OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moixernó

El moixernó (Calocybe gambosa) o moixernó ver és un bolet de la família de les liofilàcies. Rep el seu nom científic del grec kybe, 'cap', i kalós, 'bonic', en al·lusió al barret d'aquest bolet; en llatí, gambosa significa, referint-se a un animal, 'que té la sofraja inflada', ja que aquest bolet té el peu inflat, a mig aire. També es coneix com a moixeró, moixernó de primavera o bolet de Sant Jordi

## Morfologia

Presenta un barret molsut, de 3 a 10 cm, convex, aplanat en els exemplars vells, d'un blanc brut, o fins cremós, amb làmines primes, lliures, blanques o lleugerament grogues.
El peu, gruixut, pot atènyer de 3 a 7 cm d'altura i és compacte, corbat, ple, de color blanc.
La seua carn no és fibrosa, sinó que es trenca i s'engruna entre els dits, té un sabor agradable i una olor de farina fresca.

## Hàbitat

Viu en els prats, entre l'herba, i en els matolls no gaire espessos. Sovint forma erols.
Surt a la primavera pels volts de Sant Jordi, d'ací prové el seu nom.

## Ús

És un bolet comestible excel·lent.
Tradicionalment es conserva deshidratat i enfilat; Bulliard (1780) ja en mostra imatges.

## Referències

* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* 1 2 Gràcia i Barba, Enric. La Clau dels Bolets. Volum 2. El Papiol: efadòs, 2022, p. 112. ISBN 978-84-19239-32-7.
* 1 2 Coromines, Joan. Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana, Vol. V, p:730-734. Barcelona: Curial, 1982.
* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Pascual, Ramon: Els bolets (on surten, com es coneixen, com es cuinen). Editorial Pòrtic, S.A., Barcelona, octubre del 1997. Col·lecció Els manuals de Pòrtic, núm. 1. ISBN 84-7306-965-X, planes 118-119.
* ↑ Bulliard, Pierre. Herbier de la France; ou, Collection complette des plantes indigenes de ce royaume; avec leurs propriétés, et leurs usages en medecine. 2. Paris: Chez l'auteur, Didot, Debure, Belin, 1780, p. Pl. 142. DOI 10.5962/bhl.title.5365.

## Bibliografia

* Nouvel atlas des champignons, Henri Romagnesi, volum II, Bordas, 1958.
* Les quatre saisons des champignons, Heinz Clémençon, Serge Cattin, etc., volum I / II, La Bibliothèque des Arts 1980, ISBN 2-85047-101-1.
* Les Champignons, Roger Phillips, Éditions Solar, ISBN 2-263-00640-0.
* Champignons du Nord et du Midi, André Marchand, volum I / IX, Hachette. ISBN 84-499-0649-0.

## Enllaços externs

* Fotografies de moixernons en diferents estadis de maduresa. Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* Fotografies de moixernons. Arxivat 2007-12-03 a Wayback Machine.
* El moixernó a l'Índex Fungorum. (anglès)
* Com buscar i on trobar el moixernó Arxivat 2014-05-21 a Wayback Machine.
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1968

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) es disputaren set proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina. Les proves es realitzaren el dia 13 d'octubre de 1968 al Teatro de los Insurgentes.
Participeren un total de 160 halters de 55 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 56 kg | Mohammad Nassiri | Imre Földi | Henryk Trębicki |
| – 60 kg | Yoshinobu Miyake | Dito Shanidze | Yoshiyuki Miyake |
| – 67.5 kg | Waldemar Baszanowski | Parviz Jalayer | Marian Zieliński |
| – 75 kg | Viktor Kurentsov | Masashi Ouchi | Karoly Bakos |
| – 82.5 kg | Boris Selitsky | Vladimir Belyayev | Norbert Ozimek |
| – 90 kg | Kaarlo Kangasniemi | Jaan Talts | Marek Gołąb |
| + 90 kg | Leonid Zhabotinsky | Serge Reding | Joseph Dube |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 3 | 0 | 6 |
| 2 | Japó | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Iran | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Polònia | 1 | 0 | 4 | 5 |
| 5 | Finlàndia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Hongria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Bèlgica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Weightlifting at the 1968 Summer Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Erifile

