OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Inganno

Inganno és una minisèrie de televisió de drama romàntic italiana dirigida per Pappi Corsicato i creada per Teresa Ciabatti, Eleonora Cimpanelli, Flaminia Grassi i Michela Straniero.
La sèrie, basada en la minisèrie de televisió anglesa Gold Digger, es va publicar íntegrament a Netflix el 9 d'octubre de 2024. Aquesta producció consta de 6 episodis.

## Trama

La Gabriella, de seixanta anys, és propietària d'un hotel elegant a la costa d'Amalfi, està divorciada del seu marit Mario i viu amb el seu fill petit Nico en un apartament privat de l'hotel que té. Els seus altres dos fills, l'Stefano i la Giulia, ja són grans i la vida flueix tranquil·lament, fins que el dia que coneix l'Elia: un noi amb un encant inqüestionable i un passat fosc que exerceix sobre ella una atracció irresistible. Gràcies a l'Elia, la Gabriella redescobreix el seu vessant femení i, per amor al seu fill, posarà seriosament en perill l'equilibri familiar.

## Repartiment

* Gabriella De Rosa, interpretada per Monica Guerritore, una rica propietària d'un hotel de seixanta anys.
* Elia Marini, interpretada per Giacomo Gianniotti.
* Stefano Vasari, interpretat per Emanuel Caserio, el fill gran de Gabriella.
* Giulia Vasari, interpretada per Dharma Mangia Woods, filla de Gabriella.
* Nico Vasari, interpretat per Francesco Del Gaudio, el fill petit de Gabriella.
* Marina Serra, interpretada per Denise Capezza.
* Delia, interpretada per Fabrizia Sacchi, segona dona de Mario.
* La mare de l'Elia, interpretada per Sandra Ceccarelli.
* Mario Vasari, interpretat per Geppy Gleijeses, l'exmarit de Gabriella.
* Anna, interpretada per Raffaella Rea.
* Gerent de l'hotel, interpretat per Antonio Ferrante.
* Mattia, interpretat per Gabriele Stella, agent de policia i amant de Stefano.

## Referències

* 1 2 Armelli, Paolo. «Inganno è esattamente ciò che ci aspettavamo, brividi cringe compresi» (en italià), 09-10-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Argentinas, Agencia Noticias. «Netflix: de qué trata la nueva serie "Engaño" que ya está entre las más vistas» (en castellà), 11-10-2024. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Red43, Redacción. «Nueva joyita de Netflix: La historia de un romance que desafía las expectativas» (en castellà). [Consulta: 4 novembre 2024].

## Vegeu també

* Engaño a Netflix
# Peix gat elèctric

El peix gat elèctric (Malapterurus electricus) és una espècie de peix de la família dels malapterúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 122 cm de llargària total i 20 kg de pes.
* Nombre de vèrtebres: 38-41.

## Reproducció

Forma parelles i excava forats i cavitats d'aproximadament 3 m de llargada i entre 1-3 m de fondària per a criar.

## Alimentació

Menja, durant la nit, peixos que atordeix amb descàrregues elèctriques.

## Depredadors

És depredat per Plecodus straeleni.

## Hàbitat

Viu en àrees de clima tropical entre 23 °C-30 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica entre els 35°N i els 30°S de latitud: conca del riu Nil (incloent-hi el llac Victòria), el llac Turkana, el llac Txad, el riu Senegal, la conca del riu Níger i l'Àfrica Occidental.

## Longevitat

Viu fins als 10 anys.

