OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teràpia cel·lular

La teràpia cel·lular consisteix en el subsministrament de cèl·lules en un teixit biològic per tractar una malaltia, particularment i sobretot, una d'hereditària. També hi ha estudis per a tractament de malalties adquirides i fins i tot de càncer.
Es pot considerar que hi ha dos grans tipus de teràpies cel·lulars:
* Ús de cèl·lules mare que puguin substituir les mateixes cèl·lules d'un teixit o òrgan.
** Exemple: cèl·lules hematopoiètiques pluripotencials que substitueixin el moll de l'os.
* Ús de cèl·lules sanes que puguin produir una substància necessitada per l'organisme.
** Exemple: xenotransplantament de cèl·lules del porc en el múscul que produeixin de manera regulada la insulina humana necessitada.
En el cas de fer servir altres cèl·lules que les mare es pot fer necessària l'enginyeria genètica per a fer teràpia gènica ex vivo. En el cas de xenotransplantaments és ineludible que es facin servir animals transgènics.
# Serenata núm. 9 (Mozart)

La Serenata per a orquestra núm. 9 en re major, K. 320, anomenada Serenata «Posthorn», és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart escrita a Salzburg l'any 1779. El manuscrit data del 3 d'agost de 1779 i fou interpretada com a finalmusik d'unes cerimònies realitzades a la Universitat de Salzburg aquell mateix any.
La serenata està escrita per a dues flautes, un flautí, dos oboès, dos fagots, dues trompes, dues trompetes, un corn de posta, timbales i corda. La seva interpretació sol durar uns 45 minuts aproximadament.

## Estructura

Consta de set moviments:
* Adagio maestoso - Allegro con spirito
* Minuetto
* Concertante: Andante grazioso, en sol major.
* Rondeau: Allegro ma non troppo, en sol major.
* Andantino, en re menor.
* Minuetto - Trio I i II
* Finale: Presto
Els moviments Concertante i Rondeau es caracteritzen per unes seccions concertants força prominents per a flauta i oboè.
El primer trio del segon minuet es caracteritza pel diàleg que es produeix entre el solo del flautí (o píccolo) i l'orquestra. El segon trio del segon minuet presenta un solo de corn de posta, detall que dona el seu sobrenom a la serenata.

## Referències

* ↑ Sadie, Stanley. Mozart: The Early Years, 1756–1781, p. 503-505, Nova York: W.W. Norton & Co. (2006) ISBN 0-393-06112-4

## Enllaços externs

* Serenata núm. 9, «Posthorn», K. 320: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Barraca d'en Clix

La barraca d'en Clix, o barraca A-09, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), adossada a un marge de vinya, a la zona compresa entre Can Mata del Racó i La Guàrdia.
És una construcció aixecada en pedra seca adossada a un marge de pedra, de planta semicircular i una alçada màxima de 2,90 m. Degut a l'adossament al marge de vinya, té un interior molt irregular i de dimensions reduïdes (2 m quadrats de superfície, aproximadament). La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). El llindar de la porta aprofita, a la banda dreta, part del marge de vinya al qual s'adossa la barraca; la llinda superior és una llosa horitzontal. El portal està orientat al sud, té una alçada de 155 cm, una amplada de 58 cm i un gruix de 55 cm. El sostre està cobert de terra per reforçar la unió de les pedres de la coberta. Contrafort al lateral esquerre. Té un caramull (pedra vertical) rematant la coberta.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi inèdit realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats.

## Referències

* 1 2 «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* 1 2 3 4 «Barraca A-09». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Negació de l'antecedent

La negació de l'antecedent és una fal·làcia deductiva, que respon a l'esquema següent:
    Si P, aleshores Q.
    No P
    Per tant, no Q.

## Exemple

* Premissa 1: si anem a Nicaragua és que estem de vacances.
* Premissa 2: no anem a Nicaragua.
* Conclusió: per tant, no estem de vacances.

## Vegeu també

* Afirmació del conseqüent
* Lleis de De Morgan

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 8 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Barraca d'en Sendu

La barraca d'en Sendu, o barraca B-05, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a 100 metres a l'oest de la urbanització de Can Rossell.
És una construcció aixecada en pedra seca sobre superfície plana pràcticament envaïda per la vegetació. La seva planta és circular i presenta una forma troncocònica. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). Té un cocó. Mesura 4,10 m de diàmetre exterior, 1,80 m de diàmetre interior i 2,77 m d'alçada màxima. El portal, orientat al sud-oest, té 120 cm d'alçada, 44 cm d'ample i 80 cm de gruix. Presenta una esllavissada general exterior, principalment al costat oest.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats.

