OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teoria neutral de l'evolució molecular

La teoria neutral de l'evolució molecular sosté que la majoria dels canvis evolutius es produeixen en l'àmbit molecular, i la major part de la variació dins i entre espècies es deu a la deriva genètica aleatòria d'al·lels mutants que són selectivament neutres La teoria s'aplica només a l'evolució en l'àmbit molecular, i és compatible amb l'evolució fenotípica que està configurada per selecció natural tal com postula Charles Darwin.
La teoria neutral permet la possibilitat que la majoria de les mutacions siguin perjudicials, però sosté que com que aquestes s'eliminen ràpidament per selecció natural, no fan contribucions significatives a la variació dins i entre espècies molecularment. Una mutació neutra és aquella que no afecta la capacitat d'un organisme per sobreviure i reproduir-se.
La teoria neutral suposa que la majoria de les mutacions que no són perjudicials són neutres en lloc de beneficioses. Com que només es mostren una fracció de gàmetes a cada generació d'una espècie, la teoria neutral suggereix que un al·lel mutant pot sorgir dins d'una població i arribar a la fixació per casualitat, més que per avantatge selectiu.
La teoria va ser introduïda pel biòleg japonès Motoo Kimura el 1968, i de manera independent per dos biòlegs nord-americans Jack Lester King i Thomas Hughes Jukes el 1969, i descrita en detall per Kimura a la seva monografia de 1983 The Neutral Theory of Molecular Evolution. La proposta de la teoria neutral va ser seguida per una àmplia controvèrsia "neutralista-seleccionista" sobre la interpretació de patrons de divergència molecular i polimorfisme gènic, que va assolir el màxim als anys 70 i 80.
La teoria neutral s'utilitza sovint com a hipòtesi nul·la, a diferència de les explicacions adaptatives, per descriure l'aparició de característiques morfològiques o genètiques en organismes i poblacions. Això s'ha suggerit en diverses àrees, inclosa l'explicació de la variació genètica entre poblacions d'una espècie nominal, l'aparició de maquinària subcel·lular complexa, i l'aparició convergent de diverses morfologies microbianes típiques.

## Referències

* ↑ Kimura, Motoo. The neutral theory of molecular evolution. Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-31793-1.
* ↑ Fenchel, Tom (en anglès) Aquatic Microbial Ecology, 41, 1, 11-11-2005, pàg. 49–54. DOI: 10.3354/ame041049. ISSN: 0948-3055 [Consulta: free].
* ↑ Koonin, Eugene V. (en anglès) BMC Biology, 14, 1, 2016, pàg. 114. DOI: 10.1186/s12915-016-0338-2. ISSN: 1741-7007. PMC: 5180405. PMID: 28010725 [Consulta: free].
* ↑ Lahr, Daniel J. G.; Laughinghouse, Haywood Dail; Oliverio, Angela M.; Gao, Feng; Katz, Laura A. (en anglès) BioEssays, 36, 10, 2014, pàg. 950–959. DOI: 10.1002/bies.201400056. PMC: 4288574. PMID: 25156897.

## Enllaços externs

* History of the Selectionist/Neutralist Debate in Evolutionary Biology (anglès)
# Borough

Els boroughs (traduït habitualment per "districtes") són circumscripcions administratives d'una gran ciutat a nombrosos països anglosaxons, comparables als districtes municipals, o de vegades circumscripcions més grans equivalents als comtats dels Estats Units, semblants als districtes alemanys o francesos. La paraula borough deriva de l'antiquada burh, que fa referència a un assentament fortificat.

## Regne Unit

En general, un borough és:
* una divisió d'una vila o ciutat
* una vila que no té l'estatut de ciutat. Segons aquest sentit, un borough tindria un batlle, i una ciutat un Lord Mayor.

### Londres

Londres està constituït, a més a més de la "ciutat de Londres" (un barri actualment dedicat exclusivament als negocis), per 32 boroughs.

## Estats Units
### Nova York

Nova York està composta de cinc districtes (boroughs): Manhattan, Brooklyn, Queens, el Bronx i Staten Island. En català, es tradueixen (però es tracta d'una aproximació) els boroughs de Nova York per districtes i en francès per arrondissements.

