# Gran província ígnia

Una gran província ígnia (LIP en anglès per Large Igneous Province) és una acumulació extremadament gran de roques ígnies, incloses les intrusives (sills, dics) i extrusives (colades de lava, dipòsits de tefra), que sorgeixen quan el magma viatja a través de l'escorça cap a la superfície. La formació de grans províncies ígnies s'atribueix de manera diversa als plomalls de mantell o als processos associats a la tectònica de plaques divergents.
La formació d'alguns de les grans províncies ígnies en els últims 500 milions d'anys coincideix en el temps amb extincions massives i canvis climàtics ràpids, fet que ha donat lloc a nombroses hipòtesis sobre relacions causals. Les grans províncies ígnies són fonamentalment diferents de qualsevol altre volcà actualment actiu o sistema volcànic.

## Definició

L'any 1992, els investigadors van utilitzar per primera vegada el terme «gran província ígnia» per descriure acumulacions molt grans (àrees superiors a 100.000 km$^2$ (aproximadament l'àrea d'Islàndia)) de roques ígnies màfiques que van entrar en erupció o col·locades en profunditat en un interval de temps geològic extremadament curt (uns quants milions d'anys o menys). Els fons marins de basalt màfic i altres productes geològics de la tectònica de plaques «normals» no es van incloure a la definició..

### Tipus

La definició de «gran província ígnia» (LIP) s'ha ampliat i perfeccionat, i encara és un treball en curs. Actualment, gran província ígnia també s'utilitza amb freqüència per descriure àrees voluminoses, no només màfiques, sinó tot tipus de roques ígnies. S'ha proposat subcategoritzar les grans províncies ígnies en «grans províncies volcàniques» (LVP) i «grans províncies plutòniques» (LPP), i incloure roques produïdes per processos tectònics de plaques normals, però aquestes modificacions no s'accepten generalment.
Algunes províncies ígnies estan geogràficament intactes, com els Trapps del Dècan basàltics a l'Índia, mentre que d'altres s'han fragmentat i separat pels moviments de plaques, com la província magmàtica de l'Atlàntic Central (CAMP), parts de la qual es troben al Brasil, l'est d'Amèrica del Nord i el nord-oest d'Àfrica.

## Motivacions per a l'estudi de les grans províncies ígnies

Les grans províncies ígnies es creen durant esdeveniments ignis de curta durada que donen lloc a acumulacions relativament ràpides i de gran volum de roques ígnies (volcàniques i intrusives). Aquests esdeveniments mereixen estudiar perquè:
* Els possibles vincles amb les extincions massives i els canvis ambientals i climàtics globals. Michael Rampino i Richard Stothers (1988) van citar onze episodis d'inundació de basalt diferents, ocorreguts en els últims 250 milions d'anys, que van crear províncies volcàniques i altiplans oceànics i van coincidir amb extincions massives. Aquest tema s'ha convertit en un ampli camp d'investigació, unint disciplines de la geociència com la bioestratigrafia, la vulcanologia, la petrologia metamòrfica i la modelització del sistema terrestre.
* L'estudi de les grans províncies ígnies té implicacions econòmiques. Alguns treballadors els associen amb hidrocarburs atrapats. Estan associats a concentracions econòmiques de coure-níquel i ferro. També s'associen amb la formació de les principals províncies minerals, inclosos els dipòsits d'elements del grup de platí i, a les grans províncies ígnies silíciques, els dipòsits de plata i or. Els dipòsits de titani i vanadi també es troben en associació amb les grans províncies ígnies.
* En el registre geològic, les grans províncies ígnies han marcat canvis importants en la hidrosfera i l'atmosfera, donant lloc a grans canvis climàtics i potser extincions massives d'espècies. Alguns d'aquests canvis estaven relacionats amb l'alliberament ràpid de gasos d'efecte hivernacle de l'escorça a l'atmosfera. Així, els canvis provocats per les grans províncies ígnies es poden utilitzar com a casos per entendre els canvis ambientals actuals i futurs.
* La teoria de la tectònica de plaques explica la topografia mitjançant les interaccions entre les plaques tectòniques, influïdes per les tensions viscoses creades pel flux dins del mantell subjacent. Atès que el mantell és extremadament viscós, el flux del mantell varia en polsos que es reflecteixen a la litosfera per ondulacions de longitud d'ona llarga i de petita amplitud. Comprendre com la interacció entre el flux del mantell i l'elevació de la litosfera influeix en la formació de les grans províncies ígnies és important per obtenir informació sobre la dinàmica del mantell del passat.
* Les grans províncies ígnies han tingut un paper important en la ruptura continental, la formació continental, les noves addicions d'escorça del mantell superior i els cicles dels supercontinents.

## Formació de les grans províncies ígnies

La Terra té una capa exterior formada per una sèrie de plaques tectòniques en moviment discrets que suren sobre un mantell convectiu sòlid per sobre d'un nucli líquid. El flux del mantell és impulsat pel descens de plaques tectòniques fredes durant la subducció i l'ascens complementària de plomalls de material calent des de nivells inferiors. La superfície de la Terra reflecteix l'estirament, l'engrossiment i la flexió de les plaques tectòniques mentre interactuen.
La creació de plaques oceàniques als afloraments, l'expansió i la subducció són fonaments ben acceptats de la teoria de la tectònica de plaques, amb la surgència de materials calents del mantell i l'enfonsament de les plaques oceàniques més fredes impulsant la convecció del mantell. En aquest model, les plaques tectòniques divergeixen a les dorsals oceàniques, on la roca calenta del mantell flueix cap amunt per omplir l'espai. Els processos tectònics de les plaques representen la gran majoria del vulcanisme de la Terra.
Més enllà dels efectes del moviment impulsat per convecció, els processos profunds tenen altres influències en la topografia superficial. La circulació convectiva condueix els pous ascendents i descendents al mantell terrestre que es reflecteixen als nivells de la superfície local. Els materials calents del mantell que s'aixequen en un plomall es poden estendre radialment per sota de la placa tectònica provocant regions d'elevació. Aquests plomalls ascendents tenen un paper important en la formació de les grans províncies ígnies.

