OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pimephales notatus

Pimephales notatus és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Hàbitat

És comú en rierols rocosos clars de Nord-amèrica; també habita en grans rius, embassaments i llacs glacials al nord. Forma escoles a mitja aigua o prop del fons. Pon al niu fet pel mascle sota un objecte al fons en bancs de sorra o grava. Els ous es fixen a la part inferior de la coberta.

## Distribució geogràfica

S'alimenta d'algues, detritus, entomostraca i insectes immadurs, especialment larves i pupes de mosquits.

## Referències

* ↑ «Pimephales notatus (Rafinesque, 1820) Bluntnose minnow» (en anglès). FishBase.
* ↑ Page, Lawrence M. A field guide to freshwater fishes : North America north of Mexico. Boston: Houghton Mifflin, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ NatureSErve «Bluntnose Minnow Pimephales notatus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2013. DOI: https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2013-1.RLTS.T202346A18230847.en.
* ↑ Etnier, D.A.; Starnes, W.C.. The fishes of Tennessee (pdf) (en anglès). Knoxville: The University of Tennessee Press, 1993. ISBN 0-87049-711-1. Arxivat 2013-11-26 a Wayback Machine.
# Fundació Mallorca Literària

La Fundació Mallorca Literària és una entitat sense ànim de lucre amb seu a Mallorca dedicada a la preservació i promoció del patrimoni literari de l’illa. Funciona sota el Departament de Cultura del Consell Insular de Mallorca i gestiona diversos espais literaris i llegats literaris associats a escriptors mallorquins destacats. Està governada per un patronat que inclou representants del Consell Insular de Mallorca, la Universitat de les Illes Balears i els ajuntaments de Binissalem, Sant Joan i Santanyí.
Creada l'any 1999, la Fundació va iniciar la seva activitat amb la gestió de la "Casa Museu Llorenç Villalonga" a Binissalem. El 2006, va ampliar les seves competències per incloure la "Casa Museu Pare Ginard" a Sant Joan i la "Casa Blai Bonet" a Santanyí.
Durant l’any 2022, la Fundació va ampliar el seu arxiu amb materials documentals i bibliogràfics dels escriptors Josep Maria Llompart, Cèlia Viñas, Damià Huguet i Tonina Canyelles. Aquests fons, donats per les famílies dels autors, o en el cas de Canyelles per la pròpia poeta, són gestionats, preservats i difosos per la Fundació.
A l'any següent la Fundació adquirí la biblioteca personal de l'escriptora Maria Antònia Oliver, que inclou més de 4.500 llibres i objectes personals. La col·lecció d'Oliver s'instal·là a la Casa Museu Llorenç Villalonga, on es creà una sala de lectura amb accés a edicions originals de les seves novel·les i altres obres. També es signà un acord amb la Biblioteca Nacional de Catalunya per digitalitzar el llegat documental de l'autora. A més, s'inclogué el llegat del folklorista i escriptor Andreu Ferrer Ginard, fundador de la revista Tresor dels Avis, amb més de 5.000 referències, que ofereix un recurs valuós per a la investigació de la cultura popular mallorquina.

## Referències

* ↑ Marí, Pere «Recta final para la Casa Llorenç Villalonga» (en castellà). Diario de Mallorca, 13-01-2007 [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ Obrador, Tomeu «El Museu de la Paraula se abre al público» (en castellà). Diario de Mallorca, 13-03-2015 [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ Ferrer, Clara «La Casa Blai Bonet, el epicentro poético para la creación contemporánea» (en castellà). Última Hora, 09-06-2024 [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «La Fundación Mallorca Literària amplía su archivo con los legados de Josep Maria Llompart, Cèlia Viñas, Damià Huguet i Tonina Canyelles» (en castellà). Consell Insular de Mallorca, 29-06-2022. [Consulta: 11 novembre 2024].
* ↑ Moyà, Cati «La biblioteca personal de Maria Antònia Oliver i el llegat del folklorista Andreu Ferrer, en mans de la Fundació Mallorca Literària». Ara Balears, 04-05-2023 [Consulta: 11 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Fundació Mallorca Literària - Lloc web oficial
# Zífid de quatre dents meridional