Erifile (en grec antic Ἐριφύλη) va ser segons la mitologia grega una heroïna, filla de Tàlau, rei d'Argos i germana d'Adrast.
Quan Adrast es va reconciliar amb Amfiarau, cosí seu, va segellar aquesta reconciliació amb el matrimoni entre Erifile i Amfiarau. Van tenir quatre fills, dos nois, Alcmeó i Amfíloc i dues noies, Eurídice i Demonassa.
Amfiarau, cridat per Adrast, aliat de Polinices, per a participar en l'expedició dels set cabdills contra Tebes, al principi es negà a participar-hi, ja que, com que era endeví, sabia que hi moriria. Però en el moment de casar-se s'havia compromès a acceptar l'arbitratge de la seva esposa en el cas que sortís algun conflicte amb Adrast. Amfiarau li explicà la qüestió, però Erifile no va prendre cap decisió. Es va deixar subornar per Polinices, que li donà el collar d'Harmonia. Anfiarau, en el moment de marxar, va jurar que els seus fills el venjarien. Més endavant, quan es preparava l'expedició dels Epígons, Erifile obligà de la mateixa manera el seu fill Alcmeó a posar-se davant de l'exèrcit. Aquesta vegada la va subornar Tersandre, fill de Polinices, oferint-li el vel d'Harmonia. Però Alcmeó, quan va tornar de la campanya, matà la seva mare i consagrà el collar i el vel al santuari de Delfos.

## Referències

* ↑ Èsquil descriu els fets a la tragèdia Els set contra Tebes
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 169. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 81. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Hipodamia (filla d'Enomau)

Segons la mitologia grega, Hipodamia (en grec antic: Ἱπποδάμεια, Hipodámeia) fou una heroïna, filla d'Enòmau, rei de Pisa, a l'Èlida. Hi ha diverses tradicions sobre el nom de la seva mare: Era filla de la plèiade Estèrope, o bé de la danaida Eurítoe, o també d'Evàrete, germana de Leucip.
Hipodamia era molt bella, però el seu pare no volia casar-la, ja que un oracle havia predit que moriria a mans del seu gendre, o segons una altra versió, perquè estava enamorat de la seva filla. per tal d'allunyar els pretendents, va oferir com a premi la mà de la seva filla a qui fos capaç de vèncer-lo en una cursa de carros. Tots els pretendents havien de pujar a la jove en el seu carro, i Enòmau sortia al darrere a encalçar-los i els atrapava sense cap problema. Es deia que el pes de la filla al carro del pretendent feia que, més pesant, no pogués córrer tant, o bé que Hipodamia distreia l'atenció del conductor. Quan guanyava, tallava el cap del perdedor i el penjava a la porta del seu palau, per dissuadir possibles concursants.
Però Hipodamia, enamorada de Pèlops, es posà d'acord amb el seu pretendent i el cotxer Mirtil, l'auriga del seu pare, per sabotejar el carro d'Enòmau, que d'aquesta manera tingué un accident mortal en plena cursa. Per convèncer Mirtil, es deia que Pèlops l'hi havia promès una nit amb Hipodamia, o que Hipodamia mateixa s'havia ofert. Més endavant es va dir que Mirtil havia intentat violar Hipodamia en un viatge en carro que feren Pèlops, Hipodàmia i Mirtil, aprofitant que Pèlops s'havia allunyat per buscar aigua. En tornar, Hipodamia es va queixar al seu marit, que va llençar Mirtil al mar. Però també es deia que va ser Hipodamia qui va voler seduir Mirtil, i quan aquest refusà, el va difamar davant Pèlops, que el va matar. Quan es moria, Mirtil va maleir la casa de Pèlops, cosa que va ser un dels orígens dels mals dels pelòpides (Atreu, Tiestes, Agamèmnon).
Un cop casada amb Pèlops, d'aquesta unió varen néixer Tiestes, Atreu, Alcàtou i Piteu. Més endavant va ordenar a Atreu i Tiestes que matessin Crisip, un fill de Pèlops, i quan aquest se n'assabentà, la va matar. Amb posterioritat, Pèlops, seguint les indicacions d'un oracle, va portar-ne les restes al recinte sagrat d'Olímpia, on va fer una capella a Hipodamia