### Característiques de la formació

Quan es creen, les grans províncies ígnies solen tenir una extensió d'àrea d'uns quants milions de km$^2$ i volums de l'ordre d'1 milió de km$^3$. En la majoria dels casos, la major part del volum d'una gran província ígnia basàltica es col·loca en menys d'1 milió d'anys. Un dels enigmes dels orígens d'aquestes grans províncies ígnies és entendre com es formen i van erupcionar enormes volums de magma basàltic en escales de temps tan curtes, amb taxes d'efusió fins a un ordre de magnitud superior als basalts de la dorsal oceànica.

### Teories de la formació

La font de moltes o totes les grans províncies ígnies s'atribueixen de manera diversa als plomalls del mantell, als processos associats a la tectònica de plaques o als impactes de meteorits.

#### Formació de les grans províncies ígnies degut als plomalls del mantell

Tot i que la major part de l'activitat volcànica a la Terra està associada a zones de subducció o dorsals oceàniques mitjanes, hi ha regions importants de vulcanisme extens i de llarga vida, conegudes com a punts calents, que només estan relacionades indirectament amb la tectònica de plaques. La cadena de muntanyes submarines Hawaiian-Emperor, situada a la placa del Pacífic, n'és un exemple, que traça milions d'anys de moviment relatiu mentre la placa es mou sobre el punt calent de Hawaii. S'han identificat nombrosos punts calents de diferents mides i edats arreu del món. Aquests punts calents es mouen lentament els uns amb els altres, però es mouen un ordre de magnitud més ràpidament respecte a les plaques tectòniques, proporcionant evidència que no estan directament relacionades amb les plaques tectòniques.
L'origen dels punts calents continua sent controvertit. Els punts calents que arriben a la superfície de la Terra poden tenir tres orígens diferents. Els més profunds probablement provenen del límit entre el mantell inferior i el nucli; aproximadament un 15-20% tenen característiques com ara la presència d'una cadena lineal de muntanyes submarines amb l'edat creixent, les grans províncies ígnies al punt d'origen de la pista, baixa velocitat d'ona de cisalla que indica temperatures altes per sota de la ubicació actual de la pista i proporcions de $^3$He a $^4$He els que són jutjats coherents amb un origen profund. Altres com els punts calents de Pitcairn, Samoa i Tahití semblen originar-se a la part superior de grans cúpules de lava calenta (anomenades superswells (superinflats)) del mantell. La resta sembla originar-se al mantell superior i s'ha suggerit que és el resultat de la ruptura de la litosfera en subducció.
Les imatges recents de la regió per sota dels punts calents coneguts (per exemple, Yellowstone i Hawaii) mitjançant la tomografia d'ones sísmiques han produït proves creixents que admeten plomalls convectius relativament estrets, d'origen profund i limitats a la regió en comparació amb la placa a gran escala la circulació tectònica en la qual estan incrustades. Les imatges revelen camins verticals continus però tortuosos amb quantitats variables de material més calent, fins i tot a profunditats on es preveu que es produeixin transformacions cristal·logràfiques.

#### Formació de les grans províncies ígnies degudes a l'estrès relacionat amb les plaques

Una alternativa important al model de plomall és un model en què les ruptures són causades per tensions relacionades amb les plaques que van fracturar la litosfera, permetent que la fusió arribi a la superfície des de fonts heterogènies poc profundes. Es postula que els alts volums de material fos que formen les grans províncies ígnies són causats per la convecció al mantell superior, que és secundària a la convecció que impulsa el moviment de les plaques tectòniques.

#### Vessaments de dipòsits de formació primerenca

S'ha proposat que les proves geoquímiques donen suport a un dipòsit format precoç que va sobreviure al mantell terrestre durant uns 4.500 milions d'anys. Es postula que el material fos s'ha originat d'aquest embassament, aportant el basalt d'inundació de l'illa de Baffin fa uns 60 milions d'anys. Els basalts de l'altiplà d'Ontong Java mostren signatures isotòpiques i d'elements traça similars proposades per a l'embassament de la Terra primerenca.

#### Formació de les grans províncies ígnies induïdes per meteorits

S'han observat set parells de punts calents i grans províncies ígnies situats a costats oposats de la Terra; les anàlisis indiquen que aquesta ubicació antípoda coincident és molt poc probable que sigui aleatòria. Els parells de punts calents inclouen una gran província ígnia amb vulcanisme continental enfront d'un punt calent oceànic. S'espera que els impactes oceànics de grans meteorits tinguin una alta eficiència a l'hora de convertir l'energia en ones sísmiques. Aquestes ones es propagarien pel món i tornarien a convergir prop de la posició antípoda; S'esperen petites variacions ja que la velocitat sísmica varia en funció de les característiques de la ruta al llarg de la qual es propaguen les ones. A mesura que les ones se centren en la posició antípoda, posen l'escorça al punt focal sota una tensió significativa i es proposa que la trenquin, creant parells d'antípodes. Quan el meteorit impacta un continent, no s'espera que la menor eficiència de conversió d'energia cinètica en energia sísmica creï un punt calent antípoda.
S'ha suggerit un segon model relacionat amb l'impacte de meteorits de la formació de punts calents i de grans províncies ígnies en el qual es va generar un vulcanisme de punts calents menors en llocs d'impacte de grans dimensions, i el que va desencadenar un vulcanisme de basalt d'inundació de manera antipodal per energia sísmica focalitzada. Aquest model ha estat qüestionat perquè els impactes generalment es consideren sísmicament massa ineficients, i les Trapps del Dècan de l'Índia no eren a les antípodes i van començar a esclatar diversos milions d'anys abans, l'impacte de Chicxulub al final del Cretaci a Mèxic. A més, no s'ha confirmat cap exemple clar de vulcanisme induït per impactes, no relacionat amb les làmines de fusió, en cap cràter terrestre conegut.

