OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Rita de Portugal

Maria Rita de Portugal (Lisboa, 22 de maig de 1731 - Lisboa, 27 de novembre de 1808) va ser una religiosa portuguesa, filla il·legítima del rei Joan V de Portugal.
Va néixer el 22 de maig de 1731 fruit d'una relació extramatrimonial, filla de Luísa Clara de Portugal i el rei Joan V de Portugal. La mare, que era coneguda pel sobrenom «Flor da Murta», era una dama de la casa de la reina, casada i amb tres fills, i hom afirma que també va ser mare de Gaspar i José de Bragança, coneguts com els Nens de Palhavã. Antonio Caetano de Sousa va afirmar que Rita era filla legítima de Jorge de Menezes, marit de Luísa Clara, tanmateix, això ben aviat es va descartar, més tenint en compte que Menezes no va suportar l'escàndol i va decidir retirar-se i recloure's a la seva finca de Terrugem, on va morir el 24 de setembre de 1736. Eventualment Maria Rita va esdevenir monja i va professar al convent de Santos-o-Novo, de Lisboa. Va ser coneguda també pel mateix sobrenom que la seva mare. Mai va amagar el seu origen reial, al contrari, hom afirma que es vantava de ser filla del monarca, sovint portava un penjoll de gran valor al coll i mostrava l'efígie de Joan V vanagloriant-se de la semblança que tenien. Va morir a Lisboa el 27 de novembre de 1808, segons Pimentel, va ser enterrada al l'església de Madre de Deus, al mateix convent.

## Referències

* 1 2 3 4 Pimentel, Alberto. As amantes de Dom João V: estudos historicos (en portuguès). Lisboa: Academia Real das Sciencias, 1892, p. 196-199.
* ↑ Newitt, Malyn. The Braganzas. The Rise and Fall of the Ruling Dynasties of Portugal and Brazil, 1640-1910 (en anglès). Londres: Reaktion Books, 2019, p. 123.
* 1 2 3 Sucena, Eduardo «A Casa da Flor da Murta». Arqueologia & História, vol. 58-59, 2006-2007, pàg. 179.
* ↑ Ferrão, António. O Marquês de Pombal e os "meninos de Palhavã" (en portuguès). Lisboa: Imprensa da Universidade, 1923, p. 15.
* 1 2 «Maria Rita Gertrudes de Portugal» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 31 març 2024].
# Pirra

Pirra (en grec antic Πύρρα 'La pel-roja') va ser, segons la mitologia grega, una heroïna, filla d'Epimeteu i de Pandora.
Es va casar amb el seu cosí Deucalió, el fill de Prometeu, i es va convertir, després del diluvi, en la mare de tot el gènere humà. Deucalió i Pirra vivien a la Ftiòtida. Després del diluvi, que els va deixar amb la seva barca al cim del Parnàs, o al cim de l'Etna, a Sicília, tots dos van crear els éssers humans llançant pedres per damunt de la seva espatlla. Pirra va crear les dones, mentre Deucalió creava els homes.
Va ser la mare d'Amficcíon, Hel·len, Melanto i Protogènia.
Pirra també va ser el nom que va usar Aquil·les quan es va amagar a Esciros vestit de dona.

## Referències

* 1 2 3 4 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 441. ISBN 9788496061972.
* 1 2 Segons Apol·lodor. Biblioteca, I, 7, 2
* ↑ Gai Juli Higí. Faules, 153

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 177. (El Cangur/Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Mariagerfjord

El municipi de Mariagerfjord és un municipi danès que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis d'Arden, Hadsund i Hobro amb una part del de Mariager (l'altra va passar a formar part del municipi de Randers a la Regió de Midtjylland). El municipi s'estén al voltant del Mariager Fjord, el fiord més llarg de Dinamarca, al nord de la península de Jutlàndia, a la Regió de Nordjylland, i abasta una superfície de 792,92 km².
La ciutat més gran és Hobro i capital del municipi és alhora Hobro (11.490 habitants el 2009) i Hadsund (5.028 habitants el 2009). Altres ciutats al municipi són:
* Als
* Arden
* Assens
* Astrup
* Døstrup
* Hadsund Syd
* Handest
* Hørby
* Hvilsom
* Hvornum
* Mariager
* Norup
* Øster Doense
* Øster Hurup
* Oue
* Rold
* Rostrup
* Skelund
* Sønder Onsild
* Sønder Onsild Stationsby
* Valsgård
* Vebbestrup
* Veddum
* Visborg

