OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avaluació d'experts

L'avaluació d'experts o revisió d'experts (en anglès: peer review) és el procés de revisió que passen els articles científics quan són enviats a una revista per a la seva publicació. Aquest sistema de correcció consisteix a enviar l'article a dos o més experts (revisors) en el camp que tracta per tal que validin que el contingut és correcte, el treball està ben fet i no hi ha frau. Habitualment, els revisors no es limiten a acceptar o rebutjar l'article, sinó que fan suggeriments per millorar el treball abans de ser publicat.
La majoria de revistes permeten suggerir alguns revisors per avaluar el treball, tot i que no es comprometen a fer cas dels suggeriments. A més, normalment també es permet demanar que una o més persones no en siguin els revisors.
Tot i aquest procés, però, en alguns casos s'han publicat articles que han passat el procés de peer review i posteriorment s'ha demostrat que eren falsos, com la publicació d'un article sobre la memòria de l'aigua a Nature o, més recentment, els articles de Hwang Woo-Suk a Science sobre cèl·lules mare. L'organització Retraction Watch afirmà el 2015 que el 15 % de les revistes acadèmiques que afirmen aplicar l'avaluació d'experts és fraudulenta.
Un estudi publicat el 2017 trobà que a l'avaluació d'experts, els editors tendeixen a elegir avaluadors que compartisquen el seu mateix sexe. Una altra investigació ho corroborà i afegí un factor més que provoca la poca presència de dones en els grups d'avaluadors: les dones solen rebutjar més que els hòmens les invitacions per a avaluar.
S'han proposat millores per al sistema d'avaluació d'experts:
* Mantindre un depòsit temporal on es publica el treball a revisar i es publiquen els comentaris en obert fets pels investigadors del camp apropiat.
* Tindre un rastre de quines són les revistes presentades i rebutjades anteriorment i saber quins foren els comentaris pels quals fou rebutjat l'article presentat.
* Publicar junt a l'article publicat l'historial de revisions.

## Referències

* ↑ Segons Termcat
* ↑ Romano, Aja «Academic journals are facing a battle to weed out fake peer reviews». The Daily Dot, 21-08-2015 [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ Helmer, Markus et al. «Research: Gender bias in scholarly peer review». eLife, 2017. DOI: 10.7554/eLife.21718.001.
* ↑ Lerback, Jory; Hanson, Brooks «Journals invite too few women to referee». Nature, 541, 7638, 25-01-2017, pàg. 455–457. DOI: 10.1038/541455a.
* ↑ Bloch, Daniel «Expertise in sciences and the decision of what is publishable: a noble yet endangered task». The Conversation, 29-10-2017 [Consulta: 14 gener 2018].
# Dodecàedre ròmbic

En geometria, el dodecàedre ròmbic és un dels tretze políedres de Catalan, té 12 cares ròmbiques. La longitud de la diagonal major de cada rombe és exactament ${\sqrt {2}}$ vegades més llarga que la diagonal menor. Diversos dodecàedres ròmbics junts poden enrajolar l'espai.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'un dodecàedre ròmbic tal que les seves arestes tenen longitud a són les següents:
    $A=8{\sqrt {2}}a^{2}\approx 11.3137085a^{2}$
    $V={\frac {16}{9}}{\sqrt {3}}a^{3}\approx 3.07920144a^{3}$

## Dualitat

El políedre dual del dodecàedre ròmbic és el cuboctàedre.

## Simetries

El grup de simetria del dodecàedre ròmbic té 48 elements; el grup de les simetries que preserven les orientacions és el grup octàedric $O\cong S_{4}$. Són els mateixos grups de simetria que pel cub, l'octàedre, el cub truncat i l'octàedre truncat.

