OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elena Manzanera Díaz

Elena Manzanera Díaz (Sevilla, 1967) és una economista espanyola, presidenta de l'Institut Nacional d'Estadística (INE) d'Espanya des de 2024, en substitució de Juan Manuel Rodríguez Poo.

## Biografia

Es va llicenciar en Ciències Econòmiques i Empresarials a la Universitat de Sevilla, i ha desenvolupat tota la seva carrera a l'àmbit de l'estadística pública. El 1990 es va incorporar al l'Institut d'Estadística d'Andalusia, on al llarg dels anys ha exercit diferents funcions: Ha sigut cap del Servei de Planificació i Anàlisi del Turisme a la Direcció General de Planificació Turística (1997-2001) i cap del Servei d'Estudis de la Direcció General d'Estudis Andalussos (2001-2004). Entre 2004 i 2019 va ocupar el lloc de subdirectora de l'Àrea de Coordinació, Comunicació i Mètodes de l'Institut d'Estadística i Cartografia d'Andalusia. El 2019 fou nomenada directora de la institució, càrrec que mantingué fins que el 2022 fou nomenada directora de l'INE.
Com a presidenta de l'INE, és responsable del Pla Estadístic Nacional, directora de l'Oficina del Cens Electoral i presidenta del Consell d'Empadronament, entre d'altres.
Al llarg dels anys també ha treballat com a professora associada a la Universitat de Sevilla.

## Premis i reconeixements

* El 2023 fou nomenada Economista de l'any 2022 pel Col·legi d'Economistes de Sevilla.

## Referències

* 1 2 3 «Transparencia / Organización, información institucional y empleo / Curriculum de Elena Manzanera Díaz» (en castellà). [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ DÍAS, CINCO. «El Gobierno nombra a Elena Manzanera nueva presidenta del INE» (en castellà), 01-08-2022. [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ «La presidenta del Instituto Nacional de Estadística ofrece una conferencia en la UPO sobre la ‘era de los datos'» (en espanyol europeu), 14-04-2023. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ «ENTREVISTA Elena Manzanera Díaz». Indice: Revista de Estadística y Sociedad, 89, 2023, pàg. 2–5. ISSN: 1696-9359.
* 1 2 «BOE-A-2022-12963 Real Decreto 687/2022, de 1 de agosto, por el que se nombra Presidenta del Instituto Nacional de Estadística a doña Elena Manzanera Díaz.». [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ Mercado, Libre. «Calviño pone al frente del INE a Elena Manzanera, una histórica de la estadística de la Andalucía socialista» (en espanyol europeu), 01-08-2022. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ País, El. «El Gobierno nombra a Elena Manzanera como nueva presidenta del INE» (en castellà), 01-08-2022. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ «Elena Manzanera, premio Economista del Año del Colegio Profesional de Sevilla» (en castellà). INE, 2023. [Consulta: agost 2024].
# Crème brûlée

La crème brûlée (crema cremada en francès) és una recepta tradicional francesa similar a la crema catalana, que surt mencionada en un llibre de cuina de François Massialot de 1691.
Són unes postres franceses similars a la crema cremada catalana però amb algunes diferències: es cou al bany maria, se sol fer amb nata en comptes de llet, amb ous sencers en comptes dels rovells i s'aromatitza sempre amb vainilla, mentre que als països catalans se sol preferir la canyella i la pela de llimona.
El color de la crema sol ser més clar que el de la crema catalana, i sovint la consistència es prefereix menys espessa. A França se sol utilitzar sucre bru per al caramel i es menja amb cullera sopera.

## Referències

* ↑ Christianne Muusers. «Recipe for Crème Brûlée, the most delicious dessert ever». Coquinaria. Arxivat de l'original el 2007-02-13. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ Goldstein, Darra; Mintz, Sidney. The Oxford Companion to Sugar and Sweets (en anglès). Oxford University Press, 2015, p. 196-197. ISBN 019931361X.

