OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boa

Boa (del llatí bos, 'vaca', a causa d'un mite que deia que les boes perseguien les vaques per matar-les) és un gènere de serps de la família Boidae. Els membres del gènere són propis de la regió neotropical, distribuint-se des de Mèxic fins al Paraguai i l'Argentina. L'espècie més llarga del gènere, Boa constrictor, pot arribar a mesurar 4,3 m de longitud.
Els seus orígens evolutius rauen en l'antic supercontinent de Gondwana.

## Taxonomia

Actualment el gènere té només dues espècies, ja que algunes s'han mogut a altres gèneres:
* Boa constrictor (Linnaeus, 1758) - des de Mèxic fins Argentina.
* Boa imperator (Daudin, 1803) - Mèxic i Amèrica Central.

## Referències

* ↑ McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volume).
* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 46.
* ↑ Reptile Database

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
* McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp. ISBN 1-893777-00-6 (series). ISBN 1-893777-01-4 (volum).
* Mehrtens JM. 1987. Living Snakes of the World in Color. New York: Sterling Publishers. 480 pp. ISBN 0-8069-6460-X.
* Kluge AG. 1991. Boine Snake Phylogeny and Research Cycles. Misc. Pub. Museum of Zoology, Univ. of Michigan No. 178. 58 pp.
* Vences, M., Glaw, F., Kosuch, J., Boehme, W., Veith, M. (2001) Phylogeny of South American and Malagasy boine snakes: Molecular evidence for the validity of Sanzinia and Acrantophis and biogeographic implications. Copeia 2001, 1151-1154
* Noonan, B.O., Chippindale, P. T. (2006) Dispersal and vicariance: the complex history of boid snakes. Molecular Phylogenetics and Evolution, 40, 347-358.
Viccionari
# Svedberg

Un svedberg (símbol S, de vegades Sv) és una unitat no inclosa al SI que s'utilitza en ultracentrifugació. El seu nom neix en memòria del físic i químic suec Theodor Svedberg (1884-1971), a qui li van atorgar el Premi Nobel de Química l'any 1926 pel seu treball en química dels col·loides i la seva invenció de la ultracentrífuga.
L'svedberg és una unitat per a mesurar el coeficient de sedimentació d'una partícula o macromolècula quan són centrifugats en condicions normals. Aquesta magnitud té dimensions de temps, de manera que un svedberg equival a 10$^{-13}$ segons.
Els valors en unitats svedbergs no són additius, per exemple: els ribosomes eucariòtics estan formats per dues subunitats, una de 60S i una altra de 40S, però la suma dels dos no és de 100S sinó de 80S. Així mateix, els ribosomes de tipus procariota equivalen a 70S.
# Stellaria alsine

La Stellaria alsine (coneguda en català com a estel·lària dels aiguamolls) és una herba que produeix flors de color blanc. És d'inflorescència cimosa bípada i fa el fruit en càpsula. Alguns autors (Murray i altres) la consideren sinònima de la Stellaria uliginosa.

## Referències

* ↑ «Stellaria alsine». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.

## Enllaços externs

* Descripció, usos medicinals (anglès)
* La Stellaria alsine a Flora of America (anglès)
# Antihipertensiu

Un hipotensor o antihipertensiu és el nom genèric dels agents que provoquen una disminució de la pressió arterial. Són emprats en la hipertensió arterial.

## Agents disponibles

Classificats, aproximadament, per ordre decreixent d'ús.
* Diürètics.
* Inhibidors de l'enzim conversiu de l'angiotensina (IECA)
* Blocadors d'adrenoreceptors beta.
* Blocadors dels canals de calci.
* Antagonistes dels receptors d'angiotensina II (ARA-II).
* Blocadors d'adrenoreceptors alfa.
* Blocadors d'adrenoreceptors alfa i beta.
* Adrenèrgics d'acció central.
* Inhibidors selectius de la renina.
* Vasodilatadors.

## Plantes amb activitat antihipertensiva

* Rauvòlfia (Rauwolfia serpentina), que conté reserpina (un adrenèrgic d'acció central).
* All
* Olivera
* Petasita
* Viscum album
# Heleu

Heleu (en grec antic: Ἕλειος 'Heleios') va ser, segons Apol·lodor, un heroi grec, el fill petit de Perseu i d'Andròmeda. Va néixer a Micenes i va acompanyar Amfitrió en l'expedició a l'illa de Tafos a lluitar conta els pirates tafis, i després de la victòria va compartir amb Cèfal la sobirania de l'illa.
Se li atribueix la fundació de la ciutat d'Helos, a Lacònia.