## Referències

* 1 2 «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* 1 2 3 «Barraca B-05». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Barraca de Cal Benc

La barraca de Cal Benc, o barraca E-03, o barraca La-03, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), al marge esquerre d'un camí al nord de Can Ravella (Ordal).
És una construcció aixecada en pedra seca situada sobre un desnivell que forma part del marge natural d'un camí. La planta és circular i la forma troncocònica, de 2,45 m de diàmetre a la base i una alçada màxima de 2,18 m. No presenta cap fornícula a l'interior. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). El llindar de la porta està fet, als laterals, amb les mateixes pedres irregulars que conformen la paret de la barraca, tot i que de dimensions més grans i amb una forma tendent a rectangular. Com a llindar superior hi ha una gran llosa. El portal està orientat al sud, té una alçada de 125 cm, una amplada de 60 cm i un gruix de 75 cm. El sostre està cobert de pedruscall i de terra, utilitzada per a reforçar les pedres de la cúpula.
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal. El nom de barraca de Cal Benc és com se la coneix popularment.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca E-03 / LA-03». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Barraca de Cal Lluís

La barraca de Cal Lluís, o barraca B-19, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a 300 metres al sud-oest de la masia de Can Llopart.
Construïda en pedra seca, al costat d'un camp de vinya, de planta circular i forma troncocònica, de 2,60 m. de diàmetre interior i una alçada màxima de 2,35 m. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). Els blocs de pedra que formen el marc de la porta són de mida més gran que la resta, la llinda és plana. Un dels blocs del marc de la porta té gravada la data 1900. Destaca un mur de pedra, 2 metres de llargada, adossat a la barraca en una banda de la porta, neix a mitja alçada de la barraca i davalla fins a terra. El sostre de la barraca està recobert de lliris, planta que s'utilitza normalment per reforçar la unió de les pedres de la cúpula.
El portal, orientat al sud-est, té una alçada de 118 cm, una amplada de 60 cm i un gruix de 72 cm. La llinda és doble, de 115x20x37/37x10 juntes. L'estat de conservació és bo.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. La denominació 'Barraca de Cal Lluís' és el nom popular amb què es coneix aquest element.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca B-19 / Barraca de Cal Lluís». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
# Vaixell tortuga

El vaixell tortuga, també conegut com a kobukson o geobukseon (거북선) és una galera desenvolupada a Corea en el segle xv. L'almirall coreà Yi Sun Sin i el seu subordinat, el tinent Na Dae Yong, són coneguts per la seva invenció, aquest tipus de naus es van fer famoses a la guerra que van lluitar els coreans per evitar la invasió del Japó entre 1592 i 1598.
El vaixell tenia una armadura que cobria el sostre de la nau i protegia mariners i remers. Aquesta protecció era de planxes de fusta que impedia a l'enemic d'abordar la nau. Per la boca del cap de drac al front s'alliberaven vapors i fums per a ocultar al vaixell de l'enemic. A més comptà amb poder d'artilleria, atorgat per una càrrega d'11 canons per banda, dos a la popa i un a proa. El seu aspecte és similar al d'una tortuga, d'aquí deriva el seu nom.
La propulsió dels vaixells tortuga era generada per un conjunt de veles sobre el vaixell i pels remers que es trobaven dins de la nau. El seu ús va ser molt difós en batalles navals liderades per l'almirall Yi Sin, especialment en les batalles de Noryang i Myeongyang, en les quals la flota dels japonesos va patir grans pèrdues i es van veure obligat a oblidar els seus somnis d'envair Corea.

## Referències

* 1 2 Diego E. Gualda. «Kobukson: El barco tortuga» (en castellà). nuestromar.org. [Consulta: 30 agost 2009].
* ↑ «Tradición de construcción de barcos de Corea» (en castellà). spanish.korea.net. [Consulta: 30 agost 2009].