### Alaska

A Alaska, les divisions administratives equivalents als comtats de la majoria d'estats són anomenades boroughs.
# Metil

Un metil és el grup alquil més senzill, conté un àtom de carboni enllaçat a tres d'hidrogen, la qual fórmula molecular és ${\ce {CH3 -}}$. Deriva del metà ${\ce {CH4}}$ per eliminació d'un àtom d'hidrogen. No existeix lliure a la naturalesa.

## Nomenclatura

Prové del radical químic met, del grec méthy 'vi', que a química orgànica s'empra per designar les cadenes d'un únic àtom de carboni, i la terminació -il, del grec hýlē 'matèria, principi' usat a química orgànica per anomenar els grups alquil.

## Estructura

La geometria del grup metil és tetragonal. Es pot explicar a partir de la hibridació sp$^3$ de l'àtom de carboni. Aquests orbitals híbrids sp$^3$ estan separats un angle de 109,5° i formen enllaços covalents simples, o σ, amb tres àtoms d'hidrogen, quedant el quart orbital híbrid disponible per formar un altre enllaç σ amb un àtom d'un altre grup. En funció de les dimensions d'aquest grup els angles poden variar.

## Referències

* ↑ «Metil». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Metil». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Burrows, Andrew. Chemistry³ : introducing inorganic, organic and physical chemistry. Second edition, 2013. ISBN 978-0-19-969185-2.
Viccionari
# Haemulon flavolineatum

Haemulon flavolineatum és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de Bermuda, Carolina del Sud (Estats Units) i el nord del Golf de Mèxic fins al Brasil, incloent-hi Centreamèrica i les Índies Occidentals.
Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Desirée Ndjambo

Desirée Ndjambo León (Madrid, 17 d'octubre de 1976) és una periodista esportiva espanyola, que actualment exerceix com a periodista esportiva del Telediario 2 (21:00 h), a La 1 de Televisió Espanyola. La seva família paterna és originària de Guinea Equatorial.
Llicenciada en Periodisme per la Universitat Carles III i diplomada en Treball Social per la Universitat Complutense de Madrid, va treballar com a redactora del programa Los desayunos de TVE, donant la informació meteorològica al canal 24 horas, i com a reportera del Mundial de MotoGP durant tres temporades. També va excercir de presentadora dels esports al Telediario matinal (6:30 h) abans de substituir Sergio Sauca com a presentador dels esports del Telediario 2 (21:00 h). El 2012 va presentar el programa previ i posterior al Festival de la Cançó d'Eurovisió, anomenat Destino Eurovisión.

## Referències

* ↑ Anxo Fernández, Miguel. «Desirée Ndjambo: La exótica del deporte televisivo» (en castellà). La Voz de Galicia, 19-09-2011.
* ↑ «Sergio Sauca deixarà de presentar els esports del 'Telediario'». Ara [Barcelona], 29-08-2012 [Consulta: 30 agost 2012].

## Enllaços externs

* «Entrevista a Desirée Ndjambo» (en castellà). interviu.es, 23-04-2007. Arxivat de l'original el 2012-07-25. [Consulta: 15 juliol 2012].
# Estat fonamental

L'estat fonamental d'un sistema mecànic quàntic representa al seu estat d'energia més baix possible; l'energia de l'estat fonamental es coneix també com l'energia del punt zero del sistema. Per estat excitat s'entén qualsevol estat amb una energia superior a la de l'estat fonamental. L'estat fonamental en teoria quàntica de camps es coneix comunament com buit quàntic o simplement buit.
Si existeix més d'un estat fonamental, s'entén que són degenerats. Molts sistemes tenen estats fonamentals degenerats, tals com l'àtom d'hidrogen. La degeneració ocorre quan un operador unitari no trivial commuta amb el hamiltonià del sistema.
D'acord amb el tercer principi de la termodinàmica un sistema a temperatura de zero absolut es troba en el seu estat fonamental, ja que la seva entropia es determina per la degeneració de l'estat fonamental. Molts sistemes, tals com una estructura cristal·lina perfecta, tenen un estat fonamental únic i, per tant, tenen entropia zero quan es troben al zero absolut, ja que el logaritme d'1 és 0. També és possible, per a l'estat de major excitació, tenir temperatura de zero absolut en els sistemes que exhibeixen temperatura negativa.
# Leila Nachawati

