OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rapte de les sabines

El rapte de les sabines és un episodi mitològic de la història de Roma.
Segons la llegenda, als primers temps del Regne de Roma la població era eminentment masculina. Per tal de solucionar això, Ròmul, el seu fundador i primer rei de Roma, va organitzar unes proves esportives en honor del déu Neptú, a les quals va convidar els pobles veïns. N'hi van acudir diversos, però els d'una població, la Sabínia, van ser especialment voluntariosos i hi van acudir amb les seves dones i fills, precedits pel seu rei.
Va començar l'espectacle dels jocs i, tal com estava acordat, a un senyal cada un dels romans va raptar una dona, i després van fer fora els homes. Els romans van intentar aplacar les dones convencent-les que tan sols ho havien fet perquè volien que elles fossin les seves dones, i que elles haurien de sentir-se orgulloses de passar a formar part d'un poble que havia estat escollit pels déus.
Els sabins, evidentment enfadats per la traïció i el rapte de les seves dones, van atacar els romans i els van anar acorralant al Capitoli. Quan anaven a enfrontar-se en el que semblava ser la batalla final, les sabines es van interposar entre ambdós grups de combatents per tal que deixessin de matar-se, perquè -van raonar-, si guanyaven els romans, elles perdrien els seus pares i germans, i, si guanyaven els sabins, elles perdrien els seus marits i fills, ja que la guerra havia durat força anys. Les sabines van aconseguir fer-los entrar en raó, i finalment es va celebrar un banquet per tal de festejar la reconciliació. A més a més, el rei de Sabínia, Titus Taci, i Ròmul van formar una diarquia a Roma que va durar fins a la mort de Titus.

## Art

El rapte de les sabines ha aparegut en diverses obres d'art, entre les quals cal destacar: El rapte de les sabines de Giambologna, El rapte de les sabines de Nicolas Poussin, Les sabines de Jacques-Louis David (1799), o diverses pintures de Pablo Picasso; així com l'obra simfònica del mateix títol de Manuel Blancafort (1931).

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, 1997 (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita (llatí)

## Vegeu també

* Quirites
# Targeta sanitària europea

La targeta sanitària europea és una targeta que engloba el conjunt d'europeus sota un sistema d'assistència sanitària gratuïta a l'estranger. Dona dret a rebre assistència sanitària amb les mateixes condicions que un assegurat del país al qual es troba - per exemple, si un país té un copagament per veure un metge, un ciutadà d'un país amb assistència gratuïta al punt d'ús també hauria de pagar aquest cànon.
Pels assegurats sota el sistema de seguretat social espanyol, per obtenir la targeta cal desplaçar-se fins a una oficina de la Seguretat Social, o es pot demanar per Internet.
La vigència de la targeta varia d'un a cinc anys segons el país.

## Referències

* ↑ «Tarjeta sanitaria europea». Empleo, Asuntos Sociales e Inclusión. Comisión Europea. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Targeta Sanitària Europea (TSE)». Seguretat Social d'Espanya - Ministeri de Treball. [Consulta: 1r juny 2019].
# Gad

Segons el Gènesi, Gad (en hebreu גד בן-יַעֲקֹב Gad ben Yahăqōb) és el setè fill de Jacob, el primer amb la seva esclava Zilpà. Va ser el cap de la seva pròpia tribu, la Tribu de Gad.
Gad es casà i tingué diversos fills:
* Sefon
* Haguí
* Xuní
* Esbon
* Erí
* Arodí
* Arelí
Un dia, juntament amb els seus germans envejosos de Josep, el van vendre a un mercader d'esclaus ismaelita que anava a Egipte i van dir al seu pare que havia estat mort per una fera. Quan arribaren temps de sequera, baixà amb els seus germans a Egipte per comprar aliments. Allà es toparen amb el regent del país, qui els confessà que era el seu germà Josep i els perdonà a tots. Aleshores la família s'instal·là a Egipte. Segons fonts rabíniques, Gad va ser l'únic germà a qui Josep no presentà el faraó, ja que era un jove molt fort i temia que quan el veiés, el faraó se'l quedaria per a la seva guàrdia personal. Gad va morir amb 125 anys.

