OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kakwa

Kakwa és el nom d'una tribu ubicada al nord-oest d'Uganda, pel Sudan meridional i nord-est de la República Democràtica del Congo, propi de la regió del riu Nil. El poble de Kakwa parla una llengua de l'est de l'esmentat riu. Aquesta tribu és dirigida per un grup d'ancians que prenen decisions judicials. És l'única classe de govern centralitzat. L'economia consisteix en el cultiu del blat de moro, mill, patata, tapioca i el bestiar.
L'exdictador Idi Amin d'Uganda, president de 1971 a 1979, va néixer en aquesta tribu, el mateix que el seu pare Andreas Nyabire. Durant el govern d'Idi Amin, els membres de la tribu de Kakwa van tenir importants càrrecs en el govern. Els seus escortes militars pertanyien també a l'esmentada tribu. Després que Amin fos deposat el 1979, molta gent de la tribu de Kakwa va ser assassinada en revenja, causant un èxode a la regió. Actualment, la majoria dels habitants de Kakwa són de confessió cristiana.
# Aleta dorsal

Una aleta dorsal és una aleta imparella localitzada en l'esquena d'alguns peixos, balenes i dofins. El seu propòsit principal és el d'evitar el balanceig i estabilitzar a l'animal perquè no rodoli i ajudar en els girs sobtats. Alguns animals han desenvolupat aletes dorsals amb funcions protectores, com les espines o els verins.
Pot transformar-se en una ventosa (com en el cas de la rèmora), però també pot ser espinosa o verinosa (com en l'aranya) o allargada en forma d'esquer (com en els lòfids). Algunes transformacions d'aquestes aletes tenen significació sexual (allargament d'alguns radis de l'aleta anal). A l'igual que les anals, poden dividir-se en diverses aletes, que estaran sostingudes sobre les apòfisis vertebrals mitjançant espines o radis articulats.
Així com passa amb les aletes pelvianes i pectorals, durant la natació es pleguen per tal d'aportar més aerodinàmica a l'animal.
A diferència de la resta de grups de mamífers, alguns cetacis també tenen aleta dorsal. Molts silurs poden travar l'espina central de la seva aleta dorsal en una posició estesa per dissuadir la seva depredació o ficar-se en una escletxa. Les aletes dorsals es presenten en una varietat de formes i grandàries, i són famoses en mostrar-se com signe d'acostament de taurons.

## Referències

* 1 2 Club d'Immersió Biologia :: 24. Glossari, · Peix òssi, Facultat de Biologia · UB
* ↑ Aleta dorsal a enciclopedia.cat
* 1 2 Aleta a enciclopedia.cat
# Agrobacteri

Agrobacterium és un gènere de bacteris gramnegatius que fa servir un gen transferidor horitzontal per causar tumors en les plantes. L'espècie Agrobacterium tumefaciens és la més estudiada de les espècies d'aquest gènere.
Els Agrobacterium són ben coneguts per la seva capacitat de transferir ADN entre ells mateixos i les plantes, i per aquest motiu han esdevingut una eina important per la millora vegetal a través de l'enginyeria genètica.
El Agrobacterium és un gènere força heterogeni. Estudis recents taxonòmics han reclassificat totes les espècies d'Agrobacterium dins nous gèneres, com ara Ruegeria, Pseudorhodobacter o Stappia, però la majoria de les espècies s'han reclassificat com espècies del gènere Rhizobium.

## Usos en biotecnologia

La capacitat dels Agrobacterium per a transferir gens a les plantes i els fongs s'utilitza en enginyeria genètica. Es pot fer servir un plasmidi modificat. Aquest plasmidi és desarmat esborrant els gens que indueixen els tumors; l'única part essencial del T-ADN són les dues petites parts (25 parell de bases) i almenys un d'ells es necessita per a la transformació de la planta. Marc Van Montagu i Jozef Schell a la Universitat de Gant (Bèlgica) descobriren el mecanisme de transferència.
Els gens que són introduïts dins la planta són clonats en una planta vector de transformació que contenen la regió de l'ADN-T del plasmidi desarmat, junt amb un marcador selectiu (com la resistència a un antibiòtic) per permetre la selecció de les plantes transformades amb èxit.
Agrobacterium no infecta totes les espècies de plantes, però hi ha altres tècniques per transformar plantes com ara la del canó genètic.
Agrobacterium ha servit per produir plantes genèticament modificades com ara soja, cotoner, blat de moro, remolatxa sucrera, alfals, blat o colza.

