OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rantrum

Rantrum (frisó septentrional Rånterem, danès Rantrum) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Ipernstedt forma part del terme municipal.
# Opabinia

Opabinia és un animal trobat a dipòsits del Cambrià. Només se'n coneix una espècie, Opabinia regalis, del Cambrià mitjà dels esquists de Burgess de la Colúmbia Britànica. Myoscolex, del Cambrià inferior d'Austràlia, n'és un possible parent evolutiu.
# Elisabet Kozlova

Elisabet Vladimirovna Kozlova nascuda Puixkariova (Krasnoe Selo, Imperi rus, 19 d'agost de 1892 – Leningrad –Sant Peterburg–, Unió Soviètica, 10 de febrer de 1975) fou una ornitòloga russa que va treballar en l'avifauna asiàtica, des de Rússia fins a l'altiplà tibetà.

## Vida i carrera

Elisabet Kozlova a néixer en una família de metges de Krasnoe Selo, avui dia dins de Sant Petersburg. Va començar la seva activitat ornitològica amateur durant una visita a Tian Shan el 1913, i després, el 1918-19, al sud d'Ucraïna.
Entre 1923 i 1926 va participar com a ornitòloga professional en l'expedició organitzada per la Societat Geogràfica de Rússia i dirigida pel seu marit, Piotr Kozlov, a Mongòlia. Va poder estudiar ocells a diferents indrets, des dels boscos de l'Oest fins a les muntanyes Kentei, les estepes centrals, el desert de Gobi o la vall del llac Orog-Nur.
Va tornar a Mongòlia el 1929 i el 1930 per recollir i dur a terme més estudis sobre ocells, i la seva investigació va donar com a resultat la publicació el 1930 de Ocells del sud-oest de Transbaikalia, nord de Mongòlia i Gobi central, obra per la qual va ser guardonada amb la Medalla de Plata de la Societat Geogràfica. Els hiverns de 1934 i de 1937 va visitar, juntament amb l'ornitòleg A. Ya. Tugarinov, els estatges d'hivern dels ocells a les costes sud-oest de la mar Càspia, que donaren lloc a dues publicacions de gran interès.
Entre 1932 i 1975 va treballar al Departament d'Ornitologia de l'Institut Zoològic de l'Acadèmia Russa de Ciències de Sant Petersburg. Durant la Segona Guerra Mundial, l'institut es va traslladar a Duixanbe, Tadjikistan. Durant aquest període Kozlova va estudiar els ocells de muntanya, inclosa la biologia del Phasianus colchicus bianchii. Després de tornar a Leningrad el 1945, ja no va fer expedicions de camp. Després va escriure les monografies Avifauna de l'altiplà tibetà, les seves relacions genètiques i la seva història, el 1952, i Els ocells de les estepes zonals i els deserts de l'Àsia central , el 1975. També va publicar molts articles sobre taxonomia i filogènia aviària, a més d'escriure extenses seccions de Els ocells de l'URSS (1951–1953) i de la sèrie FFauna de l'URSS (1961-1962).
Fou membre de la British Ornithologists' Union.

## Vida personal

El 1910, als 18 anys, havia estat a Normandia, on va conèixer el coronel Piotr Kozlov, un conegut explorador 29 anys més gran que ella, i s'hi va casar el 1912.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Ivanov, A. I. «ELIZABETH V. KOZLOVA» (en anglès). Ibis, 118, 1, 03-04-2008, pàg. 127–127. DOI: 10.1111/j.1474-919X.1976.tb02020.x.
* 1 2 3 «Department of Ornithology. History» (en anglès). Russian Academy of Sciences. Zoological Institut. [Consulta: 21 juny 2022].
* 1 2 Mearns & Mearns (1998).

## Bibliografia

* Mearns, Barbara. The Bird Collectors. San Diego: Academic Press, 1998, p. 359–361. ISBN 978-0-12-487440-4.
# Microtus pinetorum

Microtus pinetorum és una espècie de talpó que es troba a l'est de Nord-amèrica.

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Microtus pinetorum. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Grímnismál

Els Grímnismál (Les dites de Grímnir) -el mot és un neutre plural en norrè occidental antic- són un dels poemes mitològics que formen part de l'Edda poètica. Estan preservats en el còdex Reial o Konungsbók MS GkS 2365 4to i en el fragment AM 748 I 4to; a més a més, Snorri Sturluson inclogué, parcialment o total, una vintena d'estrofes en la seva Edda en prosa. Els Grímnismál són contats per Grímnir (un dels noms amb què el déu Odin amaga la seva identitat quan viatja pel món) quan és torturat, per error, pel rei Geirrod (Geirrøðr), fet que li costarà la vida al rei al final del poema.
L'obra comença amb una extensa secció en prosa en què es descriuen les circumstàncies que condueixen al monòleg de Grímnir, que consta de 54 estrofes compostes en metre ljóðaháttr. El darrer tros dels Grímnismál és constituït per una cloenda en prosa en què es descriu breument la mort del rei Geirrod, l'ascensió al tron del seu fill Agnarr, i la desaparició del déu Odin.