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 9392 | 42,5 |
| Det Radikale Venstre | 362 | 1,6 |
| Det Konservative Folkeparti | 1067 | 4,8 |
| Borgerlisten Mariagerfjord | 555 | 2,5 |
| Socialistisk Folkeparti | 1562 | 7,1 |
| Liberal Alliance | 180 | 0,8 |
| Dansk Folkeparti | 1578 | 7,1 |
| Centerpartiet | 22 | 0,1 |
| Venstre | 7285 | 32,9 |
| Enhedslisten - De Rød-Grønne | 113 | 0,5 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Hans C. Maarup | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Socialdemokratiet |
| | 1-1-2010 a 31-12-2013 | |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats de les eleccions municipals al municipi de Mariagerfjord
# Silahdar Damat Ali Paixà

Silahdar Damat Ali Paşa (Sölöz, prop d'Iznik), 1667 - Peterwardein, 1716) fou Gran Visir otomà. Va entrar a la cort amb Ahmet II i fou katib, rikabdar, cukadar i silahdar. La seva influència es va incrementar sota Ahmet III que el va nomenar visir; es va casar amb la filla del sultà, Fàtima, el maig de 1709.
Quan el gran visir Kel Hoca İbrahim Paşa fou condemnat a mort per intentar assassinar-lo, fou nomenat gran visir (27 d'abril del 1713) i va signar amb Rússia el tractat d'Adrianòpolis que va fixar la frontera als rius Samara i Orel (5 de juny de 1713). Després va iniciar la campanya de Morea contra els venecians amb l'excusa d'atacs venecians a vaixells turcs. El 1715 va ocupar diverses places venecianes al Peloponès: Napoli di Romania, Argos, Coró, Modó, Malvasia i també les de La Suda i Spinalonga a Creta. Al mateix temps foren reprimides les revoltes d'Uthman-oghlu Basuh Pasha a Síria i la de Kaytas Bey a Egipte. Un bandit que actuava a Anatòlia, Abbas, fou tanmateix derrotat.
El 1716 va mobilitzar tropes per conquerir Corfú, però austríacs i venecians es van aliar; va haver d'atacar llavors Belgrad i el general imperial príncep Eugeni de Savoia, el va derrotar a Petrovaradin (5 d'agost de 1716) on va morir per una bala perduda al curs de la batalla. Fou enterrat a Belgrad. Durant l'atac a Belgrad els otomans havien desembarcat a Corfú però es van retirar al saber la mort del gran visir.

## Bibliografia

* J. Von Hammer, Histoire de l'Empire Ottoman.
Gran visir otomà :
# Font d'en Fargues

La Font d'en Fargues és una font que dona nom a un barri de Barcelona.

## Història

El 1900, Montserrat de Casanovas i Pere Fargas van decidir construir una petita cova a la font que tenien a les seves terres del Turó de la Rovira. També s'hi va construir un berenador amb un quiosc modernista.
L'aigua tenia gran prestigi perquè segons deien tenia propietats oligometàl·liques i lítiques i durant uns anys es va comercialitzar. Va ser un indret de gran afluència per fer-hi fontades i aplecs fins ben entrats els anys 1970, quan s'hi va construir un restaurant i es va malmetre tot l'encant del lloc, a més de gran part del quiosc modernista.

## Referències

* 1 2 «5. La font d'en Fargues». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2019-02-26.

## Vegeu també

* Fonts de Barcelona
# Font d'en Fargues

La Font d'en Fargues dona nom a un barri de Barcelona.

## Història

El 1900, Montserrat de Casanovas i Pere Fargas van decidir construir una petita cova a la font que tenien a les seves terres del Turó de la Rovira. També s'hi va construir un berenador amb un quiosc modernista.
L'aigua tenia gran prestigi perquè segons deien tenia propietats oligometàl·liques i lítiques i durant uns anys es va comercialitzar. Va ser un indret de gran afluència per fer-hi fontades i aplecs fins ben entrats els anys 1970, quan s'hi va construir un restaurant i es va malmetre tot l'encant del lloc, a més de gran part del quiosc modernista.

