OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petxina de pelegrí de l'Atlàntic

La petxina o copinya de pelegrí de l'Atlàntic o vieira (Pecten maximus) és una espècie de mol·lusc bivalve lamel·libranqui de l'ordre dels filibranquis, de la família dels pectínids i del gènere dels Pecten.
És una espècie marina, que té una valva plana, més petita, i una altra de còncava, irregular i més gran. Es tracta d'una espècie explotada comercialment, sobretot amb fins gastronòmics. Una espècie semblant, pertanyent també als Pecten, però endèmica de la mar Mediterrània, és la petxina de pelegrí del Mediterrani (Pecten jacobaeus).

## Referències

* ↑ «Petxina de pelegrí de l'Atlàntic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
# Comitè d'Alliberament Nacional

El Comitè d'Alliberament Nacional (en italià: Comitato di Liberazione Nazionale, CLN) va ser una associació de partits i moviments opositors al règim feixista de Benito Mussolini i a l'ocupació alemanya d'Itàlia. El comitè es va crear a Roma el 9 de setembre de 1943 i agrupava moviments de molt distinta extracció cultural i ideològica: Hi havia representants del Partit Comunista Italià (PCI), de la Democràcia Cristiana (DC), del Partit d'Acció (PdA), del Partit Liberal Italià (PLI), del Partit Socialista Italià d'Unitat Proletària (PSIUP) i del Partit Democràtic del Treball (PDL). En la sessió de fundació van participar en representació dels diferents moviments polítics Ivanoe Bonomi (PDL, president), Mauro Scoccimarro i Giorgio Amendola (PCI), Alcide De Gasperi (DC), Ugo La Malfa i Sergio Fenoaltea (PdA), Pietro Nenni i Giuseppe Romita (PSI), Meuccio Ruini (DL) i Alessandro Casati (PLI). AL mes següent s'havien constituït els comitès regionals i després ho van anar fent els comitès provincials.

## Moviments que es van excloure del CLN

El Partit Republicà Italià va romandre fora del CLN, però va participar en la Resistència. Altres grups d'esquerra no van acceptar el compromís d'unitat nacional sobre el qual es basava el CLN, que donava «prioritat a la lluita contra l'enemic extern, deixant per a després de la victòria el problema de la configuració institucional de l'Estat». El primer president del CLN va ser Ivanoe Bonomi i el van succeir Ferruccio Parri (21 de juny de 1945) i Alcide De Gasperi (10 de desembre de 1945). El CLN va coordinar i va dirigir la Resistència. Es va dividir en el CLNAI (Comitè d'Alliberament Nacional de l'Alta Itàlia, presidit entre 1943 i 1945 per Alfredo Pizzoni) amb seu en el Milà ocupat; i el CLNC (Comitè d'Alliberament Nacional Central). El CLN va actuar com a organisme clandestí durant la Resistència i va tenir per delegació poders de govern els dies d'insurrecció nacional.
Tots els partits representats en el CLN van tenir formacions militars partisanes, que en general van ser coordinades pel respectiu representant en el CLN. Els comitès regionals i provincials van tenir una tasca prevalentment política i de coordinació, amb influència però no comandament directe sobre les formacions armades partisanes, que responien en general directament al seu propi partit. Es van donar casos en els quals els escamots van desobeir els acords i les ordres del CLN. Abans de les eleccions legislatives italianes de 1946 els comitès van ser despullats de tota funció i finalment van ser dissolts en 1947.