## Bibliografia

* Hawley, Samuel: The Imjin War. Japan's Sixteenth-Century Invasion of Korea and Attempt to Conquer China, The Royal Asiatic Society, Korea Branch, Seoul 2005, ISBN 89-954424-2-5
# Centranthus

Centranthus és un gènere de plantes de la família Valerianaceae. En total hi ha unes 90 espècies del gènere Centranthus. Entre elles:
* Centranthus angustifolius
* Centranthus calcitrapae - roseta o pedrosa
* Centranthus macrosiphon
* Centranthus ruber

## Referències

* ↑ Jepson Manual Treatment
* ↑ USDA Plants Profile
* ↑ «FloraBase Profile». Arxivat de l'original el 2011-05-24. [Consulta: 17 novembre 2009].

## Enllaços externs

* UIB - Herbari virtual
# Soroll tèrmic

En telecomunicacions i altres sistemes electrònics, es denomina soroll tèrmic o soroll de Johnson-Nyquist al soroll produït per l'agitació dels portadors de càrrega (normalment electrons) dintre d'un conductor elèctric a temperatures superiors a 0 K o zero absolut (–273.15 °C). Segons el Tercer Principi de la termodinàmica, no és possible extreure tota l'energia d'un sistema físic i per tant, el soroll tèrmic és inevitable; a més, és independent de l'aplicació de qualsevol voltatge. Es tracta d'un soroll blanc, és a dir, uniformement distribuït en l'espectre de freqüències. L'amplitud del seu senyal té una funció densitat de probabilitat molt propera a la Gaussiana.
Aquest soroll va ser mesurat per primera vegada per John B. Johnson als laboratoris Bell l'any 1928. Harry Nyquist donà l'explicació per aquest fenomen.
La densitat de potència de soroll, expressada en W/Hz, ve donada per:
    $n_{0}=k\cdot T$
on:
* k = Constant de Boltzmann
* T = Temperatura en kèlvins
En comunicacions, és freqüent expressar les potències en escala logarítmica en relació a 1 mW (dBm), assumint una impedància de 50 Ω. Amb aquestes convencions, la potència de soroll tèrmic total en una amplada de banda $BW$ i a temperatura estàndard (25 °C) es calcula:
    $P_{\mathrm {dBm} }=-174+10\ \log(BW)$
on $P$ s'expressa en dBm i $BW$ en Hz.

## Referències

* ↑ J. Johnson, "Thermal Agitation of Electricity in Conductors", Phys. Rev. 32, 97 (1928) – l'experiment
* ↑ H. Nyquist, "Thermal Agitation of Electric Charge in Conductors", Phys. Rev. 32, 110 (1928) – la teoria
# Golf de Gènova

El golf de Gènova és el nom amb què es coneix la part més septentrional de la mar Lígur, a la costa italiana de la Ligúria. Aquest golf italià té uns 145 km d'amplada.El seu centre l'ocupa la ciutat de Gènova, que li dona nom i li confereix una gran activitat naviliera, donada la importància que ostenta el seu port, un dels principals de tota la Mediterrània.
A l'època romana fou conegut com el Ligusticus Sinus.

## Referències

* ↑ «Gulf of Genoa». A: Encyclopædia Britannica.
* 1 2 3 «Gulf Of Genoa» (en anglès). worldatlas. [Consulta: 16 juliol 2023].
# ICOM IC-7100

L'ICOM IC-7100 és un transceptor de ràdio amateur mòbil multimode HF / VHF / UHF. L'IC-7100 té suport per a una àmplia varietat de modes de ràdio aficionats d'ús habitual, inclòs el mode de veu digital propietari d'ICOM DSTAR. A més, la ràdio ofereix 100 watts en HF, 50 watts en VHF i 35 watts en UHF. L'IC-7100 és únic perquè té un gran capçal de control desmuntable amb una pantalla inclinada perquè el transmissor es pugui instal·lar en un altre lloc d'un vehicle o casa. El receptor utilitzat a l'IC-7100 és un superheterodí de triple conversió i té excel·lents filtres DSP i àudio. L'IC-7100 permet la connexió a un ordinador mitjançant USB, la qual cosa permet utilitzar la ràdio per als modes digitals populars com ara FT8, Winlink i Operació de paquets. Les ubicacions dels repetidors propers i les ubicacions d'enviament d'APRS es poden fer amb un receptor GPS opcional. Les característiques notables que no tenen l'IC-7100 són un sintonitzador d'antena intern.

