OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gramàtica de l'interlingua

La gramàtica de l'idioma interlingua és una gramàtica anglorromanç simplificada. És més simple que la gramàtica anglesa o la gramàtica de les llengües romanços, germàniques i eslaves.

## Article

L'article definit és sempre "le", i l'article indefinit és sempre "un". No hi ha concordança amb el nom al qual qualifica (no canvia per plural o per gènere).
| article definit | article indefinit |
| le patre (sing.), le patres (pl.) | un patre. |
| le infante (sing.), le infantes (pl.) | un infante |
| le amica (sing.), le amicas (pl.) | un amica. |

## Nom

La gran majoria dels noms acaben en una de les vocals "-o" (fructo), "-a" (pagina - "pàgina"), "-e" (libertate - "llibertat"). "-o" ocorre sovint. Quan la terminació "-o" ocorre en una paraula que designa un ésser masculí, el corresponent femení pot ser representat per la mateixa paraula amb la terminació substituïda per "-a". El plural es forma per l'addició de "-s". Si el nom té final en consonant, l'addició és "-es".
| singular | plural |
| fructo | fructos |
| tempore | tempores |
| planta | plantas |
| generation | generationes |

## Adjectius

La gran majoria dels adjectius acaben en la vocal "-e" (delicate - "delicat", parve - "petit"), o en una de les consonants -l, -n, -r, -c (natural, equal - "igual", american - "americà", parell, cyclic - "cíclic"). Adjectius posats immediatament a prop un nom segueixen el nom (normal i el més freqüent). L'adjectiu no té inflexió o concordança adjectival. (Le parve femina es belle. Parve feminas es belle.) Els graus de comparació d'adjectius són expressats pels adverbis plus i minus.
| adjectiu | comparatiu | superlatiu |
| grande | plus grande | le plus grande |
| bon | minus bon | le minus bon |

## Verbs

Els verbs en interlingua tenen conjugació per pronom personal obligatori. Totes les formes del verb per a tots els pronoms: "io, tu, illo, nos, vos, illos" són idèntiques. Els verbs en interlingua acaben amb "-r" en infinitiu, i acaben amb "-a", "-e", o "-i" en present, i el participi es forma amb la terminació "-te".
| Pronom | Infinitiu | Present | Passat | Futur | Condicional |
| io, tu, illo nos, vos, illos | crear | crea | creava | creara | crearea |
| io, tu, illo nos, vos, illos (formes compostes) | crear | crea | ha create | va crear | velle crear |
La intenció és que l'idioma interlingua sigui, essencialment, el "mitj" de totes les llengües d'origen europeu.

## Referències

* ↑ Interlingua

## Enllaços externs

* Gramàtica en la pàgina de la UMI
* (italià) Aspetti fondamentali della grammatica dell’interlingua (por Paolo Castellina).
# El Centre (Suïssa)

El Centre (en alemany: Die Mitte; francès: Le Centre; italià: il Centro; romanx: il Center) és un partit polític de centredreta de Suïssa. Va sorgir al 2021 a partir de la fusió del CVP i del BDP.

## Història

El Partit Popular Democristià i el Partit Democràtic Conservador van mantenir converses del 2012 al 2014 estudiant una fórmula similar a la CDU/CSU alemanya, però no van arribar a cap acord. Al 2019, però, després dels resultats de les darreres eleccions que certificaven una davallada de suport a ambdós partits, van reiniciar les negociacions plantejant una fusió a nivell federal. Finalment, les dues parts van acordar la fusió al setembre de 2020. Tanmateix, a nivell cantonal van permetre mantenir les seves pròpies estructures, deixant cinc anys per prendre una decisió sobre el nom dels partits.
A les eleccions legislatives de 2023, el partit va obtenir el 14% i 29 escons al Consell Nacional i 15 diputats al Consell d'Estats, esdevenint la quarta força al Parlament suís.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons al CN | +/– | Escons al CE | +/- |
| 2023 | 359,075 | 14.06 (#4) | 29 / 200 | Nou | 15 / 46 | Nou |