## Referències

* 1 2 Apol·lodor. Biblioteca, II, 4, 5, 7
* ↑ Estrabó. Geografia, VIII, 5, 2
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 235. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 107. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
{{ORDENA:Heleu}
# Astrofil·lita

L'astrofil·lita és un mineral de la classe dels silicats (inosilicats). Va ser descoberta el 1854 i rep el seu nom del grec άστρον astron (estrella) i φύλλον phillon (fulla), en al·lusió al seu hàbit semblant a les nerviacions d'una fulla radiada en forma d'estrella i amb exfoliació micàcia. Pertany al grup de l'astrofil·lita, al qual dona nom.

## Característiques

És un inosilicat de diversos metalls: potassi, sodi, ferro i titani, i sovint també amb manganès en la seva composició química. A més, ocasionalment pot portar impureses de niobi, tàntal, zirconi, alumini, magnesi o calci. Forma una sèrie de solució sòlida amb la kupletskita (K₂Na(Mn$^{2+}$)₇Ti₂Si₈O$_{26}$(OH)₄F). Cristal·litza en el sistema triclínic i la seva fractura és desigual.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'astrofil·lita pertany a «09.DC - Inosilicats amb ramificacions de 2 cadenes senzilles periòdiques; Si₂O₆ + 2SiO₃ Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: hidroastrofil·lita, kupletskita, magnesioastrofil·lita, niobofil·lita, zircofil·lita, kupletskita-(Cs), niobokupletskita, nalivkinita i sveinbergeïta.

## Formació

Es troba a les cavitats i fissures en inusuals roques ígnies fèlsics. S'associa amb feldespat, tritomita-(Ce), mica, thorita, microclina, titanita, zircó, nefelina, catapleiita i aegirina.

## Grup astrofil·lita

El grup astrofil·lita va ser creat el 2009 i inclou, a més de l'astrofil·lita, els següents minerals: hidroastrofil·lita, kupletskita, kupletskita-(Cs), magnesiastrofil·lita, nalivkinita, niobokupletskita, niobofil·lita, sveinbergeita, tarbagataita i zircofil·lita.

## Referències

* ↑ «Astrophyllite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 febrer 2014].
* ↑ «Astrophyllite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 febrer 2014].
# Nova Suècia

Nova Suècia (en suec: Nya Sverige, en finlandès: Uusi-Ruotsi, en anglès: New Sweden) fou una colònia sueca establerta a les vores del riu Delaware de la costa atlàntica d'Amèrica del Nord de 1638 a 1655. La colònia incloïa seccions dels estats actuals de Delaware, Nova Jersey i Pennsilvània.
Fou fundada el 29 de març de 1638 per l'explorador Peter Minuit. La població principal era Fort Christina, en l'actualitat Wilmington (Delaware), anomenada així en honor de la reina Cristina de Suècia. Prop de 600 colons suecs s'hi establiren el mateix any. Amb el pas dels temps a altres regions de la colònia s'establiren colons suecs, finlandesos i neerlandesos. L'economia de Nova Suècia estava basada en l'agricultura i el comerç de pells.
El control suec sobre la regió durà només 17 anys, ja que el setembre de 1655, Nova Suècia fou atacada per la veïna colònia neerlandesa dels Nous Països Baixos, la qual l'annexà. Finalment, la regió sencera es convertí en territori britànic quan les flotes angleses l'envaïren el 1664.
# Dinocerats

Els dinocerats (Dinocerata, banyes terribles) són un ordre de mamífers herbívors extints.

## Classificació

* Laurasiatheria
** Ungulatomorpha?
** Ordre Dinocerata
*** Família Uintatheriidae
**** Subfamília Gobiatheriinae
***** Gobiatherium
**** Subfamília Uintatheriinae
***** Bathyopsis
***** Eobasileus
***** Tetheopsis
***** Uintatherium
*** Família Prodinoceratidae
**** Probathyopsis
**** Prodinoceras
# Mencey