## Enrajolat de l'espai

Afegint còpies del dodecàedre ròmbic es pot obtenir un enrajolat de l'espai

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic
* Sòlid de Johnson

## Bibliografia

* H. M. Cundy & A. P. Rollett. I modelli matematici. Milà: Feltrinelli, 1974.
* Dedò, Maria. Forme, simmetria e topologia. Bolonya: Decibel & Zanichelli, 1999. ISBN 88-08-09615-7.

## Enllaços externs

* Políedres I Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine. Pàgina 24
* Rhombic dodecahedron Dodecàedre rombic a Mathworld
# Héctor Sáez Benito

Héctor Sáez Benito (Cabdet, 6 de novembre de 1993) és un ciclista espanyol, professional des del 2015. El 7 d'agost de 2019 va aconseguir la seva primera victòria com a professional. Es va adjudicar la 6a etapa de la Volta a Portugal de 2019, després de ser el millor d'una escapada d'onze corredors. L'any següent va tornar al Caja Rural-Seguros RGA, equip en què va començar la seva carrera.

## Palmarès

Palmarès d'Hèctor Sáez.
* 2010
** Campió d'Espanya júnior en ruta

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. 76è de la classificació general
* 2020. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 112è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Cycling Museum - Hector SÁEZ BENITO». [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ «Victoria lluviosa de Héctor Sáez en Bragança» (en portugués). Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ saez-regresa-a-caja-rural-tras-su-paso-por-el-murias/ Héctor Sáez torna a Caja Rural després del seu pas pel Murias
* ↑ «Héctor Sáez». [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 30 octubre 2024].
# Petúnia

Petúnia (Petunia) és un gènere de plantes cultivades originàries de l'Amèrica del Sud de la família de les Solanaceae o Solanàcies, que inclou el tabac, les patates i el tomàquet. Les flors tenen forma de trompeta i colors delicats. Les petúnies són flors de jardí molt populars.

## Origen del nom

El nom d'aquestes flors prové d'una corrupció francesa del mot "petun", que significa "tabac" en tupí-guaraní.

## Varietats

La majoria de les petúnies que hom veu als jardins són híbrides (Petunia x hybrida). L'origen de la P. x hybrida rau en la hibridització entre la P. axillaris (la petúnia gran blanca) i la P. integrifolia (la petúnia lila).
* P. axillaris produeix flors qu'emeten olor al vespre. Les flors són de color blanc amb el tub del calze llarg i profund i l'obertura lleugerament aplanada. Aquesta espècie fou enviada de l'Amèrica del Sud a Paris per primera vegada el 1823.
* P. integrifolia té una tendència a formar mates, estenent les tiges verticalment. Les flors tenen una coloració que pot variar del morat al violeta. Fou descoberta a l'Amèrica del Sud per l'explorador James Tweedie, que va donar nom al gènere Tweedia després d'enviar espècimens d'aquesta petúnia al Jardí Botànic de Glasgow el 1831.

## Biologia

Entre les petúnies hi ha tota mena de variacions de colors i formes tant a les formes híbrides, com a les de pol·linització oberta. Alguns experts inclouen les plantes del gènere Calibrachoa en el gènere Petunia.
Les petúnies són generalment pol·linitzades per insectes, com el borinot gris que mostra una predilecció especial per aquestes flors. La sola excepció és la P. exserta, una espècie de petúnia vermella i rara que és pol·linitzada tan sols pels colibrís. La major part de les petúnies són diploides amb 14 cromosomes i són infèrtils quan es creuen amb altres espècies de petúnia.
Les fulles de Petunia constitueixen l'aliment d'algunes larves de lepidòpters, com les erugues de la papallona nocturna Melanchra persicariae i les del bufaforats Macroglossum stellatarum.

