | |
| Entrenador |||||
| Xavi Pascual |||||
* Campió de la Lliga dels Pirineus 2011
* FC Barcelona Intersport Dotzè títol
| # | Pos. | Nom | G |
| | POR | Gonzalo Pérez de Vargas | 0 |
| | | Blanxart | 1 |
| | | Del Arco | 4 |
| | | Resina | 2 |
| | | Reznicek | 3 |
| | | Chispi | 2 |
| | | Grundsten | 4 |
| | POR | Arguillas | 0 |
| | | Malasinskas | 1 |
| | | Raigal | 2 |
| | | Campos | 1 |
| | | Reixach | 2 |
| | | Nenadic | 3 |
| | | Félez | 1 |
| Total | Total | Total | 26 |
| Entrenador |||||
| Manolo Cadenas |||||

## Referències

* ↑ «La Lliga dels Pirineus 2011 es jugarà a Sabadell». El 9 Esportiu, Núm. 3.489, 02-09-2011, pàg. 29 [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Gelada, Pere «El Barça amplia la jerarquia amb el seu dotzè títol». El 9 Esportiu, Núm. 3.495, 08-09-2011, pàg. 28 [Consulta: 4 novembre 2024].
# Lliga siriana de futbol

La Lliga siriana de futbol (àrab: الدوري السوري الممتاز, ad-Dawrī as-sūrī al-mumtāz) és la màxima competició futbolística de Síria. Començà a disputar-se l'any 1966, en unificar diverses lligues locals.

## Principals estadis

| Ciutat | Estadi | Capacitat |
| Homs | Estadi Khalid ibn al-Walid | 32.000 |
| Latakia | Estadi Al-Assad | 28.000 |
| Al-Hasakah | Estadi Bassel al-Assad | 25.000 |
| Hama | Estadi Municipal de Hama | 22.000 |
| Alep | Estadi Al-Hamadaniah | 15.000 |
| Damasc | Estadi Al-Fayhaa | 15.000 |
| Damasc | Estadi Al-Jalaa | 10.000 |

## Historial

Font:
* 1966-67: Al-Ahly (1)
* 1967-68: Al-Ahly (2)
* 1968-69: Barada Damasc (1)
* 1969-70: Barada Damasc (2)
* 1970-71: No es disputà
* 1971-72: No es disputà
* 1972-73: Al-Jaish (1)
* 1973-74: No es disputà
* 1974-75: Al-Karamah (1)
* 1975-76: Al-Jaish (2)
* 1976-77: Al-Ittihad (3)
* 1977-78: No es disputà
* 1978-79: Al-Jaish (3)
* 1979-80: Al-Shorta (1)
* 1980-81: No es disputà
* 1981-82: Teshrin (1)
* 1982-83: Al-Karamah (2)
* 1983-84: Al-Karamah (3)
* 1984-85: Al-Jaish (4)
* 1985-86: Al-Jaish (5)
* 1986-87: Jableh (1)
* 1987-88: Jableh (2)
* 1988-89: Jableh (3)
* 1989-90: Al-Futowa (1)
* 1990-91: Al-Futowa (2)
* 1991-92: Al-Horriya (1)
* 1992-93: Al-Ittihad (4)
* 1993-94: Al-Horriya (2)
* 1994-95: Al-Ittihad (5)
* 1995-96: Al-Karamah (4)
* 1996-97: Teshrin (2)
* 1997-98: Al-Jaish (6)
* 1998-99: Al-Jaish (7)
* 1999-00: Jableh (4)
* 2000-01: Al-Jaish (8)
* 2001-02: Al-Jaish (9)
* 2002-03: Al-Jaish (10)
* 2003-04: Al-Wahda (1)
* 2004-05: Al-Ittihad (6)
* 2005-06: Al-Karamah (5)
* 2006-07: Al-Karamah (6)
* 2007-08: Al-Karamah (7)
* 2008-09: Al-Karamah (8)
* 2009-10: Al-Jaish (11)
* 2010-11: Suspès
* 2011-12: Al-Shorta (2)
* 2012-13: Al-Jaish (12)
* 2013-14: Al-Wahda (2)
* 2014-15: Al-Jaish (13)
* 2015-16: Al-Jaish (14)
* 2016-17: Al-Jaish (15)
* 2017-18: Al-Jaish (16)
* 2018-19: Al-Jaish (17)
* 2019-20: Teshrin (3)
* 2020-21: Teshrin (4)
* 2021-22: Teshrin (5)
* 2022-23: Al-Futowa (3)