## Referències

* ↑ «CVP, EVP und BDP verhandeln - Ein neues starkes Mittebündnis?» (en alemany). [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Delegierte sagen Ja - Die CVP heisst endgültig «Die Mitte» – und fusioniert mit der BDP» (en alemany). [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ swissinfo.ch, S. W. I. «CVP schliesst sich mit BDP zur "Die Mitte" zusammen» (en alemany estàndard suís), 28-11-2020. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Neuer Name und neues Logo - Die CVP soll neu «Die Mitte» heissen» (en alemany). [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Neuer Name - «Die Mitte» statt CVP: Mitglieder wollen neuen Namen» (en alemany). [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ ««Die Mitte»: Kantonalparteien dürften Mutterpartei folgen – kath.ch» (en alemany). Arxivat de l'original el 2025-01-21. [Consulta: 29 gener 2025].
# Baró d'Ovilvar

La baronia d'Ovilvar és un títol nobiliari espanyol que fou concedit pel rei Alfons XIII a Arcadi Balaguer i Costa, president del FC Barcelona i industrial català, mitjançant reial decret de 27 de gener de 1930 i despatx expedit el 12 de maig del mateix any. Avui, el títol és propietat de la seva néta Maria Àngels de Balaguer i Sánchez-Arjona.
| | Titular | Període |
| | Creació per Alfons XIII | Creació per Alfons XIII |
| I | Arcadi de Balaguer i Costa | 1930 - 1973 |
| II | Josep Maria de Balaguer i de Pallejà | 1973 - 1998 |
| III | Maria Àngels de Balaguer i Sánchez-Arjona | 2001 - present |

## Història

* Arcadi de Balaguer i Costa (1886-1973), I baró d'Ovilvar.
Es va casar amb Maria de la Concepció de Pallejà i Ferrer-Vidal. El 1975, va heretar-lo el seu fill:
* Josep Maria de Balaguer i de Pallejà (Barcelona, 1998), II baró d'Ovilvar, enginyer químic.
El 15 de novembre de 1939, es va casar a Sant Sebastià amb Maria del Carmen Sánchez-Arjona y Courtoy (n. 1915), filla de Fernando Sánchez-Arjona y Vargas-Zúñiga i la seva esposa Maria de los Ángeles Courtoy y Carbonell. El 2001 va heretar el títol la seva filla:
* Maria Àngels de Balaguer i Sánchez-Arjona (Barcelona, 1942), III baronessa d'Ovilvar.
El 14 de febrer de 1985, es va casar a Madrid amb l'advocat Jorge Alberto Ferreiro Pérez (†1996).

## Referències

* ↑ Revista Hidalguía número 46. Año 1961. Ediciones Hidalguia.
* ↑ «Ovilvar, barones de». PARES (Portal de Archivos Españoles).
* 1 2 «ORDEN de 3 de julio de 2001 por la que se manda expedir, sin perjuicio de tercero de mejor derecho, Real Carta de Sucesión en el título de Barón de Ovilvar, a favor de doña Ángeles Balaguer Sánchez-Arjona». BOE, 31-07-2001, pàg. 28182.
* ↑ «Arcadi Balaguer Costa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Orden por la que se manda expedir Carta de Sucesión en el título de Barón de Ovilvar a favor de don José María de Balaguer y Pallejá». BOE, 22-02-1974, pàg. 3659.
* 1 2 «Baronía de Ovílvar». Guía de Títulos. Diputación Permanente y Consejo de la Grandeza de España y Títulos del Reino.
* 1 2 3 Salazar y Acha, Jaime de. Estudio histórico sobre una familia extremeña, los Sánchez-Arjona. Madrid: Real Academia Matritense de heráldica y genealogía, 2001, p. 166-167. ISBN 978-84-888330-1-3. }}
# Pingüí ullgroc

El pingüí ullgroc(Megadyptes antipodes) és un ocell de la família dels esfeníscids i únic membre del gènere Megadyptes (Milne-Edwards, 1880).

## Morfologia

* Fa fins 76 cm de llargària.
* Parts superiors gris pissarra i inferiors blanques.
* Coroneta daurada amb vetes negres. Galtes i barbeta daurades. Gola i costats del coll bruns. Una franja groga des de l'ull cap arrere al voltant de la coroneta.
* Iris groc. Bec color carn, més bru a la punta. Potes pàl·lides.
* Immaturs semblants amb la banda groga únicament als costats del cap.

