OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helga Dernesch

Helga Dernesch és una soprano i mezzosoprano austríaca nascuda a Viena el 3 de febrer de 1939. La cantant es va iniciar com a mezzosoprano, passà al registre de soprano lírica, després soprano dramàtica i retornà al final de la seva carrera a rols de mezzosoprano de caràcter.
Va estudiar en el Conservatori de Viena i, després de cantar oratoris i cantates, debutà a Berna en el paper de Marina, de Borís Godunov. Va ser artista estable a Berna des de 1961-63, a Wiesbaden de 1964-66 i a Colònia fins al 1969. El 1965 va ser Wellgunde a L'anell dels Nibelungs, en el Festival de Bayreuth, on també va cantar l'Elisabeth de Tannhäuser, que després va gravar en la primera integral de la versió de Paris dirigida per Georg Solti.
La temporada de 1968 debutà al Gran Teatre del Liceu, amb La valquíria. El 1970 hi va cantar Lohengrin. I altre cop La valquíria, aquesta vegada com a mezzosoprano.
El 1969 va cantar en el Festival de Salzburg, iniciant així una fructífera relació professional amb Herbert von Karajan, que la va instar a cantar papers per a soprano dramàtica wagneriana, com Brünnhilde i Isolda. Cantà en el Metropolitan Opera de Nova York entre 1985 i 1995.
Artista regular de l'Òpera Estatal de Baviera a Munic allí va cantar la seva primera Mariscala d'El cavaller de la rosa, al 1977 i Goneril en la premier mundial de Lear, d'Aribert Reimann, que cantaria després a San Francisco al costat de Thomas Stewart. A l'octubre de 2000 va estrenar La casa de Bernarda Alba, també de Reinmann, sobre Garcia Lorca.
Ha cantat a Zürich, Amsterdam, Glyndebourne, Londres, Paris, San Francisco, Nova York i Chicago en els papers de Leonore, a Fidelio, Sieglinde i Brünnhilde, a Die Walküre, la Isolde de Tristan und Isolde, La tintorera a Die Frau ohne Schatten, Clytemnestra a Elektra, Kabanicha a Káťa Kabanová, Larina a Eugene Onegin.
En els últims anys com a mezzo de caràcter ha interpretat l'Herodías de Salomé, Arabella, Mahagonny, La dama de piques i Dialogues des Carmélites.
Va estar casada amb el tenor Werner Krenn.

## Discografia de referència

* Beethoven: Fidelio / Karajan
* Berlioz: Les Troyens (Casandra) / Albrecht
* Humperdinck: Hänsel und Gretel (la mare) / Solti (DVD)
* Schoeck: Penthesilea / Albrecht
* Reimann: Lear (Goneril) / Albrecht
* Strauss: Arabella / Jeffrey Tate
* Strauss: Arabella / Thielemann (DVD)
* Strauss: Der Rosenkavalier / C. Kleiber (Munic 1977)
* Strauss: Der Rosenkavalier (en anglès) / Gibson
* Wagner. Tannhäuser / Solti
* Wagner: Tristan und Isolde / Karajan
* Wagner: Siegfried / Karajan
* Wagner: Götterdämmerung / Karajan
* Wagner: Die Walküre (Acte 1) / Klemperer
* Weill: The Threepenny Opera / Mauceri

## Referències

* 1 2 «Helga Dernesch | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 gener 2024].
* 1 2 3 4 «Dernesch Helga». Operissimo. [Consulta: 6 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 Rosenthal, Harold and Alan Blyth, "Dernesch, Helga" in Sadie, Stanley; John Tyrrell, eds. (2001). The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2nd edition. New York: Grove's Dictionaries. ISBN 1-56159-239-0
# Kevin McKidd

Kevin McKidd (Elgin, Moray, Escòcia, 9 d'agost de 1973) és un actor, director televisiu i cantant escocès.
El seu paper més popular és el d'Owen Hunt a Anatomia de Grey.