## Referències

* ↑ الدوري السوري الكروي حكاية مثيرة عمرها 51 عاما الهدافين التاريخيين 2 Arxivat 13/05/2018, a Wayback Machine.
* ↑ الاتحاد العربي السوري لكرة القدم /Syrian FA/. حساب اتحاد الكرة السوري على موقع فيسبوك. Arxivat 4/6/2020, a Wayback Machine.
* ↑ «Syria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Llista de muntanyes de l'Horta Nord

Llista de muntanyes a la comarca de l'Horta Nord, al País Valencià.
| Nom | Altura | Municipi | Unitat de relleu | Coordenades |
| Cabeç Bord | 238 m. | el Puig | serra Calderona | 39° 37′ 29″ N, 0° 22′ 44″ O﻿ / ﻿39.624727°N,0.378807°O﻿ / 39.624727; -0.378807 |
| Serra Llarga | 165 m. | el Puig | serra Calderona | 39° 37′ 51″ N, 0° 21′ 19″ O﻿ / ﻿39.6307629°N,0.3552766°O﻿ / 39.6307629; -0.3552766 |
| la Costera | 164 m. | Puçol | serra Calderona | 39° 37′ 56″ N, 0° 19′ 30″ O﻿ / ﻿39.6322477°N,0.3250823°O﻿ / 39.6322477; -0.3250823 |
| Tossal de les Terreroles | 143 m. | Paterna | | 39° 32′ 12″ N, 0° 30′ 23″ O﻿ / ﻿39.5365699°N,0.5064186°O﻿ / 39.5365699; -0.5064186 |
| Lloma de Camarena | 130 m. | Godella | | 39° 32′ 50″ N, 0° 27′ 09″ O﻿ / ﻿39.5473584°N,0.4525949°O﻿ / 39.5473584; -0.4525949 |
| Lloma de Camarena | 130 m. | Paterna | | 39° 32′ 50″ N, 0° 27′ 09″ O﻿ / ﻿39.5473584°N,0.4525949°O﻿ / 39.5473584; -0.4525949 |
| el Pixador | 120 m. | Paterna | | 39° 32′ 29″ N, 0° 26′ 55″ O﻿ / ﻿39.5414885°N,0.4484804°O﻿ / 39.5414885; -0.4484804 |
| els Germanells | 103 m. | Rafelbunyol | | 39° 36′ 01″ N, 0° 22′ 05″ O﻿ / ﻿39.6003544°N,0.3679452°O﻿ / 39.6003544; -0.3679452 |
| els Germanells | 103 m. | Museros | | 39° 36′ 01″ N, 0° 22′ 05″ O﻿ / ﻿39.6003544°N,0.3679452°O﻿ / 39.6003544; -0.3679452 |
| el Tos Pelat | 90 m. | Montcada | | 39° 33′ 36″ N, 0° 25′ 16″ O﻿ / ﻿39.559929°N,0.420976°O﻿ / 39.559929; -0.420976 |
| la Lloma | 61 m. | Foios | | 39° 34′ 21″ N, 0° 22′ 56″ O﻿ / ﻿39.5725879°N,0.3823066°O﻿ / 39.5725879; -0.3823066 |
| la Lloma | 61 m. | Montcada | | 39° 34′ 21″ N, 0° 22′ 56″ O﻿ / ﻿39.5725879°N,0.3823066°O﻿ / 39.5725879; -0.3823066 |
| la Lloma | 61 m. | Albalat dels Sorells | | 39° 34′ 21″ N, 0° 22′ 56″ O﻿ / ﻿39.5725879°N,0.3823066°O﻿ / 39.5725879; -0.3823066 |
| Lloma de Santa Bàrbara | 59 m. | Montcada | | 39° 33′ 03″ N, 0° 24′ 15″ O﻿ / ﻿39.5508056°N,0.4042913°O﻿ / 39.5508056; -0.4042913 |
| Muntanya de la Patada | 56 m. | el Puig | | 39° 35′ 26″ N, 0° 18′ 19″ O﻿ / ﻿39.5906732°N,0.3051842°O﻿ / 39.5906732; -0.3051842 |
| Llometa de la Pareteta dels Moros | 47 m. | Montcada | | 39° 33′ 33″ N, 0° 23′ 31″ O﻿ / ﻿39.5591658°N,0.3919127°O﻿ / 39.5591658; -0.3919127 |
| el Cabeçolet | 26 m. | el Puig | | 39° 35′ 54″ N, 0° 18′ 38″ O﻿ / ﻿39.598355°N,0.3104231°O﻿ / 39.598355; -0.3104231 |

## Enllaços externs

* Visor Cartogràfic de la Generalitat Valenciana: https://visor.gva.es/visor/
# Shigel·la de Boyd

La shigel·la de Boyd o de Lavington (Shigella boydii) és un eubacteri gramnegatiu del gènere shigel·la. Com els altres membres d'aquest gènere, shigel·la de Boyd no és mòbil, ni formador d'espores. Pot causar la disenteria en humans a través de contaminació feco-oral.
La shigel·la de Boyd és l'espècie més divergent genèticament del gènere shigel·la.

