OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magwe (ciutat)

Magwe o Magway és una ciutat i municipalitat de Birmània capital de tres entitats: el township de Magwe, el districte de Magwe i la divisió de Magwe. Segons el cens del 2007 tenia 101.337 habitants. El 1901 tenia 6.232 habitants i no era municipalitat sinó àrea notificada estant formada per un grup de pobles reunits a l'entorn de l'estació civil britànica a la riba oriental de l'Irauadi. El seu monument principal és la pagoda de Myathalun en un turó. El carrer principal corre paral·lel al riu. El riu forma bancs d'arena a la rodalia i els vaixells grans no hi poden arribar i s'han d'aturar a Mingin a uns 5 km més avall. Segons la tradició la ciutat de Magwe fou fundada el 1158 però la seva història local no ha quedar registrada. Va passar als britànics el 1885 i la van escollir com a capital de districte el 1888. El 1906 fou aprovat el seu establiment com a capital de divisió en lloc de Minbu, que es va fer efectiu vers 1908. Disposa d'un aeroport.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Kim Gwong-hyong

Kim Gwong-hyong (1 de març de 1946) és un lluitador nord-coreà, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes mosca del programa lluita lliure.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Kim Gwong-Hyong». [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 7 març 2025].
# Centre d'Estudis de l'Hospitalet

El Centre d'Estudis de l'Hospitalet (CEL'H) és una associació cultural sense ànim de lucre fundada l'any 1984 a l'Hospitalet de Llobregat amb l'objectiu de recopilar documentació sobre la ciutat per tal de crear un fons documental, fomentar el coneixement del patrimoni cultural i artístic de la ciutat i promoure la divulgació dels estudis i investigacions locals. També ofereix suport als treballs de recerca dels diferents graus de l'educació i un servei de bibliografia de temàtica hospitalenca (BABEL'H).
Forma part de la fundació privada Institut Ramon Muntaner i de la Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana. Edita periòdicament la revista Quaderns d'Estudi. L'any 1987 sortia el primer número de Quaderns d'estudi. Des d'aleshores s'han publicat articles d'àmbits ben diferents, història, economia, sociologia, geografia, demografia, antropologia. Sempre amb un element comú, reconèixer l'Hospitalet tant pel que fa al seu passat com en les seves perspectives de futur. Es preten que Quaderns d'estudi respongui a les necessitats de la ciutat i que els diversos números estiguin en relació a la dinàmica de la nostra societat, tant si es tracta de dossiers temàtics com d'articles diferents o miscel·lànies.
També publica diverses obres destacades, com per exemple, Bibliografia sobre L'Hospitalet de Jaume Botey i Joan Camós, La formació de la indústria a l'Hospitalet del segle XIX de Joan Casas i L'Hospitalet a l'inici del segle xviii. Homes i terres de Maria P. Massana. També ha publicat col·leccions d'investigació i recerca sobre la ciutat com la Col·lecció Josefina Gómez Olivares o la Col·lecció Recerques. Entre d'altres esdeveniments, va organitzar la XXXI Assemblea Intercomarcal d'Estudiosos i el simposi Català a l'Hospitalet l'any 1986.
El Centre d’Estudis de l’Hospitalet forma part del Cens d’Entitats de Foment de la llengua catalana, segons la Resolució CLT/2143/2019, de 18 de juliol (DOGC núm. 7930, d’1 d’agost). Declarada Entitat d'Utilitat Pública des del 7 d'octubre de 2020 segons resolució JUS/2472/2020.

## Referències

* 1 2 «Centre d'Estudis de l'Hospitalet». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Centre d'Estudis de l'Hospitalet». Coop57.
* ↑ «Centre d'Estudis de l'Hospitalet CEL'H». Institut Ramon Muntaner. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Centre d'Estudis de l'Hospitalet». Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana. [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ «Quaderns d'estudi». [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Qui som | CELH». [Consulta: 20 juny 2024].