## Referències

* 1 2 «5. La font d'en Fargues». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2019-02-26.

## Vegeu també

* Fonts de Barcelona

## Enllaços externs

* «Font d'en Fargues». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Sarda orientalis

Sarda orientalis és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 102 cm de longitud total i els 10,7 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de les Illes Hawaii i la costa continental dels Estats Units fins a la Península de Baixa Califòrnia, Cabo Blanco (Perú), les Illes Galápagos i el Golf de Guayaquil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Collette, B.B. i C.E. Nauen, 1983. FAO species catalogue. Vol. 2. Scombrids of the world. An annotated and illustrated catalogue of tunas, mackerels, bonitos and related species known to date. FAO Fish. Synop. 125(2). 137 p.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Temminck, C. J. & H. Schlegel. 1844. Pisces, Fauna Japonica Parts 5-6: 73-112.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Claude Netter

Claude Netter (7è districte de París, 23 d'octubre de 1924 - Neuilly-sur-Seine, 13 de juny de 2007) va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en floret, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la competició de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la prova individual quedà eliminat en quarts de final. El 1960, a Roma, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En la prova del floret per equips quedà eliminat en quarts de final.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al |Campionat del Món d'esgrima, tres d'or i quatre de plata entre les edicions de 1950 i 1959. Als Jocs del Mediterrani de 1951 guanyà una medalla de plata i dues de bronze.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Claude Netter». [Consulta: 30 juliol 2023].
# Cingulats

Els cingulats (Cingulata) són un ordre de xenartres compost de cinc famílies, de les quals només en sobreviuen dues. L'ordre inclou els armadillos de les Amèriques, així com els seus parents fòssils. Una de les seves característiques més destacades és el seu escut ossi. N'hi ha unes vint espècies vivents repartides en deu gèneres.
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Aun

Aun o Auchum és una figura de la mitologia germànica. Era un rei que sacrificava els seus fills a Odin perquè aquest li perllongúes la vida. Cada fill va donar nom a una de les províncies de Suècia. El seu llinatge és el predecessor dels reis suecs i noruecs.

## Referències

* ↑ Edith Marold (ed.) 2012, ‘Þjóðólfr ór Hvini, Ynglingatal 13’ in Diana Whaley (ed.), Poetry from the Kings' Sagas 1: From Mythical Times to c. 1035. Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages 1. Turnhout: Brepols, p. 29.
# Estadi Poliesportiu de Pueblo Nuevo

L'Estadi Poliesportiu de Pueblo Nuevo, també anomenat El Templo Sagrado, és un estadi multiusos de la ciutat de San Cristóbal, Veneçuela.
Va ser inaugurat el dia 11 de gener de 1976 i és la seu del club Deportivo Táchira Fútbol Club. Te una capacitat per a 38.755 espectadors, 38.453 en partits internacionals.

## Copa América 2007

Va ser una de les seus de la Copa Amèrica de futbol de 2007.
| Data | Hora | Equp 1 | Res. | Equp 2 | Ronda |
| 2007-06-26 | 20.45 | Veneçuela | 2-2 | Bolívia | Grup A |
| 2007-06-30 | 16.00 | Bolívia | 0-1 | Uruguai | Grup A |
| 2007-06-30 | 20.45 | Veneçuela | 2-0 | Perú | Grup A |
| 2007-07-07 | 18.00 | Veneçuela | 1-4 | Uruguai | Quarts de final |

## Referències

* ↑ «images». StadiumDB. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Estadio». Arxivat de l'original el 2018-02-06. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ CONMEBOL. Anuario Conmebol Sudamericana 2022, 3 April 2023, p. 134 [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Campionat sud-americà de futbol 2007». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Estadi São Januário