## Referències

* ↑ Ryan KJ; Ray CG (editors). Sherris Medical Microbiology. 4th ed.. McGraw Hill, 2004. ISBN 0838585299.
* ↑ Feng L, Senchenkova SN, Yang J, Shashkov AS, Tao J, Guo H, Zhao G, Knirel YA, Reeves P, Wang L «Structural and genetic characterization of the Shigella boydii type 13 O antigen». J Bacteriol, vol. 186, 2, 2004, pàg. 383-92. PMID: 14702307.
# Breviceps adspersus

Breviceps adspersus és una espècie de granota que viu a Angola, Botswana, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Eswatini, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* ↑ Sandmeier, Franziska; Vredenburg, Vance «Breviceps adspersus» (en anglés). AmphibiaWeb, 08-01-2002 [Consulta: 7 maig 2019].
# Miquel Lladó Plana

Miquel Lladó Plana (Sant Cugat del Vallès, 1 de gener de 1989) més conegut com a Miki Lladó, és un entrenador de futbol català que actualment dirigeix al CE Sabadell de la Primera Federació.

## Trajectòria

Format en el futbol base del Sant Cugat Futbol Club on arribaria el 2011 i treballaria durant tres temporades.
Des del 2014 al 2018, va dirigir el projecte Anantapur Sports Academy a l'Índia.
El 20 d'octubre del 2018, signa com a entrenador del South United FC de la I-League 2, al qual va estar dirigint fins a finals de febrer del 2019.
L'1 de març del 2019, signa pel CE Sabadell per dirigir el juvenil "B". A la temporada 2019-20, va liderar el Juvenil 'A' en l'ascens a Divisió d'Honor Juvenil com a campió de lliga. La temporada següent, dirigint el mateix conjunt, va finalitzar en sisena posició a la màxima categoria del futbol formatiu nacional, la millor classificació històrica del CE Sabadell en aquell moment.
L'estiu del 2021, ocupa un càrrec a la secretaria tècnica del CE Sabadell per potenciar l'àrea internacional del club. El 21 de novembre del 2021, després de la destitució d'Antonio Hidalgo, es fa càrrec de l'equip fins a l'arribada de Pedro Munitis a la banqueta arlequinada.
L'11 de març de 2022, marxa als Estats Units per treballar a l'APFC Soccer, una institució nord-americana dedicada a la formació i metodologia futbolística.
A la temporada 2022-23, ocupa el càrrec de segon entrenador de Gabri García al primer equip del CE Sabadell.
El 22 de desembre de 2022, després de la destitució de Gabri García, signa com a entrenador del CE Sabadell de la Primera Divisió RFEF fins al final de la temporada.

## Clubs
### Com a entrenador

| Club | País | Any |
| Sant Cugat Futbol Club | Catalunya | 2011-2014 |
| South United FC | Índia | 2018-2019 |
| CE Sabadell juvenil "A" | Catalunya | 2019-2021 |
| CE Sabadell (2n entrenador) | Catalunya | 2022 |
| CE Sabadell | Catalunya | 2022 -actualitat |

## Referències

* ↑ «Miki Lladó - Perfil de entrenador» (en castellà). [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «Miquel Lladó fitxa per un equip indi de la 2a Divisió», 06-09-2018. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «El santcugatenc Miki Lladó renova com a entrenador del Sabadell», 04-07-2023. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ diaridesabadell.com Miki Lladó deixa el CE Sabadell i se’n va als Estats Units, consultado en marzo de 2022
* ↑ Grossi, Nazareno. «Miki Lladó deixa el CE Sabadell i se'n va als Estats Units», 11-03-2022. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «https://twitter.com/CESabadell/status/1551537774964215808». [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ cesabadellfc.com Miki Lladó, nou entrenador del Centre d'Esports Sabadell, consultado en diciembre de 2022
* ↑ «Miki Lladó és l'escollit per ser el nou entrenador del Centre d'Esports Sabadell». [Consulta: 26 agost 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a transfermarkt
# Majoria qualificada