## Enllaços externs

* Història del CAN Arxivat 2010-04-03 a Wayback Machine. al web de l'Associazione Nazionale Partigiani d'Italia. (italià)
# St. Helena (Nebraska)

St. Helena és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 86 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Helena tenia 86 habitants, 37 habitatges, i 26 famílies. La densitat de població era de 79,1 habitants per km².
Dels 37 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,9% hi vivien parelles casades, en un 2,7% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 2,3% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 31,4% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.875 $ i la renda mediana per família de 46.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.667 $ mentre que les dones 16.806 $. La renda per capita de la població era de 18.394 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Olympic Fanfare and Theme

Olympic Fanfare and Theme és una composició que va crear John Williams l'any 1984 a petició de Los Angeles Olympic Organizing Committee, que va encarregar al compositor una fanfàrria pels Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles.
La fanfàrria es va presentar l'any 1984 interpretada per l'Orquestra Boston Pops al Symphony Hall. El mateix any, Los Angeles Philharmonic va tocar la peça en directe al Hollywood Bowl per a inaugurar els Jocs Olímpics a la cadena de ràdio KUSC-FM. El mateix Williams va dirigir la New American Orchestra al començament de la cerimònia de la vint-i-sisena edició dels Jocs Olímpics, que es van celebrar a Los Angeles Coliseum el 28 de juliol de 1984.
La peça es va enregistrar per primer cop per una orquestra composta per músics de Los Angeles i va ser publicada en un vinil i un casset titulats The Official Music of the XXIIIrd Olympiad Los Angeles 1984. Es va publicar en format CD només al Japó, i més endavant, l'any 1985, va guanyar un Grammy.
El 1996, una versió alternativa d'«Olympic Fanfare and Theme» es va llançar a l'àlbum Summon the Heroes per The Atlanta Olympic Games. Aquesta versió va reemplaçar la primera part de «Bugler's Dream» de Léo Arnaud, peça que sonava originalment a les cerimònies dels Jocs Olímpics.
La fanfàrria està composta per dues seccions i té una estructura d'A-B-A-B, perquè les dues seccions es repeteixen. Consta d'un motiu ascendent basat en tríades mentre sonen les trompetes, acompanyades per un accent del baix. Hi ha un crescendo a l'últim acord de la secció A, que ens porta al fragment on la caixa ressona de fons al segon pla. Per sobre sonen les cordes i els vents de metall tocant el tema principal, el tema olímpic, mentre les trompetes i els vents de fusta responen amb fragments del tema B. Els fagots i les cordes, acompanyades per les trompes, interpreten una melodia diferenciada que resol al pont de l'obra. Es torna a repetir la secció A amb més força que les anteriors per anunciar l'arribada de la coda, la part final de la peça, que va reproduint passatges de la secció B.
Aquest tema també es va utilitzar als Jocs Olímpics del 2010 a Vancouver mentre s’encenia la flama olímpica. Ha esdevingut un himne esportiu que representa l'esperit dels Jocs Olímpics.

## Referències

* ↑ «John Williams | Olympic Fanfare and Theme». [Consulta: 20 abril 2021].
# Manuae (illes de la Societat)

Manuae, també conegut com a Scilly, és un atol deshabitat del grup d'illes de Sotavent de les illes de la Societat, a la Polinèsia Francesa. Està situat a 60 km al nord-oest de l'illa de Maupihaa.

## Geografia

L'atol té 15 km de diàmetre i una superfície terrestre de 4 km². La llacuna interior no disposa de cap pas obert a l'oceà, amb el resultat que les espècies marines hi siguin poc nombroses i el fons es cobreixi de sorra. Té unes ostres naturals que atrauen als pescadors de Raiatea. Les platges són un dels llocs on nien les tortugues marines.

## Història

Manuae va ser descobert per l'anglès Samuel Wallis, el 1767. L'any 1855 hi va encallar el vaixell Julie Ann i els nàufrags, inclosos vint-i-quatre dones i nens, van sobreviure durant dos mesos a l'atol. Al final van poder construir una nova embarcació per arribar fins a Raiatea. No existeixen proves que fos poblat històricament.
El primer assentament és de l'any 1952 per treballadors de copra. A la dècada dels anys 1960 s'hi van capturar moltes tortugues, fins que el 1971 se'n va restringir el comerç. Altres noms amb els quals s'ha conegut són: Fenua Ura, Scilly, Putai i Pájaros.