## Vegeu també

* Crema cremada
* Crema sabaiona
# Haüyna

L'haüyna, o hauynita és un mineral de la classe dels silicats (tectosilicats). Va ser descoberta l'any 1807, i anomenada així per Tønnes Christian Bruun-Neergaard en honor del francès René Just Haüy (1743-1822), pare de la cristal·lografia. L'any 1868 va ser temporalment anomenada hauynita per James Dwight Dana. Pertany al grup sodalita de minerals.

## Característiques

L'haüyna és una barreja complexa d'aluminosilicats de sodi i calci amb anions sulfats. Pot portar com a impuresa anions de clorur. Cristal·litza en el sistema isomètric formant normalment cristalls dodecaèdrics o pseudooctaèdrics. La seva duresa és de 5,5 a 6 a l'escala de Mohs, i la seva exfoliació és perfecta. Les varietats de colors més pàl·lid són fàcilment confoses amb la noseana, un altre mineral del grup sodalita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'haüyna pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, alloriïta, balliranoïta, bicchulita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, carbobystrita, cianoxalita, danalita, davyna, depmeierita, fantappieïta, farneseïta, franzinita, genthelvita, giuseppettita, helvina, hidroxicancrinita, kamaishilita, kircherita, latzurita, liottita, marialita, marinellita, meionita, microsommita, noseana, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, silvialita, sodalita, tounkita, tsaregorodtsevita, tugtupita i vishnevita.

## Formació i jaciments

Apareix en fonolites i en altres roques ígnies deficients en silici i riques en elements alcalins. Menys comunament també s'ha trobat en roques extrusives sense nefelina. A Catalunya s'ha trobat haüyna en alguns volcans d'Olot, a la Garrotxa (Girona). Sol trobar-se associada a altres minerals com: nefelina, leucita, andradita amb titani, mel·lilita, augita, sanidina, biotita, flogopita o apatita.

## Varietats

La latzurita és l'única varietat d'haüyna existent. La seva fórmula és Na₆Ca₂(Al₆Si₆O$_{24}$)(SO₄,S,S₂, S₃,Cl,OH)₂, en la que sovint es troba una substitució menor de K per Na. Rep el seu nom del persa Lazhward, blau, també pel seu color blau fosc semblant a l'atzurita. La latzurita és el component blau de la pedra decorativa anomenada lapislàtzuli.
La latzurita és un producte de metamorfisme de contacte de la pedra calcària, i en general s'associa amb la calcita, pirita, diòpsid, humita, forsterita, haüyna i moscovita. Altres minerals de color blau com el carbonat atzurita i el fosfat latzulita es poden confondre amb la latzurita, però es distingeixen fàcilment amb una revisió exhaustiva.

## Referències

* ↑ «Haüyne» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 agost 2014].
* ↑ «Haüyna». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Hauynita» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ «Sodalite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 agost 2014].
* ↑ «Lazurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 agost 2014].
* ↑ Hurlbut, Cornelius S. and Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., Wiley, p. 459 ISBN 0-471-80580-7
# Nícocles de Salamina

Nícocles (en grec antic: Νικοκλῆς, llatí: Nīcŏclēs) fou un rei de Salamina de Xipre que va regnar entorn del 374 aC fins prop del 360 aC, sota sobirania persa.
Era fill i successor d'Evàgores I. Hi ha autors que sospiten que va participar en la conspiració que va posar fi a la vida del seu pare, però no hi ha evidència d'aquest fet més que el fet que Diodor de Sicília diu que l'eunuc que va assassinar Evàgores es deia Nícocles, cosa que podria ser un error o una coincidència.
El seu regnat és poc conegut. Aparentment, el regne va gaudir de pau i prosperitat. Isòcrates d'Atenes li va dirigir dos panegírics, en els quals diu que va portar les ciutats sota el seu domini al més gran floriment, que va omplir el tresor que estava exhaust per les guerres del seu pare sense oprimir els súbdits amb taxes elevades, i que tenia un regnat suau i just. L'elogia també per la seva protecció a la literatura i la filosofia (el mateix Isòcrates va rebre vint talents pel seu panegíric), i per la seva puresa en les relacions familiars. No obstant això, Teopomp de Quios i Anaxímenes de Làmpsac diuen que era una persona d'hàbits luxuriosos, i que va competir amb Estrató, rei de Sidó, en l'esplendor i refinament de les seves festes i en la indulgència sobre els excessos sexuals.
Aquestos dos escriptors també diuen que va morir violentament, però no diuen per què o en quin moment. S'han trobat monedes del seu regnat.