## Gad (profeta)

Gad va ser també un dels profetes de la cort del Rei David (1010-970 aC) durant el període del regne unificat d'Israel.
Es coneix molt poc de la biografia d'aquest profeta, del que no s'ha conservat cap llibre. Segons el Llibres de Cròniques, va ser enviat per Jehovà al costat del profeta Natan per tal d'organitzar el culte al Temple de Jerusalem. Les seves actuacions són entre Moab, el Regne d'Israel i el Regne de Judà. Els seus consells i profecies s'expliquen al Primer i Segon llibres de Samuel.
Es coneixen dues intervencions del profeta. Gad va convèncer David quan estava perseguit per Saül abans d'arribar al tron i estava refugiat en una caverna, que tornés a Judà.
En els última anys de David, Gad torna a aparèixer. El rei havia ordenat un cens, considerat entre els sacerdots com un pecat, ja que s'interferia en el terreny exclusiu de Jehovà. Gad es va presentar davant del rei per a transmetre-li el càstig dictat per Déu. Havia de triar entre tres coses: set anys de fam pel seu país, tres mesos de derrotes davant dels enemics o tres dies de pesta al regne. David tria la pesta per a ell i la seva casa. Jehovà torna a enviar Gad davant del rei en veure'l penedit, i li diu que ha de construir un altar on oferirà «sacrificis pacífics». Això va posar fi a la plaga.
De les «visions» de Gad no s'ha conservat res, ni tampoc d'una obra sobre els fets de David que el Llibre de Cròniques li atribueix. És possible que s'integressin en els Llibres de Samuel que es conserven.

## Referències

* ↑ Gènesi. 30:11
* ↑ Gènesi. 46:16
* ↑ Gènesi. 37:26; 37:32-37
* ↑ Primer llibre de Samuel. 32:1-6; Segon llibre de Samuel 24:1-25
* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 157. ISBN 8481641618.

## Vegeu també

* Tribu de Gad.
# Gunnar Sköld

Alf Gunnar Sköld (Västerås, 24 de setembre de 1894 - Västerås, 24 de juny de 1971) va ser un ciclista suec que va competir durant la dècada del 1920.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. En la contrarellotge per equips, formant equip amb Erik Bohlin i Ragnar Malm, va guanyar la medalla de bronze, mentre en la contrarellotge individual finalitzà en quarta posició. Anteriorment, el 1921, fou el primer Campió del món amateur.
Una vegada retirat va treballar com a tresorer i vicepresident del seu club natal, l'Upsala CK, i va dirigir una botiga d'esports.

## Palmarès

* 1921
** Campió del món amateur
** 1r a la Nordisk Mesterskab, contrarellotge individual
* 1923
** 1r a la Nordisk Mesterskab, contrarellotge per equips (amb Karl Lundberger i Olle Svensson)
* 1924
** 1r a Mälaren Runt
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de París
* 1925
** 1r a Mälaren Runt

## Referències

* ↑ «Olympedia – Gunnar Sköld». [Consulta: 15 setembre 2024].
* 1 2 «Gunnar Sköld - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 15 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gunnar Sköld a sitiodeciclismo.net
# Creu Militar

La Creu Militar (MC) és la tercera condecoració militar atorgada a oficials i (des de 1993) a tots els rangs de l'exèrcit britànic, així com als oficials dels països de la Commonwealth. La Creu Militar no pot ser atorgada a títol pòstum, i s'atorga per valentia i serveis distingits en acció davant l'enemic.
Va ser creada per Jordi V el 28 de desembre de 1914, en plena I Guerra Mundial, per omplir un buit entre la Creu Victòria (VC) i l'Orde del Servei Distingit. En origen, només podia ser atorgada a Capitans, Tinents i Sots-oficials (els oficials superiors encara rebien l'Orde del Servei Distingit). El 1931, la seva concessió s'amplià als Majors i al personal de la RAF per accions a terra. A partir de 1993, la tropa també pot rebre-la, en quedar derogada la Medalla Militar.
Les Barres són atorgades en reconeixement a posteriors accions de valentia que siguin mereixedores de la condecoració. Així mateix, els receptors poden fer servir el postnominal MC. S'equipara amb la Creu del Servei Distingit a la Royal Navy i amb la Creu dels Vols Distingits de la RAF.