## Referències

* 1 2 «Discover Manuae».
* 1 2 Murray, Lorraine. «Manuae Atoll | Cook Islands, Pacific Ocean, Coral Reefs» (en anglès). Éncyclopædia Britannica, 14-04-2008. [Consulta: 8 juny 2024].
* ↑ «Set sail to Society Islands, a dream destination» (en anglès). Filovent. [Consulta: 8 juny 2024].
# Thayer (Nebraska)

Thayer és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 71 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Thayer tenia 71 habitants, 26 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 91,4 habitants per km².
Dels 26 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,2% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 15,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 32,4% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.313 $ i la renda mediana per família de 48.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 18.164 $. Aproximadament el 10,5% de les famílies i el 22% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Thayer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Thayer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Don Quichotte chez la Duchesse

Don Quichotte chez la Duchesse (Don Quixote a casa la duquessa) és un "ballet còmic" (comédie lyrique) del compositor barroc francès Joseph Bodin de Boismortier. Tot i que és descrit com a ballet, és cantat amb un libretto de Charles Simon Favart. Es va estrenar el 12 de febrer de 1743 a l'Académie Royale de Musique et de Dance de París.

## Rols

* Don Quichotte, haute-contre Jean-Antoine Bérard
* Sancho Pança, taille (baritenor) Louis-Antoine Cuvilliers
* Altisidore, soprano Marie Fel
* Noia de camperol, soprano Mlle Bourbonnois
* Dona, soprano
* Duc, baix
* Merlin, basse-taille (baix-baríton) Persona
* Montésinos, basse-taille Albert
* Home japonès, basse-taille Persona
* Dona japonesa, soprano Marie Fel
* Va encantar amants, sopranos Mlles Clairon i Gondré
* Ballerinas, Marie Anne de Cupis de Camargo i Mimi Dallemand
* Ballarins mascles, David Dumoulin, Louis Dupré i Jean-Barthélemy Lany

## Argument

L'òpera és basada a un episodi de la novel·la de Cervantes Don Quixote, en la qual un duc i una duquessa es diverteixen per crear una elaborada estratagema per imposar el caràcter del títol.

## Enregistraments

* Don Quichotte chez la Duchesse (Ballet de Còmic dins Tres Actes), per Joseph Bodin de Boismortier. Hervé Niquet (director) i el Ensemble "Le Concert Spirituel" ; Naxos 8.553647 (1996).

## Vegeu també

* Dansa barroca

## Referències

* Pitou, Spire, La Paris Opéra. Una Enciclopèdia d'Òperes, Ballets, Compositors, i Rococó – d'Intèrprets i Romàntic, 1715-1815, Greenwood Premsa, Westport/London, 1985 (article: "Don Quichotte chez la Duchesse", p. 168), ISBN 0-313-24394-8
* Casaglia, Gherardo (2005).[http://www.amadeusonline.net/almanacco?r=&alm_testo=Don_Quichotte_chez_la_Duchesse "Don Quichotte chez la Duchesse"]. Almanacco Amadeus (italià).
* Le Revista de l'opéra barroc Arxivat 2014-03-01 a Wayback Machine., va accedir 2 April 2010
# Cross Timbers

Cross Timbers és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cross Timbers tenia 185 habitants, 90 habitatges, i 45 famílies. La densitat de població era de 158,7 habitants per km².
Dels 90 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,8% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 48,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 32,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 21,6% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 25,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 12.917 $ i la renda mediana per família de 20.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.607 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 10.413 $. Entorn del 50% de les famílies i el 42,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cross Timbers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cross Timbers». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Uehling

Uehling és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 275 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Uehling tenia 275 habitants, 122 habitatges, i 71 famílies. La densitat de població era de 505,6 habitants per km².
Dels 122 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 41% no eren unitats familiars. En el 36,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 39.821 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 27.083 $. La renda per capita de la població era de 15.349 $. Aproximadament el 4,9% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Uehling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Uehling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Comerç triangular