L'Estadi Vasco da Gama, també conegut com Estadi São Januário, és un estadi de futbol de la ciutat de Rio de Janeiro, Brasil. És la seu del club CR Vasco da Gama. És localitzat al barri de Vasco da Gama, en un turó proper a l'Observatori Nacional del Brasil. A causa de la seva localització, el club també és anomenat Gigante da Colina (Gegant del Turó). La seva capacitat és per a 21.880 espectadors asseguts. El rècord d'espectadors va ser de 40.209 en el partit Vasco da Gama 0–2 Londrina el 19 de febrer de 1978.
L'estadi va ser inaugurat el 21 d'abril de 1927 i fou l'estadi més gran d'Amèrica fins a la inauguració de l'Estadio Centenario de Montevideo l'any 1930. Posteriorment es van construir els estadis de Pacaembu (1940) a São Paulo, que es convertí en el més gran del Brasil i, el 1950, el de Maracanã, que el superà en capacitat a la mateixa ciutat de Rio de Janeiro.

## Referències

* ↑ «Cadastro Nacional de Estádios de Futebol da CBF» (en portuguès), 18-01-2016. Arxivat de l'original el 29 de juny 2017. [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ «Estádio de São Januário completa 80 anos» (en portuguès), 21-04-2007. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «São Januário: A história do estádio que é símbolo de resistência» (en portuguès brasiler). ISTOÉ Independente, 23-02-2021. [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ «Carnaval, atletismo, luta, gols... São Januário completa 90 anos de vida» (en portuguès brasiler). ge.globo.com, 21-04-2017. [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ «São Januário 90 anos». Globo Esporte. Arxivat de l'original el 24 Abril 2017.
# Tití de cap de cotó

El tití de cap de cotó (Saguinus oedipus) és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu al nord de Colòmbia.

## Enllaços externs

* Comportament social d'aquesta espècie. Arxivat 2012-02-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Àmplia informació sobre aquesta espècie. (anglès)
# Estat sense litoral

Un estat sense litoral és, d'acord amb el que estableix l'article 124.1.a) de la Convenció de les Nacions Unides sobre el Dret de la Mar de 1982, un estat que no té costa marítima. El 2018 hi havia al món un total de 44 països sense accés al mar, dos d'ells doblement, en estar envoltats d'altres països sense accés tampoc. El més extens dels països és Kazakhstan, i el més poblat Etiòpia.
La Convenció reconeix una sèrie de drets als estats sense litoral, que es detallen a continuació:
* Dret d'accés al mar i des del mar i llibertat de trànsit: els estats sense litoral gaudiran de llibertat de trànsit a través del territori dels estats de trànsit per tots els mitjans de transport.
* L'exercici d'aquest dret no podrà ser objecte de gravamen.
* Possibilitat de crear zones franques o d'establir altres facilitats duaneres en els ports d'entrada i sortida dels estats de trànsit, mitjançant acord entre aquests estats i els estats sense litoral.
* Igualtat de tractament en els ports de mar: els vaixells amb pavelló d'estats sense litoral gaudiran en els ports marítims del mateix tractament que el concedit a altres vaixells estrangers.

## Llista de països sense sortida al mar

| Afganistan Andorra Armènia Macedònia del Nord Àustria Azerbaidjan* Belarús Bhutan Bolívia*** | Botswana Burkina Faso Burundi República Centreafricana Txad Ciutat del Vaticà República Txeca Etiòpia Eslovàquia | Hongria Kazakhstan* ** Kirguizstan Laos Lesotho Liechtenstein Luxemburg Malawi Mali | Moldàvia Mongòlia Nepal Níger Paraguai*** Ruanda San Marino Sèrbia Swazilàndia | Suïssa Tadjikistan Turkmenistan* Uganda Uzbekistan ** Zambia Zimbàbue |
* * Aquests estats tenen sortida a la mar Càspia
* ** Aquests estats tenen sortida a la Mar d'Aral
* *** Aquests estats tenen sortida a l'oceà Atlàntic per mitjà de l'hidrovia riu Paraguai-riu Paranà-Riu de la Plata

## Referències

* 1 2 «Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar» (en anglès). EUR-Lex, 28-08-2018. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Estados sin litoral: ¿Sabes cuáles son los 44 países del mundo que no tienen salida al mar?» (en castellà). Univision, 05-04-2018. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ UNCTAD. «UNCTADstat - General Profile: Kazakhstan» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2024].
* 1 2 «Landlocked country | Meaning, Examples, Maps, List, & Navies» (en anglès). Britannica. [Consulta: 3 gener 2024].

