OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Nevada

La bandera de Nevada consta d'un fons blau i una estrella blanca a l'extrem superior esquerra, rodejada pel nom de l'estat. Damunt de l'estrella hi ha una cinta amb les paraules "Battle Born" (Nascut a la batalla), que fa referència al fet que Nevada es convertí en estat de la Unió durant la Guerra Civil americana. Sota l'estrella hi ha dues branquetes verdes de flors grogues de sagebrush (o artemisia tridentata), la flor de l'estat.
La bandera actual és el resultat d'un concurs de dissenys anunciat l'any 1926. El disseny guanyador, obra de Louis Shellback III, fou sotmès a algunes modificacions en la legislatura de l'estat, degut al desacord entre les dues parts del Parlament sobre la posició del nom Nevada. El consens arribà el 1929, any en què el governador Fred B. Balzar signà la llei que oficialitzà aquella bandera. El 1989, no obstant, un historiador descobrí que la llei firmada pel governador no es corresponia exactament amb l'acord establert. L'any 1991 el Parlament promulgà una llei mitjançant la qual precisà que la paraula Nevada havia d'aparèixer per sobre de les dues branques, què és la posició emprada fins avui dia.

## Història

* Bandera de l'estat de Nevada de 1905 a 1915
* Bandera de l'estat de Nevada de 1915 a 1929
* Bandera de l'estat de Nevada de 1929 a 1991

## Referències

* ↑ «State flag». Nevada Revised Statutes; Chapter 235§20. State of Nevada, 1991. [Consulta: 14 març 2010].
* ↑ «Nevada Trivia - The Nevada State Trivia game». nevadatrivia.com.
* ↑ «2001 State/Provincial Flag Survey - NAVA.org». nava.org.

## Vegeu també

* Segell de Nevada
* Nevada

## Enllaços externs

* Història de la bandera de Nevada Arxivat 2004-02-23 a Wayback Machine.
# Fernanda

Fernanda és un telefilm italià de 2023, dirigida per Maurizio Zaccaro que recorre la vida de Fernanda Wittgens, la primera dona directora de la Pinacoteca de Brera de Milà i una de les primeres dones europees que va ocupar un paper tan prestigiós, i que va ser reconeguda com a "justa" per la Fundació Gariwo l'any 2014 per haver contribuït a salvar la vida de molts jueus perseguits pel règim nazifeixista. S'ha doblat al valencià per a À Punt.
Estrenada en horari de màxima audiència al canal Rai 1 el 31 de gener de 2023, la pel·lícula va ser vista per 3.231.000 espectadors, cosa que representava un 17,1% de quota de pantalla.

## Referències

* 1 2 «Fernanda». À Punt, 27-05-2074. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ «Fernanda Wittgens, una vita in difesa dell'Arte».
* ↑ «Matilde Gioli, sarò Fernanda Wittgens eroina del '900», 27-01-2023.
* ↑ «Fernanda Wittgens», 26-01-2023.
* ↑ Fabio Fabbretti. «Ascolti TV | Martedì 31 gennaio 2023. Vince la Coppa Italia (21.2%), Fernanda 17.1%, Boomerissima 6.5%, salgono Le Iene (10.5%). Fiorello leader (16.1%)», 1º febbraio 2023.
# Diego de Villalba y Toledo

Diego de Villalba y Toledo Salamanca, fou un militar espanyol del segle xvii al servei de Felip IV de Castella, general d'artillería, Cavaller de l'Orde de Sant Jaume, senyor de Santa Cruz de Pinares i majordom de Joan Josep d'Àustria.
Protegit del duc d'Alba, va deure el seu encimbellament a aquest alt personatge. Serví molt anys en l'exèrcit, començant la seva carrera des de soldat ras fins a ascendir a general d'artilleria.
Acompanyant a Pedro Fajardo de Zúñiga y Requesens, en la campanya de 1640-1641 va dirigir un terç, participant en les batalles de Coll de Balaguer, Cambrils, i Martorell i Montjuïc.
Governador de l'Havana, va passar a Nova Granada on va acabar el puente grande sobre el riu Bogotà i el pont sobre el riu Gualí en Honda amb mà d'obra indígena. Després de l'atac de Henry Morgan al castell de San Felipe de Cartagena d'Índies el 1668, i per les notícies d'un proper desembarcament francès a les costes del Nova Granada es va dirigir a Cartagena d'ïndies.
No va acabar el mandat doncs fou investigat per Melchor de Liñán y Cisneros actuant com a jutge de visita, qui va ordenar la seva detenció i confinament a Villa de Leiva per apropiació de diner de la "caixa de difunts". Va morir a Salamanca.

