OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caio Mario

Caio Mario és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Gaetano Roccaforte. S'estrenà al Teatro delle Dame de Roma el carnestoltes de 1780.
És la primera òpera seria de Cimarosa.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# La principessa filosofa

La principessa filosofa és una òpera composta per Carles Baguer sobre un llibret italià basat en El desdén con el desdén d'Agustín Moreto (1652). El llibret italià era del comediògraf venecià Carlo Gozzi, incansable seguidor del teatre barroc espanyol, i va servir de títol i d'inspiració a Baguer per a compondre l'òpera. La peça de Gozzi La principessa Filosofa o sia il Contraveleno es va estrenar a Venècia el 1772 i l'òpera de Baguer a Barcelona el novembre de l'any 1797 al Teatre de la Santa Creu.

## Encàrrec i representacions

Tot i que Carles Baguer va tenir molta popularitat com a organista i compositor d'oratoris, només va escriure una òpera, un encàrrec del teatre de la Santa Creu que volia repetir l'èxit que la temporada anterior havia tingut l'òpera de Ferran Sor Il Telemaco nell'isola di Calipso amb un altre compositor ben conegut a la ciutat. D'aquesta òpera se'n van fer cinc representacions, inclosa l'estrena, una quantitat que per a Roger Alier és una prova que no agradà pas gaire, mentre que Ernest Lluch sempre considerà que era una quantitat considerable de representacions.

## Partitura manuscrita

No s'ha conservat sencera. A l'Arxiu de Música de Montserrat, es conserva una carpeta amb la partitura d'una òpera amb el títol La principessa filosofa. Els investigadors de l'ESMUC van programar-ne la interpretació, prevista per al 2021 al Gran Teatre del Liceu. No obstant això, la recerca va fer palès que, de les partitures conservades en aquest fons, només l'obertura correspon en realitat a l'obra de Baguer, mentre que la resta són d'una altra òpera contemporània: La confusione della somiglianza, o siano I due gobbi de Marcos António Portugal, també estrenada aquells anys al Teatre de la Santa Creu.
Només se'n disposa, doncs, de l'obertura de l'obra de Baguer, tot i que és possible que en el futur puguin trobar-se'n fragments en altres arxius musicals.

## Argument

L'argument original sobre la qual està basada l'òpera de Baguer, El desdén, con el desdén d'Agustín Moreto, és una comèdia de caràcter amorós on Carles, comte d'Urgell, viatja a Barcelona per competir en un torneig amb la finalitat de festejar Diana, l'hereva del comte de Barcelona, però aquesta, dedicada a l'estudi i l'erudició, no vol saber res de temes amorosos ni acceptar pretendents, tot i que el seu pare anhela casar-la. Carles fingeix menysprear Diana que, justament per la indiferència que aquest li mostra, s'enamora perdudament del comte d'Urgell.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
* ↑ «L'estrena de l'obra al Liceu es presentà, llavors, com de l'obra de Baguer i la de Portugal». Arxivat de l'original el 2021-04-13. [Consulta: 30 març 2021].

## Bibliografia

* Baguer, Carles. Simfonies. Acadèmia 1750. Columna música, 2009. CD
* Huerta Calvo, Javier. Historia del teatro español. I De la Edad Media a los Siglos de Oro. Madrid: Gredos, 2003.
# Il pittore parigino

Il pittore parigino és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Petrosellini. S'estrenà al Teatro Valle de Roma el 2 de gener de 1781.
Es va representar el 1793 al Burgtheater de Viena; el 1794 al Teatro Nuovo de Nàpols, com Il barone burlato; el 1787 a Florència com Le brame deluse.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». [Consulta: 30 desembre 2017].
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Il falegname

Il falegname és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Palomba. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols el carnestoltes de 1780.
El 1789 es va representar a Treviso i Udine en dos actes i amb el nom de L'artista.

## Referències

* ↑ Rossi, Nick; Fauntleroy, Talmage. Domenico Cimarosa: his life and his operas. Greenwood Publishing Group, 1999. ISBN 9780313301124.
* ↑ «Domenico Cimarosa» (en alemany). www.operone.de. [Consulta: 15 gener 2017].
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Il capriccio drammatico

Il capriccio drammatico és una òpera en un acte composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Maria Diodati. S'estrenà a Torí el 1781. Es representà a Londres el 1794.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». [Consulta: 19 desembre 2017].
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# La vanità delusa

La vanità delusa ossia Il mercato di Malmantile és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà al Teatro alla Pergola de Florència el primavera de 1784.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Dolors Serral i Llobet

Dolors Serral Llobet (Barcelona, ca 1814 - 9 de gener de 1885) va ser una cèlebre ballarina catalana de dansa espanyola formada a l'escola bolera de Barcelona al segle xix, durant el romanticisme, quan l'escola bolera va viure el seu moment de màxima esplendor. Va ser una estrella del Liceu des de 1847, any en què va actuar a la seva inauguració, i durant la major part de la seva carrera actuà com a parella artística del coreògraf i ballarí Marià Camprubí.
Amb altres ballarins boleros catalans, com Marià Camprubí, Francesc Font, Manuela Dubinon, Joan Camprubí o Manuela Garcia, va triomfar a França, Dinamarca, Àustria i Rússia, entre altres països; i també van intercanviar influències amb grans figures internacionals de la dansa clàssica, com per exemple Fanny Essler, Fany Cerrito o Lucile Grahn.
Mor al carrer del Pi, 8 tercer de Barcelona a l'edat de 70 anys. Va estar casada amb Joan Puig.