## Especificacions

Especificacions de l'ICOM IC-7100:
* Rang de freqüència: Tx: 1,8 – 450 MHz (només bandes d'aficionats) Rx: 30 kHz - 199.999 MHz i 400-470 MHz
* Modes d'emissió: A1A (CW), A3E (AM), J3E (LSB, USB), F3E (FM), F7W (veu/dades D-STAR)
* Impedància: SO-239 50 Ohms, no-balancejat
* Tensió d'alimentació: 13,8 VDC Externa
* Consum nominal: Rx: 1,5 A Tx: 22 A
* Mida de la caixa (WxHxD): 200×83,5×82 mm; 7,9 × 3,3 × 3,2 polzades
* Pes (aprox.): 2,3 kg; 5.0 lb
* Potència de sortida: 100 watts en HF, 50 watts en VHF i 35 watts en UHF

## Referències

* 1 2 Silver, Ward (2014-07-01). «Icom IC-7100 HF/VHF/UHF Transceiver». A: Steve Ford. QST (ARRL).
* ↑ Melton, Harold. «Icom IC-7100 | KV5R.COM». kv5r.com, 2018. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ Dye, Alan. «WSJT-X with the IC-7100, 7200, 7300, and 7410 | W6AWD». w6awd.us, 17-05-2018. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «8 Reasons to/NOT to Buy Icom IC-7100» (en anglès americà). The American QRP Club, 04-09-2021. [Consulta: 21 agost 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'ICOM
* Lloc web de l'ICOM IC-7100
# Francisco Antúnez

Francisco Antúnez (Sevilla, 1 de novembre de 1922-Sevilla, 16 d'agost de 1994) va ser un entrenador i futbolista espanyol que jugava en la demarcació de defensa.

## Biografia

Francisco Antúnez va debutar com a futbolista el 1941 als 19 anys d'edat amb el Reial Betis Balompié. Va jugar durant quatre anys al club, arribant a guanyar la Segona Divisió espanyola la temporada 1941-1942. Després de jugar 71 partits i haver marcat un gol, l'únic de la seva carrera, va ser fitxat el 1945 pel Sevilla FC de manera il·legal. Després de ser anul·lat el fitxatge per la Federació Regional Sud, Antúnez va tornar al Betis, encara que amenaçant al club amb retirar-se si no li deixaven marxar al Sevilla FC. Finalment Antúnez va fitxar pel club, amb el qual va jugar 117 partits, guanyant la primera i única Primera Divisió espanyola en la temporada 1945-1946. Dos anys després va guanyar a més la Copa del Rei de 1948. Posteriorment també va jugar per al CD Màlaga i per al Xerez CD, on es va retirar com a futbolista el 1955 als 33 anys d'edat. Sis anys després de la seva retirada, el RC Recreativo de Huelva el va fitxar com a entrenador de l'equip per a les dues temporades següents. A més també va entrenar l'Algeciras CF, Granada CF, Real Oviedo, CA Ceuta, RC Recreativo de Huelva i Sevilla Atlètic Club abans de tornar de nou al RC Recreatiu de Huelva.
Va morir el 16 d'agost de 1994 a Sevilla als 71 anys d'edat.

## Internacional

Va jugar un total de quatre partits amb la selecció espanyola, formant part de l'equip que va jugar la Copa Mundial de Futbol de 1950.

## Clubs
### Com a futbolista

| Club | Any | Partits | Gols |
| Reial Betis Balompié | 1941 - 1945 | 71 | 1 |
| Sevilla FC | 1945 - 1952 | 117 | 0 |
| CD Màlaga | 1952 - 1954 | 7 | 0 |
| Xerez CD | 1954 - 1955 | 5 | 0 |

### Com a entrenador

| Club | Any |
| RC Recreatiu de Huelva | 1961 - 1963 |
| Algesires CF | 1963 - 1964 |
| Granada CF | 1964 - 1965 |
| Real Oviedo | 1965 - 1966 |
| CA Ceuta | 1966 - 1967 |
| RC Recreativo de Huelva | 1967 - 1968 |
| Sevilla Atlètic Club | 1968 - 1970 |
| RC Recreativo de Huelva | 1970 - 1971 |

## Palmarès
### Campionats estatals

| Títol | Club | Any |
| Segona Divisió espanyola | Reial Betis Balompié | 1942 |
| Primera Divisió espanyola | Sevilla FC | 1946 |
| Copa del Rei | Sevilla FC | 1948 |

## Referències

* 1 2 3 «Francisco Antúnez Espada». betisweb. Arxivat de l'original el 22 de febrer de 2014. [Consulta: 13 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Francisco Antúnez a BDFutbol
* Fitxa del jugador
# Barraca de Cal Quimet de Cal Ton del Ros