## Classificació

El 1992, Coffin i Eldholm van definir inicialment el terme «gran província ígnia» (Large Igneous Province, LIP) com a representació d'una varietat de províncies ígnies màfiques amb una extensió d'àrea superior a 100.000 km$^2$ que representaven «emplaçaments d'escorça massius de predominantment màfiques (riques en magnesi i ferro) roques extrusives i intrusives, i es van originar mitjançant processos diferents de la propagació del fons marí normal». Aquesta definició original incloïa altiplans basàltics continental, altiplans oceànics, grans eixams de dics (les arrels erosionades d'una província volcànica) i marges de rifts volcànics. La majoria d'aquestes grans províncies ígnies estàn formades de basalt, però algunes contenen grans volums de riolita associada (per exemple, el grup basàltic del riu Columbia a l'oest dels Estats Units d'Amèrica); la riolita és típicament molt seca en comparació amb les riolites d'arc insular, amb temperatures d'erupció molt més altes (850 °C a 1000 °C) que les riolites normals.
Des de 1992, la definició de «gran província ígnia» s'ha ampliat i perfeccionat, i segueix sent un treball en curs. Algunes definicions noves del terme «gran província ígnia» inclouen grans províncies granítiques (LGP) com les que es troben a les muntanyes dels Andes d'Amèrica del Sud i a l'oest d'Amèrica del Nord. S'han desenvolupat taxonomies exhaustives per centrar les discussions tècniques.
El 2008, Bryan i Ernst van perfeccionar la definició per reduir-la una mica: «Les grans províncies ígnies són províncies magmàtiques amb extensions d'àrea >1 × 10$^5$ km$^2$, volums ígnis >1 × 10$^5$ km$^3$ i una vida útil màxima de ~ 50 Ma que tenen configuracions tectònices intraplaques o afinitats geoquímiques, i es caracteritzen per polsos ígnics de curta durada (~ 1-5 Ma), durant els quals s'ha col·locat una gran proporció (> 75%) del volum ígnic total. Són predominantment màfics, però també poden tenen components ultramàfics i silícics significatius, i alguns estan dominades pel magmatisme silícic». Aquesta definició posa èmfasi en les característiques d'alta taxa d'emplaçament de magma de l'esdeveniment de les grans províncies ígnies i exclou muntanyes submarines, grups de muntanyes submarines, dorsals submarines i escorça anòmala del fons marí.
S'utilitza «gran província ígnia» amb freqüència per descriure també àrees voluminoses, no només màfiques, sinó tot tipus de roques ígnies. S'ha proposat la subcategorització de les grans províncies ígnies en grans províncies volcàniques (LVP) i grans províncies plutòniques (LPP), i incloure les roques produïdes per processos tectònics de plaques «normals». A més, el llindar mínim que s'ha d'incloure com a gran província ígnia s'ha reduït a 50.000 km$^2$. La taxonomia de treball, centrada en gran manera en la geoquímica, que s'utilitzarà per estructurar exemples a continuació, és:
* Grans províncies ígnies (LIP).
** Grans províncies volcàniques (LVP).
*** Grans províncies riolítiques (LRP).
*** Grans províncies andesítiques (LAP).
*** Grans províncies basàltiques (LBP): altiplans basàltics oceànics o continentals.
*** Grans províncies basàltiques-riolítiques (LBRP).
** Grans províncies plutòniques (LPP).
*** Grans províncies granítiques (LGP).
*** Grans províncies plutòniques màfiques.
Els eixams de dics extensos a l'aire, les províncies de sills i les grans intrusions ultramàfiques en capes són indicadors de grans províncies ígnies, fins i tot quan ara no es poden observar altres proves. Les capes de basalt superiors de les grans províncies ígnies més antigues poden haver estat eliminades per l'erosió o deformades per col·lisions de plaques tectòniques després de la formació de la capa. Això és especialment probable per a períodes anteriors com el Paleozoic i el Proterozoic.
Els eixams de dics gegants amb longituds superiors a 300 km són un registre comú de grans províncies ígnies severament erosionades. Existeixen configuracions d'eixam de dics radials i lineals. Es coneixen eixams radials amb una extensió d'àrea superior a 2.000 km i eixams lineals que s'estenen més de 1.000 km. Els eixams de dics lineals sovint tenen una proporció elevada de dics en relació amb les roques rurals, especialment quan l'amplada del camp lineal és inferior a 100 km. Els dics tenen una amplada típica de 20 a 100 m, tot i que s'han informat sobre dics ultramàfics amb amplades superiors a 1 km.
Els dics solen ser de tipus subvertical a vertical. Quan el magma que flueix cap amunt (formant dics) troba límits horitzontals o debilitats, com ara entre capes d'un dipòsit sedimentari, el magma pot fluir horitzontalment creant un sill. Algunes províncies de sill tenen extensions d'àrea >1000 km.

