OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera del Kirguizstan

La bandera del Kirguizstan fou adoptada el 3 de març de 1992. Es compon d'un fons vermell amb un sol groc al centre, que té 40 rajos que representen les 40 tribus kirguises. Al centre del sol hi ha tres línies vermelles que representen el forat del sostre d'una iurta kirguís vista des de dins.
En realitat, és una representació del primer que es veu quan es desperta en una iurta, és a dir, la construcció del pinacle de cada iurta kirguisa amb tres llistons entrecreuats a través de l'obertura circular a la part superior de la iurta.Adoptada el 1992, poc més de set mesos després de la declaració de la independència del país, per substituir la bandera de la República Socialista Soviètica del Kirguizstan (RSS), és la bandera de la República Kirguisa des d'aquell any. El vermell de la bandera està inspirat en el banderí aixecat per Manas, l'heroi popular del país.

## Banderes històriques

* Bandera de la República Socialista Soviètica del Kirguizstan (1952-1991)

## Referències

* ↑ «flag of Kyrgyzstan» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Complete Flags of the World (en anglès). Dorling Kindersley Limited, 2008-11-03, p. 194. ISBN 978-1-4053-3861-5.
* ↑ Heide, Nienke van der. Spirited Performance: The Manas epic and society in Kyrgyzstan (en anglès). BoD – Books on Demand, 2015-06-17, p. 156. ISBN 978-3-945021-32-3.
# JPelirrojo

Juan Miguel Flores Martín (Madrid, 14 novembre de 1985) conegut com a JPelirrojo, és un Youtuber espanyol amb més d'un milió de subscriptors.

## Biografia

Aficionat al paracaigudisme i al rap, resideix a Collado Villalba. Té un germà petit, en Curricé, que també es youtuber i cantant, i una germana gran, Rebeca.
JP va treballar com a actor, sortint en diversos anuncis emesos a Espanya de marques com Jazztel, Worten o Telepizza en l'epoca de 2012. Va començar a pujar vídeos a Youtube i guanyar popularitat a partir del 2006, per visibilitzar la seva feina com actor. A partir del 2010 va començar a pujar un vídeo al dia. El 2016 va col·laborar amb els gelats Maxibon de Nestlé, però la marca va cancel·lar-ho quan en JPelirrojo va alegrar-se de la mort d'un torero que va morir en aquella època.
Ell critica el sistema educatiu actual perquè diu que no ensenya a ser feliços, només a treballar per a altra gent, per això el 2019 va muntar un curs per ensenyar a ser feliç. Aquest curs primer comptava d'un repte gratuït de set dies a través de WhatsApp, després va oferir una masterclass a 200 participants del repte de WhatsApp pel preu simbòlic d'1€. Finalment va passar a oferir-ho per gairebé 4000 € amb un preu rebaixat fins a 1000 € pels seus seguidors, altres youtubers com La gata de Schrödinger, que va xerrar amb una participant del curs, ho qualifiquen de tim.
El 2014 va anar amb la seva parella Rocio (RoEnLaRed) i els seus amics a Disneyland París i li va demanar matrimoni amb la presència den Mickey Mouse i na Minnie Mouse. El 2018 ell i na RoEnLaRed varen rompre, segons la youtuber Soyunapringada, la forma en com JPelirrojo tractava a RoEnLaRed va influir en la ruptura.

## Referències

* 1 2 Zani, Denise «El riesgo de asociar tu nombre a un ‘youtuber’» (en castellà). El País [Madrid], 19-07-2016. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 2 novembre 2022].
* 1 2 «Tachan de timador al youtuber JPelirrojo por un máster de 4.000 euros para ser feliz». El Mundo, 24-09-2019. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Curricé: “Soy el hermano pequeño de JPelirrojo, que también es YouTuber, actualmente es más famoso que yo”» (en castellà), 16-10-2020. [Consulta: 2 novembre 2022].
* 1 2 20minutos. «Así fueron los comienzos de JPelirrojo en YouTube: de hacer 'vlogs' diarios a convertirse en 'coach' de la felicidad» (en castellà), 03-07-2023. [Consulta: 31 octubre 2024].
* ↑ «CANCION ANUNCIO WORTEN "VENTE AL 20"». [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «JORGE EN TELEVISION CON JPELIRROJO/ ANUNCIO DE TV/ TELEPIZZA». [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «Frozen, Disneyland y JPelirrojo, en la petición de matrimonio más romántica de la historia» (en castellà). [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «Pedida de mano en Disneyland París - Rush Smith», 05-01-2015. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Soyunapringada carga contra JPelirrojo y le llama machista» (en castellà), 15-02-2018. [Consulta: 2 novembre 2022].
# Jaak Uudmäe