## Observacions

Els antics egipcis, fa 5.000 anys, ja coneixien aquesta espècie i la representaven en baixos relleus en tombes.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ita, E.O. 1984. Kainji (Nigeria). p. 43-103. A J.M. Kapetsky i T. Petr (eds.) Status of African reservoir fisheries. CIFA Tech. Pap. 10: 326 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gosse, J.-P., 1986: Malapteruridae. p. 102-104. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Skelton, P.H. 1993 A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Poll, M., P. Gosse. 1969. Revision des Malapteruridae (Pisces, Siluriformes) et description d'une deuxième espèce de silure électrique: Malapterurus microstoma sp. n. Bull. Inst. r. Sci. nat. Belg., 45: 1-12.
* ↑ Sagua, V. 1979. Observations on the food and feding habits of the African electric catfish Malapterurus electricus (Gmelin). J. Fish Biol., 15: 61-69.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Skelton, P.H. 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
# Inguma (base de dades)

Inguma és la base de dades de la comunitat científica i intel·lectual basca que recull què es fa en basc a nivell universitari per mitjà de publicacions, conferències, cursos, tesis i matèries. L'aplicació web, creada l'any 2010, ofereix informació bàsica sobre allò que s'ha produït oralment i per escrit en basc en cada àmbit de coneixement a nivell universitari.

## Història

Es va presentar al públic a la Fira de Durango de l'any 2000 i des d'aleshores s'ha analitzat i recollit la producció de les institucions a partir de 1986 mercès els convenis de col·laboració entre la Universitat Basca d'Estiu i les diferents universitats, a fi de rebre i completar tota la informació.
A la base de dades es recullen molts tipus de documents: articles, referències de llibres, prefacis, parts de llibres o edicions crítiques, tesis doctorals, projectes de recerca, llibres, traduccions, conferències, cursos i assignatures.
La nova versió presentada el febrer de 2014 incloïa un total de 42.632 registres, inclosos 34.387 documents i 8.245 autories. Fruit d'una actualització contínua, l'any 2018 es va catalogar el treball d'un total de 194 organitzacions. Dos anys més tard, en el 20è aniversari d'Inguma, aquesta contenia dades de 203 institucions, 11.835 autories, 43.541 documents i 16.609 articles.
La base de dades ofereix un servei de certificats que els autors poden sol·licitar per a justificar la seva producció en basc.

## Referències

* 1 2 , <https://www.berria.eus/paperekoa/1967/038/001/2020-12-11/ingumak-baieztatu-du-badagoela-komunitate-bat.htm>
* ↑ , ISSN 0210-1564, <https://dialnet.unirioja.es/servlet/articulo?codigo=1434125>
* ↑ , <https://www.gaztezulo.eus/albisteak/inguma-euskal-komunitate-zientifikoaren-datu-baseak-20-urte-bete-ditu>
* ↑ Artetxe Sanchez, Karmele. Komunitate zientifiko euskalduna. Azterketa historikoa eta bibliometrikoa. Doktorego-tesia. UPV-EHU 2010.
# Alosa caspia

Alosa caspia és una espècie de peix de la família dels clupeids i de l'ordre dels clupeïformes.

## Referències

* ↑ Heckman, C.W., 1991. Alosa caspia caspia (Eichwald 1838). p. 135-146. A H. Hoestlandt (ed.) The freshwater fishes of Europe. Vol. 2. Clupeidae, Anguillidae. AULA-Verlag Wiesbaden.
* ↑ Pushbarnek, E.B., 1987. Characterization of the state of the spawning population of the Caspian shad Alosa caspia caspia off Dagestan in 1980-1984. Vopr. Ikhtiol. 27(4):593-597.
* ↑ von Eichwald, Carl E. «Faunae Caspii maris primitiae». Bull. Soc. Nat. Moscou, v. 11, 1838, pàg. 125-174.
# Iniciativa Canària Nacionalista