El comerç triangular era una ruta comercial establerta a l'Oceà Atlàntic del segle xvi fins al xix, de manera que fou un fenomen històric de llarga durada, i en la qual estava involucrat el tràfic d'esclaus. Afectava tres continents i la seva ruta formava una mena de triangle entre Europa, Àfrica i Amèrica, fet al qual deu el nom.
Començava amb la sortida d'Europa Occidental (Portugal, Espanya, França, Anglaterra o Països Baixos) amb manufactures o subministraments de tota classe. Es recalava a la costa occidental d'Àfrica, entre els rius Senegal i Congo i amb centre en la zona genèricament coneguda com a Guinea, on s'intercanviaven aquestes manufactures poc valuoses (cascavells, granadura de colors, teles de poca qualitat) amb els reis de les tribus locals per esclaus capturats d'altres tribus; així, les elits locals incentivaven les guerres amb tribus veïnes per tenir capital per intercanviar. La següent escala eren les illes de les Antilles o la costa americana, on els esclaus i la major part de les mercaderies europees eren venuts, i es carregaven productes colonials (sucre, tabac, cacau, cotó…) i metalls preciosos de tornada a Europa.
L'establiment d'aquesta ruta només va ser possible després dels descobriments geogràfics de final del segle xv, que obriren les rutes atlàntiques als vaixells europeus, fet que suposà una alternativa a la ruta tradicional cap a Orient pel Golf Pèrsic o per la Mar Roja, la qual era un dels fonaments del comerç àrab d'esclaus. Al seu torn, la possibilitat tècnica d'aquesta ruta es basava en la circulació cel·lular de corrents oceànics i vents entorn de l'anticicló de les Açores (els vents alisis i el corrent del Golf).
El manteniment d'aquesta relació comercial va tenir unes conseqüències transcendentals per al desenvolupament econòmic diferencial de les tres zones afectades, perquè és un exemple clar de comerç colonial en el qual la metròpoli es veu beneficiada pel valor afegit de la seva producció industrial i la colònia, estigui subjecta formalment o no al pacte colonial, funciona com un mercat captiu. Especialment perjudicial va ser l'esclavitud per a l'Àfrica, atès que la va condemnar a segles d'endarreriment econòmic i desorganització política que varen continuar amb la colonització formal, a final del segle xix, en l'anomenat Repartiment d'Àfrica, una vegada abolit internacionalment el tràfic d'esclaus, i no es va remeiar amb les independències del segle xx.
El comerç triangular tingué un paper important en la història de l'esclavisme a Catalunya, atès que, entre final del segle xviii i començament del xix, força comerciants i empresaris catalans feren fortuna amb el tràfic d'esclaus entre l'Àfrica i Amèrica, cosa que possibilità l'acumulació de capital per part de la burgesia catalana i el començament de la Revolució Industrial a Catalunya. En menor mesura, entre els negrers catalans també n'hi hagué de mallorquins.

## Enllaços externs

* La ruta de l'esclau, mapa didàctic de la UNESCO Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Segura, Cristian «Quan ‘català’ era sinònim de ‘negrer’». El País, 12-10-2017 [Consulta: 14 juny 2020].
# Charm++