Jaak Uudmäe (Tallinn, 3 de setembre de 1954) és un atleta estonià, ja retirat, especialista en triple salt, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la prova del triple salt del programa d'atletisme. Amb aquesta victòria impedí el quart or consecutiu de Víktor Sanéiev, alhora que el salt de 17,35 metres suposà el rècord nacional d'Estònia, un rècord encara vigent.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa en pista coberta, dues de plata i una de bronze, entre les edicions de 1977 i 1980, una medalla de plata a les Universíades de 1979. Guanyà tres campionats soviètics en pista coberta i onze campionats de l'RSS d'Estònia entre 1975 i 1988. El 1979 i 1980 va ser reconegut com a atleta estonià de l'any.
Una vegada retirat ha exercit d'entrenador d'atletisme a Otepää i ha ocupat diversos càrrecs a la Federació d'Atletisme d'Estònia.

## Millors marques

* Triple salt. 17,35m (1980)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Jaak Uudmäe». [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ Estonian records Arxivat 22 December 2017 a Wayback Machine.. EKJL. Retrieved 2018-04-11.
* ↑ «УУДМЯЭ Яак Яакович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «ESBL». [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 27 setembre 2023].
# Elizabeth Becker-Pinkston

Elizabeth Becker-Pinkston, coneguda com a Betty Becker-Pinkston, (Filadèlfia, Estats Units 1903 - Detroit 1989) fou una saltadora estatunidenca, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 6 de març de 1903 a la ciutat de Filadèlfia, població situada a l'estat de Pennsilvània. Es casà amb el també saltador i medallista olímpic Bud Pinkston, del qual en prengué el nom.
Va morir el 6 d'abril de 1989 a la ciutat de Detroit, població situada a l'estat de Michigan.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en el Trampolí de 3 metres i la medalla de plata en la palanca de 10 metres. Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la palanca de 10 metres.
El 1967 fou inclosa a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Betty Becker-Pinkston». [Consulta: 31 octubre 2024].
* ↑ «Betty Becker Pinkston» (en anglès americà). [Consulta: 31 octubre 2024].
# Clic (fonètica)

Un clic és un tipus de so no pneumàtic, és a dir, produït sense fer servir el corrent d'aire provinent de l'expiració (ni tampoc el corrent d'aire inspirat de l'exterior).
Un clic consisteix en una doble oclusió bucal: la zona dorso-velar de la llengua i un altre punt de la boca (incloent-hi els dos llavis) bloquen l'aire que, de sobte, resta enrarit. La depressió creada s'omple ràpidament, de tal manera que hom relaxa el segon punt, la qual cosa provoca una implosió breu —clarament audible— que s'assembla a un espetec.
Els clics es poden pronunciar independentment de qualsevol moviment respiratori. Per tant, és possible emetre clics a un ritme diferent de la respiració o fins i tot respirar a través del nas normalment mentre s'emeten, cosa que no podem fer quan produïm sons expiratoris (o inspiratoris), que depenen totalment de la respiració (no és possible, per exemple, parlar sense respirar).
Els clics es consideren sons consonàntics i tenen diversos punts d'articulació: poden ser bilabials, dentals, alveolars, palatals, velars, faringis, etc.
Els clics són característics de les llengües khoisànides, uns idiomes parlats pels pobles khoisan, a l'Àfrica meridional occidental. Amb valor fonològic, és a dir, amb significació lingüística, no existeixen en cap altra llengua del món.
En català també fem clics, però sense valor fonològic, ja que només s'empren en la comunicació no verbal. En serien exemples el so d'un bes o el so que es fa per a fer córrer més les haveries o animals de peu rodó.