La Iniciativa Canària Nacionalista (ICAN) fou un partit nacionalista d'esquerres creat per la unió d'ACN (Assemblea Canària Nacionalista), ICU (Izquierda Canaria Unida), formació lligada a Izquierda Unida i UNI (Unión de Nacionalistas de Izquierda).
Es fundà el 1991 i el 1993 es va unir a les AIC (Agrupacions Independents de Canàries), AM (Asamblea Majorera), PNC (Partit Nacionalista Canari) i CCN (Centre Canari Nacionalista) per a formar Coalició Canària.
ICAN va estar lligada a Esquerra Unida fins a uns mesos després de les eleccions municipals de 1991, quan sorgeix un conflicte entre aquestes organitzacions. El PSOE governava en el Cabildo de Gran Canaria amb suport d'ICAN. Però ICAN va presentar una moció de censura al PSOE (juntament amb CDS i el PP), ocupant la presidència de la institució el poeta Pedro Lezcano. Arran d'aquesta moció de censura ICAN seria expulsat d'IU. ICAN va suposar la culminació d'un llarg procés de reunificació de l'esquerra canària avortat en unir-se a forces insularistes i de centredreta (un dels més importants artífexs d'aquesta unió va ser José Carlos Maurici, polític procedent del Partit Comunista d'Espanya). La creació de Coalició Canària va suposar un nou episodi de frustració per a les organitzacions populars canàries que van veure la fi d'una experiència que encara que no satisfeia totes les aspiracions sí que resultava un element útil.
A partir de 1999, Coalició Canària va començar a sofrir un procés intern de divisió que es va concretar en 2005 amb la sortida de part del partit en Gran Canària i la fundació d'una nova força, Nueva Canarias, el que pràcticament va suposar el soterrament definitiu d'ICAN, que ja es trobava totalment diluït en CC.

## Resultats electorals
### Parlament de Canàries

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1991 | Antonio González | 85.015 (#5) | 12,32 | 5 / 60 | Nou | Oposició |
# Iniciativa Nacional Palestina

Iniciativa Nacional palestina (en àrab: المبادرة الوطنية الفلسطينية, al-Mubādara al-Waṭaniyya al-Filasṭīniyya) és un partit polític palestí dirigit per Mustafa Barghouti.
La seva creació es va anunciar el 17 de juny de 2002 a Ramallah (Cisjordània), amb Haidar Abdel-Shafi, Mustafa Barghouthi i Ibrahim Dakkak al capdavant. El PNI es veu com a "tercera força democràtica" en la política palestina i s'oposa al bipartidisme entre Fatah (a qui acusen de corrupte i no-democràtic) i Hamàs (considerat extremista i fonamentalista).

## Ideologia

La carta fundacional del PNI declara:
   "Només a través de l'establiment d'un estat sobirà palestí, independent i viable en tots dels territoris que va ocupar Israel el 1967, amb Jerusalem est com a capital, pot aconseguir una pau justa. La Iniciativa demana la implementació de les resolucions de les Nacions Unides que exigeixen la retirada de l'exèrcit israelià de Cisjordània i Gaza i es reconegui el dret de retorn de tots els refugiats palestins".
El PNI defineix aquests punts bàsica com objectius col·lectiu de tot el poble palestí, però veu necessari democratitzar i unir el moviment palestí, amb el focus en l'Autoritat Nacional Palestina (ANP). Ha fet campanya extensament per una reforma democràtica dins de la ANP i defensa un govern d'emergència nacional que inclogui totes les faccions (incloent Hamàs) com a mitjans de parar l'autocràcia de la política palestina.
El PNI reclama la proclamació d'una direcció política sola, escollida democràticament i una política única per aconseguir aquests objectius. El PNI defensa que els mètodes van utilitzar haurien de basar-se en una reversió de la intifada i una lluita continuada per mitjans pacífics. No té branca armada, però no renuncia al dret de resistència davant l'ocupació.

## Base social

El PNI està dirigit principalment per intel·lectuals seculars, alguns d'ells membres anteriors del Partit del Poble Palestí. És fortament arrelat en organitzacions de societat civil i té connexions extenses amb suport i ajut estranger.
El PNI ha obtingut algun suport entre exiliats palestins, més notablement l'Edward Said, però és extremadament dèbil o inexistent en general comunitats de refugiats a Jordània, Líban i Síria.
La Iniciativa està dirigida per un secretari general, amb Mustafa Barghouti ocupant el càrrec des de la seva fundació.