El zífid de quatre dents meridional (Berardius arnuxii) és una espècie de zífid del gènere Berardius. A diferència d'una de les altres dues espècies d'aquest gènere, el zífid de quatre dents septentrional, aquesta espècie només viu a l'oceà Antàrtic i al sud dels oceans Atlàntic, Índic i Pacífic. Hi ha poc dimorfisme sexual entre els dos sexes i es mouen en grups d'aproximadament 10 membres.
Fou anomenat en honor del metge naval francès Maurice Arnoux.

## Referències

* ↑ Entrada «Berardius arnuxii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «Arnoux».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Opòssum llanós groc

L'opòssum llanós groc (Caluromys philander) és una espècie d'opòssum de Sud-amèrica. Està limitat únicament als boscos humits. Com la resta de membres del gènere Caluromys, l'opòssum llanós groc és una espècie de marsupial marcadament arborícola i es diferencia dels opòssums didelfins pel seu quocient d'encefalització més gran i una menor mida de les ventrades. S'alimenta de fruits, nèctar, invertebrats i petits vertebrats.

## Referències

Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Teoria de les cadenes laterals

La teoria de les cadenes laterals (en alemany, Seitenkettentheorie) és una teoria proposada per Paul Ehrlich (1854 - 1915) per explicar la resposta immunitària en cèl·lules vives. Ehrlich la va teoritzar des dels inicis de la seva carrera que l'estructura química podia usar-se per explicar perquè la resposta immunitària ocorre en reacció a la infecció. Creia que les toxines i les antitoxines eren substàncies químiques en un temps en què es sabia molt poc sobre la seva naturalesa.
Ehrilech va suposar que les cèl·lules vives tenien cadenes laterals de la mateixa manera que els tints tenen cadenes laterals que estan relacionades amb les seves propietats colorants. Aquestes cadenes laterals poden enllaçar amb una toxina particulars, just amb Emil Fischer va dir que els enzims han d'unir-se a les seves receptors.
# Opòssum aquàtic

L'opòssum aquàtic o sariga aquàtica (Chironectes minimus), també conegut com a iapoc, és un marsupial de la subfamília dels didelfins. És l'únic membre del seu gènere, Chironectes. Viu a les rieres i llacs d'aigua dolça de Mèxic, Mesoamèrica i Amèrica del Sud fins a l'Argentina i és l'únic marsupial aquàtic vivent. També és l'únic marsupial vivent en què ambdós sexes tenen una butxaca. El llop marsupial també presentava aquesta característica, però actualment es considera extint.
El iapoc viu en caus a ribes i surt després del crepuscle per a nedar i buscar peixos, crustacis i altres animals aquàtics, que menja a la riba.

## Referències

* ↑ «sariga». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Futur Unit

El Futur Unit Nova Zelanda (en anglès: United Future) fou un partit polític centrista neozelandès. El partit començà com un partit conservador però que és ara centrista. Va ser fundat el 2000 i juntament amb el Partit Nacional, el Partit Maori i ACT Nova Zelanda forma part del govern neozelandès.
El partit va obtenir escons a la Cambra de Representants des de les eleccions de 2002 quan aquest en guanyà vuit. Tanmateix, des del 2011 el partit només va mantenir un escó, ocupat pel llavors líder Peter Dunne.
El partit es va donar de baixa formalment el 28 de febrer de 2018.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | Govern |
| 2002 | 135.918 | 6,69% | 8 | Govern (en coalició) |
| 2005 | 60.860 | 2,67% | 3 | Govern (en coalició) |
| 2008 | 20.497 | 0,87% | 1 | Govern (en coalició) |
| 2011 | 13.443 | 0,60% | 1 | Govern (en coalició) |

## Líders

| | Líder | Imatge | Termini |
| 1 | Peter Dunne | | 2000-actualitat |

## Presidents

| Nom | Termini |
| Denise Krum | 2008-2010 |
| Judy Turner | 2010-2012 |
| Robin Gunston | 2012-actualitat |

## Referències

* ↑ «Dunne and Dusted: United Future calls it quits», 13-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «Peter Dunne: United Future's decision to disband the right call given it is no longer in Parliament - NZ Herald», 14-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-14. [Consulta: 3 març 2024].