## Correlacions amb la formació de les grans províncies ígnies
### Correlació amb els punts calents

L'activitat volcànica primerenca dels principals punts calents, que es postula com a resultat de plomalls del mantell profunds, sovint s'acompanya d'altiplans basàltics. Aquestes erupcions basàltiques d'inundació han donat lloc a grans acumulacions de laves basàltiques col·locades a una velocitat molt superior a la observada en els processos volcànics contemporanis. El rift continental normalment segueix el vulcanisme basàltic d'inundació. Les províncies de basalt d'inundació també es poden produir com a conseqüència de l'activitat inicial dels punts calents a les conques oceàniques, així com als continents. És possible rastrejar el punt calent fins als basalts d'inundació d'una gran província ígnia; la taula següent correlaciona grans províncies ígnies amb el seguiment d'un punt calent específic.
| Província | Regió | Punt calent |
| Grup basàltic del riu Columbia | Nord-oest dels Estats Units d'Amèrica | Punt calent de Yellowstone |
| Altiplans basàltics Etiopia-Iemen | Etiòpia, Iemen | |
| Província ígnea de l'Atlàntic Nord | Nord del Canadà, Groenlàndia, Illes Fèroe, Noruega, Irlanda i Escòcia | Punt calent d'Islàndia |
| Trapps del Dècan | Índia | Punt calent de Reunió |
| Trapps del Rajmahal | Índia Oriental | Dorsal del meridià 90 est |
| Altiplà Kerguelen | Oceà Índic | Punt calent de Kerguelen |
| Altiplà d'Ontong Java | Oceà Pacífic | Punt calent de Louisville |
| Trapps del Paraná i Etendeka | Brasil-Namíbia | Punt calent de Tristan |
| Província Karoo-Ferrar | Sud-àfrica, Antàrtida, Austràlia i Nova Zelanda | Illes del Príncep Eduard |
| Gran província ígnia del Carib | Altiplà oceànic caribeny-colombià | Punt calent de Galápagos |
| Gran província ígnia Mackenzie | Escut canadenc | Punt calent de Mackenzie |

### Relació amb els esdeveniments d'extinció

Les erupcions o emplaçaments de les grans províncies ígnies sembla que, en alguns casos, s'han produït simultàniament amb esdeveniments anòxics oceànics i esdeveniments d'extinció. Els exemples més importants són les Trapps del Dècan (extinció del Cretaci-Paleogen; K-Pg), el Karoo-Ferrar (esdeveniment anòxic oceànic de Toarcià; TOAE), la província magmàtica de l'Atlàntic Central (esdeveniment d'extinció del Triàsic-Juràssic; T-J) i els Trapps de Sibèria (extinció del Permià-Triàsic; P-Tr).
Es proposen diversos mecanismes per explicar l'associació de les grans províncies ígnies amb esdeveniments d'extinció. L'erupció de les grans províncies ígnies basàltiques a la superfície terrestre allibera grans volums de gas sulfat, que forma àcid sulfúric a l'atmosfera; això absorbeix calor i provoca un refredament substancial (per exemple, l'erupció de Laki a Islàndia, 1783). Les grans províncies ígnies oceànics poden reduir l'oxigen a l'aigua de mar mitjançant reaccions d'oxidació directa amb metalls en fluids hidrotermals o provocant floracions d'algues que consumeixen grans quantitats d'oxigen.

### Dipòsits de menes

Les grans províncies ígnies s'associen amb un grapat de tipus de dipòsits de mineral que inclouen:
* Grup del platí Ni-Cu.
* Pòrfirs.
* Dipòsits d'òxid de ferro-coure-or (IOCG).
* Kimberlites.

## Exemples

Hi ha una sèrie d'exemples ben documentats de grans províncies ígnies identificades per la investigació geològica.
| Província | Regió | Edat (milions d'anys) | Superfície (milions de km$^2$) | Volum (milions de km$^3$) | També conegut com (o inclou) |
| Altiplà d'Agulhas | Sud-oest de l'oceà Índic, sud de l'oceà Atlàntic, Oceà Antàrtic | 140-95 | 0.3 | 1.2 | Gran província ígnea de l'Àfrica sud-oriental, dorsal de Moçambic, elevació nord-est de Geòrgia, elevació Maud, dorsal Astrid |
| Grup basàltic del riu Columbia | Nord-oest dels Estats Units d'Amèrica | 17-6 | 0.16 | 0.175 | |
| Altiplans basàltics Etiopia-Iemen | Iemen, Etiòpia | 31-25 | 0.6 | 0.35 | Etiòpia |
| Província ígnea de l'Atlàntic Nord | Nord del Canadà, Groenlàndia, Illes Fèroe, Noruega, Irlanda i Escòcia | 62-55 | 1.3 | 6.6 | Terra de Jameson, altiplà Thuleà |
| Trapps del Dècan | Índia | 66 | 0.5-0.8 | 0.5-1.0 | |
| Madagascar | | 88 | | | |
| Trapps de Rajmahal | Índia | 116 | | | |
| Altiplà d'Ontong Java | Oceà Pacífic | ~122 | 1.86 | 8.4 | Altiplà de Manihiki i Altiplà de Hikurangi |
| Gran Província ígnia de l'alta Àrtida | Svalbard, Terra de Francesc Josep, Conca de Sverdrup, Conca amerasiana i el nord de Groenlàndia | 130-60 | > 1.0 | | |
| Trapps de Paraná i Etendeka | Brasil, Namíbia | 134-129 | 1.5 | > 1 | Província magmàtica atlàntica equatorial, altiplà brasiler |
| Província Karoo-Ferrar | Sud-àfrica, Antàrtida, Austràlia i Nova Zelanda | 183-180 | 0.15-2 | 0.3 | |
| Província magmàtica de l'Atlàntic Central | Nord d'Amèrica del Sud, nord-oest d'Àfrica, península ibèrica, est d'Amèrica del Nord | 199-197 | 11 | 2.5 (2.0-3.0) | |
| Trapps de Sibèria | Rússia | 250 | 1.5–3.9 | 0.9-2.0 | |
| Trapps d'Emeishan | Sud-oest de la Xina | 253-250 | 0.25 | ~0.3 | |
| Gran província ígnea de Warakurna | Austràlia | 1078-1073 | 1.5 | | Crató de Pilbara |

### Grans províncies riolítiques (LRP)

Aquestes grans províncies ígnies es componen principalment de materials fèlsics. Alguns exemples inclouen:
* Whitsunday.
* Sierra Madre Occidental (Mèxic).
* Malani.
* Chon Aike (Argentina).
* Gawler (Austràlia).