## Referències

* 1 2 «registre de defuncions. Any 1885. Registre núm. 221». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 09-01-1885. [Consulta: 24 abril 2024].
* ↑ Història de la dansa CDMAE, Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques. (català)
* ↑ La dansa escènica al segle XIX: Romanticisme CDMAE, Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques. (català)
# Le nozze in garbuglio

Le nozze in garbuglio és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Maria Diodati. S'estrenà a Messina el maig de 1795.

## Referències

* ↑ Dades a Operone
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Publi Acili Attià

Publi Acili Attià (en llatí Publius Acilius Attianus) va ser un cavaller romà que va viure en temps dels emperadors Trajà i Hadrià.

## Biografia

Va néixer a Itàlica, a la Hispània Bètica, que també era el lloc de naixement de Publi Aeli Hadrià Afer, pare de l'emperador Hadrià. Quan Afer va morir al voltant de l'any 86, Publi Acili Attià i el futur emperador Trajà (també nascut a Itàlica) es van convertir en tutors d'Hadrià que llavors tenia deu anys. No se'n sap res dels inicis de la carrera pública d'Attià, però cap al final del regnat de Trajà va ser prefecte del pretori amb Servi Sulpici Similis. Mentre Similis es quedava a Roma, Attià va acompanyar l'Emperador a la campanya de l'est.

### La successió a l'imperi

Es va dir que poc abans de la seva mort, Trajà havia escrit una carta nomenant Hadrià, el seu fill adoptat com a successor. Hi va haver sospites, perquè la còpia de la carta que va arribar a Roma portava la signatura de Pompeia Plotina, esposa de Trajà. Es rumorejava que Attià i l'emperadriu Plotina havien estat amants, i tots dos eren molt amics d'Hadrià, compatrici seu. A més, tots dos van ser presents al llit de mort de Trajà a Selinos a Cilícia l'agost de l'any 117. Es deia també que Plotina i Attià van consolidar Hadrià com a successor de Trajà, potser en contra de la voluntat de l'emperador mort. Però podria ser simplement que Trajà s'hagués trobat molt dèbil i la seva dona hauria signat la carta. Juntament amb Plotina i Salònia Matídia, la germana de Trajà, Attià va acompanyar el cos de l'emperador mort, a Selèucia del Tigris i les seves cendres a Roma.

### Durant el regnat d'Hadrià

A principis del regnat d'Hadrià, Attià va aconsellar l'emperador que busques l'amistat dels diversos opositors i sembla que va ser responsable de l'assassinat dels "quatre consulars" que van ajudar Hadrià a consolidar-se. Però el nou emperador va treure'l del càrrec de prefecte del pretori l'any 119. Attià va rebre un rang senatorial i els ornaments i distincions de cònsol, però més tard va caure en desgràcia.

## Nota

* ↑ El Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology l'anomena Caelius Attianus (Celi Attià).

## Referències

* 1 2 Historia Augusta. Adrianus. 8, 37
* 1 2 Hornblower, Simon (et al). The Oxford classical dictionary. Oxford: Oxford University Press, 2012, p. 1214. ISBN 9780199545568.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 412.
# L'apprensivo raggirato

L'apprensivo raggirato és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Maria Diodati. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols el 28 de gener de 1799.

## Referències

* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
* ↑ Dades a Operone
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Luci Arrunci (cònsol 6 dC)

Luci Arrunci (llatí: Lucius Arruntius) va ser un magistrat romà del segle i de la gens Arrúncia. Era fill del cònsol Luci Arrunci, i ell mateix també va ser cònsol l'any 6.
August va dir durant la seva última malaltia que Arrunci no era indigne de l'imperi si tenia prou cor per a apoderar-se'n quan se'n presentés l'oportunitat. Això, i la seva riquesa, talent i reputació, el va fer sospitós a Tiberi. L'any 15 va ser encarregat de reparar els danys causats per una inundació del riu Tíber i va consultar al senat per veure quines mesures es prendrien. Se'l va nomenar governador d'Hispània, però Tiberi, per gelosia, el va retenir a Roma durant deu anys, obligant-lo a governar la província a través de llegats. En una ocasió va ser acusat per Aruseu i Sanquini Màxim, però el van absoldre i els acusadors castigats.
El 37 va tornar a ser acusat, ara de còmplice dels crims d'Albucil·la i condemnat a mort. Els seus amics van tractar de demorar l'execució perquè Tiberi estava molt malalt i a punt de morir, però ell no els va fer cas, ja que coneixia la maldat de Calígula, que havia de ser el nou emperador, i es va tallar les venes.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/368?rgn=full+text;view=image;q1=ArruntiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 353. ]