## Referències

* ↑ Schell J, Van Montagu M., The Ti-plasmid of Agrobacterium tumefaciens, a natural vector for the introduction of nif genes in plants?, Basic Life Sci. 1977;9:159-79
* ↑ Joos H, Timmerman B, Van Montagu M, Schell J, Genetic analysis of transfer and stabilization of Agrobacterium DNA in plant cells, EMBO J. 1983; 2(12): 2151–2160
* ↑ The FDA List of Completed Consultations on Bioengineered Foods http://www.cfsan.fda.gov/~lrd/biocon.html#list Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Current taxonomy of Agrobacterium species, and new Rhizobium names
* Agrobacteria is used as gene ferry Arxivat 2007-06-21 a Wayback Machine. - Transferència d'informació genètica a un altre bacteri?
# Turbel·laris

Els turbel·laris (Turbellaria) constitueixen una de les subdivisions tradicionals de l'embrancament dels platihelmints (cucs plans), i inclouen tot els subgrups que no són exclusivament paràsits. Se'n coneixen unes 4.500 espècies.

## Característiques

La majoria fan entre 0,5 mm i 50 mm de longitud, tot i que poden arribar a 600 mm. Presenten el cos aplanat i amb forma de cinta o fulla. No tenen sistema respiratori i circulatori i, per tant, depenen de la difusió pel transport intern. Tanmateix, moltes de les formes més petites són rodones en secció.

## Història natural

La majoria de turbel·laris són depredadors, i tots viuen a l'aigua o en ambients terrestres humits. La majoria de les espècies es reprodueixen sexualment i, amb poques excepcions, són hermafrodites simultànies.

## Classificació

Les classificacions tradicionals divideixen els platihelmints en quatre grups: els turbel·laris (de vida lliure) trematodes, monogenis i cestodes (aquests tres exclusivament paràsits). Els acelomorfs i el gènere Xenoturbella en un principi es van incloure dins el grup dels turbel·laris, però ja no es consideren ni platihelmints. Tots els platihelmints exclusivament paràsits formen un grup monofilètic, els neodermats, i hi ha consens en què descendeixen d'un petit subgrup de turbel·laris de vida lliure. És per això que els turbel·laris són considerats com un grup parafilètic i està en desús.

## Referències

* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 102.
* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 103.
* ↑ Hinde, R.T.,. «The Platyhelminthes». A: Anderson, D.T.,. Invertebrate Zoology. Oxford University Press, 2001, p. 58–80. ISBN 0195513681.

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Luxilus cornutus

Luxilus cornutus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hava Naguila

Hava Naguila (en hebreu הבה נגילה) és una cançó folklòrica hebrea, el títol de la qual significa "Alegrem-nos". Composició d'Albert Gamse amb una melodia basada en un nigun hassídic es tracta d'una cançó de celebració, especialment popular entre les comunitats seculars jueves i gitanes. És un element bàsic del repertori de les bandes en festivals de música jueva.
Si bé la melodia és d'origen antic, la lletra utilitzada actualment va ser probablement composta el 1918 per a celebrar la victòria britànica a Palestina durant la Primera Guerra Mundial, així com la Declaració Balfour de 1917.

## Lletra

| Transliteració | Hebreu | Traducció |
| Hava naguila | הבה נגילה | Alegrem-nos |
| Hava naguila | הבה נגילה | Alegrem-nos |
| Hava naguila ve-nismehà | הבה נגילה ונשמחה | Alegrem-nos i siguem feliços |
| | (repetiu) | |
| Hava neranenà | הבה נרננה | Cantem |
| Hava neranenà | הבה נרננה | Cantem |
| Hava neranenà ve-nismehà | הבה נרננה ונשמחה | Cantem i siguem feliços |
| | (repetiu) | |
| Urú, urú ahim! | !עורו, עורו אחים | Desperteu, desperteu, germans! |
| Urú ahim be-lev saméah | עורו אחים בלב שמח | Amb un cor feliç |
| | (repetiu tres cops) | |
| Urú ahim, urú ahim! | !עורו אחים, עורו אחים | Desperteu, germans, desperteu, germans! |
| Be-lev saméah | בלב שמח | Amb un cor feliç |

## Referències

* ↑ «Hava Nagila’s Long, Strange Trip. The unlikely history of a Hasidic melody.». My Jewish Learning. «Like many modern Israeli and popular Jewish songs, Hava Nagila began its life as a Hasidic melody in Eastern Europe»
* ↑ Yudelson, Larry. «Who wrote Havah Nagilah?». RadioHazak. Larry Yudelson. Arxivat de l'original el 2008-07-29. [Consulta: 16 octubre 2011].
# Nocomis biguttatus

Nocomis biguttatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Blue Jean

Blue Jean és una pel·lícula dramàtica britànica del 2022 escrita i dirigida per Georgia Oakley, en el seu debut com a directora. És protagonitzada per Rosy McEwen, Kerrie Hayes i Lucy Halliday. S'ha doblat i subtitulat al català.
El film es va estrenar el 3 de setembre de 2022 a la secció Venice Days de la 79a edició del Festival de Cinema de Venècia. Es va estrenar als cinemes del Regne Unit el 10 de febrer de 2023 a càrrec d'Altitude Films.