Leila Nachawati és una activista hispanosiriana en favor dels drets humans i la llibertat d'expressió. És professora de Comunicació a la Universitat Carles III de Madrid, on estudia el doctorat en mitjans i censura en contexts repressius. Col·labora amb diversos mitjans de comunicació com Global Voices, Al-Jazeera i Eldiario.es. Llicenciada en Filologia Anglesa i Filologia Àrab, també ha treballat en cooperació per al desenvolupament al Marroc.

## Referències

* ↑ «Leila Nachawati». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Toyota Center

El Toyota Center és el nom amb què es coneix el pavelló de Houston, Texas. Els Houston Rockets de l'NBA, els Houston Comets de la WNBA i els Houston Aeros de l'AHL hi juguen de local. Construït el 2002, té una capacitat de 18.300 seients per al bàsquet, 17.800 per a l'hoquei i 19.000 per a concerts.

## Esdeveniments

El primer esdeveniment després de la cerimònia d'obertura fou un concert de Fleetwood Mac el 6 d'octubre de 2003. El primer partit dels Rockets al Toyota Center fou contra els Denver Nuggets el 30 d'octubre de 2003.
* Exterior del Toyota Center per la nit
* Entrada principal del Toyota Center abans d'un partit dels Rockets

## Enllaços externs

* Lloc web del Toyota Center
# Socinianisme

El Socinianisme fou un moviment ideològic religiós elaborat per Lelio Socini i Faust Socini. Basat en l'antitrinitarisme de Miquel Servet, l'anabaptisme i una interpretació racionalista del cristianisme. Nega els sagraments. La salvació no ve del sacrifici de Jesucrist acceptat pel Pare, sinó de la imitació de Jesús per l'esforç ètic. Esforç i obediència que porten l'home al veritable coneixement de Déu unitari i de Jesús, home divinitzat, que garanteix la resurrecció dels homes que imitin la seva vida.
Per distingir-se de l'arrianisme en la negació de la preexistència de Crist abans del seu naixement.
Des del segle xvii aquest moviment és conegut per unitarisme a Anglaterra. Als Estats Units el moviment es va fusionar amb l'universalisme el 1961.
# Francesc d'Assís Lluís de Borbó

Francesc d'Assís Lluís de Borbó (Madrid, 6 de maig de 1820 - San Lorenzo de El Escorial, 15 de novembre de 1821) va ser un membre de la família reial espanyola, fill dels infants Francesc de Paula i Lluïsa Carlota. Nebot del rei Ferran VII, va ser condecorat amb el títol de duc de Cadis. Va morir en la infància.
Va néixer a la vila de Madrid a les 5:30 del matí del 6 de maig de 1820, fill primogènit dels infants Francesc de Paula i Lluïsa Carlota de Borbó. El dia del seu bateig, celebrat entre el 20 i 22 de maig de 1820, va ser nomenat cavaller de l'Orde del Toisó d'Or i se li va atorgar la Gran Creu de l'Orde de Carles III. Nascut en el context del Trienni Liberal, tres dies després del seu naixement, el 9 de maig, el seu oncle, el rei Ferran VII, va resoldre concedir-li el títol de duc de Cadis, actuació que va comunicar al secretaria de Gràcia i Justícia, Manuel García Herreros, per a la seva publicació oficial. Sembla que el rei també va voler afalagar la ciutat de Cadis i els liberals amb aquest acte.
En canvi, no va ostentar mai el títol d'infant d'Espanya, malgrat que diverses fonts l'anomenen així erròniament, perquè va morir abans de la promulgació del Reial Decret de 28 de novembre de 1823, pel qual el rei va atorgar el títol d'infants a tots els fills del seu germà Francesc de Paula. El tractament que li va correspondre va ser el d'Excel·lentíssim Senyor i el de Gran.
Francesc d'Assís va morir a El Escorial el 14 de novembre de 1821. Va ser enterrat al panteó dels infants del monestir de San Lorenzo de El Escorial, en un dels nínxols del cos superior del mausoleu de pàrvuls, amb l'epitafi en llatí «Franciscus, Caroli IV nepos» (Francesc, net de Carles IV). Després de la seva mort, el títol de duc de Cadis va quedar vacant fins a 1822, quan Ferran VII va decidir atorgar-lo al seu nou nebot, Francesc d'Assís de Borbó, també fills dels infants Francesc de Paula i Lluïsa Carlota.

