OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gerhard Domagk

Gerhard Johannes Paul Domagk (Lagow, Alemanya 1895 - Burgberg 1964) va ser un patòleg i bacteriòleg alemany descobridor de la capacitat antimicrobiana de les sulfonamides; va ser guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1939.

## Biografia

Va néixer el 30 d'octubre de 1895 a la ciutat de Lagow, que aleshores pertanyia a la província de Brandenbrug del regne de Prússia i actualment és polonesa. En esclatar la Primera Guerra Mundial Domagk va haver d'interrompre el estudis demedicina que feia a la Universitat de Kiel. El el desembre de 1914 va ser ferit i va ser destinat als serveis santaris de l'exèrcit. treballant la resta de la guerra com a metge. Va reprendre els seus estudis el 1918 i el 1921 es va llicenciar en Medicina.
Ja com a metge, va ser professor de la Universitat de Greifswald, i després de la Universitat de Münster, on seria catedràtic a partir 1958. Entre 1927 i 1929 va tenir un permís de la universitat per fer recerca als laboratoris de la IG Farbenindustrie a Wuppertal, on l'any 1927 va ser nomenat cap del departament de patologia experimental i el 1929 cap de bacteriologia a Elberfeld.
Va morir el 14 d'abril de 1964 a la ciutat de Burgberg, població situada a Baden-Württemberg.

## Recerca científica

Treballant per a la IG Farben va continuar els estudis iniciats per Josef Klarer i Fritz Mietzsch, basats en treballs de Paul Ehrlich, en l'ús dels colorants, en aquells moments uns dels productes més importants de la seva empresa, com a antibiòtics. La seva recerca el va dur a observar que el sulfonamida Prontosil era efectiva contra les infeccions causades per streptococcus, tractant la seva pròpia filla amb ella, amb el que va aconseguir evitar l'amputació d'un dels seus braços.
L'any 1939 li fou concedit el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment del sulfonamida Prontosil, primera droga efectiva contra les infecciones bacterianes. El règim nazi el va obligar a refusar el premi, sent apressat una setmana per la Gestapo. Finalment l'any 1947 va rebre el premi, tot i que no li fou remesa la quantitat econòmica estipulada pel premi degut al temps transcorregut.
Finalitzada la Segona Guerra Mundial va ser l'introductor de l'ús de la tiosemicarbazona en el tractament de la tuberculosi. Així mateix va treballar en el camp de la quimioteràpia contra el càncer, treballs que va continuar fins a la seva jubilació l'any 1960.

## Referències

* 1 2 «Gerhard Domagk - Biographical» (en anglès). The Nobel Prize. [Consulta: 15 març 2025].
# Mucrospirifer

Mucrospirifer és un gènere extint de braquiòpodes que visqué entre el Devonià inferior i el Carbonífer inferior. Se n'han trobat restes fòssils a tots els continents tret d'Oceania i l'Antàrtida.

## Referències

* 1 2 Entrada «Mucrospirifer» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Escolecita

L'escolecita és un mineral del grup de les zeolites, un silicat. Rep el seu nom del grec scolex (cuc), en referència a la forma que adopta la flama al cremar amb bufador.

## Característiques

Químicament és un aluminisilicat de calci hidratat. Sol portar impureses de sodi i de potassi que li proporcionen les seves diferents coloracions i varietats. Cristal·litza en el sistema monoclínic. El seu hàbit més comú és en forma d'agulles primes i prismàtiques, formant grups radiats, tot i que també se'n troba en masses fibroses. Dins de les zeolites pertany a les zeolites fibroses, o subgrup de la natrolita.