## Resultats electorals
### Consell Legislatiu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Pos. |
| 2006 | Salam Fayyad | 26,909 | 2.72 | 2 / 132 | Nou | 5è |

### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | Vots | % | Resultat |
| 2005 | Suport a Mustafa Barghouti | 156,227 | 20,99 / 100 | Derrota |
# Masao Harada

Masao Harada (japonès: 原田正夫) (Kyoto, 22 de setembre de 1912 - Yokohama, 22 de gener de 2000) va ser un atleta japonès, especialista en salt de llargada i triple salt, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En la prova del triple salt guanyà la medalla de plata, mentre en la del salt de llargada quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata, en el triple i salt de llargada, als Jocs de l'Extrem Orient de 1934, així com el campionat nacional de llargada de 1935, 1936, 1938 i 1939 i el de triple de 1933, 1939 i 1940. El 1934 va establir el rècord nacional de triple.

## Millors marques

* Salt de llargada. 7m 59cm (1934)
* Triple salt. 15m 73cm (1939)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Masao Harada». [Consulta: 24 setembre 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 24 setembre 2023].
# Egotèlids

Els egotèlids (Aegothelidae) són una família d'ocells formada per nou espècies del gènere Aegotheles (Vigors et Horsfield, 1827) i d'altres de fòssils.

## Descripció

Són aus nocturnes de grandària petita o mitjana. Fan 18 - 30 cm de llargària i un pes de 45 – 115 g.
* El seu aspecte rodanxó sembla intermedi entre un enganyapastors i un mussol.
* El plomatge va del gris cendra fins al negre.
* El bec és ample i més bé curt. Potes llargues, adopta una postura erecta quan està posat.

## Hàbitat i distribució

Viu en Austràlia, Nova Guinea i Nova Caledònia, principalment als boscos i zones forestals, malgrat que una espècie habita també les zones amb matolls.

## Reproducció

Fan el niu en forats als arbres o en zones rocalloses i els folren amb pèls o fulles. Ponen 2 – 5 ous.

## Taxonomia

Aquesta família s'ha situat generalment a l'ordre dels caprimulgiformes o dels estrigiformes i també al seu propi ordre dels egoteliformes (Aegotheliformes) No obstant això els estudis amb ADN van demostrar que comparteixen un avantpassat més recent amb els apodiformes, raó per la qual el Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 2010) la va situar en aquest ordre. Se n'han distingit un gènere amb deu espècies. Algunes d'aquestes espècies eren abans situades al gènere Euaegotheles.
* egotel australià (Aegotheles cristatus).
* egotel barrat (Aegotheles bennettii).
* egotel d'Archbold (Aegotheles archboldi).
* egotel de les Moluques (Aegotheles crinifrons).
* egotel de Nova Caledònia (Aegotheles savesi).
* egotel de Salvadori (Aegotheles affinis).
* egotel de Tate (Aegotheles tatei).
* egotel de Wallace (Aegotheles wallacii).
* egotel gros (Aegotheles insignis).
* egotel muntanyenc (Aegotheles albertisi).

## Referències

* ↑ Els aegotèlids als apodiformes Arxivat 2012-01-28 a Wayback Machine. Rev. 5-04-2010
# Convenció de Pequín

La Convenció de Pequín o la Primera Convenció de Pequín, és el nom que reben tres dels tractats desiguals, signats entre la Xina i el Regne Unit, França, i Rússia.

## Rerefons

El 18 d'octubre de 1860, en acabar la Segona Guerra de l'Opi, les tropes britàniques i franceses van entrar a la Ciutat Prohibida, a Beijing. Després de la derrota final dels xinesos, el Príncep Gong es va veure obligat a signar dos tractats en nom de la dinastia Qing, un amb Lord Elgin i l'altre amb el Baró Gros, que van representar a la Gran Bretanya i França respectivament. Tot i que Rússia no havia estat bel·ligerant, el Príncep Gong també va signar un tractat amb Nikolai Muravyov-Amursky.
El pla original consistia a cremar la Ciutat Prohibida, com a càstig pel maltractament que van rebre els presoners europeus per part dels funcionaris xinesos. Donat que fer-ho representaria posar en perill la signatura del tractat, es va modificar el pla inicial i en el seu lloc es va planificar la crema dels jardins dels palaus Qingyi Yuán i Yuanming Yuán de l'emperador. Els tractats amb França i la Gran Bretanya, es van signar a l'edifici del Ministeri de Ritus, immediatament al sud de la Ciutat Prohibida, el 24 d'octubre de 1860.

