OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Guinea Bissau

La bandera de Guinea Bissau, un país petit de l'Àfrica, entre el Senegal i Guinea Conakry, es compon de tres colors, vermell, groc i verd, més una estrella negra. El disseny d'aquesta bandera està inspirat amb la del Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd (PAIGC).

## Significat

Els colors són els típics del panafricanisme amb una significació específica per a cada element:
* El vermell representa la sang vessada pels combatents en la lluita per la llibertat a les jungles de la Guinea. Molts soldats van morir per la independència de la Guinea i del Cap Verd, antigues colònies portugueses fins a la independència el 1975.
* El verd és la via futura, la vegetació i l'esperança en la lluita.
* El groc és el color de l'or. Cabral va dir que la unitat entre nosaltres i l'Àfrica és més preciosa que l'or.
* Les cinc puntes de l'estrella negra són els cinc sentits dels humans: la vista, l'oïda, el gust, l'olfacte i el tacte.

## Colors

| (1973–present) | Negre | Vermell | Groc | Green |
| Pantone | Black c | 032c | 109c | 355c |
| CMYK | 0-0-0-1 | 0-0.92-0.82-0.19 | 0-0.17-0.91-0.01 | 1-0-0.54-0.38 |
| RGB | 0-0-0 | 206-17-38 | 252-209-22 | 0-158-73 |
| Hexadecimal | #000000 | #CE1126 | #FCD116 | #009E49 |

## Fonts

* Article du Quid Arxivat 2007-11-09 a Wayback Machine.
* «Géographie de la Guinée-Bissau» (en francès). Guinee-Bissau.net.
* Descripció de la bandera
# Sinis

Segons la mitologia grega, Sinis (en grec antic Σίνις), o Siris, va ser, segons la mitologia grega, un bandit, a vegades descrit com si fos un gegant. Sinis era el fill de Procust i Silea, o bé de Posidó. Va ser mort per Teseu.
Assaltava els viatgers prop de Corint i després doblegava un pi fins a terra (o obligava al viatger a ajudar-lo), per catapultar les seues víctimes (o, segons una variant, les lligava a dos pins oposats per esquarterar-les en amollar-los).
Aquest mètode va donar-li l'epítet de Πιτυοκάμπτης, Pityocamptes ("vinclador de pins"). Durant el seu viatge de Trezè a Atenes, Teseu va matar Sinis de la mateixa manera i va violar-li la filla, Perigune, que quedà en estat i que donaria a llum Melanip. Perigune es casà més tard amb Deíon, fill d'Èurit, rei d'Ecàlia.
Una altra tradició diu que mentre Teseu matava Sinis, Perigune s'amagà en una plantació d'espàrrecs. Després es va unir amb Teseu voluntàriament, i li donà per fill Melanip. Aquest Melanip, al seu torn, va tenir un fill, Ioxos, els descendents del qual mostraven una especial devoció pels espàrrecs, ja que la seva avantpassada havia salvat la vida gràcies a aquesta planta.

## Referències

* ↑ Ovidi, VII, 440.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 490. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 198. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
Viccionari
# Bendidees

Les Bendidees (en grec antic: Βενδίδεια) eren unes festes que se celebraven al Pireu en honor de Bendis, una deessa tràcia el culte de la qual es va introduir a l'Àtica en temps de Sòcrates. La seva celebració es feia el dia 19 o 20 del més de Targelió.
Segons Estrabó, el festival s'assemblava als que es feien per honorar a Dionís. La principal cerimònia era una processó encapçalada pels tracis que vivien al Pireu, i una altra per la gent del Pireu, ambdues molt solemnes, i amb una cursa de torxes a cavall al vespre. Bendis, una deessa caçadora, s'identificava amb Àrtemis, però al Pireu tenia un temple propi, el Bendidèon, al costat del d'Àrtemis, segons diuen Xenofont i Titus Livi, indicant que eren divinitats diferents.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bendideia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities, 1890. [Consulta: 21-XI-2020].
# Eleccions parlamentàries finlandeses de 1917

Les eleccions parlamentàries finlandeses del 1917 es van celebrar del 1r al 2 d'octubre. Després de l'abdicació del tsar rus Nicolai II, el govern provisional rus va dissoldre el parlament i va convocar eleccions. La burgesia finlandesa no va acceptar el traspàs del poder suprem al parlament, que tenia majoria socialista després de les eleccions de 1916.
El partit més votat fou el socialdemòcrata, però es va formar un govern d'agricultors, finlandesos i suecs dirigit per Pehr Evind Svinhufvud com a primer ministre que va dirigir el moviment cap a la independència de Finlàndia.