## Bibliografia

* DÍEZ DE VELASCO, Manuel. Instituciones de derecho internacional público. Madrid: Editorial Tecnos, 2002. ISBN 84-309-3737-4
# Caputxí olivaci

El caputxí olivaci (Cebus olivaceus) és una espècie de mico de la família Cebidae que viu al Brasil, Guaiana, Guaiana Francesa, Surinam i Veneçuela.

## Referències

* Rylands et al. (2003). Cebus olivaceus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 de maig del 2008 (en anglès).

## Referències

* ↑ «caputxí olivaci». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 3 gener 2024].
# Mona esquirol comuna

La mona esquirol comuna (Saimiri sciureus) és una espècie de mico de la família dels cèbids que viu a Sud-amèrica.

## Subespècies

* Saimiri sciureus sciureus
* Saimiri sciureus albigena
* Saimiri sciureus cassiquiarensis
* Saimiri sciureus macrodon

## Referències

* ↑ Mittermeier, Russell A.. Mittermeier, Russell A.. Handbook of the Mammals of the World: Volume 3, Primates. Lynx, 2013, p. 394. ISBN 978-8496553897.
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Lynch Alfaro, Jessica W.; Boubli, Jean P.; Paim, Fernanda P.; Ribas, Camila C.; Silva, Maria Nazareth F. da «Biogeography of squirrel monkeys (genus Saimiri): South-central Amazon origin and rapid pan-Amazonian diversification of a lowland primate» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 82, 1-2015, pàg. 436–454. DOI: 10.1016/j.ympev.2014.09.004.
# Esteve Maignon i Duran

Esteve Maignon i Duran (Barcelona, segle XIX) fou un hisendat català, oncle d'Esteve i de Ramon Tusquets i Maignon

## Biografia

Fill primogènit d'Esteve Maignon i Sargelet i de Madrona Duran. Els Maignon eren una família originària de Ginhac, una localitat propera a Montpeller, que van arribar a Barcelona al segle xviii i van enriquir-se a través del comerç, mentre que la seva mare era d'una família pagesa de Teià. Com ho testimonien els carrers de Maignon i Sargelet, la seva família tenia una torre a Gràcia, prop de l'actual plaça de Lesseps, on el 1857 s'instal·là el manicomi de la Nova Betlem. L'any següent es traslladà a una altra torre veïna, propietat d'Esteve Maignon i Duran.
Resident a la capital catalana, tenia propietats a Badalona, on demanà permís per urbanitzar una peça de terreny anomenada camp del fiscal on, a partir del 1835, s'obriren els carrers d'Arnús i Lleó. La compra d'aquests terrenys servia per donar solvència econòmica en negocis industrials o d'altres més volàtils. En la urbanització executada a Badalona hi va deixar un espai lliure que es va dedicar a plaça de mercat a l'aire lliure i l'any 1853 va rebre el nom de plaça de Maignon. En els mateixos terrenys s'alçà el Convent de la Divina Providència i, el 1889, sobre l'antiga plaça es construí el mercat que també porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 Ballesteros i Ventura, 2021, p. 134.
* ↑ «Maignon, carrer de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Sargelet, carrer de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Ausín, 1997, p. 116, 120-121.
* ↑ Ausín, 1997, p. 122.
* 1 2 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Museu de Badalona, 2003, p. 153, 158.

## Bibliografia

* Ausín, J. L. «Fundació i primera etapa de la Nova Betlem, 1857-1865». Gimbernat, 28, 1997, pàg. 115-129.
* Ballesteros i Ventura, Jordi «Joan Soler Cortina i el plànol geomètric de la Badalona de 1839». Carrer dels Arbres. Revista anuari del Museu de Badalona, 6, 2021, pàg. 119-135.
# Hohenleipisch

Hohenleipisch és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Plessa. Comprèn el districte de Dreska.