## Referències

* ↑ Guía de forasteros en Barcelona para el año 1821 (en castellà). Imprenta del ciudadano Dorca, 1821, p. 38.
* 1 2 3 4 Vargas-Zúñiga y Montero de Espinosa, Antonio de «El ducado de Anjou y el ducado de Cádiz». Hidalguía, 1973, pàg. 192-195.
* 1 2 3 Robles do Campo, Carlos «Los infantes de España bajo la Ley Sálica». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, vol. 10, 2007, pàg. 339.
* 1 2 Ceballos-Escalera Gila, Alfonso de. «Francisco de Asís Luis de Borbón y Borbón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Castro, Adolfo de. Historia de Cádiz y su provincia: desde los remotos tiempos hasta 1814 (en castellà). Cadis: Imprenta de la Revista Médica, 1858, p. 214.
* ↑ Rodríguez Díez, José. «Epitafios del Panteón de Infantes del Monasterio del Escorial y sus fuentes bíblicas». A: El mundo de los difuntos: culto, cofradías y tradiciones (en castellà). vol. 2. 840: Ediciones Escurialenses, 2014.
# Lluís Tur i Palau

Lluís Tur i Palau (Eivissa, 19 d'octubre de 1861 - Madrid, 1944) fou un militar i polític eivissenc, pertanyent a una família de la noblesa de l'illa i germà del polític conservador Pere Tur i Palau i del General Joan Tur i Palau.
Fou tinent coronel d'artilleria, condecorat en la guerra del Marroc, i arribà a governador civil de les províncies de Sevilla, Badajoz i Pontevedra. També fou elegit diputat per Eivissa pel Partit Conservador a les eleccions generals espanyoles de 1907, 1914 i 1920. Més tard fou nomenat secretari de la Reial Societat Geogràfica d'Espanya. Declarat fill il·lustre de la ciutat per l'Ajuntament d'Eivissa, el seu retrat penja a la sala dels fills il·lustres de l'Ajuntament, antic convent dels dominics.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Condecorats per l'Ajuntament d'Eivissa Arxivat 2007-07-06 a Wayback Machine.
■ A.H.N. Seccion Ordenes Militares. Exte 513 md del Caballero de Calatrava Don Juan Tur y Vidal, Palau y Villalonga.
# Francesc d'Erill i de Centelles

Francesc d'Erill i de Centelles († Sardenya?, c. 1458) va ser un noble català del segle xv, fill del baró d'Erill, Francesc d'Erill i d'Orcau, membre d'una família aristocràtica originària de l'Alta Ribagorça.
Va acompanyar el rei Alfons el Magnànim en les seves primeres campanyes a Itàlia el 1423, exercint com a majordom i conseller reial. Durant la batalla naval de Ponça el 1435, fou capturat per les forces genoveses. Entre 1437 i 1438, va ocupar el càrrec de virrei de Sardenya, on va adquirir diverses senyories, incloent-hi Sant Gabí i Guspini.
A l'inici de l'estiu de 1452, Francesc d'Erill va ser enviat a Mallorca al cap d'un exèrcit mercenari italià per sufocar la Revolta Forana, un alçament de la Part Forana mallorquina contra l'oligarquia de la Ciutat. Va derrotar els revoltats a la batalla del Rafal Garcés, entre Inca i Sencelles, contribuint a la restauració de l'ordre a l'illa. Juntament amb la Juraria de Mallorca, va demanar al monarca l'extradició des de Menorca del cap rebel, Simó Ballester, per tal d'executar la seva condemna.
A Principat de Catalunya, posseïa la vall de Boí, confirmada pel rei el 1441. La seva mort es situa aproximadament l'any 1458, possiblement a Sardenya.