## Resultats

Eleccions legislatives del 1r al 2 d'octubre de 1917 al Parlament finlandès
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata de Finlàndia | 444.670 | 44,79 | 92 | - |
| | Partit Finlandès/Partit dels Joves Finlandesos/Partit Popular de Finlàndia | 299.516 | 30,17 | 31/24/5 | - |
| | Partit Agrari | 122.900 | 12,38 | 26 | - |
| | Partit Popular Suec | 108.190 | 10,90 | 21 | - |
| | Lliga de Treballadors Cristians | 15.489 | 1,56 | - | - |
| | Altres | 1.997 | 0,20 | - | - |
| | Total (participació 69,2%) | 992.762 | 100.0 | 200 | |
| Font: Tilastokeskus (www.stat.fi 2005) ||||||

## Referències

* ↑ «Taulukko: Eduskuntavaalit 1907-… [Taula: eleccions parlamentàries 1907-…]» (pdf) (en finès). Vaalit [Eleccions]. Ministeri de Justícia Departament de Democràcia i Drets Públics.
* ↑ Tanner, Väinö. «Kuinka se oikein tapahtui [Com les coses es van passar realment]» (pdf) (en finès). [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ «Ennenaikaiset eduskuntavaalit [Eleccions parlamentàries anticipades]» (en finès, suec). Eduskunta – Riksdagen. [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ Tanner, Väinö. «Kuinka se oikein tapahtui [Com les coses es van passar realment]» (pdf) (en finès). [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ Mackie, Thomas T.; Roose, Richard. The International Almanac of Electoral History (en anglès). Springer, p. 243. DOI 10.1007/978-1-349-09851-4.
# Gran Projecte de Topografia Trigonomètrica

El Gran Projecte de Topografia Trigonomètrica de l'Índia (en anglès Great Trigonometric Survey) va ser un projecte de l'organisme Survey of India del Govern Britànic de l'Índia, dedicat a explorar i cartografiar el país, en aquell moment colònia Britànica. Va ser iniciat a començaments del segle xix i va durar gairebé tot el segle.
Fou dirigit en les etapes inicials per William Lambton, i posteriorment per George Everest. Entre els molts èxits del projecte hi ha la demarcació del territori britànic de l'Índia, i la localització i mesurament de les muntanyes més altes de l'Himàlaia: Everest, K2, i Kanchenjunga. L'enquesta va tenir, també, un impacte científic enorme, ja que era responsable del primer mesurament exacte d'una secció d'arc d'un paral·lel terrestre i el mesurament de l'anomalia geodèsica de la Terra.

## Bibliografia

* John Keay. 2000. The Great Arc. Londres: Harper Collins. ISBN 0-00-257062-9.
# Frísia Septentrional

Frísia Septentrional és la porció septentrional de Frísia, localitzada principalment a Alemanya. Inclou un cert nombre d'illes, com Sylt, Föhr, Amrum, Nordstrand, i Heligoland.

## Història

Fins al 1864, Frísia Septentrional formava part del ducat danès de Slesvig (Jutlàndia Meridional). Ara forma part de l'estat alemany de Slesvig-Holstein amb tota Frísia septentrional excepte Heligoland formen part del districte de Nordfriesland. El districte comprèn l'àrea tradicional de Frísia Septentrional de sud a est.