## Hàbitat i distribució

Ocell d'hàbits pelàgics, que cria en vegetació de zones junt a la mar. Aquestes àrees es troben generalment en petites badies o en zones de capçalera de badies més grans. Cria a Nova Zelanda, a la costa sud-est de l'illa del Sud, a l'illa Stewart, Auckland i Campbell.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Gerald Tuck i Hermann Heinzel (1978)A field guide of the seabirds of Britain and the World. Willianm Collins Sons & Co Ltd. Londres. ISBN 0002197189 ISBN 9780002197182
* ↑ BirdLife International. 2016. Megadyptes antipodes. The IUCN Red List of Threatened Species 2016 Revisat el 20 Gener 2017.
# Judith Hemmendinger

Judith Hemmendinger (2 d'octubre de 1923 - 24 de març de 2024) va ser una investigadora i autora israeliana nascuda a Alemanya especialitzada en els nens supervivents de l'⁣Holocaust. Durant la Segona Guerra Mundial, va ser treballadora social i assessora de refugiats de l'Œuvre de secours aux enfants (OSE), una organització jueva francesa d'ajuda a la infància amb seu a Ginebra, i de 1945 a 1947, va dirigir una llar per a nens supervivents de Buchenwald a Buchenwald, França. Va ser autora de llibres i articles sobre les experiències de l'Holocaust i les vides posteriors dels nens supervivents. Va ser guardonada amb la Legió d'Honor francesa el 2003.
El 2003, va ser guardonada amb la Legió d'Honor francesa pel seu treball per rehabilitar els nens supervivents de Buchenwald.

## Referències

* 1 2 «Discours de l'Amiral René Bloch en l'honneur de Judith Hemmendinger» (en french). Le judaïsme d'Alsace et de Lorraine, 09-12-2003. [Consulta: 21 novembre 2016].
# Justin Cooper

Justin Cooper (Cold Spring Harbor, 31 d'agost de 1997) és un pilot professional de motocròs nord-americà que competeix als Campionats AMA des del 2017. A data del 2023 n'havia guanyat un títol de supercross, concretament el de 250cc de la Regió Oest del 2021 (aquell any, a més, va ser subcampió de motocròs de 250cc, només 6 punts per darrere de Jett Lawrence). El 2022 va ser membre de l'equip dels Estats Units que va guanyar el Motocross des Nations.

## Resultats per any als campionats AMA

    A 1 de setembre de 2023
(Llegenda)
| Any Campionat | Rda 1 | Rda 2 | Rda 3 | Rda 4 | Rda 5 | Rda 6 | Rda 7 | Rda 8 | Rda 9 | Rda 10 | Rda 11 | Rda 12 | Rda 13 | Rda 14 | Rda 15 | Rda 16 | Rda 17 | Posició mitjana | % Podis | Posició |
| 2019 250 SX-E | - | - | - | - | - | 3 | 2 | 4 | 5 | 3 | 3 | - | - | 3 | - | 3 | 8 | 3,78 | 67% | 2n |
| 2019 250 MX | 2 | 2 | 2 | 9 | 1 | 3 | 3 | 7 | 3 | 4 | 3 | 2 | - | - | - | - | - | 3,41 | 75% | 3r |
| 2020 250 SX-W | 1 | 2 | 2 | 9 | 3 | 3 | - | - | - | - | - | - | - | 4 | 6 | - | 7 | 4,11 | 56% | 2n |
| 2020 250 MX | 8 | 11 | 4 | 9 | 7 | 5 | 2 | 1 | 12 | - | - | - | - | - | - | - | - | 6,56 | 22% | 5è |
| 2021 250 SX-W | - | - | - | - | - | - | - | 1 | 4 | 4 | 5 | 1 | 2 | 1 | 2 | - | 9 | 3,22 | 55% | 1r |
| 2021 250 MX | 3 | 1 | 3 | 2 | 3 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 | 3 | 1 | - | - | - | - | - | 2,50 | 100% | 2n |
| 2022 250 MX | 12 | 2 | 4 | 5 | 7 | 3 | 4 | 2 | 2 | 5 | 6 | 3 | - | - | - | - | - | 4,58 | 42% | 4t |
| 2023 450 SX | OUT | OUT | OUT | 7 | 7 | 10 | 9 | 6 | OUT | OUT | OUT | OUT | OUT | OUT | OUT | OUT | OUT | 7,80 | 0% | 22è |
| 2023 250 MX | 5 | 2 | 2 | OUT | 3 | 2 | 2 | 2 | 3 | 2 | 4 | - | - | - | - | - | - | 2,70 | 80% | 2n |