## Filmografia

Pel·lícules :
| Any | Pel·lícula | Rol |
| 1996 | Small Faces | Malky Johnson |
| 1996 | Trainspotting | Tommy Mackenzie |
| 1997 | Regeneration | Callan |
| 1997 | Richard II | Henry Percy |
| 1998 | Hideous Kinky | Henning |
| 1998 | Bedrooms and Hallways | Leo |
| 1998 | The Acid House | Johnny |
| 1998 | Dad Savage | H |
| 1998 | Looking After Jo Jo | Basil |
| 1999 | Topsy-Turvy | Durward Lely |
| 2001 | Understanding Jane | Eliott |
| 2002 | Nicholas Nickleby | John Browdie |
| 2002 | Max | George Grosz |
| 2002 | Dog Soldiers | Pte Lawrence Cooper |
| 2002 | That Old One | Tom Furness |
| 2003 | The Key | Duncan |
| 2003 | AfterLife | Kenny Brogan |
| 2003 | 16 Years of Alcohol | Frankie |
| 2003 | Does God Play Football | Father Davis |
| 2004 | De-Lovely | Bobby Reed |
| 2004 | The Purifiers | Moses |
| 2004 | One Last Chance | Seany |
| 2005 | El regne del cel | English Sergeant |
| 2006 | The Rocket Post | Thomas McKinnon |
| 2007 | The Last Legion | Wulfila |
| 2007 | Hannibal Rising | Kolnas |
| 2008 | La boda de la meva nòvia | Colin McMurray |
| 2010 | One Night in Emergency | Peter Forbes |
| 2010 | Percy Jackson & the Olympians: The Lightning Thief | Poseidon |
| 2010 | Bunraku | Killer #2 |
| 2011 | The Great Ghost Rescue | Hamish |
| 2012 | Comes A Bright Day | Cameron |
| 2012 | Brave | Veu en anglès de Lord MacGuffin/Young MacGuffin |
| 2013 | Justice League: The Flashpoint Paradox | Veu en anglès deThomas Wayne/Batman |
| 2015 | Home Sweet Hell | Freeman |
| 2017 | T2 Trainspotting | Tommy Mackenzie |
| 2017 | Tulip Fever | Johan De Bye |

## Televisió

Televisió :
| Year | Television / Series | Rol | Notes |
| 1996 | Father Ted | Father Deegan | 1 episodi |
| 1996 | Kavanagh QC | David Lomax | 1 episodi |
| 1999 | The Magical Legend of the Leprechauns | Jericho O'Grady | 2 episodis |
| 2000 | Anna Karenina | Count Vronsky | 4 episodis |
| 2000 | North Square | Billy Guthrie | 10 episodis |
| 2004 | Gunpowder, Treason &amp; Plot | James Hepburn, 4t comte de Bothwell | |
| 2006 | The Virgin Queen | Duke of Norfolk | 2 episodis |
| 2005–2007 | Rome | Lucius Vorenus | 22 episodis |
| 2007 | Journeyman | Dan Vasser | |
| 2008–present | Grey's Anatomy | Dr. Owen Hunt | Personatge principal (Temporada 5–present) |
| 2014 | Toy Story That Time Forgot | Reptillus Maximus (veu en anglès) | Especial |
| 2016–2017 | Star Wars Rebels | Fenn Rau (veu en anglès) | 7 episodis |
| 2020 | Station 19 | Dr. Owen Hunt | 1 episodi |
| 2020 | Room 104 | Kyran - The Last Man | 1 episodi |

## Referències

* ↑ «Kevin McKidd». [Consulta: 24 octubre 2020].
# Kim Jong-shin

Kim Jong-shin (coreà: 김종신?) (Comtat de Hampyeong, 17 de maig de 1970) fou un lluitador sud-coreà, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mini mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món, d'or el 1989 i de bronze el 1991, una medalla d'or als Jocs Asiàtics de 1990, i tres medalles als Campionats Asiàtics de lluita, una d'or, una de plata i una de bronze.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Kim Jong-Sin». [Consulta: 3 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 3 març 2025].
# Eduard Abadal Almendros