Charm++ és un paradigma de programació paral·lel orientat a objectes basat en C++ i desenvolupat al Parallel Programming Laboratory de la Universitat d'Illinois a Urbana–Champaign. Charm++ està dissenyat amb l'objectiu de millorar la productivitat del programador proporcionant una abstracció d'alt nivell d'un programa paral·lel alhora que ofereix un bon rendiment en una gran varietat de plataformes de maquinari subjacents. Els programes escrits en Charm++ es descomponen en una sèrie d'objectes cooperants basats en missatges anomenats chares. Quan un programador invoca un mètode en un objecte, el sistema d'execució Charm++ envia un missatge a l'objecte invocat, que pot residir en el processador local o en un processador remot en un càlcul paral·lel. Aquest missatge desencadena l'execució de codi dins del chare per gestionar el missatge de manera asíncrona.
Els chares es poden organitzar en col·leccions indexades anomenades chare arrays i els missatges es poden enviar a chares individuals dins d'una matriu chare o a tota la matriu chare simultàniament.
Els caràcters d'un programa s'assignen als processadors físics mitjançant un sistema d'execució adaptatiu. El mapeig de caràcters als processadors és transparent per al programador, i aquesta transparència permet que el sistema d'execució canviï dinàmicament l'assignació de caràcters als processadors durant l'execució del programa per donar suport a capacitats com ara l'equilibri de càrrega basat en mesures, la tolerància a errors, el punt de control automàtic i la capacitat de reduir i ampliar el conjunt de processadors utilitzats per un programa paral·lel.
Les aplicacions implementades amb Charm++ inclouen NAMD (dinàmica molecular) i OpenAtom (química quàntica), ChaNGa i spectre (astronomia), EpiSimdemics (epidemiologia) i Cello/Enzo-E (refinament de malla adaptativa). Totes aquestes aplicacions han escalat fins a cent mil nuclis o més en sistemes petascale.
Adaptive MPI (AMPI) és una implementació de l'estàndard de la interfície de pas de missatges a la part superior del sistema d'execució Charm++ i proporciona les capacitats de Charm++ en un model de programació MPI més tradicional. AMPI encapsula cada procés MPI dins d'un fil migrable a nivell d'usuari que està lligat a un objecte Charm++. En incrustar cada fil en un chare, els programes AMPI poden aprofitar automàticament les característiques del sistema d'execució Charm++ amb pocs o cap canvi al programa MPI.
Charm4py permet escriure aplicacions Charm++ en Python, admet objectes Python migrables i invocació de mètodes remots asíncrons.

## Exemple

Un codi Charm++ amb finalitats de demostració:
Fitxer de capçalera (hello.h )

## Referències

* ↑ «Charm++: Parallel Programming Framework» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «2. The Charm++ Parallel Programming System — Charm++ documentation» (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Kale, Laxmikant V. «The Charm++ Parallel Programming System» (en anglès), 14-03-2025. [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ «Array "Hello World": A Slightly More Advanced "Hello World" Program: Array "Hello World" Code» (en anglès). PPL - UIUC PARALLEL PROGRAMMING LABORATORY. [Consulta: 8 maig 2017].
# Tintagel (Bax)

Tintagel és un poema simfònic compost per Arnold Bax el 1919. Va ser estrenat a Bournemouth el 20 d'octubre de 1921. Una barreja de màgia, color, ardor líric i una enorme vitalitat rítmica. És l'obra més popular d'aquest compositor i poeta anglès, molt més que qualsevol dels seus set simfonies.
Bax havia visitat el castell de Tintagel durant l'estiu de 1917, acompanyat pel pianista Harriet Cohen, amb qui portava una aventura alhora i a qui li va dedicar l'obra. Va compondre dos poemes sobre el tema, i el treball és, en certa manera, una il·lustració sonora d'aquests. Segons Bax, la música té la intenció de representar un castell a la part alta de les roques, colpejades en un dia assolellat d'estiu per l'oceà Atlàntic. Un cert gust celta és evident en la música, el que proporciona la base per a un dels dos temes de l'obra, la intenció de recordar el rei Artús i la seva connexió amb el castell, i que cita un motiu de l'òpera de Richard Wagner Tristany i Isolda; l'altre tema representa el mar.
La peça consta de tres seccions. Les seccions primera i l'última són una mica grandiloqüents, la primera presentació dels dos temes principals i la tercera una repetició variada. Entre aquests, hi ha un desenvolupament. L'obra dura al voltant de quinze minuts.

## Referències

* ↑ Lewis Foreman, Liner notes from Lyrita recording with the London Philharmonic Orchestra under Sir Adrian Boult
* ↑ Ressenya a rtve.es
* ↑ Parlett, Graham; Parlett, David. «Parlett's Catalogue of music by Bax (1915-1919)». The music of Sir Arnold Bax (1883-1953) Edited by David Parlett from the catalogue by Graham Parlett. Arxivat de l'original el 2013-04-26. [Consulta: 27 gener 2013].