## Formació i jaciments

És un mineral d'origen secundari que es troba, juntament amb altres zeolites, en les cavitats amigdaloides a la lava, sobretot en les basaltiques, apareixent per alteració d'aquesta roca a baixa temperatura. També pot aparèixer en fissures de les roques metamòrfiques. És un mineral hidrotermal derivat de l'alteració a baixa temperatura de basalts i roques relacionades, associades amb altres zeolites, calcita, quars i prehnita. Es pot trobar a la part superior de les zeolites càlciques, heulandita, estilbita i epistilbita. Els minerals associats inclouen quars, apofil·lita, babingtonita, heulandita, estilbita i altres zeolites. És per tant molt comuna i hi ha jaciments a gairebé tot arreu.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la pedrera de Sant Corneli, al municipi de Fogars de la Selva (Maresme, Barcelona), a Malpàs (El Pont de Suert, Alta Ribagorça), a Estopanyà (Baixa Ribagorça) i a la pedrera Los Serranos (Albatera, Baix Segura).

## Referències

* ↑ Dana: Gaines et al (1997) Dana’s New Mineralogy Eighth Edition. Wiley
* ↑ «Scolecite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ «Zeolite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ W. Tschernich, Rudy «Zeolites of the world» (en anglès). Geoscience press Inc. [Phoenix, Arizona (Estats Units)], 1992, p.437 [Consulta: 5 juliol 2014].
* ↑ Bareche, Eugeni. Els minerals de Catalunya: segle XX. Barcelona: Grup Mineralògic Català, 2006, p. 269. ISBN 84-609-9071-0 [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
# Os cortical

L'os cortical és un dels dos tipus principals de teixit ossi. L'os cortical és dens i forma la superfície dels ossos, representant el 80% del pes d'un esquelet humà. És extremament dur, i està format de múltiples capes apilades amb pocs espais. La seva funció principal és suportar el cos, protegir òrgans, articular el moviment i (juntament amb l'os esponjós) emmagatzemar minerals.

## Vegeu també

* Os esponjós
# Okenita

L'okenita és un mineral de la classe dels silicats (fil·losilicats). Va ser descoberta l'any 1828 a l'illa Disko de la província de Kitaa (Groenlàndia), sent nomenada així en honor del naturalista alemany Lorenz Oken (1779-1851).

## Característiques

L'okenita és un fil·losilicat de calci, sense alumini i hidratat, amb fórmula CaSi₂O₅·2H₂O. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: alumini, ferro, estronci, sodi i potassi, que li poden donar tonalitats sempre molt pàl·lides. Cristal·litza en el sistema triclínic, formant els típics cristalls fibrosos i boles radials. La bellesa d'alguns exemplars fa que sigui cobejada pel seu ús col·leccionístic. Cal anar amb compte amb els espècimens d'okenita acolorits, venuts comunament com de la Xina o l'Índia, ja que són una estafa en ser acolorits amb additius artificials.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'okenita pertany a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraèdres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: cuprorivaita, gillespita, effenbergerita, wesselsita, ekanita, apofil·lita-(KF), apofil·lita-(KOH), apofil·lita-(NaF), magadiita, dalyita, davanita, sazhinita-(Ce), sazhinita-(La), armstrongita, nekoita, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaita, nabesita, ajoïta, zeravshanita, bussyita-(Ce) i plumbofil·lita.

## Formació i jaciments

Apareix en forma d'amígdales en basalts, sent un mineral secundari producte de l'alteració d'aquest basalt. Sol trobar-se associada a altres minerals com: algunes zeolites, apofil·lita, prehnita, calcita, quars o calcedònia.

## Referències

* ↑ «Okenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 novembre 2014].
# Li Rui

    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Rui (xinès: 李锐) (Suzhou, 8 de desembre de 1768 - Suzhou, 30 de juny de 1817) va ser un matemàtic xinès. Li Rui va descobrir independentment una versió equivalent del que avui coneixem com la regla dels signes de Descartes.