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 272-273. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 117. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Cínires

Segons la mitologia grega, Cínires o també Cíniras (en grec antic Κινύρας), va ser un rei de Xipre, el primer que hi va regnar, segons diu la tradició. No era originari de l'illa, sinó que havia vingut d'Àsia. La seva genealogia difereix: de vegades és fill d'Apol·lo i de Pafos, o també d'Epimedont i d'una nimfa de la regió de Pafos. Una altra genealogia el relaciona amb Cèfal, raptat per Eos (l'Aurora), que seria l'avi o el besavi de Cínires.
La seva arribada a Xipre hi ha versions contradictòries. Les més comunes diuen simplement que Cíniras arribà a Xipre amb una colònia i fundà Pafos després de casar-se amb Metarme, la filla del rei de Xipre Pigmalió. Va tenir dos fills, Adonis i Oxípor, i tres filles, Orsèdice, Laògore i Brèsia. Les noies van ser víctimes de la còlera d'Afrodita que les obligà a prostituir-se amb tots els estrangers que passaven per Xipre. Van morir a Egipte. Però una altra versió diu que Cíniras, a causa del seu incest involuntari amb la seva filla Esmirna o Mirra, engendrà Adonis i ella es convertí en l'arbre de la mirra. Aquesta filla Mirra l'hauria tingut amb Cencreis.
Cínires va introduir a Xipre el culte a Afrodita, que va tenir molta importància a l'illa. Es deia de Cínires que tenia el do de la profecia i que era un bon músic (el seu nom es relaciona amb l'instrument fenici kinnor, semblant a la lira). Una tradició deia que va voler rivalitzar amb Apol·lo, i que el déu, igual que a Màrsies, el va matar. De forma més general, se li atribueix la introducció de la civilització a Xipre, la descoberta de les mines de coure que van donar riquesa a l'illa, la invenció del treball amb el bronze i la seva fabricació. Va ser estimat per Afrodita, que li va donar riqueses considerables i li va concedir una llarga vida, fins a cent seixanta anys, es deia.
Cínires no era un guerrer, però, com que va viure a l'època de la guerra de Troia, els grecs li van demanar que s'unís a la seva causa. Odisseu i Taltibi, l'herald d'Agamèmnon, van arribar a Xipre com a ambaixadors i Cínires els va prometre un contingent de cinquanta naus. En va equipar una i les altres quaranta-nou les va fer de fang. Va llençar les naus al mar i, naturalment, només en va arribar una a l'Àulida. Però Cínires havia complert la promesa. Després de la guerra, Teucre, desterrat de la seva terra, va refugiar-se a Xipre, on Cínires el va acollir i li va concedir un territori, on Teucre fundà la ciutat de Salamina i es va casar amb Eune, una filla de Cínires. Aquesta unió de l'època llegendària explicava les bones relacions que en època històrica tenien les atenesos i els xipriotes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 105. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana, Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 51. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Hanabie.

Hanabie. (en japonès: 花冷え.) és un grup japonès de metalcore format el 2015 per les amigues de l'escola secundària Yukina, Matsuri, Hettsu i Kaede. La banda es refereix al seu estil com a «harajuku-core». Les seves cançons incorporen elements de hardcore punk i nu metal amb una barreja de J-pop i hip-hop.
El nom de la banda Hanabie. («temps fred de primavera») fa referència als aniversaris de les quatre membres fundadores, les quals van néixer durant els mesos d'hivern o primavera. El 2023 van signar amb Epic Records Japan, una filial de Sony Music Japan.