## Referències

* ↑ (castellà) Francisco Manuel De Melo, Historia de los movimientos, separación y guerra de Cataluña Arxivat 2010-01-07 a Wayback Machine.
# Fernando Álvarez Prozorovich

Fernando-Victorino Álvarez Prozorovich (Bahía Blanca, Argentina, 29 d'octubre de 1952 - Barcelona, 3 d'abril de 2020) fou un arquitecte argentí establert a Barcelona, on fou professor, investigador i especialista en patrimoni modern.

## Biografia

Es graduà el 1978 a la Facultat d'Arquitectura i Urbanisme de Buenos Aires. En la dècada de 1980 s'establí a Barcelona, on el 1991 es doctorà en arquitectura per la Universitat Politècnica de Catalunya, amb la tesi doctoral El sueño moderno en Buenos Aires (1930-1949). Fou director del Departament de Teoria i Història de l'Arquitectura i Tècniques de Comunicació (UPC) des del 2017, professor d'Història de l'Art i de l'Arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona des de 1987, director del Màster de Restauració de Monuments (MRM) des del 2010 i director del portal d'història de l'arquitectura moderna. Morí als 67 anys, a Barcelona, a causa del COVID-19.
Álvarez Prozorovich difongué el treball d'arquitectes catalans que s'exiliaren a Argentina i Uruguai, especialment Antoni Bonet Castellana, l'obra del qual va reivindicar el 1996 en una exposició que va comissariar amb Felip Pich Aguilera i Jordi Roig. El llibre que li van dedicar aquell any va ser premiat en la III Biennal Iberoamericana d'Arquitectura i Urbanisme.

## Obra

* Rehabilitació de la Casa Gomis.

## Publicacions

* Álvarez, Fernando; Roig, Jordi «La restauració de La Ricarda. Work in progress». AT Arquitectes de Tarragona, 2003.
* Álvarez Prozorovich, Fernando; Hostench, Oriol. Historia del arte y de la arquitectura moderna (1930-1989). Barcelona: Iniciativa Digital Politècnica, 2014. ISBN 9788498804997.
* Montaner, Josep Maria; Álvarez Prozorovich, Fernando; Muxí, Zaida; Casanovas, Roser. Reader modelo Barcelona 1973-2013. Barcelona: Comanegra, 2014. ISBN 978-84-16033-02-7.
* Montaner, Josep Maria; Álvarez Prozorovich, Fernando V.; Muxí, Zaida. Arxiu crític model Barcelona 1973-2004. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2012. ISBN 978-84-9850-378-4.
* Álvarez Prozorovich, Fernando V.; Roig, Jordi. Antonio Bonet Castellana. Barcelona: ETSAB i EDICIONS UPC, S.L., 2007. ISBN 978-84-8301-288-8.
* Roig, Jordi; Álvarez, Fernando V.; Pich Aguilera, Felip. La Ricarda, Antoni Bonet. Barcelona: Actar D, 1996. ISBN 9788489698086.

## Referències

* 1 2 «Falleció el arquitecto Fernando Álvarez Prozorovich, víctima del coronavirus». Universidad Nacional de la Plata, 03-04-2020.
* ↑ «Ha mort el professor Fernando Álvarez Prozorovich». Universitat Politècnica de Catalunya, 03-04-2020.
* ↑ «Mor l’arquitecte Fernando Alvarez Prozorovich als 67 anys». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Fernando Álvarez Prozorovich». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.
# Issaq

Els isaaq, isaq, ishaak o isaac (somali: Reer Sheekh Isxaaq; àrab: بني إسحاق, Banī Isḥāq) és un dels principals clans somalis. Descendeixen d'un ancestre comú anomenat Sheikh Isaaq bin Ahmed al-Hashimi.
La majoria viu al nord-oest de Somàlia, a Somalilàndia, república que és considerada sovint com l'estat dels issaq. Viuen també a Djibouti, Ogaden i el Iemen. Formen la majoria de la població a les grans ciutats de Somalilàndia: Hargeisa, Burco o Burao, Berbera, i Ceerigaabo.