## Referències

* ↑ La llengua catalana com a sistema, Editorial UOC, 2001. ISBN 9788484290230 (català)
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
Viccionari
# Jacana africana

La jacana africana (Actophilornis africanus) és un ocell aquàtic de la família dels jacànids (Jacanidae) adaptat, com la resta de les espècies de la família, a caminar per sobre de la vegetació flotant.

## Hàbitat i distribució

Habita en llacs, estanys i aiguamolls amb vegetació emergent per gran part de l'Àfrica subsahariana. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Jacana africana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Buttonquail, thick-knees, sheathbills, plovers, oystercatchers, stilts, painted-snipes, jacanas, Plains-wanderer, seedsnipes» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ BirdLife International. «African Jacana. Actophilornis africanus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Viöl

Viöl (frisó septentrional Fjåål, danès Fjolde) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Viöl, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 14 kilòmetres de Husum i a 30 al sud-oest de Flensburg. És regat pel riu Arlau.
A finals del segle xix encara es parlava una varietat de jutlandès meridional. L'últim parlant d'aquest dialecte, el fjoldemål, va morir en la dècada de 1930. Avui en dia, segueix sent el dialecte parlat a les comunitats frontereres entre Flensburg i Niebüll.
# Jaciment arqueològic de Matacans

El jaciment de Matacans és un jaciment arqueològic situat al sud-oest del terme municipal d'Artés (Bages), al pla de Can Vila, molt a prop del límit municipal amb Calders.
La referència més antiga del lloc es troba en un document de l'any 889, on apareix el topònim villam Matacanis.
Estudis arqueològics indiquen que caldria situar el moment fundacional de Matacans vers els segles III o II aC, de manera que es podria tractar d'un poblat ibèric o ibero-romà, i sembla que era d'unes dimensions considerables.
Els seus excavadors divideixen les etapes cronològiques del jaciment en quatre fases: fase ibèrica i romana, fase alt medieval, fase baix medieval i fase de reaprofitament del mas i abandonament. Els únics testimonis ibèrics trobats corresponen a fragments ceràmics de la darrera fase del món ibèric (ss. III-I aC). L'element constructiu més antic del jaciment és un forn romà. Totes les construccions a un nivell superior d'aquest forn es van destruir per la construcció d'un mas, i amb les restes de la vil·la romana s'anivellà un esvoranc. La vil·la romana s'ha datat entre els segles I i VI d.C. La fase alt medieval està representada per una habitació i sitges, i es data entre els segles IX i XII. Les estructures corresponents al mas baix medieval, abandonat durant el segle xvi, són les més ben conservades.
L'any 1986 es van colgar les parets del jaciment amb terra per poder-hi conrear.

## Referències

* ↑ d’Artés, Ajuntament. «Jaciment de Matacans». [Consulta: 19 febrer 2024].
* 1 2 3 «Matacans | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 3 setembre 2022].
# Manolito Gafotas en ¡Mola ser jefe!

Manolito Gafotas en ¡Mola ser jefe! és una pel·lícula d'humor espanyola de 2001 dirigida per Joan Potau i basada en la sèrie de novel·les homònima escrites per Elvira Lindo. És la seqüela de la pel·lícula Manolito Gafotas (1999).

## Argument

Torna l'entranyable Manolito amb una altra de les seves aventures. En aquesta ocasió, el nen de Carabanchel (Alt) es troba en plenes vacances de Nadal i a punt de celebrar les festes amb la seva adorable família. La gran novetat és l'arribada d'oncle Nico des de les fredes terres d'Oslo, on treballa com a cambrer. A més, en Manolito està ocupat en la dificilíssima missió d'aconseguir un dels seus somnis més preuats: convertir-se en el líder de la seva colla... d'aquesta estupenda colla formada per en Yihad, la Susana Bragas Sucias, en Mostaza, l'Orejones...