## Enllaços externs

* Centre d'Estudis de l'Hospitalet - Lloc web oficial
# Cerdo

Cerdo (en grec antic: Κερδοῦς 'Kerdous'), que segons Robert Graves significa l'astuta, o la guineu, va ser una nimfa, esposa del rei Foroneu d'Argos i mare d'Apis i Níobe. Altres autors diuen que l'esposa de Foroneu es deia Cinna, o Telèdice, i també Perimede o Peito.
També, segons Robert Graves, Cerdo és un dels títols de Demèter, divinitat que es considerava assimilada a una guineu, perquè és un animal profètic.

## Referències

* 1 2 Graves, Robert. The Greek Myths: vol. 1. Harmondsworth: Penguin Books, 1960, p. sub voce.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 21, 1
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum Liber, 145, 1
* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, II, 1, 1
* ↑ Escoli a Píndar. Olímpiques, III, 28a
* ↑ Escoli a Eurípides. Orestes, 932
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 208. ISBN 9788496061972.
# Chang Chang-sun

Chang Chang-sun (Inchon, 12 de juny de 1942), també Jang Chang-Seon, és un lluitador sud-coreà, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en els Campionat del Món de 1966.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jang Chang-Seon». [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ 장유진; Son,Cheon-Taik «The process of Jang Changsun's winning gold medal in the 1966 Toledo World Amateur Wrestling Championship and its significance». Korean Journal of Sport Science, vol. 29, 1, 2018, pàg. 186–202. DOI: 10.24985/kjss.2018.29.1.186. ISSN: 1598-2920.
# Charles Barbaroux

Charles Jean Marie Barbaroux (Marsella, 1767 - Bordeus, 1794) fou un revolucionari francès d'origen occità. Estudià dret a Marsella, on fou un prestigiós advocat d'idees revolucionàries exaltades. Fou nomenat secretari (greffier) del municipi de Marsella, el 1791 fou diputat a París, on fou ben rebut pels jacobins Jacques-Pierre Brissot i Madame Roland. El 1792 fou comissionat per a l'Assemblea Legislativa al departament de Boques del Roine i hi reclutà el batalló de voluntaris marsellesos que enderrocaren el rei. Més tard, però, s'enfrontà a Robespierre, a qui acusà de dictador, i a Jean Paul Marat. Quan esclatà l'enfrontament entre girondins i jacobins, escapà primer a Caen i després a Bordeus, on fou capturat i executat.

## Referències

* ↑ «Barbaroux, Charles Jean Marie -» (Wikisource) (en anglès). Encyclopædia Britannica, 1911. [Consulta: 1r febrer 2025].
* 1 2 Barbaroux, Charles. Mémoires de Charles Barbaroux, député à la Convention nationale ; avec des éclaircissemens historiques, par MM. Berville et Barrière (en francès). 3a ed., 1827, p. 21-25.
* ↑ Robespierre, Maximilien; Laponneraye, Albert; Carrel, Armand. Oeuvres. Worms, 1840.
# Charlotte Brontë

Charlotte Brontë (Thornton, 21 d'abril de 1816 - Haworth, Bradford, 31 de març de 1855) fou una novel·lista i poeta anglesa i la més gran de les tres germanes Brontë. La seva novel·la més coneguda és Jane Eyre.
La rígida disciplina imposada pel seu pare, un pastor anglicà, i la prematura mort de la seva mare i de dues de les seves germanes van perfilar la narrativa d'aquestes escriptores: Emily, autora de la cèlebre Cims borrascosos (1847), Anne, autora de La llogatera de Wildfell Hall, i especialment Charlotte, dominada per la sensibilitat i la fantasia romàntiques.
La publicació de Jane Eyre (1847), que va tenir un gran èxit, va consagrar Charlotte com a escriptora després que la seva primera novel·la, The professor, publicada pòstumament el 1856, fos rebutjada per diversos editors. Altres obres d'aquesta escriptora són Shirley (1849) i Villette (1853).

## Referències

* 1 2 3 «Charlotte Brontë | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 maig 2024].
* 1 2 3 «Charlotte Bronte» (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 22-04-2024. [Consulta: 3 maig 2024].

## Vegeu també

* George Murray Smith.
# Cheirodendron

Cheirodendron és un gènere amb 6 espècies de plantes de flors pertanyent a la família Araliaceae, són natius de Hawaii on creixen en les selves plujoses de les illes majors, i en Kipuka Puaulu.