## Estructura i història

El treball comença amb una llarga secció en prosa que descriu les circumstàncies que van portar al monòleg de Grímnir. El monòleg en si consta de 54 estrofes de vers poètics que descriuen els mons i les moltes disfresses d'Odin. La tercera i última part del poema també és en prosa, una breu descripció de la desaparició de Geirröth, l'ascens del seu fill i la desaparició d'Odin.
Les seccions en prosa probablement no formaven part de les versions orals originals de Grímnismál. Henry Adams Bellows suggereix que es van afegir al segle XII o XIII i basant-se en algun tipus de tradició narrativa sobre el poema. Això no és del tot segur. El poema en si va ser compost probablement a la primera meitat del segle X.

## Referències

* ↑ Suzuki, Seiichi. 2014. The Meters of Old Norse Eddic Poetry: Common Germanic Inheritance and North Germanic Innovation. P. 2
* ↑ «The Poetic Edda : Grimnismol».

## Enllaços externs

* Traducció italiana de lliure accés.
# Sönnebüll

Sönnebüll (frisó septentrional Säänebel, danès Sønnesbøll) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a mig camí entre Husum i Niebüll.
# Irene Zurrón Servera

Irene Zurrón Servera (Palma, 14 de desembre de 1990) és una escriptora catalana, resident a Sant Feliu de Llobregat, que es dedica també a la recerca en l'àmbit universitari, i dins de la literatura catalana, en ecocrítica, genealogies i en l'obra de Mercè Rodoreda. És doctora en Estudis Lingüístics, Literaris i Culturals per la Universitat de Barcelona i el 2023 defensar la tesi "El suïcidi en la literatura. Tradició i representació en la narrativa de Mercè Rodoreda", que ha guanyat el Premi de la Fundació Mercè Rodoreda 2024 ex aequo. El 2021, publica la novel·la infantil La tribu enmig de la muntanya, guanyadora del Premi Carmesina de la Safor, i publicada per Tàndem Edicions. El 25 de novembre de 2024, va guanyar el Premi Documenta ex aequo amb el recull de contes Un gat negre al jardí (2025) i que publicar L'Altra Editorial. El jurat va destacar-ne «l’estil depurat, que flueix perfectament bé, la llengua espremuda i expressiva, la voluntat de dir sense ensenyar-ho tot, i la melangia –que impregna tots els contes– d’uns personatges femenins que estan acabant la joventut i encara no han trobat el seu lloc al món, que estimen dones i també estimen homes però sempre amb una certa distància, com si es giressin cap endins».
Així mateix, ha estat docent a secundària i a la universitat –a la Université Lumière Lyon 2, a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Autònoma de Barcelona. També ha treballat de tècnica a l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana i a la Institució Pública Antoni M. Alcover. Recentment, ha estat investigadora postdoctoral al projecte “Narratrici moderniste e genealogie italo-catalane: traduzioni, collocazioni e pregiudizi” al Centre d’Estudis Catalans de la Università per Stranieri di Siena.

## Referències

* ↑ Zurrón Servera, Irene «El suïcidi en la literatura. Tradició i representació en la narrativa de Mercè Rodoreda». Tesis Doctorals - Facultat - Filologia, 14-04-2023.
* ↑ «Un gat negre al jardí – L'Altra Editorial». [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Irene Zurrón Servera |», 27-10-2017. [Consulta: 14 març 2025].
# Elisabeth Mara