## Referències

* 1 2 3 1.Nicocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1190
* ↑ Greek and Roman biography; Smith, W. Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, ed. by W. Smith, 1861, p. 1190 (Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, ed. by W. Smith).
* ↑ Chius, T.; Wichers, R.H.E.. Theopompi Chii Fragmenta, collegit, disposuit, et explicavit, ejusdemque de vita et scriptis commentationem praemisit R. H. Eyssonius Wichers (en llatí). apud S. et J. Luchtmans, 1829, p. 199.
# La maledicció del Queen Mary

La maledicció del Queen Mary (títol original en anglès, Haunting of the Queen Mary) és una pel·lícula de terror britànica del 2023 dirigida per Gary Shore i protagonitzada per Alice Eve i Joel Fry. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar a Itàlia el 20 de juliol de 2023, i al Regne Unit el 18 d'agost del mateix any.
Es tracta d'una coproducció britànica entre Imagination Design Works, Rocket Science i White Horse Pictures. Brett Tomberlin va desenvolupar el llargmetratge, anunciat per primera vegada el 2013. El gener de 2019, es va anunciar que Shore el dirigiria. El març de 2021, es va informar que el film seria el primer d'una trilogia de pel·lícules de terror sobre el RMS Queen Mary, un transatlàntic retirat amarrat permanentment a Long Beach (Califòrnia). L'octubre de 2021, va començar el rodatge principal en un estudi desenvolupat per ARRI i Creative Technologies. El rodatge va tenir lloc a bord del RMS Queen Mary el novembre.

## Referències

* ↑ Vlessing, Etan. «Alice Eve Fights Off Ghosts in Haunting of the Queen Mary Trailer». The Hollywood Reporter, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 1 August 2023. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.McNary, Dave. «[Dave McNary Queen Mary Thriller Launches Ubiquity Studios Slate (Exclusive)]». Variety, 17-12-2013. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Ritman, Alex. «Queen Mary Horror Finds Captain in Dracula Untold Director Gary Shore (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 25-01-2019. Arxivat de l'original el 5 October 2021. [Consulta: 5 octubre 2021].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Alice Eve To Star In Gary Shore Haunted Ship Horror The Queen Mary, First In Planned Trilogy — EFM». Deadline Hollywood, 01-03-2021. Arxivat de l'original el 4 October 2021. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ Grater, Tom. «Joel Fry Joins Alice Eve In Horror Pic The Queen Mary». Deadline Hollywood, 04-10-2021. Arxivat de l'original el 4 October 2021. [Consulta: 4 octubre 2021].
# Miquel Serrabassa i Lafont

Miquel Serrabassa i Lafont (Vic, 1982) és un informàtic català, programador especialitzat en el desenvolupament web i administració de sistemes. És director tècnic de l'empresa Sobrevia.net, fundada l'any 2003 amb Jose Manuel Gutiérrez, i dedicada al desenvolupament web i a l'assessoria tecnològica. També fou director tecnològic del Grup Nació Digital fins al gener de 2022.
L'any 2005 va començar a programar el que actualment és el diari digital Nació Digital, que al principi era un projecte del periodista Miquel Macià i Arqués basat en el digital Osona.com. Entre els anys 2010 i 2020 va ser també el cap de redacció de l'edició de Girona d'aquest mitjà.
Serrabassa va ser membre de l'entitat STIC.cat, organitzant els primers Premis Blogs Catalunya. Està adherit al Capítol Català de la Internet Society (ISOC-CAT). També ha organitzat diverses edicions de l'e-Week de Vic.
Serrabassa fa de professor en cursos d'especialització, màsters i postgraus en centres adscrits a la Universitat de Girona (UdG) com ERAM o CETA, centrat en temes tecnològics i tècnics, i també ha estat professor de la Universitat Catalana d'Estiu i consultor de la Universitat Oberta de Catalunya, on hi va cursar el Grau d'Enginyeria Informàtica.
És col·laborador habitual en mitjans de comunicació.