## Llengües i noms

Endemés d'alemany, a Frísia septentrional es parla baix alemany, alguns dialectes septentrionals del frisó, i danès, inclòs jutlandès meridional.
Frísia Septentrional és anomenada Nordfriesland en alemany i Noordfreesland en baix alemany. En les variants diaelctals frisones és dita Nordfraschlönj en Mooring, Noordfreeskluin en Wiedingharde, Nuurdfriislön' en Söl'ring, Nuurdfresklun o Nuardfresklun en Fering, i Nöördfreesklöön en Halligen. La region es diu Nordfrisland en danès.
# Ismene

En la mitologia grega, Ismene (Ἰσμήνη) és una filla del matrimoni incestuós d'Èdip i Jocasta i germana per tant d'Etèocles, Polinices i Antígona.
Quan Èdip va abdicar el tron de Tebes aclaparat per la seva tragèdia, els seus dos fills mascles van decidir compartir el reialme, alternant-se en el poder cada any. Èdip els va maleir pel tracte denigrant que li havien donat, però els germans van ignorar les seves advertències i van confiar en la bona fe recíproca.
Però quan el primer any del regnat d'Etèocles va arribar a la seva fi, aquest es va negar a traspassar el poder al seu germà. Polinices va reunir un grup de poderosos aliats i va intentar recuperar el tron per la força mitjançant el setge que es coneix com la guerra dels set Cabdills contra Tebes. En la lluita fratricida que va seguir van morir nombrosos herois tebans, com Atis, el promès d'Ismene des de la infància i que va ser mort per Tideu.
Intentant posar fi a la contesa, Etèocles i Polinices es van enfrontar en lluita singular, i van acabar traspassant mútuament amb la seva espasa, cosa que va facilitar que el seu oncle Creont es proclamés nou rei de la ciutat.
Una de les primeres accions del tirà va ser declarar traïdor Polinices i prohibir, sota pena de mort, que el seu cos rebés la deguda sepultura. Però Antígona va desafiar aquest decret i va sortir de la ciutat per incinerar el seu germà. Per aquest crim, i per eliminar de pas un membre de la família perillós en potència, Creont va ordenar que Antígona fos enterrada viva en la mateixa tomba de Polinices, ignorant els precs del seu fill Hemó, que era amant de la condemnada.
Davant aquesta aberració, Ismene va declarar que havia ajudat la seva germana i que per tant mereixia la mateixa sort, tot i que realment n'havia estat al marge.
Finalment els déus, a través de l'endeví Tirèsias, van fer saber a Creont la seva desaprovació de sengles condemnes, de manera que el tirà va canviar d'actitud i va enterrar ell mateix el cadàver de Polinices. Però ja era massa tard per a Antígona, que s'havia penjat per evitar ser enterrada viva. Hemó, destrossat per la colossal tragèdia, es va suïcidar després als peus de la seva estimada Antígona. També es va suïcidar Eurídice, l'esposa de Creont i mare d'Hemó, quan es va assabentar de la mort del seu fill.
Ismene intentà refer la seva vida amb el seu amant Teoclimen, però Tideu la va matar instigat per Atena.

## Referències

* ↑ Èsquil descriu l'epopeia a Els set contra Tebes
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 298. ISBN 9788496061972.

## Enllaços externs

* Insecula - guide intégral du voyageur. «biographie d'Ismène». Arxivat de l'original el 2010-07-12. [Consulta: 12 novembre 2012].
* books.google selon Henri Joseph Guillaume PATIN. «Etudes sur les tragiques grecs».
# Gerhard Domagk

Gerhard Johannes Paul Domagk (Lagow, Alemanya 1895 - Burgberg 1964) fou un patòleg i bacteriòleg alemany guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1939.

## Biografia

Va néixer el 30 d'octubre de 1895 a la ciutat de Lagow, població situada a l'estat alemany de Brandenburg. Va estudiar medicina a la Universitat de Kiel però veié interromputs els seus estudis per participar com a voluntari en la Primera Guerra Mundial, on va ser ferit el desembre de 1914, treballant la resta de la guerra com a metge. Va finalitzar els seus estudis després de la guerra i va treballar a la Universitat de Greifswald, on es va dedicar a estudiar les infeccions causades pels bacteris. El 1925 va seguir al seu professor Walter Gross a Münster, i després va començar a treballar als laboratoris de la IG Farben a Wuppertal, on l'any 1927 va ser nomenat cap del departament de patologia experimental i el 1929 cap de bacteriologia a Elberfeld.
Va morir el 14 d'abril de 1964 a la ciutat de Burgberg, població situada a Baden-Württemberg.