## Discografia

* Cherry Blossoms Are Blooming (EP, 2018)
* Girl's Reform Manifest (2021)
* Reborn Superstar! (2023)

## Referències

* ↑ «Interview with Hanabie。 – JROCK'N'ROLL». jrocknroll.com. Arxivat de l'original el 2023-02-14. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «Hanabie - discography, line-up, biography, interviews, photos». www.spirit-of-metal.com. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «花冷え。- 1st Mini Album『開花宣言』フィーチャリングアーティスト決定。 | A-FILES オルタナティヴ・ストリートカルチャー・ウェブマガジン» (en japonès). a-files.jp, 25-08-2018. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Gonzales, Ramon. «Hanabie fuse JPop and metalcore on the infectious new single お先に失礼します。(Pardon Me, I Have to Go Now)» (en anglès). Knotfest, 13-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-06-23. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «HANABIE – Otome kaikaku». JaME, 13-12-2021. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ Department, Gekirock Editorial. «花冷え。× 田浦 楽| 激ロック インタビュー». 激ロック ラウドロック・ポータル. [Consulta: 8 juliol 2023].
* 1 2 [EngSubs #HANABIE Questions from fans | 16th Apr 2021], <https://www.youtube.com/watch?v=31B4F-TS5RE>. Consulta: 23 juny 2023
* ↑ metalhammer. «キラキラ＆ゴリゴリのエクストリーム・ロック・バンド［花冷え。］がメジャー・デビュー！ 最新作『来世は偉人！』から「TOUSOU」を配信！» (en japonès). METAL HAMMER JAPAN, 18-06-2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Aldersladepublished, Merlin. «New Hanabie single お先に失礼します。(Pardon Me, I Have to Go Now) is the colourful, crazy burst of Japanese metal you've been waiting for» (en anglès). louder, 12-01-2023. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ 花冷え - English translation – Linguee, <https://www.linguee.com/japanese-english/translation/花冷え.html>. Consulta: 24 juny 2023
* 1 2 «花冷え。が「来世は偉人！」でソニーからメジャーデビュー» (en japonès). 音楽ナタリー. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «Sony Music Labels Epic Records Japanよりメジャーデビューが決定 そして、7/26(火)にニューアルバムリリースも決定» (en japonès). Twitter. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ 花冷え。 - 開花宣言 / Cherry Blossoms Are Blooming, <https://www.discogs.com/release/23159696-花冷え-開花宣言-Cherry-Blossoms-Are-Blooming>. Consulta: 23 juny 2023
* ↑ 花冷え。 - 乙女改革 Girl's Reform Manifest, <https://www.discogs.com/release/19666828-花冷え-乙女改革-Girls-Reform-Manifest>. Consulta: 23 juny 2023
# Poul Nielson

Poul Nielson (Copenhaguen, Dinamarca 1943) és un polític danès que fou ministre al seu país i membre de la Comissió Prodi entre 1999 i 2004.

## Biografia

Va néixer l'11 d'abril de 1943 a la ciutat de Copenhaguen. Va estudiar ciències polítiques a la Universitat d'Århus, en la qual es graduà el 1972.

## Activitat política

Membre del Partit Socialdemòcrata de Dinamarca (PD), l'octubre de 1979 fou nomenat, per part del primer Ministre de Dinamarca Anker Jørgensen, Ministre d'Energia, càrrec que va mantenir fins al setembre de 1982. Posteriorment fou nomenat el setembre de l'any 1994 Ministre de Cooperació i Desenvolupament per part del primer ministre Poul Nyrup Rasmussen, càrrec que va mantenir fins al juliol de 1999.
Abandonà la política nacional per esdevenir membre de la Comissió Prodi, en la qual fou nomenat el setembre de 1999 Comissari Europeu de Desenvolupament i Ajuda Humanitària, càrrec que va compartir amb Joe Borg a partir del maig de 2004 i que va mantenir fins al novembre del mateix any.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia de Poul Nielson al Parlament danès
# Handan İpekçi

Handan İpekçi (nascuda el 1956 a Ankara, Turquia) és una guionista i directora de cinema turca.