## Descripció

Una creu platejada, de 46mm d'alçada màxima i 44mm d'amplada màxima, amb corones imperials a la punta, suspesa d'una barra plana. A l'anvers hi ha el monograma reial al centre. El revers és pla, però des del 1938 s'hi grava el nom del receptor i l'any de la concessió.
Penja d'una cinta blanca amb una franja morada al centre.

## Referències

* ↑ «Medals: campaigns, descriptions and eligibility» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2023].
# Bandera de les illes Fèroe

La bandera de les illes Fèroe, també coneguda com a Merkið que significa "la bandera", consisteix d'una creu nòrdica de color vermell perfilada en blau sobre un drap de color blanc. Les proporcions de la creu nòrdica de la bandera són de 6-1-2-1-6 parts en l'ample de la bandera i de 6-1-2-1-12 parts en el llarg de la bandera.

## Simbolisme

* Blanc: és el color predominant en la bandera i representa la puresa del cel i l'escuma de les ones al trencar contra les costa de les illes.
* Vermell i blau: tots dos colors els trobem en els vestits tradicionals feroesos, així com en les banderes de Noruega i Islàndia.
Els colors específics de la bandera es defineixen en una llei de 1959.
| Esquema | Blanc | Vermell | Blau |
| Pantone | Safe | 032 C | 300 C |
| RGB | #FFFFFF | #EF3340 | #005EB8 |

## Història

La Merkið va ser dissenyada el 1919 per Jens Oliver Lisberg i altres estudiants feroesos a Copenhaguen i més tard duta a les illes Fèroe, on va ser hissada el 22 de juny de 1919 a l'Església de Fámjin a Suðuroy.
Després d'una dècada, el seu ús es va popularitzar, però continuà sent extraoficial. En abril de 1940, les tropes alemanyes del Tercer Reich van envair Dinamarca, i l'exèrcit britànic va prendre el control de les illes. Per a distingir els vaixells feroesos dels vaixells de la Dinamarca ocupada, el 25 d'abril de 1940, les autoritats britàniques van aprovar la bandera com ensenya de les Illes Fèroe.
Amb l'accés de les illes a l'autogovern, el 23 de març de 1948, es reconeix oficialment la Merkið com la bandera nacional de les Illes Fèroe, i es declara el 25 d'abril com Dia de la Bandera.
* Bandera de la Unió de Kalmar, de la qual formaven part les Fèroe (1397-1523).
* Bandera de les illes Fèroe durant el segle xix.
* Bandera de Dinamarca, utilitzada abans que la bandera actual.
* Bandera oficial des del 1948.

## Enllaços externs

* Bandera de les Fèroe.

## Referències

* ↑ «Faroe Islands» (en anglès). Flags of the World. [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «Løgtingslóg no. 42 frá 17. juli 1959 um flaggið, sum broytt við løgtingslóg nr. 109 frá 29. desember 1998» (en feroès), 17-07-1959. [Consulta: 30 març 2021].
# Gustave Danneels

Gustave Danneels (Loos-en-Gohelle, 6 de setembre de 1913 - Knokke, 13 d'abril de 1976) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1933 i 1943. Era oncle de Guido i Wilfried Reybrouck.
Els seus èxits més importants foren dues medalles de bronze al Campionat del Món de ciclisme, el 1934 i 1935, tres triomfs a la París-Tours (1934, 1936 i 1937) i una etapa al Tour de França de 1937.