## Taxonomia

* Petunia alpicola L.B.Sm.& Downs
* Petunia altiplana T.Ando & Hashim.
* Petunia axillaris (Lam.) Britton et al.
* Petunia bajeensis T.Ando & Hashim.
* Petunia bonjardinensis T.Ando & Hashim.
* Petunia exserta Stehmann
* Petunia guarapuavensis T.Ando & Hashim.
* Petunia helianthemoides Sendtn.
* Petunia humifusa Dunal
* Petunia integrifolia (Hook.) Schinz & Thell.
** Petunia integrifolia var. depauperata (R.E.Fr.) L.B.Sm.& Downs
** Petunia integrifolia var. integrifolia
* Petunia interior T.Ando & Hashim.
* Petunia ledifolia Sendtn.
* Petunia littoralis L.B.Sm.& Downs
* Petunia mantiqueirensis T.Ando & Hashim.
* Petunia occidentalis R.E.Fr.
* Petunia patagonica (Speg.) Millán
* Petunia pubescens (Spreng.) R.E.Fr.
* Petunia reitzii L.B.Sm.& Downs
* Petunia riograndensis T.Ando & Hashim.
* Petunia saxicola L.B.Sm.& Downs
* Petunia scheideana L.B.Sm.& Downs
* Petunia surfinia
* Petunia variabilis R.E.Fr.
* Petunia villadiana Bárcena ex Hemsl.

## Referències

* ↑ Allan M. Armitage, Armitage's Manual of Annuals, Biennials, and Half-Hardy Perennials (Portland: Timber Press, 2001).
# Escut del Brasil

L'escut del Brasil (en portuguès Armas nacionais do Brasil) es va adoptar el 19 de novembre de 1889, quatre dies després de la conversió de l'Estat brasiler en república. Han sofert lleugeres alteracions al llarg del temps, l'última de les quals la derivada de la Llei 8.421 d'11 de maig de 1992.
L'escut, les proporcions del qual són de 15 d'alt x 14 d'ample, consisteix en un emblema central circular, d'atzur (segons especifica la llei brasilera, de color blau celeste), carregat de cinc estrelles de cinc puntes d'argent disposades segons la forma de la constel·lació de la Creu del Sud, amb una bordura exterior d'atzur perfilada d'or carregada de 27 estrelles d'argent al·lusives als 26 estats del Brasil més el districte federal.
El cercle està inscrit en una estrella de cinc puntes gironada de 10 peces de sinople i or (els colors de la bandera estatal), perfilada de gules i or. El tot, acoblat d'una espasa d'argent posada en pal, guarnida d'or i atzur, amb la part central del mànec quadrada, de gules, carregada d'una estrella d'or, i voltat per una corona formada per un ram de cafè fruitat a la destra i un de tabac de sinople florit a la sinistra, tots dos al natural, en al·lusió als dos conreus principals de l'època en què es va crear l'escut. El dos rams estan lligats per sota amb una cinta d'atzur i el tot ressalta damunt una resplendor d'or el contorn de la qual forma una estrella de vint puntes.
A la part inferior hi ha una cinta d'atzur amb lletres d'or amb les inscripcions següents en portuguès: REPÚBLICA FEDERATIVA DO BRASIL al centre i 15 de Novembro / de 1889, data d'establiment de la república federal, als dos extrems.

## Escuts usats anteriorment

* Escut de la colònia portuguesa del Brasil, amb un arbre brasil (Caesalpinia echinata) i una creu, en referència al nom de la colònia, Terra de Santa Cruz e Brasil (1500-1816)
* Escut del Regne Unit de Portugal, Brasil i l'Algarve, adaptat com a escut del Regne del Brasil (18 de setembre de 1822 - 1 de desembre de 1822)
* Escut de l'Imperi del Brasil, amb la corona imperial, primera versió amb 19 estrelles (1 de desembre de 1822 - 1840)
* Escut de l'Imperi del Brasil, amb una estrella més a la bordura (1840-1889)

## Vegeu també

* Bandera del Brasil
# Escut de Suècia

L'escut de Suècia són les armes de la casa reial.