## Taxonomia

El gènere està format per 6 espècies:
* Cheirodendron bastardianum (Decaisne) Frodin
* Cheirodendron dominii Kraj.
* Cheirodendron fauriei Hochr.
* Cheirodendron forbesii (Sherff) Lowry
* Cheirodendron platyphyllum (Hook. i Arn.) Seem.
* Cheirodendron trigynum (Gaudich.) A.Heller

## Referències

* ↑ «Cheirodendron Nutt. ex Seem.» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 novembre 2024].
* 1 2 «WFO Plant List | World Flora Online». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Cheirodendron Nutt. ex Seem. | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2024].
# Chen Si'an

En una onomàstica xinesa Chen es el cognom i Si'an el prenom.
Chen Si'an (xinès simplificat: 陈思安) També ha escrit amb el pseudònim de Chen Lu (陈璐). (Mongòlia 1986 -) Editora, escriptora, poeta, dramaturga i traductora xinesa.

## Biografia

Nascuda a Mòngolia Interior l'abril de 1986 viu a Pequín.

#### Escriptora i dramaturga

Fundadora i Directora Artística del Festival de Lectura Sound and Fury Play (声嚣”剧读节). És editora executiva de la revista “Ailes” (翼), creada a Pequín el 1998 pels poetes Zhai Yongming (翟永明) i Zhou Zan (周瓒).
També és la fundadora i presentadora d'una xarxa de lectura de llibrets de teatre titulada "Noise and Fury" ("声嚣"). Publica regularment contes, en diverses revistes literàries, que de vegades adapta per a l'escenari. La seva temàtica ha anat evolucionant, des de la vida de les dones fins a la vida dels inadaptats urbans, personatges estranys o marginats. Els personatges dels seus contes són persones “desconnectades”, que han apostat per un estil de vida actiu, inclòs el joc contra l'opressió de la ciutat. També li agrada evocar antigues llegendes o parodiar gèneres establerts, com per exemple l'estil del gènere literari wuxia de “El riu oblidat” (忘川), la literatura surrealista, a “The Night Market” (夜市) la ciència-ficció, i també la temàtica sobre la intel·ligència artificial, a "El riu en inundació" (滚滚凌河).
Les nombroses obres teatrals escrites i/o dirigides per ella s'han representat en molts teatres xinesos i estrangers com el Royal Court Theatre, Edinburgh International Theatre Festival, Shanghai Dramatic Arts Center, Korean National Theatre Myeongdong Art Theatre, China National Theatre, Intermediate Theatre, Goethe-Institut Beijing, Beijing International Youth Drama Festival , Taiwan Cross-Strait Small Theatre Art Festival, Nanluoguxiang International Theatre Festival, City Theatre Festival i altres llocs.

#### Traductora

Com traductora de l'anglès al xinès ha traduït obres d'escriptores i dramaturgues com Carolyn Gage, Alice Birch, E.V.Crowe, Jude Christian, i de poetesses estatunidenques com Patti Smith, Mei-mei Berssenbrugge, Eileen Myles, Mary Jo Bang i Nicole Sealey.

## Obres destacades

| Any | Títol xinès | Títol anglès |
| 2010 | 天马行空那些年 | |
| 2013 | 沉默的间隔 | Intervals of silence |
| 2014 | 随黄公望游富春山 | |
| 2015 | 接下来，我问，你答 | |
| 2015 | 吃火 | Swallowing fire |
| 2019 | 海水火锅 | Ocean Hotpot |
| 2019 | 冒牌人生 | Fake Life |
| 2020 | 活食 | Live Food |
| 2021 | 体内火焰 | The Fire Within |

## Referències

* ↑ Abrahamsen, Eric. «Chen Si'an» (en anglès). [Consulta: 6 març 2024].
* ↑ «chinese-shortstories.com». [Consulta: 6 març 2024].
* 1 2 «陈思安 CHEN Si'an | Writer, Playwright» (en xinès (Xina)). [Consulta: 6 març 2024].
# Cheung Chau