## Educació

Handan İpekçi va estudiar Ràdio i Televisió a la Universitat de Gazi, Facultat de Comunicació a Ankara. El polèmic llargmetratge Hejar que va escriure, produir i dirigir va ser la presentació oficial de Turquia per la millor pel·lícula internacional als Premis Oscar de 2001.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper | Notes |
| 1989 | Ayaşlı ve Kiracıları | Codirectora amb Tunca Yönder | sèries de televisió |
| 1993 | Kemençenin Türküsü | Directora | Documental |
| 1994 | Dad is in the Army a.k.a. Babam Askerde | Directora | Primer llargmetratge, distribució denegada |
| 2001 | Hejar a.k.a. Büyük Adam Küçük Aşk | Directora, Productora, guionista | |
| 2007 | Hidden Faces a.k.a. Saklı Yüzler | Directora, Productora, guionista, editoar | |

## Premis

İpekçi va rebre premis locals i internacionals. Dad is in the Army va portar els seus premis de director i guionista més prometedors, entre d'altres, als festivals de cinema turcs, Hejar va guanyar nou premis, com ara la taronja d'or a la millor pel·lícula i millor guió al Festival Internacional de Cinema d'Antalya i la piràmide de plata al Festival Internacional de Cinema del Caire.

## Referències

* ↑ Handan Ipekçi al web de l'IFFR
* ↑ Handan İpekçi Arxivat 2023-04-19 a Wayback Machine. a altcine.com
* ↑ «Handan İpekçi». hejarthemovie.com, 13-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-08-06. [Consulta: 27 juny 2008].
# Quillaja saponaria

Quillaja és un gènere de plantes de la família de les Quillajàcies, ordre Fabals, subclasse Ròsida, classe Magnoliopsida, divisió Magnoliophyta.

## Taxonomia

Quillaja saponaria

## Química

Heterocicles Saponin

## Enllaços externs

* PREHN, D, SERRANO, C, BERRIOS, CG. 2003. Micropropagación de Quillaja saponaria Mol. a partir de semillas. ISSN 0717-9200Bosque (Valdivia), 24, 3-12
* JORDAN M, C ROVERARO In vitro Culture of Quillaja saponaria Mol. (Soap-bark Tree), Rosaceae Eur J Hort sci
# Ceix

Segons la mitologia grega, Ceix (o Cèïx) (en grec antic Κήυξ), va ser un heroi, fill de Fòsfor. Es casà amb Alcíone i esdevingué rei de Traquis. Va tindre un fill anomenat Hipas. De vegades se'l fa també pare d'Hilas, company d'Hèracles i dels argonautes.
Malgrat l'oposició de la seua muller, que temia per ell, s'embarcà cap a Claros per consultar l'oracle d'Apol·lo. Però els presagis d'Alcíone resultaren certs: durant el viatge, esclatà una tempesta i la seua nau s'enfonsà. El cos de Ceix fou arrossegat pel mar fins a la platja del seu regne, on Alcíone el va trobar. Els déus els transformaren en alcions.
Un altre Ceix o potser el mateix, era amic d'Hèracles i nebot d'Amfitrió. Hèracles trobà asil a casa seva després d'haver mort per accident el jove Eunom a la cort del rei Eneu. Després de la mort d'Hèracles, els seus fills, perseguits per Euristeu, es van refugiar a Traquis, al costat de Ceix. Euristeu va obligar Ceix a expulsar-los.
La filla de Ceix, Temistònoe era esposa de Cicne, mort per Hèracles. Ceix va organitzar els honors fúnebres per Cicne.