## Palmarès

* 1931
** Campió de Bèlgica Sub-17 (amateur)
* 1933
** Campió de Bèlgica Independent (amateur)
** 1r del Critèrium d'Anvers
* 1934
** 1r de la París-Tours
** 1r del Gran Premi d'Europa
** 1r a Gingelom amb Frans Dictus
** Medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme
* 1935
** Campió de Bèlgica en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
** Medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme
* 1936
** 1r de la París-Tours
** Vencedor de 2 etapes de la París-Niça
* 1937
** 1r de la París-Tours
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1938
** Vencedor de 2 etapes del Tour del Sud-est
* 1943
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Albert Billiet)

### Resultats al Tour de França

* 1935. Abandona (7a etapa)
* 1936. Abandona (7a etapa)
* 1937. Abandona (17a etapa) i vencedor d'una etapa

## Referències

* 1 2 «DANNEELS Gustave». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Gustave Danneels (Bel)». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Gustave DANNEELS» (en italià). [Consulta: 19 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Gustave Danneels (francès)
# Duròmetre

Un duròmetre és un aparell que mesura la duresa superficial dels materials. La seva funció és tractar de perforar el material. Com més força es necessiti per perforar, més dur és el material. Va ser inventat el 1896 per Thomas Turner, el primer professor de la metal·lúrgia a Gran Bretanya.
# Canna

Canna és un gènere d'una desena d'espècies de plantes tropicals i subtropicals natives d'Amèrica, l'únic en la família monotípica de les cannàcies. Les plantes de Canna són herbes perennes, de fulles amples i planes, que assoleixen els tres metres d'alçada. Les flors són típicament vermelles o grogues, i atreuen colibrins per a la seva pol·linització.
Diferents espècies del gènere Canna es conreen per a l'alimentació humana a Mèxic i a les Antilles i en els Andes des de Colòmbia fins a l'Argentina. També a Hawaii, Austràlia, el Vietnam, la Xina i Indonèsia. Es destaca Canna edulis com la més coneguda i estesa entre aquestes espècies. Algunes són conreades amb finalitats ornamentals, especialment a França, Espanya, Anglaterra, Hongria i altres llocs d'Europa i al Brasil.

## Taxonomia

| Canna amabilis T. Koyama & Nb. Tanaka Canna bangii Kraenzl. Canna coccinea Blanc. Canna compacta Rosc. Canna discolor Lindl. Canna indica L. Canna flaccida Salisb. Canna glauca L. Canna edulis L. Canna iridiflora Ruiz & Pav. Canna jacobiniflora T. Koyama & Nb. Tanaka | Canna jaegeriana Urban. Canna liliiflora Warsc. ex Planch. Canna paniculata Ruiz & Pav. Canna patens Rosc. Canna pedunculata Sims Canna plurituberosa T. Koyama & Nb. Tanaka Canna speciosa Rosc. Canna stenantha Nb. Tanaka Canna tuerckheimii Kraenzl. |
Viccionari
# Austrian Airlines

Austrian Airlines (Österreichische Luftverkehrs AG) (Codi IATA: OS, OACI: AUA) és l'aerolínia de bandera d'Àustria, amb la seva seu central a Schwechat. La seva principal base d'operacions és l'Aeroport Internacional de Viena.

## Història

L'aerolínia va ser fundada el 30 de setembre de 1957, per la fusió de Air Austria i Austrian Airways, i va realitzar el seu primer vol el dia 31 de març de 1958, quan un Vickers Viscount 779 llogat va enlairar-se de Viena amb destinació a Londres. Els serveis transatlàntics van començar l'1 d'abril de 1969 amb un servei entre Viena i Nova York amb escala a Brussel·les, en col·laboració amb Sabena. El 29 de març de 1972 va arribar a un acord de cooperació tècnica amb Swissair.
Austrian Airlines era propietat d'Österreichische Industrieholding AG (39,7%), altres inversors (43,5%), inversors institucionals d'Àustria (10,3%) i Air France (1,5%). A més té el 100% d'Austrian Arrows i Lauda Air, i té un 62% de participació a Slovak Airlines i 22,5% de participació a Ukraine International Airlines.
L'1 d'octubre de 2004 els departaments d'Operacions Aèries de Austrian Airlines i Lauda Air van ser fusionats en un únic departament, i així la denominació Lauda Air va quedar només per a vols xàrter. Des de 2009, Austrian Airlines té un únic propietari: l'aerolínia alemanya Lufthansa.