## Recerca científica

Treballant per a la IG Farben va continuar els estudis iniciats per Josef Klarer i Fritz Mietzsch, basats en treballs de Paul Ehrlich, en l'ús dels colorants, en aquells moments uns dels productes més importants de la seva empresa, com a antibiòtics. La seva recerca el va dur a observar que el sulfonamida Prontosil era efectiva contra les infeccions causades per streptococcus, tractant la seva pròpia filla amb ella, amb el que va aconseguir evitar l'amputació d'un dels seus braços.
L'any 1939 li fou concedit el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment del sulfonamida Prontosil, primera droga efectiva contra les infecciones bacterianes. El règim nazi el va obligar a refusar el premi, sent apressat una setmana per la Gestapo. Finalment l'any 1947 va rebre el premi, tot i que no li fou remesa la quantitat econòmica estipulada pel premi degut al temps transcorregut.
Finalitzada la Segona Guerra Mundial va ser l'introductor de l'ús de la tiosemicarbazona en el tractament de la tuberculosi. Així mateix va treballar en el camp de la quimioteràpia contra el càncer, treballs que va continuar fins a la seva jubilació l'any 1960.

## Enllaços externs

* «Gerhard Domagk» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Damastes (mitologia)

D'acord amb la mitologia grega, Damastes, anomenat també Procust (en grec antic, Προκρούστης) i Polipèmon, fou un bandit que vivia al camí de Mègara a Atenes.
Damastes (o Procust) tenia dos llits de mida diferent: un de llarg i l'altre curt. Obligava els viatgers a estirar-se en un. Si eren de molta estatura, els posava al llit petit i, perquè hi cabessin, els tallava els peus. Els baixets els posava al gran i els estirava els membres violentament fins que s'hi adaptaven. Teseu el va matar en la seva última aventura, quan anava de Trezè (la seva ciutat natal, al Peloponès) a Atenes. Per fer-ho, el va reptar a comprovar si el seu cos cabia en algun dels llits. En estirar-se Damastes, Teseu el lligà i li tallà primer els peus, i després, el cap.
Higí el fa fill de Neptú, i comenta que, per alguns autors, hi havia un sol llit i que l'utilitzava amb els viatgers de la mateixa manera.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 463. ISBN 9788496061972.
* ↑ Higinio. Fábulas mitológicas. Madrid: Alianza, 2009, p. 79. ISBN 9788420650722.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 59-60. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Guido Guinizzelli

Guido Guinizzelli (italià: Guido Guinizelli) (Bolonya, c. 1230 - Monselice, 1276) fou un poeta nascut a Bolonya, italià i és considerat el "pare" del Dolce Stil Novo. Va ser el primer a escriure en aquest nou estil d'escriptura de poesia i, per tant, es considera que va ser el fundador ipso facto. Va néixer a Bolonya, Itàlia, i més tard es va exiliar. S'especula que va morir a Verona, Itàlia.
Precursor del estilnovisme (com reconeix el mateix Dante Alighieri) per la seva comparació entre la dona i elements celestials i angèlics i per la insistència que l'amant ideal ja no és el més noble sinó el que més s'esforça per ser-ho, en línia amb els seus plantejaments socials de defensa de la incipient burgesia. Participà en la política a la pugna entre güelfs i gibel·lins donant suport als segons.

## Referències

* ↑ «Guido Guinizelli». The World of Dante. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ Krstovic, Jelena O; Gellert, Elisabeth. Classical and Medieval Literature Criticism. Gale Group. 49. Detroit, Mich.: Gale Group, 2002. ISBN 0-7876-5158-3. OCLC 644696767.
* ↑ «Guido Guinizelli». Criticism > Classical and Medieval Literature Criticism. eNotes. Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 25 maig 2024].
* ↑ Alighieri, Dante. Purgatorio. New York: Anchor Books, 2003. ISBN 0-385-49700-8.
* ↑ Krstovic, Jelena O; Gellert, Elisabeth. Classical and Medieval Literature Criticism. Gale Group. 49. Detroit, Mich.: Gale Group, 2002. ISBN 0-7876-5158-3. OCLC 644696767.
* ↑ «Guido Guinizelli». Criticism > Classical and Medieval Literature Criticism. eNotes. Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 25 maig 2024].
# Kalabagh