Majoria qualificada és el sistema de votació mitjançant el qual calen més vots o més requisits que en una majoria ordinària per a aprovar una decisió. Existeixen moltes formes de majoria qualificada:
* Percentatge mínim de vots: Es pot requerir un percentatge mínim per a poder prendre una decisió sensible, per exemple: dos terços, tres cinquens o quatre setens dels vots. La majoria absoluta, en aquest sentit, seria un tipus de majoria qualificada.
* Mínim de vots vàlids: En aquest cas les abstencions no són neutres, sinó que impedeixen que la decisió s'aprovi.

## Sistemes parlamentaris

En general, s'entén per majoria qualificada en els sistemes parlamentaris i, per extensió, en qualssevol òrgans col·legiats públics i privats, que la votació sobre un assumpte sotmès a la seva consideració requereix, per a la seva aprovació, que s'emeti un percentatge important de vots al seu favor (normalment major del 50%). Una relació habitual sol ser superior a dos terços de la càmera. Amb això es busca que una decisió molt sensible haurà d'adoptar-se per una molt àmplia majoria. A vegades també cal quòrum.

## Unió Europea

La majoria qualificada correspon al nombre de vots que ha d'arribar-se en el Consell perquè s'adopti una decisió quan les deliberacions es fan sobre la base de l'apartat 2 de l'article 205 del Tractat constitutiu de la Comunitat Europea.

## Referències

* ↑ «majoria qualificada - Diccionari de l'activitat parlamentària». TERMCAT. Centre de Terminologia - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2023].
# Hérodiade

Hérodiade és una òpera en quatre actes composta per Jules Massenet sobre un llibret en francès de Paul Milliet i Henri Grémont, basat en Hérodias (1877) de Gustave Flaubert. S'estrenà al Théâtre de la Monnaie de Brussel·les el 19 de desembre de 1881 sota la direcció de Joseph Dupont.

## Origen i context

El llibret és un recompte de la història de Joan Baptista, Maria Salomé, Herodes Antipas i Heròdies, però és notablement menys psicològica i sagnant que Salomé de Richard Strauss, basada en un text d'Oscar Wilde. L'òpera fou estrenada a Brussel·les perquè Auguste-Edouard Vaucorbeil, director de l'Òpera de París, es va negar a representar l'obra. "M'agrada la seva música", li havia dit a Massenet, "però pel que fa al llibret, necessiteu un autor que sàpiga com construir l'esquelet d'una obra de teatre".

## Representacions

Hérodiade va arribar París, al Théâtre des Nations, l'1 de febrer de 1884, i la representació final de la temporada, el 13 de març, va presentar als tres De Reszkes: Jean (Jean), Édouard (Phanuel) i Josephine (Salomé). Va ser produïda al Théâtre-Italien el 1903 durant 43 representacions, després en el Gaîté-Lyrique el 1904, 1911 i 1912. L'estrena italiana va tenir lloc a La Scala el 23 de febrer de 1882. A Catalunya s'estrenà al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 1924.

## Referències

* ↑ «Detalls a operone.de». Arxivat de l'original el 2012-12-28. [Consulta: 26 setembre 2011].
* ↑ Irvine D. Massenet: a chronicle of his life and times. Amadeus Press, Portland, 1997.
Òperes de Jules Massenet :
Don César de Bazan (1872)
Le Roi de Lahore (1877)
Hérodiade (1881)
Manon (1884)
Le Cid (1885)
Esclarmonde (1889)
Le Mage (1891)
Werther (1892)
Thaïs (1894)
Le Portrait de Manon (1894)
La Navarraise (1894)
Sapho (1897)
Cendrillon (1899)
Grisélidis (1901)
Le Jongleur de Notre-Dame (1902)
Chérubin (1905)
Ariane (1906)
Thérèse (1907)
Bacchus (1909)
Don Quichotte (1910)
Roma (1912)
Panurge (1913)
Cléopâtre (1914)
Amadis (1922) :
# La Generala

La Generala és una sarsuela o opereta en dos actes, amb llibret de Guillermo Perrín i Miguel de Palacios i música d'Amadeu Vives, estrenada al Gran Teatro de Madrid, el 14 de juny de 1912. A Barcelona va veure la llum per primera vegada, el 24 de juliol del mateix any.
L'acció passa en un castell d'Oxford, a Anglaterra, a principis del segle xx.
# La balada de la luz

La balada de la luz és una sarsuela en un acte i tres quadres amb llibret d'Eugenio Sellés i música d'Amadeu Vives, estrenada al Teatro de la Zarzuela de Madrid, el 13 de juny de 1900, segons consta en el llibret editat per R. Velasco en Madrid l'any 1900. A Barcelona va veure la llum per primera vegada, el 6 d'octubre del mateix any, al Teatre Granvia.