## Referències

* 1 2 «Karma Peiró es nomenada nova directora de Nació Digital», 20-07-2015. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Qui som», 15-03-2020. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Karma Peiró es nomenada directora de Nació Digital», 19-05-2016. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Nació Digital presenta les tres edicions de paper per les consultes del 25A», 24-02-2010. [Consulta: 27 agost 2024].
* ↑ «Premis Blogs Catalunya», 05-03-2009. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Gras Alcoverro, Joan Francesc «Domini .cat, un TLD (Top Level Domain) entre l’originalitat i l’excepcionalitat». Tesi, 09-07-2021, pàg. 205. Arxivat de l'original el 2024-11-22.
* ↑ «Universitat Catalana d'Estiu», 15-07-2014. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Advanced Management Program», 12-06-2022. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Gordillo, Saül. «Sobirania.cat» p. 219-220. Crea't Edicions, 28-03-2015. Arxivat de l'original el 05-07-2015. [Consulta: 15 setembre 2024]. «No m'agrada dir que sóc pioner de res, perquè en realitat tot el que he fet estava inventat o ja existien els recursos per fer-ho, però potser no al nivell local on era jo.»
* ↑ «Miquel Serrabassa: La idea final de Google és que la casa ens escolti», 14-08-2021. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «El 5G es presenta en societat: les aplicacions d'una tecnologia revolucionària», 22-03-2019. [Consulta: 15 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Miquel Serrabassa i Lafont - Lloc web oficial
# Irlanda al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Irlanda va ser un dels països que van debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2015.
El 23 de març de 2015, la televisió irlandesa TG4 va confirmar el seu debut al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior 2015, el qual va suposar la seva primera participació en aquest festival. Aquesta és la radiodifusora que representa el país en aquest festival a diferència del d'adults, que és a càrrec de RTÉ.
Segons el Supervisor Executiu del festival d'aquell moment, Vladislav Yakovlev, ja havien mantingut converses amb TG4 des de l'agost de 2014, però a causa que no tenien el finançament necessari per participar en 2014, van decidir plantejar-se seriosament fer-ho en 2015.

## Història

TG4 originalment tenia la intenció de debutar al concurs de 2014 a Marsa, Malta, però va requerir finançament de la Broadcasting Authority of Ireland, que va ser rebutjat.
Irlanda va debutar al concurs quan TG4 va participar en el concurs de 2015 a Sofia, Bulgària, quan la cançó "Réalta na mara" interpretada per Aimee Banks va ocupar el 12è lloc en un camp de 17 països.
Tot i haver confirmat inicialment la seva participació al concurs de 2020 a Varsòvia, Polònia, el gener de 2020, TG4 va anunciar l'agost de 2020 que no participarien en el concurs a causa de la pandèmia de la COVID-19. Al febrer de 2021, TG4 va confirmar la seva participació al concurs de 2021 a França.

### Junior Eurovision Éire

Junior Eurovision Éire és un programa de televisió irlandès que ha servit com a final nacional d'Irlanda per al Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior des del debut del país el 2015. El programa va ser presentat per Eoghan McDermott de 2015 a 2019. Entre 2015 i 2018, el programa va seleccionar tant la cançó com l'artista, mentre que el 2019 i el 2021 el programa només va seleccionar l'artista i la cançó es va seleccionar internament. McDermott va abandonar el programa el 2021 i va ser substituït per Louise Cantillon.