### Grans províncies andesítiques (LAP)

Aquestes grans províncies ígnies estan formats principalment per materials andesítics. Alguns exemples inclouen:
* Arcs insulars com Indonèsia i Japó.
* Marges continentals actius com els Andes i les Cascadas.
* Zones de col·lisió continentals com la zona Anatòlia-Iran.

### Grans províncies basàltiques (LBP)

Aquesta subcategoria inclou la majoria de les províncies incloses a les classificacions originals de les grans províncies ígnies. Està compost per altiplans basàltics continentals, altiplans basàltics oceànics i províncies difuses.

#### Altiplans basàltics continentals

* Altiplans basàltics Etiopia-Iemen.
* Grup basàltic del riu Columbia.
* Trapps del Dècan (Índia).
* Grup del riu Coppermine (Escut canadenc).
* Sistema de rift migcontinental (Regió dels Grans Llacs, Amèrica del Nord).
* Trapps del Paraná i Etendeka (Paranà, Brasil-NE Namíbia).
* Altiplà brasiler.
* Crató del riu de la Plata (Uruguai).
* Karoo-Ferrar (Sud-àfrica-Antàrtida).
* Trapps de Sibèria (Rússia).
* Trapps d'Emeishan (Xina occidental).
* Província magmàtica de l'Atlàntic Central (est dels Estats Units d'Amèrica i Canadà, nord d'Amèrica del Sud, nord-oest d'Àfrica).
* Província ígnia de l'Atlàntic Nord (inclou basalts a Groenlàndia, Islàndia, Irlanda, Escòcia i Fèroe).
* Gran Província ígnia de l'alta Àrtida (inclou les Illes volcàniques Ellesmere, la formació Strand Fiord, Dorsal Alfa, Terra de Francesc Josep i Svalbard).

#### Altiplans basàltics oceànics/ altiplans oceànics

* Altiplà de les Açores (oceà Atlàntic).
* Wrangellia Terrane (Alaska i Canadà).
* Gran província ígnia del Carib (mar Carib).
* Altiplà de Kerguelen (oceà Índic).
* Altiplà d'Islàndia (oceà Atlàntic).
* Altiplà d'Ontong Java, Altiplà Manihiki i Altiplà de Hikurangi (sud-oest de l'oceà Pacífic).
* Terra de Jameson.

### Grans províncies basàltiques-riolítiques (LBRP)

* Plana del riu Snake (Planes de lava d'Alt Oregon).
* Dongargarh (Índia).

### Grans províncies plutòniques (LPP)

* Província magmàtica atlàntica equatorial.

#### Grans províncies granítiques (LGP)

* Patagònia.
* Batòlit Perú-Xile.
* Batòlit de la serralada costanera (nord-oest dels Estats Units d'Amèrica).

#### Altres grans províncies plutòniques

* Parts de la província magmàtica de l'Atlàntic Central (est dels Estats Units d'Amèrica i Canadà, nord d'Amèrica del Sud, nord-oest d'Àfrica).

### Gran província ígnia dominada per silíci (SLIP)

Aquests estan, per definició, formats per grans volums de magma (≥100000 km$^3$) col·locats durant un temps relativament curt, uns milions d'anys. S'han produït al llarg de la història geològica de la Terra, tant en exemples intraplaca com en el marge de la placa. Només hi ha unes quantes grans províncies ígnies dominades per silici reconeguts al món, com ara:
* Serralada volcània Gawler (GRV), la comagmàtica Hiltaba Suite (HS), i la Serralada Gawler (Austràlia Meridional).
Aquests formen una gran província ígnia per silici mesoproterozoica.

### Estructures relacionades
#### Marges volcànics passius

Els marges volcànics passius es troben al límit de grans províncies ígnies. Els marges volcànics es formen quan el rift va acompanyat d'una important fusió del mantell, amb un vulcanisme que es produeix abans i/o durant la ruptura continental. Els marges volcànics passius es caracteritzen per:
* una escorça de transició composta per roques ígnies basàltiques, que inclouen colades de lava, sills, dics i gabres, colades de basalt de gran volum,
* seqüències reflectores d'immersió cap al mar (SDRS) de fluxos de basalt que van rotar durant les primeres etapes de ruptura,
* subsidència limitada del marge passiu durant i després de la ruptura, i
* la presència d'una escorça inferior amb velocitats d'ones P sísmiques anormalment altes als cossos de l'escorça inferior (LCB), indicatius de medis densos i de temperatura més baixa.
Un exemple de marges volcànics passius inclou:
* Marge del Iemen.
* Marge d'Austràlia Oriental.
* Marge de l'Índia Occidental.
* Marge de Hatton-Rockal.
* Marge de la Costa Est dels Estats Units d'Amèrica.
* Marge de Noruega Central.
* Marges del Brasil.
* Marge de Namíbia.

#### Eixam de dics

Un eixam de dics és una gran estructura geològica que consisteix en un grup important de dics paral·lels, lineals o orientats radialment introduïts dins de l'escorça continental. Consten de diversos o centenars de dics col·locats més o menys simultàniament durant un únic esdeveniment intrusiu, i són magmàtics i estratigràfics. Aquests eixams de dics són les arrels d'una província volcànica. Alguns exemples inclouen:
* Eixam de dics Mackenzie (Escut canadenc).
* Dics de Long Range (Terranova i Labrador, Canadà).
* Eixam de dics Mistassini (oest del Quebec, Canadà).
* Eixam de dics Matachewan (nord d'Ontario, Canadà).
* Altiplà de Sorachi i Belt (Hokkaido, Japó).
* Eixam de dics Rio Ceará-Mirim (província de Borborema, NE del Brasil).
* Eixam de dics Urals (Rússia).