## Referències

* ↑ «Blue Jean Reviews». Metacritic. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «Blue Jean». Goita què fan, ara!. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Magnolia Pictures Nabs Rosy McEwen's 'Blue Jean' Out of Venice». The Hollywood Reporter, 11-09-2022.
* ↑ «'Blue Jean' Trailer: Georgie Oakley's Astonishing Queer Drama To Hit UK Theaters In February». The Playlist. [Consulta: 13 febrer 2023].
# Bob Anderson

Robert Anderson, conegut com a Bob Anderson (Hendon, 19 de maig de 1931 - Northampton General Hospital, 14 d'agost de 1967), va ser un pilot de curses automobilístiques anglès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Es va morir de les ferides rebudes en un accident a una cursa al circuit de Silverstone el 14 d'agost del 1967.

## Al Mundial de motociclisme

Anderson va disputar entre 1958 i 1960 quinze curses (assolí 3 podis i 40 punts) del Campionat del Món de motociclisme.

### Resultats al Mundial de motociclisme

Barem de puntuació de 1950 a 1968:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| Punts | 8 | 6 | 4 | 3 | 2 | 1 |
(Ids. Grans Premis | Llegenda) (Curses en negreta indiquen pole; curses en itàlica indiquen volta ràpida)
| Any | Categoria | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Punts | Posició | Victòries |
| 1958 | 350cc | Norton | IOM 8 | DTT - | BEL - | GER 5 | SWE 2 | ULS - | NAT 4 | | 11 | 5è | 0 |
| 1958 | 500cc | Norton | IOM 2 | DTT - | BEL 6 | GER - | SWE - | ULS - | NAT - | | 7 | 8è | 0 |
| 1959 | 350cc | Norton | FRA 4 | IOM 5 | GER - | | | SWE - | ULS - | NAT - | 5 | 9è | 0 |
| 1959 | 500cc | Norton | FRA - | IOM NC | GER - | DTT - | BEL 6 | | ULS - | NAT - | 1 | 15è | 0 |
| 1960 | 125cc | MZ | | IOM 5 | DTT - | BEL - | | ULS - | NAT - | | 2 | 9è | 0 |
| 1960 | 250cc | MZ | | IOM NC | DTT - | BEL - | GER - | ULS - | NAT - | | 0 | - | 0 |
| 1960 | 350cc | Norton | FRA - | IOM 6 | DTT 3 | | | ULS 4 | NAT 5 | | 9 | 5è | 0 |
| 1960 | 500cc | Norton | FRA - | IOM 8 | DTT - | BEL - | GER - | ULS - | NAT - | | 0 | - | 0 |

## A la F1

Bob Anderson va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1963 (la catorzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 20 de juliol del 1963 el GP de Gran Bretanya al circuit de Silverstone.
Va participar en un total de vint-i-nou proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en cinc temporades consecutives (1963-1967), assolí un podi i sumà un total de vuit punts pel campionat del món de pilots.

### Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1963 | DW Racing Enterprises | Lola | Climax | MON | BEL | HOL | FRA | GBR 12 | ALE | ITA 12 | USA | MEX | SUD | | - | 0 |
| 1964 | DW Racing Enterprises | Brabham | Climax | MON 7 | HOL 6 | BEL NVS | FRA 12 | GBR 7 | ALE Ret | AUT 3 | ITA 11 | USA | MEX | | 11è | 5 |
| 1965 | DW Racing Enterprises | Brabham | Climax | SUD NC | MON 9 | BEL NVS | FRA 9 | GBR Ret | HOL Ret | ALE NVS | ITA | USA | MEX | | - | 0 |
| 1966 | DW Racing Enterprises | Brabham | Climax | MON Ret | BEL | FRA 7 | GBR NC | HOL Ret | ALE Ret | ITA 6 | USA | MEX | | | 17è | 1 |
| 1967 | DW Racing Enterprises | Brabham | Climax | SUD 5 | MON NVQ | HOL 9 | BEL 8 | FRA Ret | GBR Ret | ALE | CAN | ITA | USA | MEX | 16è | 2 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 29 | 0 | 1 | 0 | 0 | 8 |