## Participacions

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2015 | Sofia | Aimee Banks | «Réalta Na Mara» | 12 | 36 |
| 2016 | La Valletta | Zena Donnelly | «Bríce Ar Bhríce» | 10 | 122 |
| 2017 | Tbilisi | Muireann McDonnell | «Súile Glasa» | 15 | 54 |
| 2018 | Minsk | Taylor Hynes | «I.O.U.» | 15 | 48 |
| 2019 | Gliwice | Anna Kearney | «Banshee» | 12 | 73 |
| No hi va participar el 2020 ||||||
| 2021 | París | Maiú Levi Lawlor | «Saor (Disappear)» | 18 | 44 |
| 2022 | Erevan | Sophie Lennon | «Solas» | 4 | 150 |
| 2023 | Niça | Jessica McKean | «Aisling» | 16 | 42 |
| 2024 | Madrid | Enya Cox Dempsey | «Le Chéile» | 15 | 55 |
| 2025 | | | | | |

## Referències

* 1 2 «Ireland to début at Junior Eurovision 2015!». JuniorEurovision.tv, 23-03-2015.
# Irma Schneider

Irma Schneider (Suïssa, valor desconegut - valor desconegut, valor desconegut) fou una voluntària del Servei Civil Internacional que va participar en l'Ajuda Suïssa als infants damnificats de la guerra d'Espanya.

## Biografia

L'any 1937 es va unir al Servei Civil Internacional (SCI) com a voluntària de l'Ajuda Suïssa als infants damnificats de la guerra d'Espanya, a Madrid i a Burjassot (País Valencià) fins al 1939. Va exercir com a mestra a l'Escola Suïssa de Barcelona a inicis dels anys trenta. La missió principal de Schneider va ser la coordinació de les cantines d'alimentació per a les persones vulnerables i l'acollida d'infants refugiats. Durant la seva missió, va conèixer Rodolfo Olgiati, coordinador de l'Ajuda Suïssa, amb qui va retornar provisionalment a Suïssa per casar-se. El matrimoni va tenir cinc fills.

## Referències

* ↑ «Visita guiada al Memorial Democràtic - Servei Civil Internacional de Catalunya», 04-05-2021. [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ «L'ajuda suïssa en temps de guerra (1936-1945). Més enllà de la Maternitat d'Elna. · Senderi». [Consulta: 2 desembre 2024].
* 1 2 «ISCHNEIDER, Irma | SIDBRINT». [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ León, Manuel de. Los cuáqueros y otras organizaciones en la ayuda humanitaria durante la Guerra Civil de, 2014.

## Bibliografia

* Luis Manuel Expósito Navarro, La conexión Burjassot. Ayuda Suiza durante la guerra civil (1937-1939). Burjassot, Plataforma de Burjassot por la III República, 2011.
* Antonio Belmonte, Contra fuego y espanto. Madrid, Temporae, 2012.
* Natascha Schmöller, Recursos creativos en la ayuda humanitaria suiza hacia España y el sur de Francia (1937-1943). Madrid, UNED, 2019.
* Words about deeds. 100 years of International Voluntary Service for Peace. Service Civil International, 1920-2020 (2020).
# Pèting

El pèting, en anglès petting, és qualsevol pràctica sexual en la qual no hi intervé la penetració, que pot incloure des de petons, carícies i abraçades fins a la masturbació o el sexe oral.
És també una alternativa recurrent com mètode anticonceptiu. Es tracta d'una expressió anglesa i nord-americà procedent del verb to pet, que al·ludeix al fet d'acariciar, acaronar, besar, etc. Encara que pot usar-se en un sentit ampli, que abasta des de les moixonies que es fan als animals de companyia (pet també significa 'mascota') fins a les manyagues que prodiguen les mamàs als seus bebès.
Quan es parla de relacions sexuals, el pétting es converteix en un intercanvi de mostres d'afecte, en una espècie de joc amorós i agradable, en el qual tot està permès, com el sexe oral, excepte el coit. En la manera de vida swinger quan no s'arriba a la penetració en un intercanvi de parelles, arribant fins i tot a les carícies es denomina relació soft o relació tova. Hi ha parelles que només es presenten a acariciar-se entre si enfront d'un altre o a altra parella.