Eduard Abadal Almendros (Barcelona, 21 d'agost de 1967) és un exfutbolista català, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Format al planter del FC Barcelona, a la 87/88 puja al Barcelona Amateur. Al febrer de 1989 és cedit al RCD Mallorca per cobrir les baixes a la porteria illenca fins final de temporada. Va disputar sis partits amb el Mallorca, en els quals va rebre sis gols. A les postres, el Mallorca va pujar a la màxima categoria.
De nou al Barcelona, recala en equips de Segona B, com el Mollerussa i la UE Sant Andreu. L'estiu de 1993 al CF Extremadura, amb qui assoleix un doble ascens a Segona i a primera divisió. Però, és suplent a l'equip extremeny, jugant només tres partits en tres campanyes. En finalitzar la 96/97, es retira.

## Referències

* 1 2 3 «Abadal, Eduard Abadal Almendros - Futbolista | BDFutbol». [Consulta: 28 novembre 2024].
# Eduard Tortajada Molina

Eduard Tortajada Molina (Sant Adrià de Besòs, 1953 - Badalona, 19 de setembre de 2024) va ser un arquitecte i polític català. Va ser regidor de l'Ajuntament de Badalona pel Partit dels Socialistes de Catalunya de 1983 a 2007.
Va néixer a Sant Adrià de Besòs el 1953. Va llicenciar-se en arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona de la Universitat Politècnica de Catalunya. Militant del Partit dels Socialistes des dels inicis de la democràcia, va ser elegit regidor de l'Ajuntament de Badalona el 1983 i va ser reelegit en sis ocasions ocupant el càrrec fins a 2007. Va exercir diverses responsabilitats durant les alcaldies de Joan Blanch i Maite Arqué, entre les quals la regidoria de Seguretat Ciutadana. Després de les tensions amb Blanch el 1999 per qui havia de ser el candidat a l'alcaldia, va esdevenir mà dreta d'Arqué i va ocupar la primera tinença d'alcaldia. El 2005, després de la clausura d'una mesquita sense llicència al barri de La Pau, va acordar amb la comunitat religiosa la cessió d'un local per a ús religiós al barri del Gorg.
El 2007 ja no va ser inclòs a la llista electoral, sembla que amb la voluntat dels socialistes de presentar una candidatura totalment renovada. Després de la sortida de l'Ajuntament va desaparèixer del panorama polític local durant uns anys, i va tornar a l'activitat professional com a directiu urbanístic d'una entitat de foment i desenvolupament econòmic. El 2011 va publicar el llibre La porta de la intel·ligència i va reaparèixer en l'àmbit polític local socialista coincidint amb la pèrdua de l'alcaldia a mans de Xavier García Albiol.
Des de 2009 va conrear la pintura, si bé ho havia fet anteriorment durant la seva etapa universitària. El 2013 va presentar l'exposició Pintura i emocions a la sala d'exposicions El Refugi de la plaça de la Vila de Badalona.
Va morir el 19 de setembre de 2024. Amb motiu del fet, l'Ajuntament de Badalona va mostrar les seves condolences.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Refugi acull una exposició d’Eduard Tortajada, antic regidor badaloní». Diari de Badalona, 19-02-2013.
* 1 2 3 4 Muñoz, Sara «Eduard Tortajada: “Al PSC li ha faltat escoltar la gent”». El Punt Avui, 25-06-2011.
* ↑ «80 ocupes s'instal·len a Badalona». La Xarxa, 28-10-2003.
* ↑ López, Ester «Blanch tensa más la cuerda en Badalona y arremete contra el portavoz socialista». El País, 06-03-1999.
* ↑ «La comunitat musulmana i l'Ajuntament de Badalona acorden obrir una mesquita al barri del Gorg». 3/24, 04-03-2005.
* ↑ «Tortajada i López Guardiola cauen de la llista que el PSC aprovarà a Badalona». El Punt, 20-03-2007. [Consulta: 19 setembre 2024].
* ↑ «Badalona llora la muerte de Eduard Tortajada, histórico concejal socialista del Ayuntamiento». El Periódico de Catalunya, 19-09-2024.
# Edward Skorek