## Referències

* ↑ «La balada de la luz». Biblioteca Nacional d'Espanya. [Consulta: 12 juny 2019].
# Gigantes y cabezudos

Gigantes y cabezudos és una sarsuela en un acte, dividit en 3 quadres, amb llibret de Miguel Echegaray i música de Manuel Fernández Caballero, estrenada al Teatro de la Zarzuela de Madrid, el 29 de novembre de 1898.

## Enllaços externs

* Sinopsi de Gigantes y cabezudos (en anglès)
# Por una mujer

Por una mujer és una sarsuela en dos actes, original d'Antonio Paso i Ricardo González del Toro i música de Joan Baptista Lambert. S'estrenà al Teatre Tívoli de Barcelona, el 29 d'octubre de 1924.
Hom distingeix la romança del baríton "Carretera castellana" i únic fragment que ha quedat del repertori d'aquest compositor. L'acció passa en un poblet situat a la carretera de Madrid a Segovia.
# Concert per a piano núm. 2 (Prokófiev)

El Concert per a piano en sol menor, op. 16, de Serguei Prokófiev fou compost entre 1912 i 1913. L'estrena, amb el compositor al piano, fou el 23 d'agost de 1913 a Pavlovsk. Es va produir entre l'audiència una gran polèmica pel seu suposat barbarisme i la seva escriptura avantguardista. El concert està dedicat a Maximilian Schmidthof, amic personal del compositor que es va suïcidar després de deixar una carta de comiat a Prokófiev.
La partitura orquestral es va perdre en un incendi. El concert es va tornar a estrenar a París el 8 de maig de 1924 amb Serge Koussevitzky a la direcció i amb grans canvis respecte de l'original.

## Moviments

* Andantino - Allegretto (10-14 minuts)
* Scherzo: Vivace (2-3 minuts)
* Intermezzo: Allegro moderato (5-9 minuts)
* Allegro tempestoso (10-13 minuts)

## Instrumentació

Piano solista, quintet de cordes, dues flautes, dos oboès, dos clarinets, quatre trompes, dues trompetes, tres trombons, tuba, timbals, bombo, tambor de caixes, platerets i panderos.

## Enregistraments

Vladímir Aixkenazi va gravar al costat de l'Orquestra Simfònica de Londres la integral dels Concerts per a Piano de Prokófiev amb el segell Philips. Destaca per la seva fidelitat al caràcter original de l'obra i la velocitat d'algun dels seus moviments.
El pianista xinès Yundi Li va realitzar una gira al costat del director japonès Seiji Ozawa, on algun dels fragments van ser gravats pel segell Deutsche Gramophon per a un vídeo promocional.
Yefim Bronfman va gravar al costat de Zubin Mehta i l'Orquestra Filharmònica d'Israel tots els concerts per a piano de Prokófiev, i és considerat per molts crítics de la música una de les millors versions d'aquest concert.

## Referències

* ↑ Jaffé, 2008, p. 35.
* ↑ Steinberg, M. The Concerto: A Listener's Guide, pp. 344–347, Oxford (1998).
* ↑ Naxos.com: online liner notes

## Bibliogtrafia

* Jaffé, Daniel. Sergey Prokofiev. Londres: Phaidon, 2008. ISBN 978-0-7148-4774-0.
* Jaffé, Daniel. Booklet note to Prokofiev 5 Piano Concertos, recorded by Oleg Marshev with South Jutland Symphony Orchestra, conducted by Niklas Willén: Danacord DACOCD 584–585.
* Layton, Robert. «Russia after 1917». A: Robert Layton. A Guide to the Concerto. Oxford University Press, 1996. ISBN 0-19-288008-X.
* Matthew-Walker, Robert. Booklet note to Prokofiev Piano Concerto No. 2, recorded by Nikolai Demidenko with London Philharmonic, conducted by Alexander Lazarev: Hyperion CDA 66858.
* Nestyev, Israel. Prokofiev. Oxford University Press, 1961.
* Nice, David. Prokofiev: From Russia to the West 1891–1935. New Haven: Yale University Press, 2003. ISBN 0-300-09914-2.