Cheung Chau (literalment «illa llarga») és una illa situada a 10 km al sud-oest de l'illa de Hong Kong. És sobrenomenada l'«illa de les manuelles» (啞鈴島) per la seva forma amb turons als extrems nord i sud i els assentaments concentrats al mig. Ha estat habitada durant més temps que la majoria dels altres indrets de Hong Kong. Cheung Chau compta amb nombrosos temples.
Geogràficament l'illa està formada per dues masses majoritàriament granítiques unides per un tómbol. Tradicionalment l'illa era un poble de pescadors. El 1911 el cens de la població de Cheung Chau, tant dels que vivien a terra com en juncs, era de 7.686 habitants. El nombre d'homes era de 4.519. Tanmateix, en els darrers anys l'illa s'ha convertit en un reclam turístic amb una oferta de platges de sorra, restaurants de marisc i cultura tradicional.
L'Hospital Fong Bin es va fundar el 1872 per oferir refugi a persones sense llar, atenció mèdica i dipòsit de cadàvers per a aquells que morien a causa dels tifons. Va tancar el 1988. L'Hospital St. John, també conegut com a Hospital Haw Par, va ser fundat l'any 1934 pel Hong Kong St. John Ambulance i ha estat l'hospital principal de l'illa des de 1988.

## Cultura

El Bun Festival és una festivitat que inclou una desfilada de carrosses, la més famosa inclou nens vestits de personatges famosos fent jocs d'equilibri impossibles. Té una durada de tres a quatre dies i atrau desenes de milers de visitants a l'illa.
A causa de la inaccessibilitat de l'illa, la majoria dels residents utilitzen les bicicletes per al transport personal. Algunes botigues de lloguer de bicicletes a prop del moll del ferri lloguen bicicletes als turistes. Els únics vehicles amb motor de l'illa són els utilitzats pels serveis d'emergència, així com els village vehicles utilitzats per al transport de mercaderies.
| Calendari xinès | Festivitat |
| 1r dia del 1r mes | Cap d'any lunar |
| 15è dia del 1r mes | Festival dels Fanalets |
| 3r dia del 3r mes | Aniversari de Yuen Mo |
| 18è dia del 3r mes | Aniversari de Tin Hau |
| 8è dia del 4t mes | Bun Festival |
| 5è dia del 5è mes | Tuen Ng Festival (Festa del Vaixell Drac) |
| 24è dia del 6è mes | Aniversari de Guan Yu |
| 15è dia del 8è mes | Festival de la Mitja Tardor |

## Referències

* ↑ «普查結果 | 2011年香港人口普查». www.census2011.gov.hk. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 13 gener 2016].
* ↑ «Brief Information on proposed Grade Nil Items. Item #1272». Arxivat de l'original el 15 octubre 2012. [Consulta: 14 gener 2016].
* ↑ «Antiquities and Monuments Office: Rock Carvings on Cheung Chau». Arxivat de l'original el 10 agost 2011. [Consulta: 14 agost 2011].
* ↑ Davis, S.G.; Edelstein, Shirlee; Madeleine H., Tang Asian Perspectives, 17, 1, 26-09-1973, pàg. 1–4.
* ↑ Survey and Mapping Office, Lands Department: Hong Kong geographic data sheet
* ↑ Hase, Patrick Journal of the Royal Asiatic Society Hong Kong Branch, 36, 1996, pàg. 82. ISSN: 1991-7295.
* 1 2 «Fong Bin Hospital» (en anglès americà). [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «- YouTube». [Consulta: 22 novembre 2023].
# Choy Ji

Choy Ji (Chaozhou 1988 - ) Director de cinema xinès.

## Biografia

Choy Ji va néixer l'any 1988 a Chaozhou, província de Guangdong (Xina). Ha estudiat periodisme i a la Talents Tokyo.Va estudiar cinema documental a la Communication University of China (CUC) a Pequín, Va treballar com a periodista al sud de la Xina durant un any abans de fer alguns curts documentals.