Kalabagh fou un estat tributari protegit al Panjab (Pakistan) al districte de Mianwali, del tipus zamindari, amb una superfície de 277 km². El governant portava el títol d'Awam Malik. Vers el 1600 la nissaga dels awans maliks es va establir a Dhankot, fortalesa natural no lluny de Kalabagh i van forçar als Bhangi Khel Khattaks de les muntanyes del nord a pagar tribut, i al final del segle XVIII foren reconeguts com a senyors de Kalabagh per Timur Shah Durrani de l'Afganistan. L'estat fou ocupat pels sikhs de Lahore el 1822, però Malik Allah Yar Khan va conservar el domini com a feudatari i pagant tribut. Va ajudar al tinent Herbert Edawardes (després Sir) a construir el fort de Dalipnagar a Bannu, i el seu fill Muzaffar Khan fou fet presoner en aquest lloc pels sikhs en la segona Guerra Sikh. Durant el motí de 1857 va reclutar cent homes i va defensar una de les portes de Peshawar i en recompensa va rebre el títol de Khan Bahadur. Malik Yar Muhammad Khan va pujar al tron el 1885.
La capital era Kalabagh (urdú: کالا باغ) avui una ciutat i "union council" al districte de Mianwali 32° 58′ N, 71° 33′ E﻿ / ﻿32.967°N,71.550°E﻿ / 32.967; 71.550 famosa per la seva sal. La ciutat està construïda en un turó de roca de sal sòlida, posada en capes una sobre l'altra formant terrasses la part superiors de les quals formen el carrer que passa per davant de les cases de la graderia immediata superior; ja abans de l'annexió de Panjab pels britànics, la ciutat era famosa per la sal, i ja els viatgers parlen de les seves meravelles en una data tan matinera com 1808, i encara es poden veure cases excavades en sal sòlida que sembla alabastre i les immenses capes de sal. La municipalitat es va crear el 1875.

## Llista dels darrers awans maliks

* Malik Allah Yar Khan, vers 1822
* Malik Muzaffar Khan vers 1857
* Malik Khan ???
* Malik Yar Muhammad Khan 1885-?
* Nawab Malik Ameer Muhammad Khan ?-1953, governador de la província de Pakistan Occidental 1960-1966 (+ 26 novembre 1967)

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Piesocalus

Piesocalus és un gènere monotípic dins de la subfamília Erigoninae d'aranyes nanes del sud-est asiàtic que conté l'única espècie, Piesocalus javanus.
Fou descrita per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1894, i només s'ha trobat a Indonèsia i a Java.

## Referències

* ↑ Plattnick. «NMBE - World Spider Catalog» (en anglès). [Consulta: 15 enero 2017].
* ↑ Simon, E. Histoire naturelle des araignées. Roret, 1894. DOI 10.5962/bhl.title.51973.
* ↑ «Gen. Piesocalus Simon, 1894». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Figueroa (nissaga de músics)

La nissaga Figueroa és una família d'origen porto-riqueny destacada en el món musical, coneguda per les seves contribucions tant en la música clàssica com en la popular. Les seves generacions inclouen músics virtuosos, directors d'orquestra, compositors i intèrprets que han deixat un llegat significatiu en la història cultural de Puerto Rico. Aquesta nissaga és un símbol de tradició i qualitat artística.

## 1ª. generació

* José Sanabia Crespo (pare de Carmen Sanabia)
* Inocencia Von Ellinger (mare de Carmen Snabia)

## 2ª. generació

* Jesús Figueroa Iriarte - Aguadilla 17 d'abril de 1878; San Juan de Puerto Rico, 11 d'abril de 1971 - clarinet, flauta, contrabaix, compositor i director de orquestra. És considerat el patriarca de la família.
* Carmen Sanabia Von Ellinger - Aguadilla 1881; San Juan, 1954 - pianista
* Augusto Sanabia Von Ellinger - Aguadilla 1897; San Juan, 1979- violinista