## Flota

L'agost de 2006 la flota de Austrian Airlines inclou
* 7 Airbus A319-114
* 6 Airbus A320-214
* 3 Airbus A321-111
* 3 Airbus A321-211
* 2 Airbus A340-313X
* 4 Boeing 767-300
* 4 Boeing 777-200ER
* 3 Fokker 70

## Referències

* ↑ Green, William. Guía ilustrada de los aviones de línea y compañías aéreas (en castellà). Madrid: San Martín, D.L. 1983, p. 218. ISBN 84-7140-215-7.
# Gúram Kòstava

Gúram Kòstava (Tbilisi, 18 de juny de 1937 - 20 de juny de 2024) va ser un tirador d'esgrima georgià, especialista en espasa, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de bronze, mentre en la d'espasa individual quedà eliminat en semifinals. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, tornà a disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova d'espasa individual i fou setè en la d'espasa per equips.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del Món d'esgrima, dues d'or, dues de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1959 i 1965, així com un campionat nacional.
Una vegada retirat va treballar com a entrenador als Emirats Àrabs Units.

## Referències

* ↑ «В возрасте 87 лет умер советский шпажист Гурам Костава» (en rus), 20-06-2024. [Consulta: 26 novembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Guram Kostava». [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «ლეგენდარული მოფარიკავე გურამ კოსტავა 87 წლის ასაკში გარდაიცვალა #1TVSPORT» (en georgià). [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «Ушел из жизни Гурам Костава - Федерация фехтования России». [Consulta: 26 novembre 2024].
# Günther Schumacher

Günther Schumacher (Rostock, 27 de juny de 1949) és un ciclista alemany, ja retirat, que es dedicà a al ciclisme en pista i s'especialitzà en la modalitat de persecució per equips. Fou professional entre 1977 i 1984.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, en què guanyà la medalla d'or en la prova de persecució per equips, formant equip amb Jürgen Colombo, Günter Haritz i Udo Hempel. Quatre anys més tard tornà a repetir la medalla d'or als Jocs Olímpics de Mont-real, aquest cop fent equip amb Peter Vonhof, Gregor Braun i Hans Lutz.
En el seu palmarès també destaquen quatre campionats del món amateur de persecució per equips, el 1970, 1973, 1974 i 1975.

## Palmarès

* 1970
** Campió del món de persecució per equips amateur, amb Günter Haritz, Peter Vonhof, Hans Lutz)
* 1972
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Múnic en persecució per equips, amb Jürgen Colombo, Günter Haritz i Udo Hempel
* 1973
** Campió del món de persecució per equips amateur, amb Günter Haritz, Peter Vonhof, Hans Lutz)
* 1974
** Campió del món de persecució per equips amateur, amb Dietrich Thurau, Peter Vonhof, Hans Lutz)
* 1975
** Campió del món de persecució per equips amateur, amb Gregor Braun, Peter Vonhof, Hans Lutz)
* 1976
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Mont-real en persecució per equips, amb Peter Vonhof, Gregor Braun i Hans Lutz
* 1977
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme en pista de persecució per equips
** Medalla de plata al Campionat del món de ciclisme en pista del quilòmetre contrarellotge

## Referències

* ↑ «SCHUMACHER Günther 2». [Consulta: 9 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Günther Schumacher». [Consulta: 9 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Günther Schumacher a sitiodeciclismo.net
# Saludemos la patria orgullosos