## Termes

L'àrea de la península de Kowloon havia estat llogada el març de 1860. La Convenció de Pequín va donar per acabat el contracte d'arrendament, i va cedir la terra formalment als britànics el 24 d'octubre de 1860.
L'article 6 del tractat entre la Xina i el Regne Unit estipulava que la Xina havia de cedir la part de la península de Kowloon que es trobava al sud de l'actual Boundary Street, a Kowloon, i Hong Kong a perpetuïtat a la Gran Bretanya.
En el tractat també es va cedir part de Manxúria a l'Imperi Rus. Es van cedir a Rússia el drets sobre l'Ussuri Krai, una part del modern Krai de Primórie, el territori que corresponia a l'antiga província manxú de Tartària Oriental. El tractat és considerat com un dels tractats desiguals.

## Conseqüències

Els governs del Regne Unit i la República Popular de la Xina van signar la Declaració Conjunta Sino-Britànica el 1984, en virtut de la qual, la sobirania dels territoris arrendats als britànics, juntament amb l'Illa de Hong Kong, cedida en virtut del Tractat de Nanking (1842), i la península de Kowloon (la part al sud de Boundary Street), havien d'ésser retornats a la Xina l'1 de juliol de 1997.

## Referències

* 1 2 3 (anglès) Harris, David. Van Slyke, Lyman P. [2000] (2000). Of Battle and Beauty: Felice Beato's Photographs of China. University of California Press. ISBN 0899511007
* ↑ (anglès) Naquin, Susan. [2000] (2000). Peking: Temples and City Life, 1400-1900. University of California Press. ISBN 0520219910
* ↑ (anglès) Endacott, George Beer. Carroll, John M. [2005] (2005). A Biographical Sketch-book of Early Hong Kong. HK University press. ISBN 9622097421

## Vegeu també

* Tractats desiguals

## Enllaços externs

* (anglès) Una cronologia de la història de Hong Kong des del 1840 al 1999 Arxivat 2005-11-27 a Wayback Machine.
# Pratabgarh (Rajasthan)

Pratapgarh és una ciutat i municipi de Rajasthan, Índia, capital del districte de Pratapgarh creat el 26 de gener de 2008 i antiga capital del principat de Principat de Pratabgarh. Consta al cens del 2001 amb una població de 35.414 habitants.. Al cens del 2001 consta amb una població de 35.414 habitants (el 1901 eren 9.819 habitants). Prop de la ciutat hi ha el Sita Mata Wildlife Sanctuary, amb notable fauna i flora. Fou fundada pel maharwat Pratap Singh del que va agafar el nom, el 1698. La muralla que la defensava tenia 8 portes i fou construïda per maharawat Salim Singh vers 1758; al sud-oest hi havia un petit fort residència ocasional dels sobirans que generalment tenien seu al palau al centre de la ciutat.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Milo (sèrie de televisió d'animació de 2003)

Milo és una sèrie de televisió d'animació francesa creada per Bruno Desrasses i creada el 2003. Al Quebec, es va emetre a partir de 2004 a Mini TFO. A França la sèrie es va emetre l'any 2006 a France 5 al programa Debout les Zouzous, i a Tiji.

## Sinopsi

En Milo és un conillet amable i burxó que viu aventures divertides i que pretén que els nens entenguin millor què és bo i dolent.