Mencey era el monarca o rei dels guanxes de Tenerife, que regia un menceyat (o territori). L'equivalent a Gran Canària es denomina guanarteme. A Tenerife, l'últim gran mencey va ser Tinerfe el Gran; cal destacar que molts dels noms dels menceys són producte de la imaginació del poeta Antonio de Viana, nascut gairebé vuitanta anys després de la conquesta de Canàries. Gràcies a alguns manuscrits anteriors a ell, es conserven noms de menceys i guerrers com el de Benytomo (Bencomo), fill del Mencey Sunta, que tenia la seva cort a Adeje (cent anys abans de la conquesta) i governava tota l'illa. Va tenir nou fills legítims i un d'il·legítim, que posteriorment es van rebel·lar i van dividir l'illa en nou menceyats:
* Daute: ocupava l'extensió dels municipis actuals d'El Tanque, Los Silos, Santiago del Teide, Buenavista del Norte i Garachico.
* Abona: ocupava l'extensió dels actuals municipis de Fasnia, Arico, Arona, San Miguel de Abona i Granadilla de Abona. Limitava amb el menceyat de Güímar al NE, amb el d'Adeje al sud, al N amb Las Cañadas del Teide i al S amb el mar.
* Taoro: ocupava l'extensió dels actuals municipis de Puerto de la Cruz, La Orotava, La Matanza de Acentejo, Los Realejos i Santa Úrsula.
* Adeje: ocupava l'extensió dels actuals municipis de Guía de Isora, Adeje i Vilaflor.
* Anaga: ocupava part de l'extensió dels actuals municipis de Santa Cruz de Tenerife i San Cristóbal de La Laguna.
* Icod: ocupava l'extensió dels actuals municipis de San Juan de la Rambla, La Guancha, Garachico i Icod de los Vinos.
* Güímar: ocupava l'extensió dels actuals municipis d'El Rosario, Candelaria, Arafo i Güímar.
* Tegueste: ocupava l'extensió dels actuals municipis de Tegueste, part de la zona costanera de San Cristóbal de La Laguna i la mateixa horta lagunera.
* Tacoronte: ocupava l'extensió dels actuals municipis de Tacoronte i El Sauzal.
A més, existia un petit territori per al seu fill il·legítim que posteriorment s'anomenarà Punta del Hidalgo Pobre (actualment Punta del Hidalgo). Els menceys tenien un lloc de reunió anomenat tagoror.

## Referències

* ↑ «Una escultura de Tinerfe el Grande presidir� la entrada a la villa de Adeje» (en castellà). El Día, 02-05-2003. [Consulta: 11 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Los menceys (castellà)
# Henri Guérin (tirador d'esgrima)

Henri Guérin (18è districte de París, 20 de maig de 1905 - Neuilly-sur-Seine, 11 d'octubre de 1967) va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en espasa, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova d'espasa per equips del programa d'esgrima. En la prova individual fou quart.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'esgrima, una d'or i una de plata, entres les edicions de 1947 i 1950.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Henri Guérin». [Consulta: 3 setembre 2023].
# Henry Hansen

Henry Peter Christian Hansen (Glostrup, 16 de març de 1902 - Gentofte, 28 de març de 1985) va ser un ciclista danès que va córrer durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on va guanyar dues medalles d'or en la contrarellotge per equips, formant equip amb Orla Jørgensen i Leo Nielsen, i en la contrarellotge individual. El 1932, als Jocs de Los Angeles, va guanyar una medalla de plata en la contrarellotge per equips, junt a Frode Sørensen i Leo Nielsen. En la contrarellotge individual quedà dotzè.
A banda d'aquests èxits també guanyà set campionats nacionals amateurs en ruta i un campionat del món, també amateur. Després de retirar-se de les competicions va ocupar diversos càrrecs administratius, com ara la presidència de la Unió Danesa de Ciclisme entre el 1967 i 1971.

## Palmarès

* 1921
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
* 1923
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
* 1925
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge individual
* 1926
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge individual
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge per equips (amb Erik Andersen, Orla Jørgensen i Sv. Frederiksen)
* 1927
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge individual
* 1928
** Campió olímpic de contrarellotge individual
** Campió olímpic de contrarellotge per equips
* 1929
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge individual
** 1r a Nordisk Mesterskab de contrarellotge per equips (amb Poul Sørensen, Finn Nymann i Oluf Clausen)
* 1930
** Campió de Dinamarca en ruta amateur
* 1931
** Campió del món en ruta amateur
* 1932
** Medalla de plata olímpica de contrarellotge per equips

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Henry Hansen». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Henry-Peter Hansen. cyclingarchives.com

## Enllaços externs

* Fitxa de Henry Hansen a sitiodeciclismo.net
# Gavià de Lichtenstein

El gavià de Lichtenstein (Larus dominicanus) és una espècie d'ocell de la família dels làrids (Laridae). Habita costes, rius i llacs de la zona costanera de sud-americana, des del Perú i sud del Brasil, cap al sud fins Terra del Foc, costa africana des d'Angola i sud de Moçambic cap al sud, i el sud-est d'Austràlia, Tasmània, illes Malvines, Geòrgia del Sud, Sandwich del Sud, Òrcades del Sud i moltes altres illes dels Oceans meridionals, Península antàrtica.
Tot i que aquesta espècie és en gran part sedentària, algunes poblacions del sud migren cap al nord després de l'època de reproducció. Es reprodueix entre setembre i gener generalment en colònies de fins a uns centenars de parelles.
S'alimenta de mol·luscs, equinoderms, esponges, artròpodes, macrozooplàncton, peixos, cucs, rèptils, granotes, petits mamífers, ocells i baies.
Té una àmplia distribució. L'espècie està potencialment amenaçada per vessaments de petroli al mar i és sensible a les infeccions de còlera aviari. Es classifica com a risc mínim a la Llista Vermella de la UICN.