## Referències

* 1 2 «Francesc d’Erill i de Centelles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 23 gener 2025].
* ↑ Morro Veny, Guillem. «Mallorca: 1450-1453. Conflicte i guerra entre la Part Forana i la Ciutat». A: Lleonard Muntaner. Les revoltes populars a Mallorca, setembre 2020 (Llibres de la Nostra Terra). ISBN 978-84-17833-43-5.
# Michel Gaztambide

Michel Gaztambide (Ate, Valclusa, 1959) és un guionista basc d'origen francès.

## Biografia

Durant l'adolescència va viure a Pamplona i cap el 1983 es va establir a Sant Sebastià. Va començar a treballar com a guionista a Santa Cruz, el cura guerrillero (1990) de José María Tuduri, que va participar en la selecció Zabaltegui del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. El 1991 va dirigir el curtmetratge Vidas imaginarias (Premi al Millor Curt Basc al Festival de Bilbao) i col·laborà en el guió de Chatarra de Félix Rotaeta. Li arribaria el reconeixement el 1992 amb Vacas de Julio Medem, que fou nominada al Goya al millor guió original i va rebre la medalla del CEC.
Després va estar treballant com a guionista per les cadenes televisives ETB, TVE i Tele 5 en programes com Rifi Rafe, Comunicando, comunicando, Números rojos, El zoo humano, Aire, aire, Todo para un sueño, La gran oportunidad o Nadie es perfecto. El 2002 va escriure el guió de La caja 507 amb Enrique Urbizu, i el 2011 va guanyar el Goya al millor guió original amb Urbizu per No habrá paz para los malvados. També s'ha dedicat a la docència, i ha impartit màsters de guió i direcció, entre altres a la Universitat Pompeu Fabra, Universitat Politècnica de València i a la Universitat Carles III de Madrid i ha treballar en el guió de la sèrie Gigantes que des del 2018 s'emet a Movistar+.

## Guions

* Santa Cruz, el cura guerrillero (1990)
* Vacas (1992)
* La caja 507 (2002)
* La vida mancha (2003)
* No habrá paz para los malvados (2011)
* Gigantes (sèrie, 2018)

## Poesia

* Las aventuras de Máximo Tiratti (ed. Pamiela, 1989)
* Banderín de perversión (ed. Máquina de sueños, 1993)
* Ternura blindada (ed. Línea de Fuego, 1999)
* Moscas en los incunables (ed. Hucánamo, 2011)
* Autopsia del zombi* (ed. Los Libros del Mississippi, otoño de 2023)

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1992 | Millor guió original | Vacas | Guanyador |

### XV Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1992 | Millor guió original | Vacas | Nominat |
| 2011 | Millor guió original | No habrá paz para los malvados | Guanyador |

## Referències

* ↑ MICHEL GAZTAMBIDE GUIONISTA DE CINE Y POETA "En nuestro país abunda el talento visual: cine, arte, poesía, grafía...", El País, 19 de setembre de 1999
* ↑ Michel Gaztambide a schooltraining.es
* ↑ "ETB debe arriesgar y cambiar", El País, 19 de setembre de 1999
* ↑ Michel Gaztambide: «Nadie conoce a los guionistas y eso nos permite ir por la vida viendo cosas», El Diario Vasco, 28 d'octubre de 2018
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1992». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ El Bola al web dels Premis Goya
* ↑ Vacas al web dels Premis Goya
* ↑ No habrá paz para los malvados al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Notícies sobre Michel Gaztambide a El País
* Michel Gaztambide al web del Festival de Sant Sebastià
* Michel Gaztambide a Internet Movie Database
# Santiago Aguilar Alvear

Santiago Aguilar Alvear (1959) és un director i guionista espanyol integrant de La Cuadrilla al costat de Luis Guridi. És llicenciat en Ciències de la Imatge per la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Complutense de Madrid. Entre 1985 i 1995 va treballar com a documentalista a Filmoteca Espanyola, on va col·laborar en la gestió informatitzada dels fons. Actualment encara col·labora amb la Filmoteca i realitza màsters de gestió cultural a la Universitat Carles III.