#### Sills

Una sèrie de sills relacionats que es van formar essencialment simultàniament (en diversos milions d'anys) a partir de dics relacionats comprenen una gran província ígnia si la seva àrea és prou gran. Alguns exemples inclouen:
* Complex de sills de Winagami (nord-oest d'Alberta, Canadà).
* Complex igni de Bushveld (Sud-àfrica) amb una superfície de més de 66.000 km$^2$ i un gruix que arriba als 9 km.

## Referències

* ↑ Foulger, 2010.
* 1 2 Coffin i Eldholm, 1992, p. 17-30.
* 1 2 3 Bryan i Ernst, 2007, p. 175-202.
* ↑ Sheth, 2007, p. 117-124.
* ↑ Svensen et al., Heimdal, p. 17-40.
* ↑ Rampino i Stothers, 1988, p. 663-668.
* ↑ Eremin, 2010, p. 77-80.
* ↑ Zhou, 2008, p. 352-368.
* 1 2 Braun, 2010, p. 825-833.
* 1 2 Allen, 2011, p. 498-499.
* 1 2 Humphreys i Schmandt, 2011, p. 34.
* ↑ Courtillot et al., 2003, p. 295-308.
* ↑ Humphreys i Schmandt, 2011, p. 34-39.
* 1 2 3 Hagstrum, 2005, p. 13-27.
* ↑ Jackson i Carlson, 2011, p. 316-319.
* ↑ Coffin i Eldholm, 1991, p. 114.
* ↑ Coffin i Eldholm, 1994, p. 1-36.
* 1 2 3 4 Bryan i Ernst, 2008, p. 175-202.
* ↑ Sheth, 2007.
* ↑ Ernst i Buchan, 1997, p. 297.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Richards, Duncan i Courtillot, 1989, p. 103-108.
* 1 2 Antretter et al., Steinberger, p. 21-30.
* 1 2 Nash et al., Halliday, p. 143-156.
* 1 2 3 Weis, 1993, p. 57-89.
* 1 2 Verzhbitsky, 2003, p. 289-302.
* ↑ Courtillot i Renne, 2003, p. 113-140.
* ↑ Hoernle, Hauff i Bogaard, 2004, p. 697-700.
* ↑ Ernst i Buchan, 2001, p. 143, 145-148, 259.
* 1 2 Kerr, 2005, p. 289-292.
* ↑ Gohl, Uenzelmann-Neben i Grobys, 2011, p. 379-386.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Ross et al., Skillingd, p. 281-314.
* ↑ Torsvik et al., Rakotosolofo, p. 221-232.
* ↑ Tegner et al., Zhao, p. 203-214.
* ↑ Knight et al., Bertrand, p. 143-160.
* ↑ Blackburn et al., Kent, p. 941-945.
* ↑ Wingate, Pirajno i Morris, 2004, p. 105-108.
* 1 2 Sheth, H.C. «LIP classification» (en anglès). Mantle plumes, 2007.
* ↑ Agangi, 2011.
* ↑ Puchkov et al., Sergeeva, p. 6-16.