## Blasonament i significat

És un escut d'atzur quarterat mitjançant una creu estreta patent d'or. Al primer i al tercer quarters, tres corones obertes d'or posades 2, 1 (aquestes, timbrades amb la corona reial, són les armes petites, símbol nacional suec des d'Albert de Mecklemburg, al segle xiv); al segon i al tercer quarters, tres barres ondades d'argent i, ressaltant, un lleó coronat a l'antiga d'or, lampassat i armat de gules (senyal de la dinastia Folkunga, regnant als segles xiii-xiv). Sobre el tot, un escussó partit: al primer, les armes dels Vasa, casa regnant als segles xvi-xvii (tercejat en banda: el primer d'atzur, el segon d'argent i el tercer de gules; ressaltant, una garba d'or); al segon, les de la Casa de Bernadotte, dinastia regnant des de la segona meitat del segle xix (d'atzur, un pont de tres arcs torrejat movent d'un peu ondat, tot d'argent, sobremuntat d'una àguila imperial d'or acompanyada al cap per set estrelles d'or disposades com la constel·lació de l'Ossa Major). L'escut, timbrat amb la corona reial.
Com a suports de l'escut, dos lleons reguardants d'or amb la cua forcada, coronats amb corona reial i lampassats i armats de gules. Acoblat darrere l'escut i envoltant-lo, el collar de l'Orde del Serafí, la màxima condecoració de Suècia. Tot plegat, damunt un mantell de gules amb folre d'ermini embellit d'or, timbrat amb la corona reial.

## Versions de l'escut

* Armes reials grans
* Armes reials petites
Hi ha dues variants: l'escut complet o sencer (en suec stora riksvapnet, 'armes reials grans') i el simplificat o estricte (lilla riksvapnet, 'armes reials petites'); totes dues són igualment oficials, si bé les primeres són les armories del rei i les segones les utilitzades pel Govern i les institucions estatals.

## Vegeu també

* Bandera de Suècia
# I mor perquè et toca

I mor perquè et toca (títol original, Murder Party) és una pel·lícula de comèdia francesa de 2022 dirigida per Nicolas Pleskof. S'ha doblat al català.
El rodatge va tenir lloc al castell de Regnière-Écluse prop d'Abbeville al Somme des de principis de novembre fins a mitjans de desembre de 2020.

## Referències

* ↑ «Murder Party (2022) - Allociné». [Consulta: 12 avril 2022].
* ↑ «Programació de TV3». 3Cat, 10-03-2025. [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «Regnière-Ecluse : « Murder Party » six semaines de tournage sur les chapeaux de roue au château» (en francès). actu.fr. [Consulta: 11 març 2022].
# Iannis Dalianidis

Iannis Dalianidis (grec: Γιάννης Δαλιανίδης; 31 de desembre de 1923 – 16 d'octubre de 2010) va ser un director de cinema grec.
La seva primera pel·lícula va ser Mousitsa, estrenada l'any 1959, seguida d'una sèrie de musicals. Entre 1974 i 1981, va produir la sèrie de televisió Luna Park. El 2002, va ser batejat com un "heroi nacional del cinema" al Festival Internacional de Cinema de Tessalònica.

## Biografia

Iannis Dalianidis va néixer a Tessalònica el 31 de desembre de 1923. Va començar la seva carrera com a ballarí amb el sobrenom de Iannis Dal. A partir de 1958 va treballar al cinema, inicialment com a guionista i després com a director. L'any 1959 va dirigir la seva primera pel·lícula, Mousitsa i algun temps més tard Laos kai Kolonaki.
El 1961 va començar a cooperar amb Finos Films, la productora cinematogràfica grega de més èxit. Va dirigir pel·lícules com O Katiforos, Ziteitai pseftis i Gorgones ke Manges, entre d'altres. Dalianidis va destacar principalment en pel·lícules musicals. Aquest gènere, a Grècia, està avui estretament relacionat amb Dalianidis. Va dirigir més de 70 pel·lícules i 10 sèries de televisió.