## Bibliografia

* Dun, Liu; Dauben, Joseph W. «China». A: Joseph Warren Dauben, Christof J. Scriba (eds.). Writing the History of Mathematics: Its Historical Development (en anglès). Birkhäuser, 2002, p. 297-306. ISBN 3-7643-6166-2.
* Elman, Benjamin A. A Cultural History of Modern Science in China (en anglès). Harvard University Press, 2006. ISBN 978-0-674-02306-2.
* Miao, Tian «The Early Stage of the Professionalization and Institutionalization of Mathematics in Late Nineteenth-Century China» (en anglès). Chinese Annals of History of Science and Technology, Vol. 2, Num. 1, 2018, pàg. 1-33. DOI: 10.3724/SP.J.1461.2018.01001. ISSN: 2096-4226.
* Pollet, Charlotte V. «The Influence of Qing Dynasty Editorial Work on the Modern Interpretation of Mathematical Sources: The Case of Li Rui's Edition of Li Ye's Mathematical Treatises» (en anglès). Science in Context, Vol. 27, Num. 3, 2014, pàg. 385-422. DOI: 10.1017/S026988971400012X. ISSN: 0269-8897.
* Pollet, Charlotte V. The Empty And The Full: Li Ye And The Way Of Mathematics (en anglès). World Scientific, 2020. ISBN 978-981-120-947-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Li Rui» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Serpent marí

Un serpent marí és un tipus de monstre marí descrit en diverses mitologies, pot ser qualsevol tipus de monstre marí allargat i de forma serpentina, i no cal que sigui una serp. Hi ha casos ocasionals en què es dona notícia de criatures allargades i serpentines a l'oceà, i en altres casos hi ha múltiples observadors.
La vista més famosa d'un serpent marí és probablement el que fou descrit per oficials i tripulants de l'HMS Daedalus el 1848, quan estaven en ruta cap a Santa Helena al sud de l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ «Sea serpent | mythology». Encyclopedia Britannica. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «The Daedalus Sea Serpent Solved». , 9-2015.

## Vegeu també

* Monstre marí
* Monstre del llac Ness
* Ogopogo
# Jornades de Programari Lliure

Les Jornades de Programari Lliure (JPL) van ser un conjunt de conferències i activitats centrades en el programari lliure organitzades per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) entre 2002 i 2011.
Les JPL es van celebrar en diferents indrets i universitats coorganitzadores. Les terceres van tenir lloc a Manresa, amb posterioritat a les quals la UPC va distribuir entre el seu estudiantat un CD-ROM amb tot de programaris de lliure distribució. L’associació d’usuaris de GNU/Linux Catux va presentar-hi Catux-USB, una distribució de Linux que es podia executar des d'una memòria USB. Les sisenes van tenir lloc a Girona, i s'hi va presentar la distribució GNU/Linux Linkat pensada per al sistema educatiu, i va acollir una trobada de la comunitat catalana d'usuaris d'Ubuntu. Les vuitenes es van celebrar a Barcelona en col·laboració amb la Universitat de Barcelona, on es va debatre la gestió de portals o el programari lliure a les escoles de Barcelona, i s'hi van fer tallers sobre eines d'edició de gràfics com Inkscape i Sage.
De forma independent, i seguint un model similar descentralitzat, tot i que sovint amb un perfil menys acadèmic, van organitzar-se altres jornades a diferents municipis. Un cas notable és el de les Jornades de Programari Lliure del Berguedà, que van organitzar-se al llarg d'uns quants anys al Telecentre de Berga. En el marc de la primera edició del 2010, es va batejar un carrer de la ciutat davant del Telecentre amb el nom del Carrer del Programari Lliure amb la presència de Richard Stallman.