## Referències

* ↑ «Justin Cooper career statistics» (en anglès). racerxonline.com. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «Justin Cooper» (en anglès). Supercross Live. [Consulta: 17 gener 2022].
Campions AMA de supercross 250$^{1,2}$ :
1985 - Moore/Warren
1986 - Schmit/Turpin
1987 - Surratt/Tichenor
1988 - Matiasevich/DeHoop
1989 - Matiasevich/Bradshaw
1990 - Davis/Stephenson
1991 - McGrath/Swink
1992 - McGrath/Swink
1993 - Gaddis/Henry
1994 - Huffman/Lusk
1995 - Huffman/Pichon
1996 - Windham/Pichon
1997 - Windham/Ferry
1998 - Dowd/Carmichael
1999 - Ramsey/Fonseca
2000 - Bentley/Roncada
2001 - Fonseca/Pastrana
2002 - Preston/Reed
2003 - Stewart/Jesseman
2004 - Tedesco/Stewart
2005 - Tedesco/Langston
2006 - Langston/Millsaps
2007 - Villopoto/Townley
2008 - Lawrence/Canard
2009 - Dungey/Pourcel
2010 - Weimer/Pourcel
2011 - Tickle/Barcia
2012 - Tomac/Barcia
2013 - Roczen/Hahn
2014 - Anderson/Bogle
2015 - Webb/Musquin
2016 - Webb/Stewart
2017 - Hill/Osborne
2018 - Plessinger/Osborne
2019 - Ferrandis/Sexton
2020 - Ferrandis/Sexton
2021 - Cooper/Nichols
2022 - Craig/J.Lawrence
2023 - J. i H. Lawrence
2024 - Hampshire/Vialle :
$^1$Del 1985 al 2005 era el Campionat AMA de suprecross 125cc/SX Lites del 2006 al 2012.   $^2$Esquerra: West/Dreta: East. :
# Kalgin

Kalgin (en Dena'ina: Qelghin) és una illa que es troba a la badia de Cook, al golf d'Alaska, Estats Units. Fa uns 20 km de llargada i té una superfície de 58,722 km². El seu punt més elevat es troba a 25 msnm. Segons els cens del 2000 hi vivia una persona. Una part de l'illa és una àrea natural protegida, l'Àrea d'hàbitat crític de l'illa de Kalgin.
El nom Isla del Peligro (Illa del Perill) li va ser assignat per Dionisio Alcalá Galiano l'any 1802, mentre que el nom dena'ina va ser recollit per l'explorador i naturalista rus Ilia Gavrilovitx Voznessenski el 1850.

## Referències

* 1 2 «Geographic Names Information System». [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ Kalgin Island: Block 1052, Census Tract 1, Kenai Peninsula Borough, Alaska United States Census Bureau
* ↑ dfg.webmaster@alaska.gov. «Kalgin Island Critical Habitat Area, Alaska Department of Fish and Game» (en anglès). [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «Электронная Библиотека "Научное Наследие России"», 02-01-2018. Arxivat de l'original el 2018-01-02. [Consulta: 23 març 2024].
# Karl Kaiser

Karl Kaiser (Viena, 20 de setembre de 1873 - Grimmenstein, 15 de juny de 1915) també conegut com Dragutin Kaiser (croat Dragutin Kaiser), va ser un director d'orquestra i professor de música austríac que va treballar principalment a Croàcia.

## Biografia

En la seva joventut va debutar a la "Court Chapel" com a violoncel·lista, després a l'Òpera de Linz com a director. El 1896 es va establir a Zagreb, on va actuar com a músic de conjunt i va obrir la seva pròpia escola de música. També va donar classes particulars, inclosa a Dora Pejačević. La temporada 1901-1902, va treballar com a entrenador i ajudant de direcció al Festival de Bayreuth, després va tornar a Zagreb, dirigint diverses produccions d'òpera, inclosa Die Walküre de Richard Wagner el 1914. Va fer gires com a director a Viena, Leipzig i Berlín. Durant 10 anys va actuar com a crític musical al diari alemany de Zagreb "Agramer Zeitung".

## Referències

* 1 2 «KAISER, Dragutin - Hrvatski biografski leksikon». [Consulta: 12 setembre 2024].
# Frank Kurtz