## Vegeu també

* Conservadorisme
* Centrisme
* Llista de partits polítics de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina web oficial de l'Unit Futur
# Futur d'Åland

Futur d'Åland (Ålands Framtid en suec) és un partit polític separatista de les Illes Åland. El seu objectiu és assolir per a les Åland un estat independent. A les eleccions del 2003, el partit va obtenir el 6,5% dels vots populars i 2 dels 30 escons al Parlament d'Åland. Més recentment, al 2023 va perdre per primera vegada representació al parlament.

## Resultats electorals
### Parlament d'Åland

| Elecció | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 2003 | 800 | 6.48 | 2 / 30 | Nou | Oposició |
| 2007 | 1,070 | 8.34 | 2 / 30 | = | Oposició |
| 2011 | 1,286 | 9.91 | 3 / 30 | 1 | Oposició |
| 2015 | 1,016 | 7.35 | 2 / 30 | 1 | Oposició |
| 2019 | 666 | 4.67 | 1 / 30 | 1 | Oposició |
| 2023 | | 2.9 | 0 / 30 | 1 | Extraparlamentari |

## Referències

* ↑ Nordsieck, Wolfram. «Åland/Finland». Parties and Elections in Europe, 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ Mac Dougall, David. «Viva Åland! Independence Dream Not Dead, But More Autonomy Comes First». News Now Finland, 16-10-2017. [Consulta: 24 juny 2018].
* ↑ Hepburn, Eve «Forging autonomy in a unitary state: The Åland Islands in Finland». Comparative European Politics, vol. 12, 4–5, 05-05-2014, pàg. 468–487. DOI: 10.1057/cep.2014.10.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Irene Guest

Irene May Guest (Filadèlfia, Estats Units 1900 - Nova Jersey 1970) fou una nedadora nord-americana, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 22 de juliol de 1900 a la ciutat de Filadèlfia, població situada a l'estat de Pennsilvània. Va morir el juny de 1970 al suburbi d'Ocean Gate, situat a la ciutat de Nova Jersey.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a la ciutat d'Anvers (Bèlgica), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels relleus 4x100 metres lliures, establint un nou rècord olímpic amb un temps de 5:11.6 minuts al costat de Margaret Woodbridge, Frances Schroth i Ethelda Bleibtrey, així com la medalla de plata en la prova dels 100 metres lliures.
El 1990 fou inclosa a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Irene Guest». [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Irene Guest (USA)». International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2 abril 2015. [Consulta: 17 març 2015].
# Giuseppe Beghetto

Giuseppe Beghetto (Tombolo, província de Pàdua, 8 d'octubre de 1939) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1963 i 1973. Combinà la carretera amb la pista, sent aquesta darrera especialitat en la qual aconseguí els seus èxits esportius més importants.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, en què guanyà una medalla d'or en la prova de tàndem, fent parella amb Sergio Bianchetto.
Com a professional aconseguí tres campionats del món de velocitat, el 1965, 1966 i 1968.