Gertrud Elisabeth Schmeling, de casada Elisabeth Mara (Kassel, Hessen, 23 de febrer de 1749 - Tallinn, Letònia, 20 de gener de 1833) fou una soprano alemanya de gran habilitat tècnica.
Filla de pare músic i òrfena de mare al cap de poc de néixer, passà una infància abandonada, i contragué raquitisme. A cinc anys revelà la seva aptitud per al cant i aprengué del seu pare, que era violinista, a tocar aquest instrument. Gràcies al suport de diversos mecenes locals, al 1755 va poder viatjar a Frankfurt amb el seu pare, on va ser admirada i pogué ampliar els seus coneixements.
Va tocar a Anvers, Rotterdam, La Haia, Leyden, Utrecht, Amsterdam, Harlem i va anar cap a Anglaterra el 1759, on actuaria al 1760 en un concert amb altres nens molt dotats musicalment.
El fet que una noia toqués el violí no era habitual ni gaire ben considerat. Se li va aconsellar, doncs, que orientés la seva carrera com a cantant. Va rebre l'ajuda d'amics influents i va poder estudiar cant, a Londres, amb Pietro Paradisi; amb Johann Hiller a Leipzig durant cinc anys, i al costat de Corona Schröter, demostrant estar dotada d'una meravellosa veu de soprano que assolia amb igual puresa de timbre des del sol greu fins al mi sobreagut.
Va començar a cantar en públic el 1771, i aviat va ser reconeguda com la millor cantant que havia produït Alemanya. Va actuar amb l'Òpera de Dresden, i després a Berlín i sempre va estar compromesa amb la cort prusiana a Berlín. Després de cantar a Viena , Munic i altres llocs, va aparèixer a París el 1782, on la seva rivalitat amb la cantant Luísa Todi va dividir el públic en todistes i maratistes. El 1784 va anar a Londres, on va triomfar com a Cleòpatra, a Giulio Cesare, de Georg Friederich Händel. Va continuar cantant amb gran èxit, fent visites puntuals a diverses ciutats d'Itàlia –Venècia i Torí– i a París fins al 1802. Va ser molt elogiada per la seva interpretació dels oratoris de Händel i Joseph Haydn. Durant uns anys es va retirar a Rússia, on va adquirir propietats que perdria en el moment de la invasió francesa. Va tornar a visitar Anglaterra el 1819, però després ja va abandonar l'escenari.
Va residir aleshores a Livònia, on va ser professora de música a Tallinn, i hi va morir el 1833; va ser enterrada al cementiri de Kopli.
Durant un temps va estar casada amb el violinista i compositor Johann Mara, de qui adoptà el nom artíctic, i del qual es divorcià ben aviat.
L'artista de la pintura Élisabeth Vigée-Lebrun (1755-1842) li feu una sèrie de pintures.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gertrud Elisabeth Mara» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Gertrud Elisabeth Schmeling Mara (1749-1833) -...» (en anglès). [Consulta: 21 desembre 2023].
* 1 2 Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 1263 (ISBN 84-239-4532-4)
* 1 2 3 Kürschner, Josep. «Mara, Elisabeth» (en alemany). Deutsche Biographie. [Consulta: 21 desembre 2023].
# Bandera d'Ucraïna

La bandera d'Ucraïna representa el cel blau sobre els camps de blat de les estepes del país. Els dos colors són utilitzats des de fa molt temps com a ensenya dels ucraïnesos. Foren adoptats el 1918 durant la primera independència ucraïnesa i són els mateixos colors que van fer servir els ucraïnesos des de temps del vikings, amb els mateixos colors que la bandera de Suècia. La Diada de la Bandera d'Ucraïna se celebra el 23 d'agost.

## Referències

* ↑ «Torna el futbol a Ucraïna sis mesos després del començament de la invasió russa». El Periódico de Catalunya, 24 agost 2022. [Consulta: 29 gener 2023].
# Tetenbüll

Tetenbüll (danès Tetenbøl) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situada a uns 8 km al nord-oest de Tönning i 12 km al nord-est de Sankt Peter-Ording a la península d'Eiderstedt.
# Filó de Mègara

Filó de Megara o Filó Dialèctic (en llatí Philon, en grec antic Φίλων) fou un filòsof grec, deixeble de Diodor Cronos i amic de Zenó de Cítion, però una mica més vell, segons diu Diògenes Laerci.
En una obra seva, Menexenos, menciona les cinc filles del seu mestre. Va discutir amb ell les teories sobre l'argument dominant, i la veritat de les proposicions hipotètiques. Diodor defensava que les proposicions hipotètiques només eren verdaderes quan la clàusula antecedent només podia portar a una conclusió verdadera, i Filó argumentava que només eren falses aquelles que amb un antecedent correcte portaven a una conclusió incorrecta. Els dos filòsofs tenien prou arguments com per a demostrar la validesa de les seves afirmacions. Crisip de Soli va atacar les conclusions de cadascun d'ells.
Jeroni d'Estridó menciona un Filó Dialèctic com a instructor de Carnèades en contradicció a la cronologia, potser per indicar la tendència escèptica de les seves doctrines, i diu que va escriure l'obra Menexenos. Probablement és el mateix personatge que menciona ridiculitzant-lo Timó de Fliunt, al que anomena Filó d'Atenes, deixeble de Pirró.