## Referències

* ↑ «gavià de Lichtenstein». A: Diccionari dels ocells del món. Barcelona: TERMCAT, 2017-2023 (Diccionaris en Línia) [Consulta: 3 agost 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep; Elliot, A.; Sargatal, J. Handbook of the birds of the world (en anglès). Volum 1: Ostrich to Ducks. Barcelona: Lynx Edicions, 1992. ISBN 978-84-87334-10-8.
* 1 2 Roberts, Austin; Hockey, P. A. R.; Dean, W. Richard J.; Ryan, Peter. Robertsʾ birds of southern Africa. 7th ed. Cape Town: Trustees of the J. Voelcker Bird Book Fund, 2005. ISBN 978-0-620-34053-3.
* ↑ Parsons, Nj; Underhill, Lg «Oiled and injured African penguins Spheniscus demersus and other seabirds admitted for rehabilitation in the Western Cape, South Africa, 2001 and 2002» (en anglès). African Journal of Marine Science, 27, 1, 1-2005, pàg. 289–296. DOI: 10.2989/18142320509504087. ISSN: 1814-232X.
* ↑ «Kelp Gull Larus dominicanus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22697879a132610612.en.
# Crims al Bàltic: El vaixell fantasma

Crims al Bàltic: El vaixell fantasma (títol original en alemany, Der Usedom-Krimi: Geisterschiff) és el nom del setè telefilm de la sèrie de pel·lícules de ficció criminal Crims al Bàltic. L'episodi es va emetre per primera vegada al canal Das Erste el 14 de febrer de 2019 i és el primer sense la detectiva Julia Thiel. S'ha doblat al català central per a TV3, que va estrenar-la el 10 de desembre de 2023.
Es va rodar del 28 d'agost al 27 de setembre de 2017 a l'illa d'Usedom i a Berlín. La primera emissió el 14 de febrer de 2019 va ser vista per 5,35 milions d'espectadors a Alemanya.

## Sinopsi

La mort de Julia Thiel ha generat una profunda commoció dins de tota la seva família. El seu vidu, l'Stefan, es troba encara immers en el dolor, mentre que la seva mare, la Karin Lossow, antiga fiscal, busca una manera d'omplir el buit, decidint-se a ser voluntària en la resolució de conflictes. Mentre tot això succeeix, l'Ingo Wiek, propietari d'un restaurant exitós, experimenta un intent de robatori que acaba en fracàs, amb la tràgica pèrdua de vides tant per la víctima com per l'autor, el jove delinqüent Jens Kampwirth. La comissària Ellen Norgaard pren les regnes de la investigació d'aquest cas complex. En aquest context, la Karin estableix una connexió amb la Rike, germana de la Jens, qui gestiona un petit hotel. La Rike sosté que ha vist el seu pare, presumptament mort fa dos anys.

## Referències

* ↑ Rainer Tittelbach. «Reihe „Der Usedom-Krimi – Staffel 2019“».
* 1 2 «Programació de TV3». CCMA, 09-12-2023. [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ Der Usedom-Krimi: Geisterschiff a crew united
* ↑ Ulrich Kronenberg. «Drehorte DER USEDOM-KRIMI». anderswohin.
* ↑ Veit-Luca Roth. «Primetime-Check: Donnerstag, 14. Februar 2019».
# Criquet als Jocs Olímpics d'estiu de 1900

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 es disputà una competició de criquet.
Inicialment havien de participar 4 equips, però Bèlgica i Holanda abandonaren la competició i finalment el torneig es reduí a un partit Gran Bretanya - França. Els britànics participaren amb el club Devon & Somerset Wanderers i França amb una selecció formada, bàsicament, per britànics residents a la ciutat de París. El partit es jugà amb 12 jugadors per banda, en lloc dels habituals 11 els dies 19 i 20 d'agost. Els anglesos venceren fàcilment. Aquests van rebre unes medalles de plata de premi, mentre que els francesos en van rebre de bronze.
Cal destacar que en aquell moment cap dels participants sabia que competia en els Jocs Olímpics. No fou fins al 1912 quan el Comitè Olímpic Internacional revisà i establí les proves que avui dia formen part del programa oficial d'aquell esdeveniment. Des d'aleshores, el criquet mai més ha tornat a aparèixer a cap edició més.