## 3ª. generació

* José "Pepito" Figueroa Sanabia - San Sebastián, (Puerto Rico) 1905; San Juan, 1998- violinista
* Leonor Figueroa Sanabia - San Juan, 1908; San Juan, 1945- pianista
* Narciso Figueroa Sanabia - Aguadilla, 1906-piano y compositor
* Jaime "Kachiro" Figueroa Sanabia - Río Piedras 15 de febrer de 1910 - idem. 12 de gener de 2003 - violinista
* Carmelina Figueroa Sanabia -Río Piedras, 1911; San Juan, 1994 - pianista
* Angelina Figueroa Sanabia - Río Piedras, 1914; San Juan, 1993- pianista
* Guillermo Figueroa Sanabia- Río Piedras, 3 de febrer de 1916; San Juan, agost de 2001 - violinista, viola, director de orquestra i compositor
* Rafael Figueroa Sanabia - Río Piedras, 1 de juny de 1917 - 3 d'agost de 2011 - violoncel·lista i pianista

## 4ª generació

* Guillermo Figueroa Hernández -violinista -director d'orquestra
* Ivonne Figueroa Hernández -piano
* Narciso Figueroa González -violín
* Rafael Figueroa González -violoncello

## 5ª. generació

* Rubén del Rosario Figueroa - piano

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Hernández, LCdo Víctor Rivera. Rigor Con Amor Notas De Mi Bendecida Paternidad (en anglès). Palibrio, 2015-11-12. ISBN 978-1-5065-0984-6.
* ↑ Río Piedras, un boceto histórico (en castellà). Cámara de Comercio de Río Piedras, 1981, p. 43.
* ↑ Nieves-Rivera, Angel M.; Lopez, Edgar J. Maiz. Narciso Rabell Cabrero (1873-1928) (en castellà). Lulu.com, 2014-08-12, p. 52. ISBN 978-1-312-39047-8.
* ↑ Lister, Elissa. Travesías por el Caribe contemporáneo: La narrativa de Mayra Montero de 1981 a 1998 (en castellà). Universidad Nacional de Colombia, 2015. ISBN 978-958-775-299-1.
# Numeració xinesa

Sistema de nombres en matemàtiques :
Avui dia, els parlants del xinès utilitzen tres sistemes numerals: la numeració àrab mundialment usada, els numerals en forma de text, i la numeració de Suzhou o sistema huāmǎ, que ha estat gradualment suplantada per l'àrab en escriure nombres.
A finals del segle xix el sistema de comptabilitat emprat era el d'una columna i no hi havia llibres d'ensenyament comptable, i amb el desenvolupament del comerç exterior i la indústria, tant el sistema comptable com el sistema de numeració es van mostrar ineficaços, implantant-se progressivament el sistema de comptabilitat de dues columnes i la numeració àrab. Actualment, el sistema huāmǎ és l'única variació supervivent del sistema numèric de canyes i es fa servir exclusivament en mercats xinesos, com Hong Kong. El sistema d'escriptura per caràcters encara s'utilitza quan s'escriuen nombres en lletra (com en xecs), ja que la seva complexitat dificulta la falsificació.

## Referències

* ↑ Blake, John; Gao, Simon S. Perspectives on Accounting and Finance in China (RLE Accounting), 2013, p. 357 editorial=Routledge. ISBN 1134603215.
* ↑ Ma, Ronald. Financial Reporting In The Pacific Asia Region (en anglès). World Scientific, 1997, p. 172. ISBN World Scientific, 1997.
# Ftia (filla de Foroneu)

Ftia (en grec antic: Φθία o Φθίη) va ser una filla de Foroneu, potser l'epònima de Ftia. Zeus va prendre la forma d'un colom, la va seduir i es va unir amb ella i en va néixer Aqueu, segons Claudi Elià. Altres autors, com Hesíode i Apol·lodor, diuen que Aqueu era fill de Xutos i Creüsa, segons la genealogia tradicional.
Hesíode diu que Doros i una filla de Foroneu van tenir cinc filles, de les que no se'n coneixen els noms, que van ser mares, per la seva unió amb els déus, dels curets, una estirp mitològica que habitava Etòlia. No se sap, per les mancances del text, si Hesíode, al Catàleg de les dones diu que realment era filla de Foroneu i esposa de Doros, o més aviat seria filla de Doros i mare, a través d'Apol·lo dels curets. Apol·lodor parla d'una Ftia, que amb Apol·lo va ser la mare de tres curets: Doros, Laòdoc i Polipetes.

## Referències

* ↑ Claudi Elià. Història vària, I, 15
* 1 2 Hesíode. Catàleg de les dones, fragment 10a
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca mitològica, I, 7, 3
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 312. ISBN 9788496061972.