## Referències

* 1 2 «El programari lliure s'estén entre els estudiants de la UPC». La Xarxa, 01-08-2004. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Presentació de les JPL — Jornades de Programari Lliure». Lloc web oficial de les JPL. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Catux-USB, nova distribució de GNU/Linux en català». Vilaweb, 22-07-2004. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Girona acull les VI Jornades de Programari Lliure». Vilaweb, 04-07-2007. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Comencen les VIII Jornades de Programari Lliure». Vilaweb, 01-07-2009. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Primeres Jornades de Programari Lliure a Santa Coloma de Gramenet | Santa Coloma Gramenet». www.gramenet.cat. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 13 desembre 2016].
* ↑ «Jornades de Programari lliure de les Terres de l'Ebre». www.uoc.edu. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 13 desembre 2016].
* ↑ «Jornades de Programari Lliure del Berguedà». Universitat de Barcelona, 05-07-2011. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ «Berga inaugura el primer carrer del programari lliure». Vilaweb, 05-07-2010. [Consulta: 1r gener 2024].
* ↑ «Berga inaugura el carrer del programari lliure». Regió 7, 04-07-2010. [Consulta: 1r gener 2024].
# Pectolita

La pectolita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser descrita per primera vegada l'any 1828, i rep el seu nom del grec pektos (coagulat) i lithos (pedra). Pertany al grup wol·lastonita de minerals.

## Característiques

Químicament és un silicat de calci i sodi. És l'equivalent amb calci de la sérandita, amb la qual forma una sèrie de solució sòlida. Cristal·litza en el sistema triclínic, formant normalment cristalls tabulars en forma d'agulles. Aquestes agulles afilades de la pectolita penetren fàcilment en la pell, on una vegada incrustades són invisibles i trencadisses, pel que són difícils d'eliminar causant dolor. Aquest mineral s'ha de manipular amb cura i no fregar-se mai les mans, esbandint-les en aigua corrent forta abans de manipular qualsevol altra cosa, especialment aliments. La bellesa d'alguns exemplars aciculars radiats el fa ser d'interès per als col·leccionistes.

## Formació i jaciments

La pectolita és un mineral primari en les sienites nefelíniques. També apareix com a mineral secundari per metamorfisme hidrotermal en les cavitats de basalts i diabases. Pot trobar-se en serpentinites i peridotites. En aquestes roques apareix associada a altres minerals com zeolites, prehnita, calcita, datolita i serpentina.

## Varietats

Es coneixen dues varietats de pectolita:
* Larimar: un nom comercial d'un pectolita massiva blavosa que es troba a la República Dominicana i explotada com a gemma.
* Schizolita: una varietat amb manganès.

## Referències

* ↑ «Pectolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ «Wollastonite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ «Pectolite-Sérandite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ «Larimar» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ «Manganoan Pectolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2014].
# Paral·lelisme

Un paral·lelisme és, en retòrica, un recurs literari que consisteix en la repetició d'una mateixa estructura en diverses frases seguides, de tal manera que la successió simètrica dels mots referma la idea que hom vol transmetre.
Hi ha diversos tipus de paral·lelismes. Un exemple típic d'utilització d'aquest recurs és la repetició de les mateixes paraules variant-les una mica:
| « | Ay, pobre Xuana, de cuerpo garrido, ay, pobre Xuana, de cuerpo galano, dónde le dexas al tu buen amigo, dónde le dexas al tu buen amado. Muerto le dexo a la orilla del río, muerto de dexo a la orilla del vado. | » |
| — La tentación (romanç) |||
Un altre tipus de paral·lelisme és el manteniment de la mateixa estructura sintàctica en dos o més versos consecutius o pròxims:
| « | Es passaren la consigna d'orella a orella, de boca desdentegada a boca desdentegada, de fortor de caliquenya a fortor de caliquenya. | » |
| — Antoni Morell |||
| « | No esperis altre do que el de tes llàgrimes ni vulles més consol que els teus sospirs. | » |
| — Joan Maragall, Nodreix l'amor |||
| « | Con la gloria se desvanece, con la alegría se perturba, con los despojos se divierte, con las aclamaciones se asegura... | » |
| — "Con la gloria se desvanece, con la alegría se perturba, con los despojos se divierte, con las aclamaciones se asegura&f=false Empresas políticas (Diego de Saavedra Fajardo). |||