## Referències

* ↑ p. 11 Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, L. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 95. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 46-47. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Ratpenat de bosc

El ratpenat de bosc (Barbastella barbastellus) és una espècie europea de ratpenat amb una morfologia peculiar de les orelles.

## Morfologia

Aquest ratpenat és fàcil d'identificar gràcies a les orelles: de forma quadrangular i molt curtes, en plegar-les endavant amb prou feines arriben a l'extrem del musell. De manera semblant a com succeeix en els ratpenats orelluts, els pavellons s'uneixen per la part basal sobre el front. El tragus és triangular i amb la punta allargada. La cua és gairebé tan llarga com el cap i el cos junts i solament sobrepassa l'uropatagi en un parell de mil·límetres.
Els pèls són llargs i sedosos i tenen les puntes blanques, cosa que fa que l'animal sembli cobert de gebre. El dors és de color marró negrós i el ventre de color gris fosc. El musell i les orelles són negres i les membranes alars de color marró grisós o marró negrós.
Dimensions corporals: cap + cos (44 - 60 mm), cua (36 - 60 mm), avantbraç (35 - 44 mm) i envergadura alar (262 - 300 mm).
Pes: 6 - 13 g.

## Hàbitat

Tal com indica el seu nom, viu en boscos de muntanya, fins a altituds elevades.
A l'estiu s'amaga en forats dels arbres i en cases abandonades, però per a hivernar es trasllada a coves i fissures fredes i molt humides (és capaç de suportar temperatures inferiors als 0° durant uns quants dies).

## Costums

Es desperta tard i efectua un vol ràpid i pesant per sobre la capçada dels arbres o fregant la superfície de l'aigua.
Poc gregari, normalment es distribueix aïlladament. Només a l'època de reproducció forma petites colònies d'entre 10 i 20 individus.
Sovint conviu amb el ratpenat orellut septentrional.

## Sinònims

* barbastelle, Müller, 1776
* communis, Gray, 1838
* daubentonii, Bell, 1836

## Espècies semblants

La morfologia de les seves orelles el fa impossible de confondre amb altres ratpenats.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 78-79.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Casa Pere Alier i Vidal

La casa Pere Alier i Vidal és un edifici situat al carrer del Comerç, 29 (antic 43) de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser encarregat el 1882 al mestre d'obres Jeroni Granell i Mundet per a l'empresari i polític Pere Alier i Vidal (1833-1911), que hi va establir el despatx de la seva fàbrica de xarxes.

## Descripció

Edifici de planta baixa, entresol, planta principal, primer i segon pis. Té uns baixos consistents en una successió d'arcades de mig punt sobre pilastres d'ordre toscà. En total són tres obertures, la segona de les quals és la porta principal, mentre que les altres pertanyen a comerços. Inserides dins de l'espai de cada arc estan les finestres corresponents a l'entresol. Una filera de permòdols, alternats de tant en tant amb cartel·les guarnides amb fulles d'acant, estan presents sota la barana de ferro forjat del pis principal, que destaca per la seva ornamentació de lires. És una única barana que uneix els tres balcons. Sobre cada obertura hi ha un frontó historiat, al capdamunt del qual hi ha un motiu escultòric central en forma de medalló amb una rosa dels vents al seu interior i unes volutes als cantons.
Als pisos superiors hi segueix havent tres balcons, però aquest cop individuals, amb llosana sustentada per mènsules i sense cap classe d'ornamentació a la llinda. A sota del coronomaent hi ha una sèrie de respiralls. La cornisa, que és plana, descansa sobre mènsules i permòdols, disposats alternativament.

## Referències

* ↑ Garcia Fària, Pere. «Plano de la urbanización de Barcelona (full 3)». Fons del Centre Excursionista de Catalunya (CEC). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 1891.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Pedro Alier. Comerç (29). Construir una casa». Q127 Foment 1113 L. AMCB, 1882.
* ↑ Anuario-Riera, 1905, p. 462.
* 1 2 «Edifici d'habitatges al carrer Comerç, 29». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Vegeu també

* Ca l'Alier