## Repartiment

* Catherine Bonneau: Milo
* Camille Cyr-Desmarais: Judith / la mare d'en Milo / l'àvia d'en Milo
* Daniel Picard: el pare d'en Milo / l'avi d'en Milo
* Aline Pinsonneault: Thomas / Vincent

## Referències

* 1 2 «AntonioGenna.net presenta: IL MONDO DEI DOPPIATORI - ZONA ANIMAZIONE: "Milo"». [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Milo» (en hongarès), 2003. [Consulta: 8 juliol 2024].
# Minairó (satèl·lit)

El Minairó és un nanosatèl·lit artificial de la Generalitat de Catalunya creat per Sateliot. Es tracta del 3r del seu tipus i els seus objectius són monitorar cultius, la gestió de recursos hídrics i el control de transports i mercaderies. És el primer satèl·lit de la història llançat sota l'estàndard 5G i que està pensat per facilitar la connexió de dispositius d'internet de les coses de manera automàtica quan no tinguin cobertura a un cost molt baix. La missió és gestionada per la Fundació i2CAT. Va ser llançat el 15 d'abril de 2023 des de la base espacial de Vanderberg, a Califòrnia de l'empresa SpaceX per un coet Falcon 9. El llançament s'havia de fer uns dies abans però va ser ajornat en dues ocasions per culpa del mal temps.

## Característiques

Es tracta d'un CubeSat de versió 6U que orbita a uns 550 km d'alçada de la superfície amb un pes de 10 kg i unes dimensions de 226x100x226 mm. Orbita la Terra a uns 8km/s passant per damunt de Catalunya cada 5 dies aproximadament. L'emblema de la missió és un drac modernista.

## Referències

* 1 2 324cat. «Minairó, el tercer nanosatèl·lit català, en òrbita després d'enlairar-se des de Califòrnia», 15-04-2023. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ «Minairó, el tercer nanosatèlit de la Generalitat, a què es deu el nom?», 04-04-2023. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ «El Minairó, el tercer nanosatèl·lit de la Generalitat, ja està en òrbita», 15-04-2023. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ El Periódico. «En òrbita el Minairó, el tercer nanosatèl·lit català», 15-04-2023. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ «Wayback Machine». Arxivat de l'original el 2023-07-09. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ eMascaró. «First 5G Standard LEO Satellite Launching Via SpaceX Falcon 9 - Sateliot» (en anglès). [Consulta: 12 abril 2024].
# Trèvol blanc

El trèvol blanc (Trifolium repens) és una planta herbàcia hemicriptòfita de la família de les fabàcies. També rep els noms de ferratge bord, forratge bord, tréfola i trevolet de prat. Acostuma a créixer en indrets humits i en prats.

## Descripció

Herba perenne, ramificada des de la base, estolonífera i de tiges postrades (fins a 60 cm) que poden arrelar als nusos. Presenta en les arrels associacions amb bacteris fixadors de nitrogen. Les fulles són trifoliades amb els folíols obovats dentats sovint tacats de blanc o negre. Les inflorescències són glomèruls, d'1,5 a 2 centímetres d'amplària, de flors blanques pedunculades, les flors fecundades queden pèndules. El peduncle de la inflorescència amida al voltant de 7 centímetres. Floreix des d'abril a novembre.

## Distribució

Té una distribució mediterrània (lateeurosiberiana), encara que s'ha distribuït per tot el món. Creix en llocs amb certa humitat com pradells, fonts, costats de rierols, etc. Respecte al tipus de sòl, pot créixer en qualsevol, encara que prefereix els lleugerament argilencs.
El trobem a les províncies d'Alacant, Barcelona, Castelló, Catalunya Nord, Girona, Illes Balears, Lleida, Tarragona i València.

## Usos

És molt important com a planta farratgera. Tolera molt bé la tallada arran. És un excel·lent farratge en barreges amb gramínies, degut al seu alt contingut en proteïnes. Els humans no la poden digerir crua, però si es cou de 5 a 10 minuts es torna digestible. Les flors seques i les seues llavors constitueixen una nutritiva farina per a barrejar amb altres aliments. També es poden realitzar infusions.

## Referències

* http://herbarivirtual.uib.es/cat-med/especie/5424.html
* http://www.floragavarres.net/trifolium-repens-l%5BEnllaç+no+actiu%5D