## Fonts

* Lázaro Carreter, Fernando. Diccionario de términos filológicos. Madrid: Gredos, 1980, p. 312. ISBN 8424911113.
# Maria Lluïsa Suau

Maria Lluïsa Suau (Palma, 17 de setembre de 1939) és una periodista balear.
Treballà a Ràdio Popular durant la transició democràtica espanyola i va presentar el primer Informatiu Balear televisat en català a les Illes Balears des de TVE, per iniciativa de Jeroni Albertí i Josep Melià i Pericàs. Estrenat el 15 de novembre de 1979, quan encara no existia el centre territorial de les Illes Balears, s'emeté durant els primers mesos des de Madrid.
El 2004 es va jubilar i el 18 de març de 2007 participà en una manifestació de protesta contra la degradació del territori a les Illes Balears convocada pel Grup d'Ornitologia Balear i la Plataforma Salvem Mallorca i en va llegir el manifest. El 2008 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* 1 2 3 «Currículum guardonats. Premis Ramon Llull 2008. Maria Lluïsa Suau». Govern de les Illes Balears. Dia de les Illes Balears - Medalla d'Or i Premis Ramon Llull. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ «Pioneres del periodisme a Mallorca. La tesi doctoral d’Empar Bosch Sans analitza l’impacte de l’arribada de les dones a les redaccions dels mitjans de comunicació locals.». Diari de la UIB - Universitat de les Illes Balears, 27-06-2024. [Consulta: 17 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Entrevista al Diari de Mallorca. Matías Vallés. 24·03·07
* 25 anys de TVE a les Illes Balears Arxivat 2007-10-20 a Wayback Machine.
# Quint Atri Cloni

Quint Atri Cloni (en llatí Quintus Atrius Clonius) va ser governador de la Tarraconense entre el 222 i el 235.

## Referències

* ↑ (castellà) Isaías Arrayás Morales, Morfología histórica del territorio de Tarraco, ss. III-I a.C, p. 113
# Jessica Gordon Nembhard

Jessica Gordon Nembhard (Nova York, 3 de juliol de 1956) és una economista política estatunidenca i professora de Justícia Comunitària i Desenvolupament Econòmic Social al departament d'Estudis Africans del John Jay College de la Universitat de la Ciutat de Nova York.
En els seus llibres i articles ha abordat qüestions com ara el planejament urbanístic, l'economia cooperativa i la propietat obrera dels mitjans de producció, la desigualtat econòmica, la distribució de la riquesa, les cooperatives de crèdit, l'alfabetització econòmica popular, la construcció d'actius comunitaris i els enfocaments comunitaris de la justícia.
El maig de 2014, es va publicar Collective Courage: A History of African American Cooperative Economic Thought and Practice de Gordon Nembhard, una crònica de la propietat empresarial cooperativa afroamericana i el seu paper en els moviments socials pels drets civils i els grassroots.

## Obra publicada

* 2014. Collective Courage: A History of African American Cooperative Economic Thought and Practice. Pennsylvania State University Press.
* 1996. Capital Control, Financial Regulation, and Industrial Policy in South Korea and Brazil. Praeger Publishers.

## Referències

* ↑ «Environmental Psychology at The Graduate Center » Jessica Gordon-Nembhard» (en anglès americà). Environmental Psychology at The Graduate Center, 10-03-2017. [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «Jessica Gordon Nembhard» (en anglès). John Jay College of Criminal Justice. [Consulta: 1r febrer 2019].
* 1 2 «Collective Courage: A History of African American Cooperative Economic Thought and Practice By Jessica Gordon Nembhard». www.psupress.org. [Consulta: 1r febrer 2019].
# Nebulosa de reflexió