## Bibliografia

* Agangi, Andrea. Magmatic and volcanic evolution of a silicic large igneous province (SLIP): the Gawler Range Volcanics and Hiltaba Suite, South Australia ( PDF) (en anglès). University of Tasmania, 2011. Tesi doctoral.
* Allen, Philip A. «Geodynamics: Surface impact of mantle processes» (en anglès). Nature Geoscience, 4(8), 2011. Bibcode: 2011NatGe...4..498A. DOI: 10.1038/ngeo1216.
* Anderson, D. L. «Large igneous provinces, delamination, and fertile mantle» (en anglès). Elements, 1(5), desembre 2005, pàg. 271-275. DOI: 10.2113/gselements.1.5.271.
* Antretter, M.; Riisager, P.; Hall, S.; Zhao, X.; Steinberger, B. «Modelled palaeolatitudes for the Louisville hot spot and the Ontong Java Plateau» (en anglès). Geological Society, London, Special Publications, 229(1), 2004. Bibcode: 2004GSLSP.229...21A. DOI: 10.1144/GSL.SP.2004.229.01.03.
* Baragar, W. R. A.; Ernst, R. E.; Hulbert, L.; Peterson, T. «Longitudinal petrochemical variation in the Mackenzie dyke swarm, northwestern Canadian Shield» (en anglès). J. Petrol., 37(2), 1996, pàg. 317–359. Bibcode: 1996JPet...37..317B. DOI: 10.1093/petrology/37.2.317.
* Blackburn, Terrence J.; Olsen, Paul E.; Bowring, Samuel A.; McLean, Noah M.; Kent, Dennis V. «Zircon U–Pb Geochronology Links the End-Triassic Extinction with the Central Atlantic Magmatic Province» (en anglès). Science, 340(6135), 2013. Bibcode: 2013Sci...340..941B. DOI: 10.1126/science.1234204. PMID: 23519213.
* Braun, Jean «The many surface expressions of mantle dynamics» (en anglès). Nature Geoscience, 3(12), 2010, pàg. 825–833. Bibcode: 2010NatGe...3..825B. DOI: 10.1038/ngeo1020.
* Bryan, Scott; Ernst, Richard «Proposed Revision to Large Igneous Province Classification» (en anglès). Earth-Science Reviews, 86(1), 2007. Arxivat de l'original el 2019-04-05. Bibcode: 2008ESRv...86..175B. DOI: 10.1016/j.earscirev.2007.08.008 [Consulta: 15 setembre 2024].
* Bryan, S. E.; Ernst, R. E. «Revised definition of Large Igneous Provinces (LIPs)» (en anglès). Earth-Science Reviews, 86, 2008.
* Campbell, I. H. «Large igneous provinces and the plume hypothesis» (en anglès). Elements, 1(5), desembre 2005, pàg. 265-269. DOI: 10.2113/gselements.1.5.265.
* Coffin, M. F.; Eldholm, O. Large Igneous Provinces: JOI/USSAC workshop report (en anglès). The University of Texas at Austin Institute for Geophysics Technical Report, 1991.
* Coffin, M.; Eldholm, O. «Volcanism and continental break-up: a global compilation of large igneous provinces». A: Magmatism and the Causes of Continental Breakup (en anglès). 68(1). Londres: Geological Society of London, 1992 (Special Publications). DOI 10.1144/GSL.SP.1992.068.01.02.
* Coffin, M. F.; Eldholm, O. «Large igneous provinces: crustal structure, dimensions, and external consequences» (en anglès). Reviews of Geophysics, 32, 1994.
* Cohen, B.; Vasconcelos, P. M. D.; Knesel, K. M.. «Tertiary magmatism in Southeast Queensland». A: Dynamic Earth: Past, Present and Future (en anglès). 17th Australian Geological Convention, 8–13 February 2004, Hobart, Tasmania (Geological Society of Australia), 2004, p. 256.
* Courtillot, Vincent E.; Renne, Paul R. «Sur l'âge des trapps basaltiques» (en francès). Comptes Rendus Geoscience, 335(1), gener 2003.
* Courtillot, Vincent; Davaille, Anne; Besse, Jean; Stock, Joann «Three distinct types of hotspots in the Earth's mantle» (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 205(3), 205(4), gener 2003. Bibcode: 2003E&PSL.205..295C. DOI: 10.1016/S0012-821X(02)01048-8.
* Eremin, N. I. «Platform magmatism: Geology and minerageny» (en anglès). Geology of Ore Deposits, 52(1), 2010. Bibcode: 2010GeoOD..52...77E. DOI: 10.1134/S1075701510010071.
* Ernst, Richard E.; Buchan, Kenneth L. «Giant Radiating Dyke Swarms: Their Use in Identifying Pre-Mesozoic Large Igneous Provinces and Mantle Plumes». A: Large Igneous Provinces: Continental, Oceanic and Flood Volcanism (Geophysical Monograph 100) (en anglès). Washington D.C.: American Geophysical Union, 1997. ISBN 978-0-87590-082-7.
* Ernst, Richard E.; Buchan, Kenneth L. Mantle plumes: their identification through time (en anglès). Geological Society of America, 2001. ISBN 978-0-8137-2352-5.
* Ernst, Richard E.; Buchan, Kenneth L.; Campbell, I. H. «Frontiers in large igneous province research» (en anglès). Lithos, 79(3), 79(4), febrer 2005, pàg. 271–297. Bibcode: 2005Litho..79..271E. DOI: 10.1016/j.lithos.2004.09.004.
* Foulger, G. R.. Plates vs. Plumes: A Geological Controversy (en anglès). Wiley-Blackwell, 2010. ISBN 978-1-4051-6148-0.
* Gohl, K.; Uenzelmann-Neben, G.; Grobys, N. «Growth and dispersal of a southeast African Large Igenous Province» ( PDF) (en anglès). South African Journal of Geology, 114(3), 114(4), 2011. Bibcode: 2011SAJG..114..379G. DOI: 10.2113/gssajg.114.3-4.379.
* Hagstrum, Jonathan T. «Antipodal hotspots and bipolar catastrophes: Were oceanic large-body impacts the cause?» (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 236(1), 236(2), 2005. Bibcode: 2005E&PSL.236...13H. DOI: 10.1016/j.epsl.2005.02.020.
* Hoernle, Kaj; Hauff, Folkmar van den; Bogaard, Paul «70 m.y. history (139–69 Ma) for the Caribbean large igneous province» (en anglès). Geology, 32(8), 2004. Bibcode: 2004Geo....32..697H. DOI: 10.1130/g20574.1.
* Humphreys, Eugene; Schmandt, Brandon «Looking for mantle plumes» (en anglès). Physics Today, 64(8), 2011. Bibcode: 2011PhT....64h..34H. DOI: 10.1063/PT.3.1217.
* Jackson, Matthew G.; Carlson, Richard W. «An ancient recipe for flood-basalt genesis» (en anglès). Nature, 476(7360), 2011. Bibcode: 2011Natur.476..316J. DOI: 10.1038/nature10326. PMID: 21796117.
* Jones, A. P. «Meteor impacts as triggers to large igneous provinces» (en anglès). Elements, 1(5), desembre 2005, pàg. 277-281. DOI: 10.2113/gselements.1.5.277.