## Palmarès

* 1958
** Campió d'Itàlia del km contrarellotge amateur
* 1960
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Roma en tàndem
* 1961
** Campió d'Itàlia de velocitat amateur
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur
** 1r al Gran Premi de París en velocitat amateur
* 1962
** Campió d'Itàlia de velocitat amateur
** Campió d'Itàlia de tàndem amateur
* 1965
** Campió del món de velocitat
* 1966
** Campió del món de velocitat
* 1967
** Campió d'Itàlia de velocitat
* 1968
** Campió del món de velocitat
** Campió d'Itàlia de velocitat
** 1r al Gran Premi de París en velocitat
** 1r al Gran Premi de París en velocitat amateur
* 1969
** Campió d'Itàlia de velocitat
** Vencedor de 2 etapes al Giro de Sardenya
* 1971
** Vencedor d'una etapa de la Tirreno-Adriatico

### Resultats al Tour de França

* 1970. Abandona (11a etapa)

## Referències

* ↑ «BEGHETTO Giuseppe (Giuseppe Angiolino)». [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Giuseppe Beghetto». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giuseppe BEGHETTO» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Giuseppe Beghetto» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 17 març 2010].
# Mol·lusquicida

Mol·lusquicida és un biocida usat contra mol·luscs com el cargol i el llimac.
Els danys més importants els produeixen els llimacs però com són més difícils de veure són atribuïts exclusivament als cargols.
Les substàncies químiques emprades són el metaldehid, el metiocarb el sulfat d'alumini i el sulfat de ferro.
En cas de pluges importants els tractaments no són efectius, ja que el producte químic es dispersa.
Tots aquests productes es deixen a terra per tal que els mol·luscs hi passin per sobre i, com són gastròpodes i tenen una gran superfície tova en contacte amb el producte tòxic, moren per difusió simple.
Tradicionalment s'ha emprat línies de cendra que eviten el pas de cargols i llimacs però no els maten.
Una alternativa als agroquímics és fer una trampa amb un vas amb cervesa enterrat dins terra i on els cargols hi acudeixen i s'ofeguen.
# Život i smrt porno bande

The Life and Death of a Porno Gang (serbi: Život i smrt porno bande) és una pel·lícula de terror Sèrbia de 2009 que segueix un grup d'intèrprets d'espectacles sexuals itinerants i de pel·lícules pornogràfiques que es veuen atrets a fer una pel·lícula snuff.

## Argument

Marko (Mihajlo Jovanović) és un director sense èxit que comença a filmar amb Cane (Srdjan Miletić), un director de porno, després que es veu incapaç de rodar amb èxit les seves pròpies pel·lícules. A través d'aquestes pel·lícules, Marko troba una sortida per a la ira que sent cap a la societat, així com un nou grup d'amics de la indústria del porno. Marko finalment té una baralla amb Cane i crea el seu propi club de cabaret porno. Un començament inicialment positiu es torna agre quan el germà de Cane interromp l'estrena d'una pel·lícula, la qual cosa fa que la premsa destrueix en Marko i el seu club. Marko debat sobre abandonar la ciutat, però un periodista alemany s'acosta a Marko i li suggereix que comenci a fer pel·lícules snuff.

## Repartiment

* Mihajlo Jovanović - Marko
* Ana Acimović - Una
* Predrag Damnjanović - Vanja
* Radivoj Knežević - Johnny
* Srdjan Jovanović - Maks
* Ivan Djordjević - Ceca
* Bojan Zogović - Dragan
* Nataša Miljuš - Sofija
* Aleksandar Gligorić - Rade
* Mariana Arandjelović - Darinka
* Srdjan Miletić - Cane

## Recepció

La recepció crítica va ser de mixta a positiva. DVD Talk va recomanar la pel·lícula en general, però va advertir als espectadors que algunes dels les imatges eren "repulsives i horroroses" alhora que afirmava que "mai amenaça amb aclaparar la intel·ligència, l'art o la humanitat en el nucli de la pel·lícula". Film School Rejects la va destrossar, comentant que el director "va fer una pel·lícula amb cervells dispersos que no aconsegueix encadenar cap narrativa coherent fora d'aconseguir l'audiència d'una imatge angoixant a la següent. Per a una pel·lícula tan alta en la seva pròpia substància, és sorprenentment mancada de qualsevol substància."

## Estrena

El gener de 2019 es va estrenar una versió de la pel·lícula de 107 minuts per TetroVideo.