## Referències

* 1 2 «Pèting». TERMCAT, Centre de Terminologia. Departament de Cultura [Consulta: 12 desembre 2018].
# Truita de Clark

La truita de Clark (Oncorhynchus clarkii) és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Subespècies

* Oncorhynchus clarkii clarkii (Richardson, 1836). Els mascles poden assolir 99 cm de longitud total i 18,6 kg de pes. Menja peixets, crustacis i insectes. És depredat per Oncorhynchus clarki, Oncorhynchus kisutch, Oncorhynchus mykiss i Phoca vitulina. Viu en zones d'aigües dolces, salobres i marines temperades (61°N-40°N) fins als 200 m de fondària., des d'Alaska fins al riu Eel (nord de Califòrnia, Estats Units). Pot arribar a viure 10 anys. Es comercialitza fresc i es consumeix fregit, rostit i al forn.
* Oncorhynchus clarkii pleuriticus (Cope, 1872) Viu en zones d'aigües dolces temperades, a Nord-amèrica: riu Colorado.

## Referències

* ↑ Coad, B.W., 1995. Encyclopedia of Canadian fishes. Canadian Museum of Nature and Canadian Sportfishing Productions Inc. Singapur.
* 1 2 Frimodt, C., 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial coldwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra. 215 p.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Clemens, W.A. i G.V. Wilby, 1961. Fishes of the Pacific coast of Canada. 2a edició. Fish. Res. Bd. Canada Bull. (68):443 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Russian Academy of Sciences, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Morrow, J.E., 1980. The freshwater fishes of Alaska. University of. B.C. Animal Resources Ecology Library. 248p.
* ↑ Baade, R.T., 1957. Environmental studies of the cutthroat trout, S.E. Alaska. U.S. Fish Wildl. Serv and Alaska Game Comm. Fed. Aid Fish Restor., Quart. Prog. Rept., Project F-1-R-6. 6:62-67.
* ↑ McClanes, A.J. (ed.), 1974. Field guide to freshwater fishes of North America. Holt, Rinehart and Winston, Nova York. 212 p.
* ↑ «Oncorhynchus clarkii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Musaranya de Pinedapa

La musaranya de Pinedapa (Crocidura levicula) és una espècie de musaranya endèmica d'Indonèsia.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Musaranya de Pinedapa. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 18 desembre 2007 (en anglès).
# Forces Armades de l'Uruguai

Les Forces Armades de l'Uruguai (en castellà i oficialment: Fuerzas Armadas del Uruguay) comprenen l'Exèrcit de l'Uruguai, la Marina de l'Uruguai (incloent el Cos de Fusellers Navals i l'aviació naval) i la Força Aèria Uruguaiana.
El 2003, l'Uruguai va tenir més de 2.500 soldats en 12 missions pacífiques de l'Organització de les Nacions Unides. Les tropes més grans es troben a la República Democràtica del Congo i a Haití. A la península de Sinaí es troben 85 tropes.
Les FFAA uruguaianes se subdivideixen en:
* Exèrcit de Terra
* Armada
* Força Aèria

## Vegeu també

* Orde de la República (Uruguai)
* Museu Aeronàutic de Montevideo

## Referències

* ↑ (castellà) M.O.N.U.C. Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Article del periòdic uruguaià La República: Misión en Haití - Consultat el 28/04/08

## Enllaços externs

* Ministeri de Defensa Nacional (castellà)
* Exèrcit Nacional (castellà)
* Armada Nacional (castellà)
* Força Aèria Uruguaiana (castellà)