Saludemos la patria orgullosos és l'himne oficial de la República del Salvador.
L'himne compost pel general Juan José Cañas i el músic italià Juan Aberle, estrenat el 15 de setembre de 1879, es va adoptar com himne oficial de la República del Salvador el 13 de novembre de 1953.
    COR:
    Saludemos la patria orgullosos
    De hijos suyos podernos llamar;
    Y juremos la vida animosos,
    Sin descanso a su bien consagrar.
    PRIMERA ESTROFA.
    De la paz en la dicha suprema,
    Siempre noble soñó El Salvador;
    Fue obtenerla su eterno problema,
    Conservarla se su gloria mayor.
    Y con fe inquebrantable el camino
    Del progreso se afana en seguir
    Por llenar su grandioso destino,
    Conquistarse un feliz porvenir.
    Le protege una férrea barrera
    Contra el choque de ruin deslealtad,
    Desde el día que en su alta bandera
    Con su sangre escribió: ¡LIBERTAD!
    SEGONA ESTROFA.
    Libertad se su dogma, se su guía
    Que mil veces veces logró defender;
    Y otras tantas, de audaz tiranía
    Rechazar el odioso poder.
    Dolorosa y sangrienta se su historia,
    Pero excelsa y brillante a la vez;
    Manantial de legítima gloria,
    Gran lección de espartana altivez.
    No desmaya en su innata bravura,
    En cada hombre hay un héroe inmortal
    Que sabrá mantenerse a la altura
    De su antiguo valor proverbial.
    TERCERA ESTROFA.
    Todos son abnegados, y fieles
    Al prestigio del bélico ardor
    Con que siempre segaron laureles
    De la patria salvando el honor.
    Respetar los derechos extraños
    Y apoyarse en la recta razón
    Es para ella, sin torpes amaños
    Su invariable, más firme ambición.
    Y en seguir esta línea se aferra
    Dedicando su esfuerzo tenaz,
    En hacer cruda guerra a la guerra:
    Su ventura se encuentra en la paz.

## Vegeu també

* El Salvador

## Enllaços externs

* Música de l'Himne Nacional d'El Salvador en Mp3
# L'Aube Nouvelle

L'Aube Nouvelle (L'alba d'un nou dia) és l'Himne nacional de Benín. Escrit i compost per Gilbert Jean Dagnon, va ser adoptat des de la independència el 1960.
# Tien quan ca

Tien Quan Ca (Les tropes avancen) és l'himne nacional del Vietnam. Va ser creat per Nguyen Van Cao, sent adoptat el 1945 per Vietnam del Nord. El 1975 es va adoptar per al Vietnam reunificat.
# Hail Grenada

Hail Grenada (Salve, Grenada) ha estat l'himne nacional de Grenada des de la seva independència el 1974. La lletra és de Irva Merle Baptiste i la música de Louis Arnold Masanto.
# Erik Friborg

Erik Friborg (Estocolm, 24 de gener de 1893 - Hounslow, 22 de maig de 1968) va ser un ciclista suec, que va competir durant la dècada de 1910.
El 1912 prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. Va guanyar la medalla d'or en la contrarellotge per equips, formant equip amb Ragnar Malm, Axel Persson i Algot Lönn. En la contrarellotge individual acabà el setè.
El 1911 guanyà el Campionat de Suècia de contrarellotge individual. Després dels Jocs de 1912 es va traslladar als Estats Units. El 1917 es va allistar a l'exèrcit suec i va participar en les etapes finals de la Primera Guerra Mundial. Posteriorment es va establir a França i va treballar com a fisioterapeuta a Canes. Fou massatgista dels lluitadors suecs als Jocs Olímpics de 1920 i 1948; i intèrpret i cap adjunt de l'equip de ciclisme suec als Jocs de París de 1924. A l'inici de la Segona Guerra Mundiales va traslladar a Londres, on va morir el 1968.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Erik Friborg». [Consulta: 6 agost 2024].
* 1 2 «Erik Friborg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 6 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Erik Friborg a sitiodeciclismo.net