## Filmografia
### Llargmetratges

* De reparto (2010)
* Justino, un asesino de la tercera edad (1994)
* Matías, juez de línea (1996)
* Atilano presidente (1998)

### Sèries de televisió

* Camera Café (2005, guionista de 15 episodis)
* Plaza de España (2011, guionista de 3 episodis)

### Curtmetratges 35 mm(1994-1990)

* Cupido se enamora (1984)
* Un gobernador huracanado (1985)
* Pez...(1985)
* Shh... (1986)
* Tarta tarta hey (1987)
* La hija de Fúmanchú 72 (1990)
* Justino se va de farra (1998)

## Llibres

* Edgar Neville: tres sainetes criminales. Filmoteca Española: Cuadernos de la Filmoteca Española, núm.8. Madrid, 2002
* Neville secreto (2008)
* José Santugini: el humorista seducido por la señorita cinematografía, 2018
* En la vida de Claudio y Josefina de la Torre (2013)

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1994 | Premi revelació | Justino, un asesino de la tercera edad | Guanyadors |

### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| IX edició | Millor director novell | Justino, un asesino de la tercera edad | Guanyador |

## Referències

* ↑ Máster de gestión cultural Arxivat 2013-11-20 a Wayback Machine. al web de la UCIII
* ↑ Obres de Santiago Aguilar a Cervantes Virtual
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1994». CEC. Arxivat de l'original el 2021-02-25. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ Justino, un asesino de la tercera edad al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de La Cuadrilla
# Diego Martín Veloz

Diego Martín Véloz (Manzanillo, Cuba, 1876 – Salamanca, 12 de març de 1938) fou un polític espanyol.
Amb disset anys es va allistar en l'exèrcit per a lluitar en la Guerra de Cuba tractant d'impedir la independència de l'illa. Va rebre nombroses condecoracions però marxà de Cuba després de la independència. A Espanya continuà amb la seva carrera militar al Marroc i després a Madrid. Després d'abandonar l'exèrcit decidí instal·lar-se a la província de Salamanca per a dedicar-se a diversos negocis. En 1915 adquirí una finca a Villaverde de Guareña, i en 1917 s'inicia en la política, presentant-se a la Diputació Provincial de Salamanca, però va decidir retirar-se. A les eleccions generals espanyoles de 1919 fou elegit diputat a Corts per Salamanca pel Partit Agrari, una escissió del Partit Conservador. Fou escollit novament diputat a per Salamanca a les eleccions generals espanyoles de 1920 i per Peñaranda de Bracamonte a les de 1923.
Fou nomenat President Honorari de la Lliga d'Agricultors, fill Predilecte de l'Armuña (15 d'abril de 1923) i de Salamanca (6 de gener de 1921). El 5 de maig de 1922 va ser nomenat president del Casino de Salamanca, però als deu dies deixà el càrrec. En 1923 va fundar a Peñaranda el periòdic La Voz de Castilla, des del qual serà un dels principals suports de la premsa cap als conservadors. Durant aquests anys el seu caràcter li va causar també enemistats i enfrontaments com la que va mantenir al Congrés dels Diputats amb Indalecio Prieto. Aquest caràcter violent juntament amb la seva mala relació amb Unamuno són els factors més coneguts de la seva vida.
Durant la Segona República Espanyola va tractar de continuar amb la seva vida política com monàrquic, però sense èxit. Amb l'inici de la guerra civil fou nomenat President de la Diputació Provincial de Salamanca el 28 de juliol de 1936, però fou destituït l'1 d'agost de 1936. Durant aquest breu període la seva actuació va ser contradictòria; públicament buscava voluntaris per al front i se li atribueix la proposta d'usar la Forest de la Orbada per a dipositar els cossos dels afusellats, però també va ajudar a passar la frontera a persones que corrien perill. Pràcticament retirat de la vida política, va morir el 12 de març de 1938. El seu cosí Alejandro Martín Esteban va escriure en 1955, un relat sobre la seva família que aporta multitud de dades sobre Diego Martín Véloz, el llibre es titula Memorias y recuerdos.

## Referències

* Extret de Wikisalamanca Arxivat 2007-09-15 a Wayback Machine. (amb llicència GFDL).