El coronel Frank Kurtz (Davenport, 9 de setembre de 1911 - North Hollywood, 31 d'octubre de 1996) fou un saltador estatunidenc i aviador de les Forces Aèries de l'Exèrcit dels Estats Units.
Nascut a Davenport, Iowa, tercer fill de Dora Lee i Frank Allen Kurtz, Sr., un venedor d'assegurances, va créixer a Kansas City, Missouri. Les habilitats en els salts van impressionar el nedador Johnny Weissmuller, que el va animar a entrenar amb el reconegut entrenador Clyde Swendsen. Kurtz es va graduar a l'escola secundària de Hollywood i va estudiar a la Universitat del Sud de Califòrnia, on es va unir a l'equip de salts. El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de palanca de 10 metres del programa de salts. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou cinquè en la mateixa prova. També va guanyar el títol de palanca de l'AAU el 1933.
Kurtz es va unir a l'exèrcit per formar-se com a pilot. Abans de la guerra, va mantenir el rècord nacional de velocitat transcontinental júnior i va establir mitja dotzena d'altres marques de velocitat per a avions lleugers.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir a les Forces Aèries de l'Exèrcit dels Estats Units amb el grau de coronel. Com a ajudant del general George Brett, va pilotar l'històric bombarder Boeing B-17 Flying Fortress.
Va morir el 1996 per complicacions després d'una caiguda. El 2012 va ser inclòs al Saló de la Fama de la Natació Internacional.

## Referències

* ↑ Betz, P.R.. American National Biography: Supplement 2. Oxford University Press, USA, 2005, p. 328. ISBN 9780195222029.
* ↑ Fowler, C.C.. The history of the Fowlers. C.C. Fowler, 1950. ISBN 9780608321288.
* ↑ Armstrong, A.C.. Who's who in California. Who's Who Historical Society, 1976.
* 1 2 3 «Colonel Frank Kurtz (USA) 2012 Honor Pioneer Diver». ISHOF.org. International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el February 25, 2017. [Consulta: 18 juliol 2017].
* 1 2 «Olympedia – Frank Kurtz». [Consulta: 26 agost 2024].
* ↑ Oliver, Myrna. «Frank Kurtz; World War II Aviation Hero». Los Angeles Times, 07-11-1996.
* ↑ «Boeing B-17D "The Swoose"» (en anglès americà). National Museum of the United States Air Force™. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ Frank Kurtz. lanbob.com
# Basil Spalding de Garmendia

Basil Spalding de Garmendia (Baltimore, Maryland, Estats Units, 28 de febrer de 1860 − Sant Rafèu, França, 9 de novembre de 1960) fou un tennista estatunidenc que va competir per aquest país en els Jocs Olímpics de 1900 celebrats a París. Va guanyar la medalla de plata en la competició de dobles masculins fent parella amb el francès Max Décugis i sota la bandera de l'Equip Mixt. En la competició individual fou derrotat en quarts de final per Lawrence Doherty, guanyador finalment de la medalla d'or.
Fill d'una rica família estatunidenca d'ascendència espanyola, va passar gran part de la seva vida a França. Allà va començar a jugar a tennis i va aprofitar per formar part de l'equip estatunidenc dels Jocs Olímpics. També practicà els esports de golf i polo. Gràcies a la riquesa de la seva família, mai hagué de treballar, però si que serví per a l'exèrcit estatunidenc durant la Primera Guerra Mundial, especialment agregat a l'ambaixada estatunidenca de París.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Max Décugis | Lawrence Doherty Reginald Doherty | 1−6, 1−6, 0−6 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Spalding de Garmendia». [Consulta: 24 desembre 2024].
# Pòssums pigmeus

Els pòssums pigmeus o burràmids (Burramyidae) són una família de petits pòssums. N'hi ha cinc espècies vivents agrupades en dos gèneres. Quatre de les espècies són endèmiques d'Austràlia i una d'elles també viu a Papua Nova Guinea i Indonèsia.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Quintet per a clarinet (Mozart)

El Quintet amb clarinet en la major, K. 581, o Quintet «Stadler», és una obra composta el 1789 de Wolfgang Amadeus Mozart per a un conjunt instrumental format per un clarinet, dos violins, una viola i un violoncel. Està dedicat al seu amic, el clarinetista Anton Stadler, i pensada perquè fos interpretat per ell mateix. Està escrita originalment per a clarinet di basseto però és habitual utilitzar en la seva interpretació un clarinet en la.
És l'únic quintet amb aquest instrument compost per Mozart. El va acabar d'escriure el 29 de setembre de 1789 i es va referir en una carta a l'obra com el Quintet Stadler, nom amb el qual de vegades se'l cita. És una de les millors obres del repertori per a clarinet i és molt popular per les seves melodies líriques, especialment en el seu segon moviment.