## Filmografia seleccionada

| Any | Títol grec | Transcripció |
| 1961 | Ο Κατήφορος | O Katiforos |
| 1961 | Ζητείται ψεύτης | Ziteitai pseftis |
| 1961 | Ο σκληρός άνδρας | O sklerós àndras |
| 1962 | Νόμος 4000 | Nomos 4000 |
| 1962 | Ο ατσίδας' | O atsidas |
| 1962 | Μερικοί το προτιμούν κρύο | Merikoi to protimoun kryo |
| 1963 | Ίλιγγος | Iligos |
| 1964 | Κάτι να καίει | Kati na Kaiei |
| 1964 | Η χαρτοπαίχτρα | I khartopaichtra |
| 1965 | Τέντυ μπόι αγάπη μου | Teddy Boy agapi mou |
| 1965 | Ιστορία μιας ζωής | Istoria mias zois |
| 1965 | Κορίτσια για φίλημα | Korítsia gia filima |
| 1965 | Φωνάζει ο κλέφτης | Fonazei o kleftis |
| 1965 | Ένα Έξυπνο Έξυπνο... Μούτρο | Ena Exypno Exypno Moutro |
| 1967 | Οι Θαλασσιές οι Χάντρες | Oi Thalassies oi Hadres |
| 1968 | Γοργόνες και Μάγκες | Gorgones ke Manges |
| 1969 | Γυμνοί στο δρόμο | Gymnoi sto dromo |
| 1971 | Ο κατεργάρης | O katergaris |
| 1971 | Μαριχουάνα Στοπ | Marijuana Stop! |
| 1974 | Εραστές του ονείρου | Erastes tou oneirou |
| 1982 | Βασικά... Καλησπέρα σας | Vasika... kalispera sas |

## Referències

* ↑ (en greek) Eleftherotypia [Consulta: 16 octubre 2010].
* 1 2 3 4 «Director Yannis Dalianides dies». Athens News [Consulta: 16 octubre 2010].
* 1 2 «Γιάννης Δαλιανίδης: λαός και...Κολωνάκι». in.gr, 15-10-2012. [Consulta: 12 juny 2015].

## Enllaços externs

* Obituary Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine., ana-mpa.gr; accessed 19 February 2018.(grec)
# Pomatoschistus pictus

Pomatoschistus pictus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Noruega fins a la península Ibèrica, les Illes Canàries i la mar Mediterrània.

## Referències

* 1 2 «Pomatoschistus pictus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Malm, A. W. 1865. Ichthyologiska Bidrag till Skandinaviens fauna. Förhandlingar vid de Skandinaviske naturforskarnes v. 9: 405-414.
# Escut de Noruega

L'escut de Noruega és un dels més antics d'Europa. Té l'origen en les armes personals la casa reial. Magne el Descalç (1093-1103) fou el primer rei a fer servir un lleó com a estendard. Haakon el Vell (1217-1263) usava ja un escut amb un lleó. El 1280, el rei Eric Magnusson hi va afegir la corona i la destral, arma al·lusiva al martiri de sant Olaf, que caigué mort a la batalla de Stiklestad el 1030.

## Descripció

Si bé els elements s'han mantingut al llarg dels segles, el disseny de l'escut ha sofert variacions segons anaven canviant les modes heràldiques. A la baixa edat mitjana, el mànec de la destral va anar creixent fins a semblar una alabarda. El mànec normalment era corbat per encaixar millor amb la forma dels escuts d'aleshores, i també amb les monedes. L'alabarda va deixar d'utilitzar-se i es va reintroduir la destral curta a partir del reial decret del 10 de juliol de 1844, en què es va instituir el primer disseny oficial. El 1905 es va tornar a canviar oficialment l'escut i es va adoptar un model medievalitzant, de forma triangular i amb el lleó més dret., obra del pintor Eilif Peterssen. La versió actual data de 1937, si bé fou lleugerament modificada el 20 de maig de 1992.