Edward Skorek (Tomaszów Mazowiecki, 13 de juny de 1943) és un jugador de voleibol polonès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1968, a Ciutat de Mèxic, fou cinquè en la competició de voleibol; el 1972 a Munic, novè; i el 1976, Montreal, va guanyar la medalla d'or.
Entre 1964 i 1976 fou 284 vegades internacional per Polònia. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1974, una medalla de plata a la Copa del Món de voleibol de 1965 i una medalla de bronze al Campionat d'Europa de voleibol de 1967. A nivell de clubs guanyà quatre lligues poloneses, dues amb l'AZS AWF Warsaw (1965 i 1966) i dues amb el Legia Warsaw (1968 i 1969). També va jugar a Itàlia, on guanyà la lliga de 1976 amb el Panini Modena.
Una vegada retirat exercí d'entrenador en diferents equips, entre ells la selecció nacional de Polònia i Kuwait.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Edward Skorek». [Consulta: 12 maig 2024].
* 1 2 3 «Edward Skorek» (en polonès), 24-06-2020. [Consulta: 12 maig 2024].
# Hugin i Munin

Hugin i Munin, en la mitologia nòrdica són un parell de corbs associats amb el déu Odin. Hugin i Munin viatjaven arreu del món recollint notícies i informació per a Odin. Hugin és el "pensament" i Munin és la "memòria". Ambdós eren enviats a l'alba a recollir informació i tornaven a la tarda. Es posaven als muscles del déu i li murmuraven a l'oïda totes les novetats que havien sentit. És a causa d'aquests corbs que el kenningar (Hrafnaguð) "déu corb" s'utilitzava per a referir-se a Odin.

## Vegeu també

* Estendard del corb
# Transferència electrònica

La transferència electrònica (TE) ocorre quan un electró es mou d'un àtom o d'una espècie química (per exemple, una molècula) a un altre àtom o espècie química. La transferència electrònica és una descripció mecànica del concepte termodinàmic de redox, en la qual els estats d'oxidació d'ambdues parts de la reacció canvien.
Molts processos biològics comprenen reaccions de transferència electrònica, entre els quals l'enllaç d'oxigen, la fotosíntesi, la respiració i la desintoxicació. Addicionalment, el procés de transferència energètica es pot formalitzar com un intercanvi de dos electrons (dos esdeveniments de TE concurrents en direccions oposades) en el cas de petites distàncies entre les molècules de transferència. Les reaccions de transferència electrònica normalment comprenen complexes de metalls de transició, però també se'n poden trobar molts exemples en química orgànica.

## Referències

* ↑ Greenwood, N. N.; & Earnshaw, A. (1997). Chemistry of the Elements (2a ed.), Oxford:Butterworth-Heinemann. ISBN 0-7506-3365-4
* ↑ Holleman, A. F.; Wiberg, E. "Inorganic Chemistry" Academic Press: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5
# Héctor García Otero

Héctor García Otero (Montevideo, 12 de juny de 1926 - Abans de 2004) fou un jugador de bàsquet uruguaià que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on fou cinquè en la competició de bàsquet. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, guanyà la medalla de bronze en la mateixa competició. El 1956, a Melbourne, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En ells guanyà una nova medalla de bronze en la competició de bàsquet.
El 1954 fou sisè i el 1959 novè en el Campionat del món de bàsquet. El 1955 es proclamà campió sud-americà. A nivell de clubs jugà al Club Atlético Peñarol.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Héctor García». [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ «Hector Garcia - Stats de Basketball, Taille, Age | FIBA Basketball» (en francès), 26-02-2025. [Consulta: 26 febrer 2025].
# Dofí de musell blanc