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| María Barranco | Cata |
| El Gran Wyoming | Manolo |
| Doro Berenguer | Manolito |
| Vicente Haro | Nicolás, l'avi |
| Óscar Ladoire | Tío Nico |
| Marcela Walerstein | Trudi |
| Gracia Olayo | Luisa |
| José Luis Carrillo | El Imbécil |
| Rubén Carrillo | El Imbécil |
| David Carrillo | El Imbécil |
| María Lanau | Mare de l'Orejones |
| Alfonso Vallejo | Bernabé |
| Isabel Alegre | Sita Asunción |
| Juan Olivares | Germà d'en Yihad |
| Lina Mira | Mare d'en Mostaza |
| Javier Gurruchaga | Hipnotitzador |
| Antonio de la Torre | Tomás |
| Iván Perete | Orejones |
| Jorge Jiménez | Yihad |
| Sandra Alonso | Susana |
| Eduardo Pérez | Paquito Medina |
| Eduardo Estradé | Mostaza |
| Cervantes. | Phlo-Ling |
| Desirée García | Vanessa |
| Joana Castillo | Jessica |

## Referències

* ↑ Intxausti, Aurora «'MANOLITO GAFOTAS EN MOLA SER JEFE'.» (en castellà). El País [Madrid], 15-06-2001. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Manolito Gafotas estrena su nueva película «¡Mola ser jefe!»» (en castellà), 19-06-2001. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «El director Joan Potau introduce más juego y diversión en la segunda parte de 'Manolito Gafotas'». Europa Press, 22-06-2001. [Consulta: 13 agost 2024].
# Dryophytes gratiosus

Dryophytes gratiosus és una espècie de granota de la família dels hílids que es troba als Estats Units (des de Carolina del Nord fins a Florida i l'est de Louisiana).
# Gra (mineral)

En Mineralogia, un gra (també dit cristalita) és l'estructura d'una roca formada per menuts elements perceptibles a primera vista. Cadascun d'aquests elements és un gra.
Els objectes sòlids prou grossos per a ser visibles i manipulables són rarament composts per un monocristal, excepte uns quants casos com ara gemmes, monocristalls de silici per a la indústria electrònica, certes fibres i monocristalls d'un superaliatge de níquel per a construir motors de turborreactors. Quasi tots els materials són policristal·lins, i fets d'un gran nombre de monocristalls (grans) units entre si per prims estrats de sòlid amorf. La grandària del gra pot variar des d'uns pocs nanometres a diversos mil·límetres.
En la sorra, els grans es troben solts; al gres formen una massa compacta, ja que estan units per un ciment, però es desprenen fàcilment. En el granit la cohesió és, per contra, molt gran, ja que durant la formació de la roca certs elements, especialment el quars, han emplenat completament els intersticis que intervenien entre els grans. Existeixen roques de gra fi, de gra mitjà i de gra gruixut. La majoria de les vegades una roca de gra fi és d'origen sedimentari.
Les enormes roques de gra gruixut tenen un procés de formació molt lent, mentre que les roques de gra fi es formen més ràpid (en una escala de temps geològic). Si una roca es forma molt ràpidament, com la solidificació de la lava expulsada per un volcà, pot no posseir cap gra. Així és com es forma per exemple, l'obsidiana.