## Referències

* ↑ 2.Philon the Megarian a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 312-313
# Pseudacris crucifer

Pseudacris crucifer és una espècie de granota amplament distribuïda per l'est dels Estats Units.
Pot arribar a assolir 4 cm de llargada.

## Referències

* Fordham et al (2006). Pseudacris crucifer. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Reineta verda

Hyla cinerea és una espècie de granota autòctona del sud-est dels Estats Units.

## Referències

* Hammerson & Hedges (2004). Hyla cinerea. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 7 de gener de 2008 (en anglès).
# August Vilalta Carnassa

August Vilalta Carnassa fou un polític cabasserol que desenvolupà la seva activitat durant la Segona República espanyola.
Fou nomenat president de la comissió gestora encarregada de gestionar l'Ajuntament a partir del 25 de maig de 1933, en aplicació de l'article 29 de la Llei electoral vigent llavors. Més tard fou elegit conseller municipal de l'Ajuntament de Cabassers a les eleccions municipals catalanes de 1934, el 14 de gener d'aquell any, per la candidatura d'Esquerra Catalana Republicana.
Vilalta fou vocal del comitè revolucionari que proclamà l'Estat Català a Cabassers la matinada del 7 d'octubre de 1934, cosa que li comportà una condemna de sis mesos de presó en un consell de guerra celebrat el 30 de desembre de 1934. Estigué en presó preventiva fins el consell de guerra, des de com a mínim el 24 d'octubre de 1934, al vapor Manuel Arnús, al port de Tarragona.
Consta que el 1936 fou secretari del Comitè Antifeixista de Cabassers, encapçalat per l'alcalde Vicent Porqueres Argany.

## Referències

* ↑ Butlletí Oficial de la Generalitat de Catalunya, 22-05-1933, pàg. 614.
* ↑ «Comarcal». La Veu de Tarragona, 20-01-1934, pàg. 3.
* ↑ «Veié i fallà la causa pels fets d'octubre a Cabassers». La Humanitat, 01-12-1935, pàg. 4.
* ↑ «La justicia Militar. Unas palabras del audotor de guerra. Última lista de detenidos. La reorganización de los servicions de orden público». La Vanguardia, 26-10-1934, pàg. 8-9.
* ↑ Masso Carballido, Jaume. Patrimoni en perill. Notes sobre la salvaguarda dels béns culturals durant la guerra civil i la postguerra (1936-1948) (en català). Reus: Edicions del Centre de Lectura, 2004, p. 156. ISBN 84-87873-54-5.
# Ella Harper

Ella Harper (Gallatin, Tennessee, 5 de gener de 1870 – Nashville, 19 de desembre de 1921), coneguda professionalment com The Camel Girl (la noia camell), va ser una artista de circ que tenia de naixement una deformitat als genolls anomenada Genu recurvatum. Per aquesta deformitat podia doblegar els genolls cap enrere i caminar a quatre potes, el que li va valer el seu sobrenom de "noia camell".

## Biografia

Va néixer amb un germà bessó, Everett. Els seus pares es deien William i Minerva. Va néixer amb una patologia que li recurvaven de les articulacions del genoll. Les persones amb un diagnòstic tan rar es poden moure principalment de quatre rapes. El seu germà bessó va morir tres mesos després de néixer, tot i que no se sap si tenia trets ortopèdics similars.Ella Harper, va tenir tres germanes i un germà petit. La família Harper vivia a la petita ciutat de Hendersonville a la casa dels avis per part de pare.

### Carrera artística

Ella Harpen va debutar al món del circ el 1882. El 1886 va ser presentada com a l'estrella del Nickel Plate Circus de W. H. Harris, i apareixia als diaris allà on anava el circ. Al revers de la targeta on es presentava s'hi podia llegir:
   Em diuen la noia camell perquè tinc els genolls cap enrere. Puc caminar millor amb les meves mans i peus, tal com mostra la imatge. He viatjat molt pel món de l'espectacle durant els últims quatre anys i ara, és a dir, l'any 1886, tinc la intenció de deixar el món de l'espectacle i anar a l'escola per preparar-me per fer una altra cosa.
Harper rebia un salari de 200 dòlars setmanals, el que li va permetre una estabilitat financera que la va ajudar a encaixar a la societat.