## Blasonament

De gules, un lleó coronat d'or empunyant una destral d'argent manegada d'or. La destral és una al·lusió a la mort de Sant Olaf, que va morir el 29 de julio de 1030 durant la batalla de Stiklestad, ferit per aquesta arma. Per timbre, una corona reial.

## Armes reials

* Armes reials de Noruega
Les armes de la casa reial noruega usen la versió del 1905, voltada pel collar del Reial Orde Noruec de Sant Olaf.
L'escut és dins un mantell de gules folrat d'ermini i embellit d'or, timbrat amb la corona reial.

## Escuts usats anteriorment

* Escut de 1580
* Escut de 1733
* Escut de 1844
* Escut de 1905

## Vegeu també

* Bandera de Noruega

## Enllaços externs

* Govern de Noruega – L'escut (noruec)
* Història de l'escut de Noruega (anglès)
# Ideafix i els irreductibles (còmic)

Ideafix i els irreductibles (Idéfix et les Irréductibles en francès), és una sèrie de còmics francesa, derivada d'Astèrix i la sèrie de televisió amb el mateix nom.

## Argument

Té lloc a l'any 52 aC a Lutècia, dos anys abans que l'Ideafix conegués l'Astèrix i l'Obèlix davant d'una carnisseria de la mateixa ciutat gal·la.
Després de la derrota del líder gal Camulogen contra el general Labiè, l'Ideafix organitza la resistència amb els irreductibles, una colla d'animals d'allò més entranyables i divertits per defensar la ciutat gal·la contra l'ocupant romà.

## Llibres

Els còmics són editats en català per l'editorial Salvat.
* A baix els romans! (2021)
* Els romans han begut oli! (2022)
* Que bé que s'està a Lutècia! (2022)
* Els irreductibles munten un circ (2023)

## Personatges

* Ideafix: L'heroi d'aquestes aventures. D'intel·ligència viva i dotat d'un olfacte extraordinari, encapçala la banda d'animals irreductibles en la resistència contra la romanització de Lutècia, Només l'empipa una cosa: que li diguin que és petit.
* Turbina: És la gossa més ràpida de Lutècia. Sempre està a punt per ajudar l'Ideafix, però tan aviat com el seu amic li explica els seus plans, ja se n'ha oblidat.
* Devòrix: És el forçut de la banda. Per a ell, no hi ha res com topar amb la colla de gossos romans per fer-los volar pels aires. Originari de Tolosa, es torna boig per les salsitxes dels seus amos xarcuters Pollàstrix i Patateta.
* Picarina: És una gata independent, segura de si mateixa i eixerida que coneix tots els racons de Lutècia. I quan treu les ungles esmolades, els gossos romans no les tenen totes.
* Voldenix: Aquest mussol viu amb el druida Amnèsix, que se n'ha anat a viure al mig del bosc per fugir dels romans. Mentre observa el seu amo, s'imagina que ell també és druida i barreja ingredients per preparar pocions que mai no tenen els efectes desitjats.
* Asmàtix: És un colom lutecià molt, molt vell. Un veterà de les batalles gal·les que resultà ferit mentre transportava missatges al cap gal vençut Camulogen. Dipositari de la memòria de Lutècia, transmet els seus coneixements als irreductibles i, com tots els coloms, no es resisteix a una molleta de pa llançada a terra.

## Referències

* ↑ «D’Astérix à Idéfix, l'irréductible production ! | BDZoom.com» (en francès). [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ Al·lès, Bep. «Per primer cop, l'Ideafix té el seu propi còmic!», 06-09-2022. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «IDEAFIX I ELS IRREDUCTIBLES, 1. A BAIX ELS ROMANS! | ALBERT UDERZO». Casa del Libro, 08-07-2022. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «Ideafix i els irreductibles, 2. Els romans han begut oli!». Editorial Bruño. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Ideafix i els irreductibles, 3. Que bé que s'està a Lutècia!». Editorial Bruño. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Ideafix i els irreductibles, 4. Els irreductibles munten un circ». Editorial Bruño. [Consulta: 18 abril 2024].
* 1 2 3 4 5 6 «Un nou còmic amb Ideafix». CCMA, 27-09-2022. [Consulta: 4 novembre 2022].
# Identitat, Tradició, Sobirania