La barraca de Cal Quimet de Cal Ton del Ros, o barraca D-10, o barraca Cb-24, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a les vinyes de Cal Revella, a 300 m al sud-est de la capella de Sant Sebastià d'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca situada en superfície plana, de planta circular i forma troncocònica, de 2,00 m de diàmetre interior i una alçada màxima d'1,70 m. A l'interior destaquen tres fornícules, dues a nivell de terra i un altre a mitja alçada de la paret. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). El llindar de la porta presenta blocs grans irregulars als costats, mentre que el llindar superior és una llosa de grans proporcions col·locada horitzontalment. El portal està encarat al sud-sud-oest, té una alçada de 125 cm, una amplada de 48 cm i un gruix de 80 cm. La barraca encara té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment).
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal. Barraca de Cal Quimet de Cal Ton del Ros és el nom popular.

## Referències

* 1 2 «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* 1 2 3 4 «Barraca D-10 / CB-24». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Barraca de cala Estreta

La barraca de cala Estreta és una barraca de pescadors situada a la cala Estreta, al municipi de Palamós (Baix Empordà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Estatge rectangular encastat al desnivell del terreny. La façana té una gran obertura que actualment no conserva la porta. A diferència de la majoria d'aquest tipus de construccions, no té cap més obertura. Les parets són de pedra i la coberta és feta en volta de canó de rajoles. A l'esquerra, al costat de la façana, s'aixeca la xemeneia. Té una longitud de 5,37 metres i una alçària de 3,59 metres.

## Història

Va ser construïda a finals del segle xix pels pescadors de Calella de Palafrugell. La seva funció inicial era la de refugi quan s'aixecava vent del nord i no podien tornar al poble, així com per guardar la barca i els atuells de pesca, alhora que, ocasionalment, feia d'habitació. Els tapers de Palamós la utilitzaven els diumenges quan anaven a pescar en colla per fer-hi el dinar. Actualment manté aquesta funció, ja que tot sovint la gent que passa el dia a la platja la utilitzava per a cuinar-hi. Va ser restaurada per l'Ajuntament de Palamós l'any 2010.

## Referències

* 1 2 «Barraca de cala Estreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* 1 2 3 Turró i Anguila, Jordi. Les barraques de pescadors a la Costa Brava. Palafrugell: Fundació Ernest Morató, 2013, p. 123. ISBN 9788461628346.
# Barraca de la Cova Miserachs I

La barraca de la Cova Miserachs I és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), sota la cova de Miserachs, entre les cases de la Guàrdia i Can Mata del Racó. Sembla de construcció recent.
És una construcció aixecada en pedra seca situada enmig d'una feixa de vinya abandonada, de planta rodona, perfectament cilíndrica, amb un diàmetre interior màxim d'uns 2,5 m. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La porta no presenta llinda, sinó que el llindar d'entrada està conformat a partir de les mateixes pedres de la paret. Aquesta barraca disposa d'una porta de metall que tanca l'edifici, senyal de la cura que en tenen els seus propietaris. El portal està orientat al sud-oest.
A la part superior de la barraca, una filada de pedres molt ben disposada, a mode de cornisa, separa el cos de la barraca del sostre, cobert de terra amb lliris plantats.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca de la Cova Miserachs I». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Quartet de corda núm. 11 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 11 en mi bemoll major, K. 171, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el setembre de 1773 durant la seva estada a Viena. Es tracta del quart d'una sèrie de sis quartets, coneguts com a Quartets vienesos.
Consta de quatre moviments:
* Adagio-Allegro-Adagio
* Menuetto
* Andante
* Allegro assai
En contrast amb l'estructura estàndard del quartets de corda –estructura que també s'observa en moltes de les seves simfonies–, en les que el minuet se situa com a tercer moviment, aquest quartet presenta el minuet en el segon moviment.

## Referències

* ↑ Heartz, Daniel, Haydn, Mozart, and the Viennese School, 1740-1780. W.W. Norton & Company (ISBN 0393965333), p. 564-567 (1995).
* ↑ Williams, Peter F. The chromatic fourth during four centuries of music. Oxford : Clarendon Press; Nova York: Oxford University Press, 1997: 130

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 11, K. 171: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quartet de corda núm. 11: Partitura lliure a l'IMSLP.