## Filmografia

Va començar la seva trajectòria cinematogràfica amb els curtmetratges Nature’s Kids (2012), Recalling (2013) i A Piece of Time (2014), els quals han estat premiats al Festival de Cine Independent de Xina.
Va filmar el seu primer llargmetratge el 2023: Borrowed Time. Produït per Mo Jinjin i per Stanley Kwan. A part de l'actor de Hong Kong ,Tai Bo (Twilight's Kiss), el repartiment de la pel·lícula està format principalment per actors no professionals, inclòs Lin Dongping interpretant la jove protagonista. La pel·lícula va ser escrita pel col·laborador de Choy Ji, Wang Yin, amb la fotografia de Huang Shuli i la direcció d'art d'Albert Poon Yick-sum i Li Xinhe.
Entre altres festivals va ser presentat a la Secció Oficial del Asian Film Festival Barcelona 2024 el Festival Internacional de Cinema de Rotterdam (2024) o a la secció New Currents del 28è Festival Internacional de Cinema de Busan i al Festival de Cinema de Pingyao.
El film, en cantonès, segueix a una jove de Guangzhou (capital de la província de Guangdong) que viatja a Hong Kong per buscar el pare que no ha vist en 20 anys, i que sap que té una família completament separada a l'altre costat de la frontera. Presenta una reflexió en moviment pels carrers d’Hong Kong. La protagonista desafia les relacions lineals d’espai i temps combinant el passat amb el present, la collita amb els gratacels i la realitat amb la fantasia. Al llarg de la pel·lícula, els fotogrames capturen escenes íntimes i quotidianes d’una dona que se sent endeutada amb el temps. Amb una fotografia íntima i un ritme pausat, es dibuixa l’experiència de l’ésser humà d’acord amb el seu entorn.
En relació al seu interés en filmar un llargmetratge, Choy, en una entrevista va manifestar: ".. Abans d'aquesta pel·lícula vaig estar rodant un documental a la regió tibetana durant gairebé deu anys. No tens cap control com a documentalista, has d'esperar que passi la vida, així que vaig començar a pensar que les pel·lícules de ficció serien una bona manera d'expressar el que volia dir. "

## Referències

* 1 2 3 4 5 Shackleton, Liz. «Choy Ji Talks Shifting Hong Kong-Mainland China Ties In Cross-Border Drama ‘Borrowed Time’ – Pingyao» (en anglès americà), 19-10-2023. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «Borrowed Time (2023)» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2024].
* 1 2 «Borrowed Time – Asian Film Festival Barcelona». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «Choy Ji» (en anglès britànic). [Consulta: 2 novembre 2024].
# Christian Noël

Christian Noël (Agen, 13 de març de 1945) és un tirador d'esgrima francès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu: el 1964, 1968, 1972 i 1976. En aquestes participacions guanyà cinc medalles olímpiques: una d'or el 1968, i quatre de bronze, una el 1964, dues el 1972 i una el 1976.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del Món d'esgrima, quatre d'or i dues de bronze, entre les edicions de 1965 i 1974 així com dues medalles de plata als Jocs del Mediterrani. El 1969, 1970 i 1976 guanyà el campionat de França de floret.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Christian Noël». [Consulta: 4 agost 2023].
# Christina Assi

Christina Assi (1995) és una fotoperiodista libanesa. Després de perdre una cama per un atac de tancs israelians va esdevenir activista per la seguretat dels periodistes.

## Biografia

Va créixer al Líban de la dècada del 1990, on va viure la inestabilitat posterior a la guerra civil, que va documentar amb múltiples reportatges. El 2005 es va traslladar a Doha amb la seva família. Es va graduar en periodisme a la Universitat de Notre Dame del Líban i el 2018 va començar a treballar a AFP com a editora de fotos a Xipre.
El febrer del 2022 va resultar ferida mentre cobria la Invasió russa d'Ucraïna del 2022, però va poder seguir treballant. L'octubre del 2023 va ser víctima d'un atac d'obusos de tancs israelians el 13 d'octubre del 2023 a Alma Chaab, al sud del Líban, mentre estava treballant, a causa del qual va perdre una cama. En la mateixa explosió va morir el seu millor amic, el periodista de Reuters Issam Abdallah, i van resultar ferits cinc companys més.
A partir d'aquest fet va esdevenir activista per la seguretat dels periodistes, concedint diverses entrevistes i impulsant un programa de rehabilitació per a persones amb lesions similars. El 21 de juliol va portar la torxa olímpica de París 2024 en representació dels periodistes morts mentre treballaven. Va portar la torxa amb el també periodista Dylan Collins. Reclama que l'atac sigui considerat un crim de guerra.