* Kerr, A. C. «Oceanic LIPS: Kiss of death» (en anglès). Elements, 1(5), desembre 2005. DOI: 10.2113/gselements.1.5.289.
* Knight, K. B.; Nomade, S.; Renne, P. R.; Marzoli, A.; Bertrand, H. «The Central Atlantic Magmatic Province at the Triassic–Jurassic boundary: paleomagnetic and 40Ar/39Ar evidence from Morocco for brief, episodic volcanism» (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 228(1), 228(2), 2004. Bibcode: 2004E&PSL.228..143K. DOI: 10.1016/j.epsl.2004.09.022.
* Marsh, J. S.; Hooper, P. R.; Rehacek, J.; Duncan, R. A.; Duncan, A. R.. «Stratigraphy and age of Karoo basalts of Lesotho and implications for correlations within the Karoo igneous province». A: Large Igneous Provinces: continental, oceanic, and planetary flood volcanism (en anglès). 100. Washington, DC: American Geophysical Union, 1997, p. 247–272 (Geophysical Monograph). ISBN 978-0-87590-082-7.
* Nash, Barbara P.; Perkins, Michael E.; Christensen, John N.; Lee, Der-Chuen; Halliday, A. N. «The Yellowstone hotspot in space and time: Nd and Hf isotopes in silicic magmas» (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 247(1), 247(2), 2006. Bibcode: 2006E&PSL.247..143N. DOI: 10.1016/j.epsl.2006.04.030.
* Peate, D. W.. «The Parana-Etendeka Province». A: Large Igneous Provinces: continental, oceanic, and planetary flood volcanism (en anglès). 100. Washington, DC: American Geophysical Union, 1997, p. 247-272 (Geophysical Monograph). ISBN 978-0-87590-082-7.
* Puchkov, Victor; Ernst, Richard E.; Hamilton, Michael A.; Söderlund, Ulf; Sergeeva, Nina «A Devonian >2000-km-long dolerite dyke swarm-belt and associated basalts along the Urals-Novozemelian fold-belt: part of an East-European (Baltica) LIP tracing the Tuzo Superswell» (en anglès). GFF, 138, 2016. DOI: 10.1080/11035897.2015.1118406.
* Rampino, Michael R.; Stothers, Richard B. «Flood Basalt Volcanism During the Past 250 Million Years» ( PDF) (en anglès). Science, 241(4866), 1988. Bibcode: 1988Sci...241..663R. DOI: 10.1126/science.241.4866.663. PMID: 17839077.
* Richards, M. A.; Duncan, R. A.; Courtillot, V. E. «Flood Basalts and Hot-Spot Tracks: Plume Heads and Tails» (en anglès). Science, 246, 1989.
* Ritsema, J.; van Heijst, H. J.; Woodhouse, J. H. «Complex shear wave velocity structure imaged beneath Africa and Iceland» (en anglès). Science, 286(5446), 1999, pàg. 1925-1928. DOI: 10.1126/science.286.5446.1925. PMID: 10583949.
* Ross, P. S.; Peateb, I. Ukstins; McClintocka, M. K.; Xuc, Y. G.; Skillingd, I. P. «Mafic volcaniclastic deposits in flood basalt provinces: A review» ( PDF) (en anglès). Journal of Volcanology and Geothermal Research, 145(3), 145(4), 2005. Bibcode: 2005JVGR..145..281R. DOI: 10.1016/j.jvolgeores.2005.02.003.
* Saunders, A. D. «Large igneous provinces: origin and environmental consequences» (en anglès). Elements, 1(5), desembre 2005, pàg. 259-263. DOI: 10.2113/gselements.1.5.259.
* Segev, A. «Flood basalts, continental breakup and the dispersal of Gondwana: evidence for periodic migration of upwelling mantle flows (plumes)» (en anglès). EGU Stephan Mueller Special Publication Series, 2, 2002, pàg. 171–191. Bibcode: 2002SMSPS...2..171S. DOI: 10.5194/smsps-2-171-2002.
* Sheth, Hetu C. «Large Igneous Provinces (LIPs): Definition, recommended terminology, and a hierarchical classification» ( PDF) (en anglès). Earth-Science Reviews, 85(3)-85(4), 2007. Bibcode: 2007ESRv...85..117S. DOI: 10.1016/j.earscirev.2007.07.005.
* Svensen, H. H.; Torsvik, T. H.; Callegaro, S.; Augland, L.; Heimdal, T. H. Gondwana Large Igneous Provinces: plate reconstructions, volcanic basins and sill volumes (en anglès). 463(1). Londres: Geological Society of London, agost 2017 (Special Publications). DOI 10.1144/sp463.7.
* Tegner, C.; Storey, M.; Holm, P. M.; Thorarinsson, S. B.; Zhao, X. «Magmatism and Eurekan deformation in the High Arctic Large Igneous Province: 40Ar–39Ar age of Kap Washington Group volcanics, North Greenland» ( PDF) (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 303(3), 303(4), març 2011. Bibcode: 2011E&PSL.303..203T. DOI: 10.1016/j.epsl.2010.12.047.
* Torsvik, T. H.; Tucker, R. D.; Ashwal, L. D.; Eide, E. A.; Rakotosolofo, N. A. «Late Cretaceous magmatism in Madagascar: palaeomagnetic evidence for a stationary Marion hotspot» (en anglès). Earth and Planetary Science Letters, 164(1), 164(2), desembre 1998.
* Verzhbitsky, E. V. «Geothermal regime and genesis of the Ninety-East and Chagos-Laccadive ridges» (en anglès). Journal of Geodynamics, 35(3), abril 2003.
* Weis, D. «Synthesis of Results from Scientific Drilling in the Indian Ocean». A: The Influence of Mantle Plumes in Generation of Indian Oceanic Crust (en anglès). 70. Geophysical Monograph, 1993 (Geophysical Monograph Series). DOI 10.1029/gm070p0057. ISBN 9781118668030.
* Wignall, P. «The link between large igneous provinces eruptions and mass extinctions» (en anglès). Elements, 1(5), desembre 2005, pàg. 293-297. DOI: 10.2113/gselements.1.5.293.
* Wingate, M. T. D.; Pirajno, F.; Morris, P. A. «Warakurna large igneous province: A new Mesoproterozoic large igneous province in west-central Australia» (en anglès). Geology, 32(2), 2004. Bibcode: 2004Geo....32..105W. DOI: 10.1130/G20171.1.
* Zhou, Mei-Fu «Two magma series and associated ore deposit types in the Permian Emeishan large igneous province, SW China» (en anglès). Lithos, 103(3), 103(4), 2008. Bibcode: 2008Litho.103..352Z. DOI: 10.1016/j.lithos.2007.10.006.

## Vegeu també

* Orogènia
* Peridotita
* Província geològica
* Supervolcà

## Enllaços externs

* «Large Igneous Provinces Commission» (en anglès).
* Ratajeski, K. «The Cretaceous Superplume» (en anglès), 25-11-2005.