El dofí de musell blanc (Lagenorhynchus albirostris) és un mamífer marí de la família dels delfínids (dofins), dins el subordre dels odontocets. És un dels dofins més grans (110-120 cm en néixer i 250-270 cm a l'adultesa). El dofí es caracteritza pel seu musell curt i gruixut de color blanc crema i per la seva aleta dorsal molt corbada. És endèmic de l'oceà Atlàntic nord i viu en una zona que va des del Cap Cod, la desembocadura del riu Sant Llorenç i Groenlàndia meridional a l'oest, passant per Islàndia al centre, fins al nord de França i Svalbard a l'est.

## Referències

* 1 2 3 4 Würsig, Bernd; Perrin, William F.; Thewissen, J. G. M.. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). Academic Press, 2009-02-26. ISBN 978-0-08-091993-5.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Escut de Bèlgica

L'escut de Bèlgica porta com a emblema un lleó d'or sobre camper de sable, l'anomenat Lleó Belga o Leo Belgicus, que són les armories del duc de Brabant, ducat que va encapçalar la rebel·lió contra l'emperador Josep II, que va dur a la creació dels Estats Units Bèlgics el 1790. La forma actual, en les seves diverses versions (completa, mitjana i simplificada), fou determinada per Reial Decret el 17 de març de 1837.

## Versions de l'escut belga

La versió completa de les armes heràldiques belgues consta d'un escut de sable carregat d'un lleó d'or, armat i lampassat de gules, timbrat per un casc d'or amb visera adornat amb llambrequins d'or i de sable i amb una corona reial per cimera. L'escut està acoblat de dos ceptres d'or passats en sautor, el de la destra en banda acabat en una mà de justícia i el de la sinistra en barra amb un lleó rampant; al voltant de l'escut, el collar de l'Orde de Leopold. Com a suport, dos lleopards lleonats d'or, cadascun sostenint una llança amb la bandera estatal, en negre, groc i vermell. Sota l'escut, una cinta de gules enrivetada de sable amb el lema nacional en lletres d'or: L'UNION FAIT LA FORCE (en francès) o EENDRACHT MAAKT MACHT (en neerlandès), és a dir, «La unió fa la força». El tot és col·locat damunt un mantell de gules i ermini embellit d'or, timbrat amb la corona reial. Acoblades darrere el mantell, les armes de les nou províncies que constituïen Bèlgica el 1837, que són, de destra a sinistra: Anvers, Flandes Occidental, Flandes Oriental, Lieja, Brabant, Hainaut, Limburg, Luxemburg i Namur.
Aquesta versió completa és usada rarament (per exemple, forma part del segell amb què se signen les lleis i els tractats internacionals).
La versió simplificada, o armes petites, consta tan sols de l'escut amb el lleó sobremuntat per la corona reial, acoblat dels dos ceptres, envoltat pel collar de l'Orde de Leopold i, a sota, amb el lema nacional. Aquesta variant és la utilitzada habitualment com a armes estatals pel govern federal, als passaports i als llocs oficials.
Encara en circula ocasionalment una versió mitjana, que és com la versió completa però sense les banderes provincials.
* Versió completa
* Versió mitjana
* Versió simplificada
* Versió petita

## Notes

* ↑ Com que el Reial Decret de 1837, redactat en francès, mai va disposar d'una traducció oficial, l'ús de la versió neerlandesa és més oficiós que oficial.
* ↑ Des que la província de Brabant es va subdividir en tres (Brabant Flamenc, Brabant Való i Brussel·les) l'any 1995, l'escut d'armes ja no reflecteix l'actual divisió administrativa de l'estat. Els canvis soferts pels escuts de les províncies flamenques com a resultat d'aquesta decisió tampoc queden reflectides en l'escut d'armes estatal.