## Referències

* ↑ «Bob Anderson» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2012. [Consulta: 6 juny 2011].
# Josep Auqué Masquef

Josep Auqué Masquef (Reus 4 de maig de 1877 - 15 de juny de 1963) va ser un escultor català.
Era fill de l'escultor i picapedrer Agustí Auqué Figueres, de Reus, i de Carme Masquef Nogas de la Selva del Camp. Va treballar amb el seu pare des de petit al taller que aquell tenia al carrer de sant Pere d'Alcàntara (avui de Llovera), a Reus. Es va donar a conèixer, segons diu el diari Lo Somatent, l'any 1901, quan va tallar en marbre blanc un Sant Crist per al cementiri de Lleida. Les escultures que es coneixen d'ell, totes en marbre, tenen una temàtica funerària, i va treballar per les més riques famílies reusenques i d'altres pobles i ciutats. L'any 1903 el Semanario Católico de Reus explica que per la sepultura de la família Gras, Josep Auqué ha tallat la imatge d'un àngel en marbre blanc. El periòdic Foment diu que l'any 1923 va esculpir un altre Sant Crist en marbre de Carrara. L'any 1928 va esculpir, també en marbre, una figura humana de mida natural per la capella de la família Llopis. Va fer a més algunes figures pels cementiris de Maldà i de Roda de Berà.
A la postguerra, durant el franquisme, va esculpir diverses creus monumentals per recordar els morts dels vencedors de la guerra a petició dels ajuntaments d'alguns pobles propers a Reus. L'any 1941 va fer un altar de marbre d'estil gòtic, profusament decorat per l'església de Tivissa. Un dels seus últims treballs va ser una imatge del Sagrat Cor.
Era d'ideologia catòlica conservadora i va militar al partit Carlí. S'havia presentat, sense èxit a algunes llistes per les eleccions municipals. Va col·laborar de jove al Semanario Católico de Reus, i va participar en algunes exposicions col·lectives al Centre de Lectura.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 68-69.
* ↑ Lo Somatent, 22-X-1901), p. 2
* ↑ Foment, (4-VIII-1923) p. 3
# Gos dels matolls

El gos dels matolls (Speothos venaticus) és un cànid que habita Centreamèrica i Sud-amèrica, incloent-hi Bolívia, Veneçuela, Colòmbia, l'Equador, Guaiana Francesa, Panamà, Guaiana, el Paraguai, l'est del Perú, Surinam i Brasil (menys el nord-est).

## Referències

* ↑ TERMCAT.cat
* ↑ Sillero-Zubiri & Hoffmann (2004). Speothos venaticus.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Funicle anterior

El funicle anterior (o columna anterior) és una de les dues parts separades pel més lateral dels feixos de les arrels nervioses ventrals. L'altra és el funicul lateral, entre la sortida d'aquestes arrels i el solc posterolateral.

## Referències

* 1 2 «Spinal Cord». humanphysiology.academy. [Consulta: 21 maig 2021].
* ↑ Jang, Sung Ho; Kwon, Hyeok Gyu BMC Neurology, 13, 53, 2013, pàg. 53. DOI: 10.1186/1471-2377-13-53. PMC: 3672083. PMID: 23718858 [Consulta: free].
# Fauna (mitologia)

Segons la mitologia romana, Fauna va ser una divinitat itàlica.
Germana i muller del déu Faune, era considerada protectora de les dones, i en aquesta funció sovint es confon amb Bona Dea, de la qual podria ser originàriament un epítet.
També hi ha una llegenda que li atribueix relacions amb Hèrcules i la fa mare del futur rei Llatí, epònim del Laci. Una tradició que ens ha transmès Dionís d'Halicarnàs diu que Fauna era una jove del país dels hiperboris amb la qual Hèrcules va engendrar Llatí i que, després de la marxa de l'heroi, es va casar amb Faune.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 194. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 92. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Arcas (epònim)