En astronomia, les nebuloses de reflexió són núvols de pols que simplement reflecteixen la llum d'una o diverses estrelles veïnes.
Aquestes estrelles no són prou calentes per provocar la ionització dels gasos, com en el cas de les nebuloses d'emissió, però són prou lluminoses per permetre la dispersió suficient per fer la pols visible.
Edwin Hubble el 1922 va fer la distinció entre aquests dos tipus de nebuloses.
Les nebuloses de reflexió són normalment blaves perquè la dispersió és més eficaç per la llum blava que per la vermella (és el mateix procediment de dispersió que ens dona els cels blaus i de les postes de sol vermelles.
Per tant, l'espectre de freqüències mostrat per les nebuloses de reflexió és similar al de les estrelles il·luminadores. Entre les partícules microscòpiques responsables de la dispersió hi ha compostos de carboni (per exemple, pols de diamant) i compostos d'altres elements com el ferro i el níquel. Aquests dos darrers sovint estan alineats amb el camp magnètic galàctic i fan que la llum dispersa estigui lleugerament polaritzada.
Les nebuloses de reflexió i les nebuloses d'emissió són molt sovint vistes juntes, com per exemple la nebulosa d'Orió i poden ser ajuntades en un sol tipus: les nebuloses difuses.
Es coneixen prop de 500 nebuloses de reflexió. Entre les més boniques trobem les que envolten les estrelles de les Plèiades. Una nebulosa de reflexió blava també es pot veure al mateix sector del cel que la nebulosa trífida. L'estrella gegant Antares, molt vermella (tipus espectral M1), està envoltada per una gran nebulosa de reflexió vermella. Les nebuloses de reflexió són sovint llocs de naixement d'estrelles.
El 1922, Edwin Hubble publicà el resultat de les seves investigacions sobre les nebuloses lluminoses. Una part d'aquest treball és la llei de lluminositat de Hubble per les nebuloses de reflexió que estableixen una relació entre la mida angular (r) de la nebulosa i la magnitud aparent (m) de l'estrella associada :
    5 log (r) = −m + k
en què k és una constant que depèn de la sensibilitat de l'instrument de mesura.

## Bibliografia i referències

* James B. Kaler (1997). Cosmic Clouds -- Birth, Death, and Recycling in the Galaxy, Scientific American Library, Freeman, New York, 1997.

## Referències

* ↑ Kaler, 1997.
# Maria Magda Nogués Anguera

Maria Magda Nogués Anguera (Reus 9 de novembre de 1926 - 9 de maig de 2021) va ser una pintora catalana.
Era filla de Francesc Nogués Rebull, paleta, de Cornudella, i de Josepa Anguera Llorens, de Reus. Als vuit anys va patir l'escarlatina i va quedar completament sorda. Va anar a estudiar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, i va viatjar per diferents països, cosa no gaire habitual a la seva època, explica el seu fill, el periodista i escriptor Jordi Cervera Nogués. Va fer la seva primera exposició l'any 1952, a la sala Los Madrazos de Madrid, i dos anys després va exposar a Reus, al Centre de Lectura. També va exposar a les Galeries Pallarès, a Barcelona. A partir del 1955 van sovintejar les seves exposicions, a Reus, on va participar en mostres col·lectives, i així la trobem al Primer Saló de Nadal al Centre de Lectura de Reus, un Saló en què participen, entre d'altres, Ferré Revascall, Pere Calderó, Constantí Gavaldà, Sefa Ferré, Constantí Zamora, i altres, i també fa exposicions individuals a Reus, a Madrid, a Barcelona i a Bilbao.
Va establir a Reus, al carrer de Monterols, una acadèmia de dibuix i de pintura, mot coneguda a la ciutat, per on van passar una gran quantitat d'alumnes. Cada any organitzava una exposició amb els millors treballs dels seus deixebles. La seva darrera exposició la va fer l'any 1981.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 484-485.
* ↑ «Defuncions 9 de maig de 2021». diarimes.com. Diari Més. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ Redacció. «L’obra pictòrica de Magda Nogués». Lo Nunci. Centre d'Amics de Reus. [Consulta: 13 octubre 2023].