Identitat, Tradició, Sobirania va ser un partit polític europeu d'extrema dreta amb vint diputats al Parlament Europeu, fundat el gener de 2007 i dissolt el 15 de novembre de 2007 del mateix any.
El president d'aquest grup fou Bruno Gollnisch, i alguns dels eurodiputats del grup eren Jean-Marie Le Pen, Alessandra Mussolini i Marine Le Pen.
El grup parlamentari va ser dissolt al perdre la quota mínima de 20 diputats que exigeix el Parlament Europeu. Això es va deure a la sortida dels 5 eurodiputatts romanesos del Partit de la Gran Romania, a causa d'un impasse amb l'eurodiputada Alessandra Mussolini que en unes declaracions després de l'assassinat d'una dona italiana per uns romanesos va afirmar que els romanesos eren criminals.
A continuació, diversos dels restants partits membres del grup van formar l'aliança Euronat, que, no obstant això, no compleix els requisits mínims per a ser reconegut com un partit polític europeu o per a formar un grup parlamentari al Parlament Europeu.

## Membres

| Estat | Partit | Partit | Eurodiputats |
| França | Front Nacional | FN | 7 / 732 |
| Romania | Partit de la Gran Romania | PRM | 5 / 732 |
| Bèlgica | Interès Flamenc | VB | 3 / 732 |
| Bulgària | Unió Nacional Atac | Unió Nacional Atac | 3 / 732 |
| Itàlia | Alternativa Sociale | AS | 1 / 732 |
| Itàlia | Fiamma Tricolore | FT | 1 / 732 |
| Àustria | Partit de la Llibertat d'Àustria | FPÖ | 1 / 732 |
| Regne Unit | Ashley Mote (Ind.) | Ashley Mote (Ind.) | 2 / 732 |
| Romania | Mircea Coșea (Ind.) | Mircea Coșea (Ind.) | | 2 / 732 |

## Vegeu també

* Identitarisme.

## Referències

* ↑ (castellà) La extrema derecha se queda sin grupo en la Eurocámara · ELPAÍS.com
# Escut del Sudan

L'escut del Sudan, més aviat un emblema que no un escut d'armes, fou adoptat el 1969.

## Descripció

Hi figura un ocell secretari (Sagittarius serpentarius) amb les ales desplegades i mirant a la destra, carregat amb un escut de l'època de Muhàmmad Àhmad, l'autoproclamat mahdí que va governar breument el Sudan al segle xix. Vorejant l'ocell hi ha dues cintes; la del capdamunt porta inscrit en àrab el lema nacional, النصر لنا (An-naṣr la-nā, «La victòria és nostra»), mentre que la inferior proclama el nom oficial de l'Estat, جمهورية السودان Jumhūríyyat as-Sūdān («República del Sudan»).
L'escut, a més a més de ser l'emblema estatal, forma part també del segell del President.

### El secretari

El secretari és un ocell típic sudanès que fou elegit com a variant local de l'Àguila de Saladí i del Falcó de Quraix present en l'emblema d'alguns estats àrabs com ara Egipte, per tant està associat al nacionalisme àrab.

## Escut anterior

* Escut anterior al 1970
L'antic escut del Sudan consistia en un rinoceront emmarcat per dues palmeres i branques d'olivera, amb la denominació de l'estat, Jumhūríyyat as-Sūdān («República del Sudan»), a la part de sota.

## Referències

* ↑ Christian Fogd Pedersen: The International Flag Book in Color, 1971.

## Vegeu també

* Bandera del Sudan

## Enllaços externs

* Heraldry of the World - Escut del Sudan (anglès)