## Anàlisi musical

Consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 2/2.
* Larghetto, en re major i compàs 3/4.
* Menuetto — Trio I — Trio II, en compàs 3/4 (el Trio I, en la menor)
* Allegretto con Variazioni, en compàs 2/2.
El primer moviment, Allegro, és un moviment clàssic en forma de sonata, amb la típica estructura d'exposició, desenvolupament i reexposició. El segon moviment, Larghetto, és una peça somiadora. El tercer moviment, Menuetto es tracta d'un minuet també dins l'estil clàssic, però amb diversos trios i una estructura interna més complexa que els habituals. El darrer moviment, Allegretto amb variazioni, consta d'un tema que es repeteix diverses vegades amb alguns temes centrals que precedeixen a la variació del tema principal més famós.
El més destacat d'aquest quintet és la seva similitud amb el seu Concert per a clarinet: la tonalitat usada és la mateixa, fou escrit també per a Anton Stadler i s'observa una gran similitud en el desenvolupament de les frases musicals. Una altra de les característiques destacades d'aquest quintet –i d'altres obres de cambra de Mozart–, és la igualtat i equilibri dels rols atribuïts a cada instrument en el diàleg de pregunta-resposta.

## Referències

* Einstein, Alfred. Mozart, his character, his work. Dover Publications, 1972 (traducció d'A. Mendel i N. Broder) (edició original de 1945, Oxford University Press edition). ISBN 978-0-19-500732-9.

## Enllaços externs

* Quintet per a clarinet en la, K. 581: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quintet per a clarinet: Partitura lliure a l'IMSLP.
* Video 1st movement a YouTube, 2nd movement; 3rd movement, 4th movement – performed by Vlad Weverbergh (historical basset clarinet) and the Terra Nova Collective
# Huayno

El huaino o huaiño (quítxua)és un important gènere de ball i música andina d'origen peruà prehispànic i actualment molt difós entre els pobles andins. Adopta diverses modalitats, segons les tradicions locals o regionals.
L'home oferix el braç dret per a invitar a ballar, o posa el seu mocador sobre el muscle de la dona; després, es fa el passeig de les parelles pel recinte; finalment el ball, que consisteix en un sabateo àgil i vigorós durant el qual assetja l'home a la dona, tocant-la al girar, i només ocasionalment enllaça el seu braç dret a l'esquerre de la seva parella mentre evolucionen al ritme de la música amb moviments alegres i picarescs.
En algunes variants del huayno intervenen bandes típiques formades per arpes, quenes, etc., i en altres situacions, s'utilitzen instruments europeus com les trompetes, el saxòfon, l'acordió, etc.

## Origen

Hi divergències al voltant de l'època i regió d'origen per alguns autors és considerat precolombí i que per motius desconeguts s'ha desenvolupat després de la conquesta (Montoya, 1996: 484), segons alguns estudiosos (Huamán, 2006: 87-88), el seu origen seria colonial, producte del mestissatge cultural, per arribar a ser al segle XX el mitjà de expressió musical principal de l'home andí.

## Exemples famosos

* El Cóndor pasa de Daniel Alomía Robles (tema recreat i popularitzat el 1970 per Simon and Garfunkel amb Los Incas, després molts altres): el segon moviment ràpid.
* Vírgenes del Sol de Jorge Bravo de Roda (tema popularitzat el 1951 per Yma Sumac, després per Los Calchakis, Los chacos, etc. .)

## Referències

* ↑ Claude Ferrier: El huayno con el arpa: Estilos globales en la nueva música popular andina. Instituto de etnomusicología de la Pontificia Universidad Católica del Perú y Institut français d’études andines, Lima 2015.
* ↑ «Diccionario del quechua del Huallaga con índices castellano e inglés». Arxivat de l'original el 2016-06-25. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ Ferrier, Claude. 2. El huayno y sus transformaciones urbanas en el siglo xx (en castellà). Lima: Institut français d’études andines, 2015-06-03, p. 21–45. ISBN 978-2-8218-4433-9.
* ↑ José Varallanos: El Cóndor Pasa – Vida y obra de Daniel Alomía Robles. Lima 1988, S. 62–71
* ↑ «NOTAS SOBRE LIMA». [Consulta: 2 maig 2021].
# Hubička

Hubička (en txec, El bes) és una òpera en dos actes composta per Bedřich Smetana sobre un llibret d'Eliška Krásnohorská, basat en la novel·la de Karolina Světlá. S'estrenà al Teatre Provisional de Praga el 7 de novembre de 1876 sota la direcció d'Adolf Čech.

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2015-01-05. [Consulta: 4 gener 2015].