### Premis

* Premi especial del jurat al Boston Underground Film Festival (2010, va guanyar dos premis)
* Millor guió al FanTasia (2010, guanyador)
* Millor pel·lícula i millor guió al Buenos Aires Rojo Sangre de 2010

## Referències

* ↑ «he Life and Death of a Porno Gang». Slant Magazine, 11-09-2012. [Consulta: 25 desembre 2013].
* ↑ «Fantastic Fest: 'The Life and Death of a Porno Gang'». Austin Chronicle. [Consulta: 25 desembre 2013].
* ↑ «The Life and Death of a Porno Gang». DVD Talk. [Consulta: 25 desembre 2013].
* ↑ «Fantastic Review: The Life and Death of a Porno Gang». FSR. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 25 desembre 2013].
* ↑ Janković, Zoran. «British-italian TetroVideo horror distribution release: The Life and Death of a Porno Gang DVD». Filmski centar Srbije, 03-12-2018.
* ↑ Un film serbio fue el ganador del Buenos Aires Rojo Sangre, Funcinema, 4 de novembre de 2010

## Enllaços externs

* La pel·lícula a Internet Archive
# Gloria Grahame

Glòria Grahame (Los Angeles, 28 de novembre de 1923 - Nova York, Estats Units, 5 d'octubre de 1981) va ser una actriu estatunidenca de cinema, teatre i televisió.
Fou guardonada amb el premi Oscar el 1952 a la millor actriu secundària, per la seva participació a la pel·lícula Captius del mal (1952).

## Filmografia

* 1944: Blonde Fever: Sally Murfin
* 1945: Without Love: Flower Girl
* 1946: Que bonic és viure (It's a Wonderful Life): Violet Bick
* 1947: It Happened in Brooklyn: Infermera
* 1947: Foc creuat (Crossfire): Ginny Tremaine
* 1947: Song of the Thin Man: Fran Ledue Page
* 1947: Merton of the Movies: Beulah Baxter
* 1949: El secret d'una dona (A Woman's Secret): Susan Caldwell també anomenada Estrellita
* 1949: Sense miraments (Roughshod): Mary Wells
* 1950: In a Lonely Place: Laurel Gray
* 1952: L'espectacle més gran del món (The Greatest Show on Earth): Angel
* 1952: Macau: Margie
* 1952: Sudden fear: Irene Neves
* 1952: Captius del mal (The Bad and the Beautiful): Rosemary Bartlow
* 1953: The Glass Wall: Maggie Suthand
* 1953: Man on a Tightrope: Zama Cernik
* 1953: Els subornats (The Big Heat): Debby Marsh
* 1953: Prisoners of the Casbah: Princess Nadja
* 1954: The Good Die Young: Denise
* 1954: Desig humà (Human Desire): Vicki Buckley
* 1954: Naked Alibi: Marianna
* 1955: The Cobweb: Karen McIver
* 1955: No seràs un estrany (Not as a Stranger): Harriet Lang
* 1955: Oklahoma (Oklahoma!): Ado Annie Carnes
* 1956: The Man Who Never Was: Lucy Sherwood
* 1957: Ride Out for Revenge: Amy Porter
* 1959: Un demà arriscat (Odds Against Tomorrow): Helen
* 1966: Ride Beyond Vengeance: Bonnie Shelley
* 1971: Blood and Lace: Mrs. Deere
* 1971: Escape (TV): Evelyn Harrison
* 1971: The Todd Killings: Mrs. Roy
* 1971: Black Noon (TV): Bethia
* 1971: Chandler: Selma
* 1972: The Loners: Annabelle
* 1973: Tarot: Angela
* 1974: The Girl on the Late, Late Show (TV): Carolyn Porter
* 1974: Mama's Dirty Girls: Mama Love
* 1976: Rich Man, Poor Man (sèrie TV): Sue Prescott
* 1976: Mansion of the Doomed: Katherine
* 1977: Seventh Avenue (sèrie TV): Moll
* 1978: The Dancing Princesses (TV): Witch
* 1979: A Nightingale Sang in Berkeley Square: Ma Fox
* 1979: Head Over Heels: Clara
* 1980: Melvin and Howard: Mrs. Sisk
* 1980: The Merry Wives of Windsor (TV): Mistress Page
* 1981: The Nesting: Florinda Costello

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor actriu secundària el 1953 per a The Bad and the Beautiful.