### Vida després del circ

Harper va tornar a casa seva al comtat de Sumner, a Tennessee, on va viure amb la seva mare i una neboda. El 1905, es va casar amb Robert L. Savely i el 1906 va donar a llum una nena, Mabel E. Savely, que va morir el novembre del mateix any. Harper i el seu marit es van traslladar a Nashville (Tennessee) l'any 1909. El 1918, ella i el seu marit van adoptar una nena anomenada Jewel Savely, que va morir al cap de poc quan encara no comptava ni amb tres mesos d'edat. Al cens de 1920, ella i el seu marit encara vivien a Nashville, on va morir el 19 de desembre de 1921 de càncer de còlon.
Va ser enterrada l'endemà al cementiri de Spring Hill a la parcel·la familiar dels seus pares.

## Referències

* 1 2 3 «Finding Ella (my search for The Camel Girl)» (en anglès). Ella Harper. [Consulta: 30 juliol 2023].
* 1 2 «ELLA HARPER – The Camel Girl» (en anlès). thehumanmarvels.com. [Consulta: 307/2023].
* ↑ «Ella Harper: la donna che camminava carponi come la bambina nel film L’esorcista» (en italià). Oubliette Magazine, 18-09-2013. [Consulta: 30 juliol 2023].
* 1 2 «Ella Harper: The Camel Girl» (en anglès). Phreeque. Arxivat de l'original el 2023-05-31. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Ella Evans Harper Savely». Find a Grave. [Consulta: 30 juliol 2023].
# Leith

Leith (Lìte en Gaèlic escocès, que significa vida) és un antic burgh escocès, avui dia un districte municipal de la ciutat d'Edimburg (Edinburgh en grafia local). El districte se situa al nord de la ciutat, a la desembocadura del riu Leith i és el port d'Edimburg. És situat a la banda sud del Firth of Forth, l'estuari del riu Forth, sota la gestió del Consell de la ciutat d'Edinburgh.

## Història

Històricament Leith i Edinburgh foren dos burghs diferents, però el creixement d'ambdues viles les va portar a formar un contínuum urbà. Leith va ser incorporat a Edinburgh el 1920 després d'un referèndum de caràcter no oficial que va refusar la unió per una proporció de cinc a un. Leith va tenir un paper important al llarg de la història d'Escòcia atès que és el principal port per accedir a Edinburgh. Maria de Guisa, com a regent de la seva filla la reina Maria I d'Escòcia, va regir Escòcia des de Leith on es va situar la Cort.
# Forèsia

La forèsia és un tipus de relació que s'estableix entre dos organismes en la qual un organisme viu a sobre d'un altre i, per tant, és transportat per aquest. Etimològicament forèsia significa "ésser transportat per un altre". Exemples de forèsia són els mol·luscs que viuen incrustats a la pell de grans cetacis o a les closques de les tortugues marines. Altres casos de forèsia més estranys són la incrustació de certs tipus d'esponja a la pell d'escorpènids, oferint-los així cert mimetisme en l'entorn.

## Vegeu també

* Epífit
# Musica transalpina

Musica Transalpina és una col·lecció de madrigals publicada a Anglaterra per Nicholas Yonge l'any 1588. Els madrigals havien travessat els Alps (d'aquí el nom) en el sentit que la forma madrigal va ser manllevada dels italians, i les peces incloses en la col·lecció eren principalment d'italians, tot i que la lletra va ser convertida a l'anglès per Yonge. Va ser la primera i més gran antologia isabelina de madrigals italians, i va marcar l'inici de l'edat d'or del madrigal a Anglaterra.
Musica transalpina conté 57 peces separades de 18 compositors, amb Alfonso Ferrabosco l'ancià amb la majoria i Luca Marenzio el segon. Ferrabosco havia viscut a Anglaterra als anys 1560 i 1570, fet que podria explicar el gran nombre de les seves composicions al llibre; era relativament desconegut a Itàlia.

## Història de la publicació

Musica transalpina va ser impresa per Thomas Este i va aparèixer amb una dedicatòria a Gilbert Talbot. Immediatament després de l'èxit de la primera van seguir diverses antologies similars, començant per "The First Set of Italian Madrigals" de Thomas Watson, publicat el 1590, també per Este. Com en la col·lecció anterior, les composicions, principalment de Marenzio, van ser proveïdes de textos en anglès de Watson. El mateix Yonge va publicar una segona Musica transalpina el 1597, amb l'esperança de duplicar l'èxit de la primera col·lecció.

## Referències

* ↑ E. H. Fellowes,English Madrigal Verse, 1588–1632, 3a edició rev. i ampliat per FW Sternfeld i D. Greer (Oxford 1967), pàg. 722.
* ↑ Gustave Reese, Música en el Renaixement. Nova York, WW Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4. pàg. 821
* ↑ E. H. Fellowes,English Madrigal Verse, 1588–1632, 3a edició rev. i ampliat per FW Sternfeld i D. Greer (Oxford 1967), pàg. 722.