## Vegeu també

* Bretxa
* Mida de gra
* Xarxa de Bravais
Viccionari
# Manuelí

Manuelí fou un estil arquitectònic desenvolupat a Portugal entre finals del segle xv i començaments del xvi, que deu el seu nom al rei Manuel I de Portugal.
L'estil aporta poques novetats estructurals, en ser bàsicament ornamental. Sobre una base gòtic flamígera, s'hi sobreposen elements renaixentistes i d'influència oriental, amb una densa ornamentació que fa que siguin molt abundants els motius decoratius, principalment de tipus nàutic i heràldic. Per aquesta raó, edificis d'estil gòtic isabelí presenten decoració manuelina, com és el cas de la basílica de Santa Maria la Major de Pontevedra, on destaquen les cresteries típicament manuelines.
És una variació portuguesa de l'estil gòtic final, així com de l'art lusomorisc o mudèjar, marcat per una sistematització de motius iconogràfics propis, de gran port, simbolitzant el poder regi. Va incorporar, més tard, ornamentacions del Renaixement italià. El terme manuelí va ser creat per Francisco Adolfo Varnhagen en el seu Notícia Histórica e Descriptiva do Mosteiro de Belém de 1842.
L'estil es va desenvolupar en una època propícia de l'economia portuguesa i va deixar marques en tot el territori nacional.
En destaquen com a monuments més representatius:
* Monestir de Batalha, obra de Mateo Fernandes, el francès Diogo de Boitaca i João de Castilho, en el qual destaquen les capelas imperfeitas i el claustre.
* Monestir dels Jerònims de Belém, obra també de Diogo de Boitaca i João de Castilho.
* Convent de Crist, a Tomar, de Diego de Arruda i João de Castilho.
* Torre de Belém de Francisco de Arruda.
* Església de l'antic convent de Jesús, de Diogo de Boitaca.
En un estil neomanuelí, destaca l'Hotel palau de Buçaco, de finals del segle xix.

## Referències

* ↑ «manuelí». GEC. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Cardoso Mendes Atanázio, Manuel. A arte do manuelino: mecenas, influências, espaço (en portuguès). Editorial Presença, 1984.
* ↑ Smith, Robert C.; Smith, Robert Chester. The art of Portugal: 1500-1800 (en anglès). Londres: Weidenfeld & Nicolson, 1968. ISBN 978-0-297-76096-2.
* ↑ Vinhas, Manuel. O manuelino como expressão artística de uma época (en portuguès brasiler). Tip. H. Torres, 1945.
# Partenope (Händel)

Partenope, HWV 27, és una òpera en tres actes amb música de Georg Friedrich Händel, estrenada en el King's Theatre de Londres el 24 de febrer de 1730.
L'òpera utilitza un llibret en italià adaptat per mà desconeguda, a partir d'un llibret escrit originàriament el 1699 per Silvio Stampiglia. El llibret de Stampiglia havia rebut moltes altres versions musicals amb anterioritat, incloent una de Caldara que Händel hauria pogut veure a Venècia al voltant de l'any 1710.
Va ser la primera òpera de Händel que es pot considerar còmica o, més aviat, no seriosa, des de la molt anterior Agrippina, trencant amb les tradicionals òperes serioses per les quals el compositor era conegut a Londres. Originalment va proposar el llibret a la companyia d'òpera de la Royal Academy of Music el 1726. Això no obstant, van rebutjar l'obra per la seva naturalesa frívola, les relativament escasses àries àmplies i els llargs passatges de recitativo. L'òpera va ser presentada durant la temporada de 1730 en el King's Theatre quan Händel estava treballant com a soci del director John James Heidegger. La partitura va ser acabada per Händel just dues setmanes abans de l'estrena.