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Devon and Somerset Wanderers | French Athletic Club Union | No n'hi va haver |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Participants

| Devon and Somerset Wanderers | French Athletic Club Union |
| C.B.K. Beachcroft (capità) Arthur Birkett Alfred Bowerman George Buckley Francis Burchell Frederick Christian Harry Corner Frederick Cuming William Donne Alfred Powlesland John Symes Montagu Toller | William Andersen William Attrill J. Braid W. Browning Robert Horne Timothée Jordan Arthur McEvoy Douglas Robinson H. F. Roques Alfred Schneidau Henry Terry Philip Tomalin (capità) |

## Enllaços externs

* Resultat del partit Arxivat 2006-11-08 a Wayback Machine. a Cricinfo
* 'The Ignorant Olympians'

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Cricket 1900". Accessed 18 de març 2006. Available electronically at Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Cristina Montesinos Gil

Cristina Montesinos Gil (Terrassa, 12 de juliol de 1994) és una esportista catalana que competeix en atletisme, especialista en la disciplina de marxa.
Va guanyar dues medalles a la Copa Europea de Marxa Atlètica de 2023, or en 35 km per equip i bronze a 35 km individual.
Va obtenir la victòria als 20 km del Campionat d'Espanya de Marxa de 2024, aconseguint a la mateixa prova la mínima olímpica per participar en els Jocs Olímpics de París 2024. Va aconseguir la sisena posició al Campionat d'Europa del mateix any.

## Referències

* 1 2 «Cristina Montesinos». 'Pág. de la RFEA'. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ esport3. «Paritat en la delegació catalana als Jocs Olímpics de París 2024: 49 dones i 49 homes», 11-07-2024. [Consulta: 17 juliol 2024].
* 1 2 «¡Qué cruel! Laura García-Caro pierde un bronce que ya celebraba en los 20 km marcha del Europeo de Roma». , 07-06-2024.
* 1 2 «Cristina Montesinos logra el título y se asegura su presencia en París». 'Agencia EFE', 25-02-2024. [Consulta: 24 abril 2024].
# Cristina Rivera Garza

Cristina Rivera Garza (Matamoros, 1 d'octubre de 1964) és una escriptora mexicana. Des de 2015, és professora d'Escriptura creativa a la Universitat de Califòrnia a San Diego. Entre les seves novel·les destaquen Nadie me verá llorar i La muerte me da –totes dues guanyadores del Premi Internacional Sor Juana el 2011 i el 2009, respectivament. Va guanyar el Premi Internacional Roger Caillois (França, 2013), i la Universitat de Houston li va atorgar un doctorat honoris causa. L'any 2024, va obtenir el Premi Pulitzer en la categoria de memòries i biografies. El mateix any, la BBC va incloure-la en la seva llista 100 Women, que reconeix a les dones més inspiradores i influents de l'any a nivell mundial.
Els seus llibres han estat traduïts, entre d'altres, a l'anglès, francès, italià, portuguès i coreà. És membre del Sistema Nacional de Creadors d'Art i, des de 2023, acadèmica d'El Colegio Nacional mexicà.

## Referències

* 1 2 «Cristina Rivera Garza». Kosmopolis. CCCB via (CCBYSA via) OTRS. [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ Pomeraniec, Hinde. «Cómo es el libro de la escritora mexicana ganadora del Premio Pulitzer 2024» (en espanyol europeu). Infobae, 14-09-2022. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «BBC 100 mujeres: quiénes son las 15 latinoamericanas seleccionadas entre las 100 mujeres del año» (en castellà). BBC News Mundo, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-13. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «"Escribo para saber", asegura Cristina Rivera Garza al entrar al Colegio Nacional» (en espanyol europeu). swissinfo.ch, 22-07-2023. [Consulta: 3 gener 2025].
# Cua-roig groc

El cua-roig groc (Erythrocercus holochlorus) és una espècie d'ocell pertanyent al gènere Erythrocercus. No hi ha consens taxonòmic sobre la família a la que pertany, variant entre els eritrocèrcids (Erythrocercidae) o bé els escotocèrtids (Scotocercidae).
Habita la selva humida, bosc de ribera i matolls costaners des del sud de Somàlia, a través de la costa de Kenya, fins al nord-est de Tanzània. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Cua-roig groc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 628. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Little Yellow Flycatcher. Erythrocercus holochlorus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].