Arcas (en grec antic Ἀρκάς), va ser, segons la mitologia grega, l'heroi epònim dels arcadis. És fill de Zeus i de la nimfa caçadora Cal·listo, companya d'Àrtemis. Una altra versió el considera fill del déu Pan.
Quan Cal·listo va morir, o segons la versió més coneguda, va ser transformada en ossa, Zeus va confiar el nen a Maia, la mare d'Hermes, que el va criar. Arcas, per part de mare, era net de Licàon, segons algunes versions, que regnava al país que més tard es va dir Arcàdia. Un dia, Licàon va voler posar a prova la saviesa de Zeus i li va servir el cos d'Arcas, fet a bocins i cuit, a punt per menjar. Zeus va veure la trampa i va tombar la taula, fulminant la casa de Licàon amb un llamp. El rei es va transformar en llop i Zeus va tornar la vida a Arcas.
De més gran, Arcas, un dia anant de cacera, va veure una ossa, que no era altre que la seva mare transformada. La va perseguir, però l'animal es refugià dins del temple de Zeus. Una llei prohibia perseguir a ningú amb armes dins del temple sota pena de mort, però Arcas va entrar seguint la seva presa. Zeus es va apiadar d'ell i de la seva mare i per evitar que els matessin els va transformar en constel·lacions: l'Ossa i el seu Guardià (Arcturus).
Arcas va regnar al Peloponnès sobre els pelasgs, que a partir d'ell van adoptar el nom d'arcadis. Va succeir Níctim, el fill de Licàon en el tron d'Arcàdia, i va ensenyar el seu poble a conrear el blat, cosa que havia après de Triptòlem, a elaborar el pa i a filar la llana.
Es va casar amb Leanira, filla d'Amiclas, i va tenir dos fills, Èlat i Afidant. De vegades es diu que aquests dos fills els va tenir amb l'hamadríada Crisopelia. Amb la nimfa Èrato va tenir un altre fill, Azà. Va repartir el regne d'Arcàdia entre els tres fills. Pausànias diu que la seva esposa es deia Meganira, filla de Crocó.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 47. ISBN 9788496061971.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 38, 2

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849)
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854)
# Camp magnètic interplanetari

El camp magnètic interplanetari és el terme que defineix el camp magnètic solar transportat pel vent solar entre els planetes del sistema solar. '
Com el vent solar és un plasma, presenta les característiques magnetohidrodinàmiques del plasma, i no tant les d'un simple gas. Per exemple, és un bon conductor elèctric per tant les línies del camp magnètic del Sol es transporten amb el vent. La pressió dinàmica del vent domina sobre la pressió magnètica a través de la major part del sistema solar (o heliosfera), de manera que el camp magnètic és empès en una espiral d'Arquímedes (espiral de Parker) per la combinació del moviment enfora amb la rotació solar. Depenent de l'hemisferi terrestre i la fase del cicle solar, l'espiral del camp magnètic serà cap endins o enfora; el camp magnètic segueix la mateixa forma d'espiral les parts nord i sufde de l'heliosfera, però amb direcció del camp oposades. Aquests dos dominis magnètics estan separats per dues làmines de corrent (un corrent elèctric confinat en un pla corbat). Aquesta làmina de corrent heliosfèrica té una forma similar a la de la faldilla d'una ballarina, i canvia la seva forma depenent del cicle solar, ja que el camp magnètic solar s'inverteix cada 11 anys.
El plasma del medi interplanetari és també responsable de la força del camp magnètic solar en l'òrbita de la Terra per sobre 100 vegades més grans que originalment es va pensar. Si l'espai fos buit, llavors el camp magnètic dipolar del sol de 10$^{-4}$ tesla es reduiria amb el cub de la distància fins al 10$^{-11}$ tesla. Però observacions fetes per satèl·lit mostren que és unes 100 vegades més gran, al voltant de 10$^{-9}$ tesla. La teoria magnetohidrodinàmica prediu que el moviment d'un fluid conductor (com el medi interplanetari) en un camp magnètic, indueix corrents elèctrics que alhora generen camps magnètics, i en aquest aspecte es comporta com una dinamo magnetohidrodinàmica.

## Referències

* ↑ http://wso.stanford.edu/gifs/helio.gif

## Enllaços externs

* spaceweather.com
* Southwest Research Institute Arxivat 2012-04-29 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Vent solar
* Magnetosfera
# Filonis

Filonis (en grec antic: Φιλωνίς) era una princesa de la Fòcida, filla de Deíon i potser de Diomede, filla de Xutos.
En parla Hesíode al Catàleg de les dones i diu que va tenir dos fills, Autòlic, amb Hermes, i Filàmon amb Apol·lo, amb els que es va allitar la mateixa nit. Gai Juli Higí explica en un lloc la mateixa llegenda, i diu que la parella dels dos déus aquella nit també hauria pogut ser la nimfa Quíone, filla de Dedalió. Higí també diu que Ceix era fill d'Hèsper o de Fòsfor, i de Filonis.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 199. ISBN 9788496061972.
* ↑ Hesíode. Catàleg de les dones, fragment 64
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum, 200
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum, 65