## Evolució demogràfica

Població de Hohenleipisch de 1875 a 2007 :
| Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població |
| 1875 | 1300 | 1946 | 3352 | 1989 | 2626 | 1995 | 2836 | 2001 | 2845 |
| 1890 | 1500 | 1950 | 3313 | 1990 | 2603 | 1996 | 3001 | 2002 | 2803 |
| 1910 | 2237 | 1964 | 2798 | 1991 | 2566 | 1997 | 3008 | 2003 | 2003 |
| 1925 | 2467 | 1971 | 2775 | 1992 | 2516 | 1998 | 3022 | 2004 | 2660 |
| 1933 | 2716 | 1981 | 2850 | 1993 | 2845 | 1999 | 2896 | 2005 | 2552 |
| 1939 | 2821 | 1985 | 2759 | 1994 | 3024 | 2000 | 2822 | 2007 | 2304 |
# Hola, Sandybell

Hola, Sandybell (ハロー！サンディベル, Haro! Sandiberu) és una sèrie d'anime feta per Toei Animation l'any 1981. A l'emissió japonesa, el títol estava romanitzat com "Sandybelle".
Al Japó es va emetre per TV Asahi i en català es va emetre per primer cop a TV3 el 25 de novembre de 1984, sent el primer anime que emeté la cadena.

## Argument

La Sandybell és una noia, que ha crescut en un petit poble d'Escòcia. Viu amb el seu pare i cada cop té més curiositat per la seva misteriosa mare a qui no ha conegut mai. No obstant això, el seu pare es nega a parlar-ne, cosa que frustra molt a la Sandybell.
La Sandybell es passa els dies jugant amb els seus amics i el seu gos Oliver, sovint ficant-se en problemes. Tot canvia quan la Sandybell coneix la comtessa de Wellington que ve a viure a l'antic castell prop del poble. Passar temps amb ella fa que la Sandybell estigui encara més desesperada per descobrir alguna cosa sobre la seva mare. La seva vida es complica encara més quan coneix el fill de la comtessa, en Mark, i la seva promesa Kitty. La Sandybell i en Mark s'agraden immediatament, cosa que irrita la Kitty.
L'objectiu de la Sandybell durant la sèrie és trobar la seva mare, abandonant el seu poble en el procés. Durant el seu viatge passa d'una nena ingènua a una dona jove independent.

## Doblatge

| Personatge | Japonès | Català |
| Sandybell Christie | Yuriko Yamamoto | Núria Mediavilla |
| Marc Blanche Wellington | Kaneto Shiozawa | Pep Anton Muñoz |
| Kitty Scherer | Mami Koyama | Núria Domènech |
| Charles | Yoku Shioya | Pep Sais |
| Jimmy Kendall | | Vicky Martínez |
| Edward Lawrence | Takashi Tanaka | Francesc Figuerola |
| Sr. Scott | Masaharu Satō | Alfred Lucchetti |
| Sra. Scott | Miyoko Asō | Marta Martorell |
| Leslie Christie | Yoshio Kaneuchi | Jordi Estadella |
| Narradora | Minori Matsushima | Elsa Fàbregas |

## Enllaços externs

* Hola, Sandybell a Toei Animation (japonès)
* Capítol 13 de la sèrie en català

## Referències

* ↑ «ハロー！サンディベル - TOEI ANIMATION» (en japonès). [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «Servei Català del Doblatge». Arxivat de l'original el 30 novembre 2012. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «Programación TV». Los Sitios de Gerona, 25-11-1984. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Hello! Sandybell review». [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Hello! Sandybell (TV)». Anime News Network. [Consulta: 21 abril 2024].
# CWT

CWT és una unitat de massa britànica, que significa c-weight. Actualment és usat freqüentment per a la venda de bestiar. La C és el numeral romà de cent. El segle xix era molt utilitzat per a consignar el pes del canó. Ex: el canó Armstrong de 71 cwt equival a 71 x 112 lb =7952 lb o 3615 kg. Era usat en comptes del calibre, ja que un canó més pesat era més potent. Hi ha dues diferents mesures per al cwt:
* L'anglesa, que equival a 112 lliures o 50,80234544 kg. Això va ser usat per a una millor conversió al sistema mètric.
* L'americana, equivalent a 100 lliures o 45,359237 kg.