## Referències

* ↑ Programa de l'English National Opera, Parthenope, 8

## Vegeu també

* Llista d'òperes de Georg Friedrich Händel
Òperes de Georg Friedrich Händel :
Almira (1705)
Florindo (1708)
Rodrigo (1707)
Agrippina (1709)
Rinaldo (1711)
Il pastor fido (1712)
Silla (1713)
Teseo (1713)
Amadigi di Gaula (1715)
Acis and Galatea (1718)
Radamisto (1720)
Muzio Scevola (1721)
Floridante (1721)
Ottone (1723)
Flavio (1723)
Giulio Cesare (1724)
Tamerlano (1724)
Rodelinda (1725)
Scipione (1726)
Alessandro (1726)
Admeto (1727)
Riccardo Primo (1727)
Siroe (1728)
Tolomeo (1728)
Lotario (1729)
Partenope (1730)
Poro (1731)
Ezio (1732)
Sosarme (1732)
Orlando (1733)
Arianna in Creta (1734)
Oreste (1734)
Ariodante (1735)
Alcina (1735)
Atalanta (1736)
Arminio (1737)
Giustino (1737)
Berenice (1737)
Alessandro Severo (1738)
Faramondo (1738)
Serse (1738)
Giove in Argo (1739)
Imeneo (1740)
Deidamia (1741)
Semele (1744)
Alceste (1750) :
Oratoris de Georg Friedrich Händel :
Il trionfo del Tempo e del Disinganno (1707)
La resurrezione (1708)
Brockes Passion (1715)
Esther (1732)
Deborah (1733)
Athalia (1733)
Alexander's Feast (1736)
Il trionfo del Tempo e della Verità (1737)
Saul (1738)
Israel in Egypt (1738)
L'Allegro, il Penseroso ed il Moderato (1740)
El Messies (1741)
Samson (1741)
Semele (1743)
Joseph and his Brethren (1743)
Hercules (1744)
Belshazzar (1744)
Occasional Oratorio (1746)
Judas Maccabaeus (1746)
Joshua (1747)
Alexander Balus (1747)
Susanna (1748)
Solomon (1748)
Theodora (1749)
The Choice of Hercules (1750)
Jephtha (1751)
The Triumph of Time and Truth (1757) :
Cantates de Georg Friedrich Händel :
Ero e Leandro (1707)
Clori, Tirsi e Fileno (1707)
Aci, Galatea e Polifemo (1708)
Dalla guerra amorosa (1709)
Apollo e Dafne (1710)
Ode for the Birthday of Queen Anne (1713)
Ode for St. Cecilia's Day (1739) :
# Koldenbüttel

Koldenbüttel (frisó septentrional Koolnbütel, baix alemany Kombüddel) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 8 kilòmetres d'Husum i a l'oest de Friedrichstadt. El 31 de desembre del 2023 tenia 886 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
# Ellis Miah

Ellis Miah (nascut el 21 de març a la ciutat de Nova York) és un compositor, productor discogràfic, vocalista i DJ estatunidenc d'ascendència bangladesí i caribenya. Ha situat més de 17 discos en diverses llistes d'èxits, incloent-hi Billboard 200, Electronic Album, Club Play i Maxi Singles com a part dels equips de producció Orange Factory i Beat Hustlerz. Com a compositor, productor i remesclador ha treballat amb artistes com Miley Cyrus, Backstreet Boys, Annie Lennox, RuPaul, Big Freedia, Siedah Garrett, Todrick Hall, i Loleatta Holloway.
En 2014, Miah va fundar el segell discogràfic boutique Celler Superette. La seva primera artista va ser Tsarina Nares, filla del famós artista Jamie Nares. El seu EP de debut anomenat “I'm To Blame” va ser produït per Miah i llançat a finals de 2014.
La música de Miah també ha aparegut àmpliament en pel·lícules i televisió, incloent-hi Sex and the City, Ray J i Brandi Family Business, Hit the Floor, Brokenhearts Club, RuPaul's Drag Race, Dragrace Allstars, i Punks. En 2013, "Sugar Daddy's Little Girl", produïda i coescrita per Miah, es va utilitzar en els anuncis nacionals de Klondike Xoco-Tac. També en 2013, juntament amb Keo Nozari, va compondre el tema principal d'ABC Nightline Prime.

## Referències

* ↑ «Kevin Aviance - Chart history». Billboard.com. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «Dolce - Chart history». Billboard.com. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ Billboard. Nielsen Business Media, Inc., 2008-10-11.
* ↑ «Hannah Montana 2: Non-Stop Dance Party - Hannah Montana | Credits». AllMusic. [Consulta: 4 novembre 2015].
* 1 2 3 «RuPaul's Christmas album Slay Belles looks fierce» (en anglès britànic). Gay Times. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ Billboard. Nielsen Business Media, Inc., 2000-03-04.
* ↑ «I'm To Blame - EP by Zarina Nares on iTunes». iTunes. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «The Broken Hearts Club - Original Soundtrack». AllMusic. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «Sugardaddy's Little Girl». BMI Repertoire. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «Nightline Prime Theme». BMI Repertoire. [Consulta: 4 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Ellis Miah | Credits | AllMusic