## Vegeu també

* Bandera de Bèlgica
# Mesonauta festivus

Mesonauta festivus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Paranà (Brasil i Paraguai) i Amazones (Brasil, Bolívia i el Perú).
Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Mesonauta festivus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Bosqueta vulgar

La bosqueta vulgar, busqueta a les Balears o xenna o xerna al País Valencià (Hippolais polyglotta) és un ocell passeriforme del Vell Món. Cria al sud-oest d'Europa i nord-oest d'Àfrica. És un ocell migrador, hiverna a l'Àfrica subsahariana.
Es troba en boscos i arbustos, pon de 3 a 5 ous dalt d'un arbre o un arbust.
Fa de 12-13cm de llarg. Mascle i femella són exteriorment idèntics. És un ocell principalment insectívor, però pot menjar altres coses, com ara petits fruits.

## Referències

* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua «xenna». Diccionari normatiu valencià.
# Botxí ibèric

El botxí ibèric, botxí meridional, garsa groguera gaig botxí, margassó, tuït o capsigrany reial a les Balears (Lanius meridionalis) és un ocell passeriforme de la família Laniidae. És una espècie molt propera al botxí septentrional, Lanius excubitor, amb la que abans es considerava que era una única espècie però actualment es consideren espècies separades i no s'hibriden entre elles. El botxí meridional menja grans insectes, ocells petits, rosegadors i llangardaixos. La subespècie L. meridionalis meridionalis és resident al sud d'Europa i nord d'Àfrica, és lleugerament més menuda i fosca i prefereix els camps oberts. La subespècie L. meridionalis pallidirostis cria a l'Àsia central i hiverna en els tròpics.

## Bibliografia

* Sangster, George; Knox, Alan G.; Helbig, Andreas J. & Parkin, David T. (2002): Taxonomic recommendations for European birds Arxivat 2019-09-13 a Wayback Machine.. Ibis 144 (1): 153–159. doi:10.1046/j.0019-1019.2001.00026.x
* Jorma Tenovuo & Juha Varrela (1998) Identification of the Great Grey Shrike complex in Europe Alula 4(1): 4 - 11

## Referències

* ↑ «Botxí ibèric». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
* ↑ Institut d'Estudis Penedesencs, Lèxic del Parlar del Penedès

## Enllaços externs

* Javier Blasco-Zumeta, Ageing and sexing PDF
# Caves Elyssia

Les Caves Elyssia, anteriorment anomenat Caves René Barbier, i inicialment Caves Chandon, és un edifici de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès) dedicat a l'elaboració de vins. L'obra va ser mereixedora del premi Construmat l'any 1991.
Obra dels arquitectes Òscar Tusquets Blanca i Carles Díaz Gómez, fou construït entre 1987 i 1989. Té una superfície de construcció de 9.000 metres quadrats situat enmig de 30 ha de vinya. La construcció es va enfocar com una unitat de producció que utilitza la tecnologia més avançada en l'elaboració de vins. Tot plegat està contingut en un edifici de maó, amb la imatge i els sistemes tradicionals de les cooperatives catalanes del modernisme tardà català. La part més significativa i innovadora, des del punt de vista tècnic, va ser la idea d'encastar l'edifici en el terreny. Des de la Masia de la Torre, que també pertany a l'empresa, es va traçar un eix fins a arribar a un turó petit, on es van aixecar els fonaments, no a sobre sinó dintre del turó. Un altre element original d'aquesta construcció és la utilització d'una bassa artificial d'un metre de fondària per aïllar tèrmicament la cava, i alhora, per cobrir les necessitats d'aigua de neteja. La proliferació de vida no desitjada a la bassa es controla mitjançant la introducció d'una espècie californiana de peixets diminuts que mantenen l'equilibri d'insectes i algues.

## Referències

* ↑ «Caves Elyssia». Ajuntament de Sant Cugat Sesgarrigues.
* 1 2 3 «Caves René Barbier». Mapes de Patrimoni Cultural. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Cavas Chandon, San Cugat Sesgarriges». Arquitectura Viva.