## Reconeixements

A finals de 2024, la BBC va incloure-la en la seva llista 100 Women, que reconeix a les dones més influents de l'any al món.

## Referències

* 1 2 «BBC 100 mujeres: quiénes son las 15 latinoamericanas seleccionadas entre las 100 mujeres del año» (en castellà). BBC News Mundo, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-13. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 Atallah, Nada Maucourant. «'I will go back behind the camera': Christina Assi's fight for justice over Israeli attack» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2025].
* 1 2 «Los periodistas de la AFP Christina Assi y Dylan Collins, heridos en Líbano, llevan la antorcha olímpica | AFP.com» (en castellà). AFP. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Christina Assi» (en anglès). Doha Forum. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Meet the Journalist Who Lost Her Leg in Israeli Strike & Carried Olympic Torch for Slain Colleagues» (en anglès). Democracy Now. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Journalist wounded in Israeli strike on Lebanon carries Olympic torch in France» (en anglès). Sky. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ swissinfo.ch, S. W. I. «La fotógrafa de AFP Christina Assi, entre las 100 mujeres del año, según BBC» (en espanyol europeu), 03-12-2024. [Consulta: 2 gener 2025].
# Cinema Urgell

El Cinema Urgell o Urgel Cinema (1963-2013) fou una sala d'exhibició cinematogràfica ubicada al carrer Comte d'Urgell, 28-33 de Barcelona. Promoguda per Pere Balañà i dissenyada per Antoni Bonamusa, va ser la de més gran aforament de la ciutat, ja que comptava amb 1.832 butaques.

## Història

El Cinema Urgell Va ser inaugurat el dia 20 de setembre del 1963 amb la projecció de Carmen Jones d'Otto Preminger. Durant els seus primers anys d'èxit, es van projectar pel·lícules com Lawrence d'Aràbia de David Lean, El gran combat de John Ford, For a few dollars more de Sergio Leone; o grans èxits de taquilla com ara Jaws, Superman o A la recerca de l'arca perduda. Durant els seus últims anys, el Cinema Urgell va acollir amb gran èxit el cicle Phenomena, el qual avui en dia compta amb cinema propi.
Tot i tractar-se d'una sala històrica, va patir la crisi de la pirateria i l'IVA cultural i va acabar tancant portes el 30 de maig de l'any 2013, amb la projecció del film Fast and Furious 6.
El desembre del 2015 es va aprovar el «Pla de Millora Urbana (PMU) per a l'ordenació de l'edificació en les finques dels carrers del Comte d'Urgell, núms. 29-33 i del Comte Borrell, núm. 82 i la creació d'un nou espai lliure públic interior d'illa», que preveia la creació d'una zona enjardinada a l'interior d'illa i un supermercat soterrat. La demolició es va veure complicada per la retirada de la coberta de fibrociment, i finalment, el novembre del 2019 va obrir les portes un supermercat Bonpreu, que conserva a l'entrada unes butaques de l'antic cinema.

## Referències

* ↑ «URGEL CINEMA. (1963-2013)». Barcelofília (blog). Miquel Barceloonauta, 31-05-2013.
* ↑ Cols, Carles «¡Gracias, Bonamusa!» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 06-07-2014.
* 1 2 Savall, Cristina «El cine Urgell ya ha sido derribado» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 25-01-2017.
* ↑ Hoycinema «Cierra el Urgel, el cine más grande de Barcelona» (en castellà). Hoycinema. Arxivat de l'original el 2017-11-14 [Consulta: 14 novembre 2017]. Arxivat 2017-11-14 a Wayback Machine.
* 1 2 Fotogramas.es «El cine Urgel cierra tras medio siglo de historia» (en castellà). Fotogramas, 28-06-2013.
* ↑ «PMU per a l'ordenació de l'edificació en les finques dels carrers del Comte d'Urgell, núms. 29-33 i del Comte Borrell, núm. 82 i la creació d'un nou espai lliure públic interior d'illa», 29-12-2015.
* ↑ Ortega, Maria «Comença la retirada de l'amiant a l'antic cinema Urgell». Ara, 05-06-2019.
* ↑ Altarriba, Dolors «Bon Preu obre un supermercat on hi havia hagut el cinema Urgell a Barcelona». El 9, 29-11-2019.