### Nominacions

* Oscar a la millor actriu secundària el 1948 per a Crossfire.
* Globus d'Or a la millor actriu secundària el 1953 per a The Bad and the Beautiful

## Referències

* 1 2 «Gloria Grahame Facts» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 27 setembre 2023].
# Gloria Salii

Gloria Gibbons Salii és una política de Palau. És portadora del títol de bilung, que significa líder del clan Koror. Això la converteix en la dona amb la posició social més alta de Palau.

## Biografia

Gloria Salii és germana de l'ibedul de Koror, Yutaka Miller Gibbons, i està casada amb Carlos Salii (germà de Lazarus Salii, president de Palau de 1985 a 1988). L'ibedul és el cap tradicional del clan Koror. Ella pertany al clan Idid.
Gloria Salii va abandonar la universitat americana on estudiava per ocupar el seu lloc com a líder del clan Koror a Palau quan tenia vint anys. L'any 1994 va tenir un paper protagonista en la creació de la Conferència de Dones de Palau, una trobada anual on es reuneixen les líders de clans i que va ser l'origen de diverses lleis de defensa dels drets de les dones al país.

## Polèmiques

El 2019 va condemnar una parella, el vídeo íntim de la qual es va emetre sense el seu consentiment a l'aplicació Messenger, a pagar una multa. El vídeo va provocar polèmica al país, i la multa imposada per Gloria Salii també va provocar discussions a la xarxa. Uns dies després, la matriarca va ordenar a dues persones més que paguessin multes per insults que li van dirigir a Facebook. Entre les preguntes que planteja aquest cas hi ha la legitimitat del bilung per imposar multes. El seu paper de líder tradicional està reconegut per la Constitució de Palau. Alguns paluans creuen que va actuar en contra de la llibertat d'expressió.
El gener de 2022, després de la mort de Yutaka Gibbons, Gloria Salii va declarar que ara ella era bilung i ibedul, i va prendre el control de la casa dels líders tradicionals. Al maig, va indicar que havia escollit el seu fill James Lebuu Littler i que va rebutjar el seu competidor Alexander Merep, acceptat per la casa dels caps. Salii també rebutja que els Ibedul comparteixin el poder amb els Reklai, ja que considera que en el passat Koror va guanyar guerres contra ells i que l'Ibedul és el rang tradicional més alt de Palau, i cap altre pot igualar-lo.

## Referències

* 1 2 3 «Women in Palau: The Velvet Glove» (en anglès). Hawai'i Public Radio, 20-01-2016. [Consulta: 6 agost 2024].
* 1 2 Leibowitz, 1996, p. 103.
* ↑ Profiles of Pacific Women. UNIFEM Pacific Regional Office. 2004. p. 24
* 1 2 3 «Bilung claims Ibedul is highest title in Palau, rejects Alex as Ibedul» (en anglès). Island Times, 17-05-2022. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Bilung imposes traditional fine on participants of viral video» (en anglès). Island Times, 05-02-2019. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Bilung fined two more individuals for derogatory statements, explicit pictures» (en anglès). Island Times, 08-02-2019. [Consulta: 6 agost 2024].
* 1 2 «Former president, lawmaker support Bilung’s imposition of fines versus individuals in explicit videos» (en anglès). Island Times, 12-02-2019. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Bilung as Ibedul takes control of HOTL» (en anglès). Island Times, 18-01-2022. [Consulta: 6 agost 2024].

## Bibliografia

* Leibowitz, Arnold H. Embattled Island: Palau's Struggle for Independence. Greenwood Publishing Group, 1996, p. 230. ISBN 978-0-275-95390-4.