## Referències

* ↑ Lewis, I. M.. Blood and Bone: The Call of Kinship in Somali Society. The Red Sea Press, 1994, p. 102. ISBN 9780932415936. «isaaq noble.»
* ↑ Lewis, Ioan M.. Blood and Bone: The Call of Kinship in Somali Society. Lawrencewill, NJ: The Red Sea Press, 1994, p. 103–104. ISBN 0-932415-93-8.
* ↑ Somaliland: With Addis Ababa & Eastern Ethiopia By Philip Briggs. Google Books.
# Opòssum rata fuliginós

L'opòssum rata fuliginós (Caenolestes fuliginosus) és un petit opòssum rata que viu als boscos i prats alpins dels Andes. La seva distribució s'estén per Colòmbia, l'Equador i el nord-est de Veneçuela. És l'espècie d'opòssum rata més ben coneguda de totes.

## Enllaços externs

* Entrada al web MSW de Caenolestes fuliginosus Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Musaranya elefant d'orelles curtes

La musaranya elefant d'orelles curtes (Macroscelides proboscideus) és una espècie de musaranya elefant del gènere Macroscelides. Viu a Botswana, Namíbia i Sud-àfrica. Els seus hàbitats naturals són les zones herboses seques tropicals o subtropicals, les zones herboses de terres baixes tropicals o subtropicals i els deserts calorosos. Són uns dels pocs mamífers monògams, fent-ne un grup model per l'estudi de la monogàmia. Les musaranyes elefant d'orelles curtes han estat estudiades pel seu lligam de parella.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species». [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ Dumbacher, J. P.; Rathbun, G. B.; Smit, H. A.; Eiseb, S. J. «Phylogeny and Taxonomy of the Round-Eared Sengis or Elephant-Shrews, Genus Macroscelides (Mammalia, Afrotheria, Macroscelidea)». PLoS ONE, 7, 3, 2012, pàg. e32410. DOI: 10.1371/journal.pone.0032410. PMC: 3314003. PMID: 22479325.
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2008-07-23. [Consulta: 23 desembre 2019].
# Elephantulus

Elephantulus és un gènere de musaranya elefant. Conté les espècies següents:
* Musaranya elefant de musell curt (Elephantulus brachyrhynchus)
* Musaranya elefant d'Edward (Elephantulus edwardii)
* Musaranya elefant de peus foscos (Elephantulus fuscipes)
* Musaranya elefant del Zambesi (Elephantulus fuscus)
* Musaranya elefant pàl·lida (Elephantulus intufi)
* Musaranya elefant del Transvaal (Elephantulus myurus)
* Musaranya elefant de cua peluda (Elephantulus pilicaudus)
* Musaranya elefant rossa (Elephantulus rufescens)
* Musaranya elefant roquera (Elephantulus rupestris)
# Conill de Sumatra

El conill de Sumatra (Nesolagus netscheri) és un conill que habita únicament en boscos de les muntanyes Barisan de l'oest de Sumatra (Indonèsia). Se la considera una espècie vulnerable quant al risc d'extinció; la seva raresa es pot deure a la desforestació i la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Sylvilagus

Sylvilagus és un gènere de conills americans que conté una vintena d'espècies. Físicament, la majoria de conills d'aquest gènere s'assemblen bastant al conill de bosc europeu (Oryctolagus cuniculus). La majoria de Sylvilagus tenen una cua curta, amb una part inferior blanca que es veu quan reculen, donant-los el nom anglès cottontails ('cues de cotó'). Aquests conills presenten una major resistència a la mixomatosi que els conills europeus.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Festa des Parlar de Sa

La Festa des Parlar de Sa és una celebració que té lloc al municipi valencià de Tàrbena (Marina Baixa) el primer dissabte de juny de cada any. Es tracta d'una iniciativa impulsada pel Centre d'Estudis de la Repoblació Mallorquina l'any 2016 amb el suport de diverses institucions com ara l'Ajuntament de Tàrbena, la Diputació d'Alacant o l'Acadèmia Valenciana de la Llengua. El seu objectiu és «potenciar i difondre es parlar de sa o tarbener», la modalitat lingüística pròpia de la població, caracteritzada per l'empremta de la repoblació mallorquina al segle xvii.
Entre les activitats que es duen a terme en aquesta diada, hi ha diverses propostes preparades per les associacions, entitats culturals i alumnes dels centres educatius de Tàrbena, com ara representacions teatrals, actuacions musicals o una dansada amb la participació de la Unió Musical de Tàrbena, la banda municipal de la localitat. Durant el transcurs de la jornada s'entreguen també els premis del Concurs Literari en Tarbener Adolf Salvà, en què els participants han d'usar la varietat lingüística local.

## Referències

* ↑ Teruel., Antonio. «Tàrbena celebra la IV edició de la Festa des Parlar de Sa». Información, 22-05-2019. [Consulta: 1r juny 2024].
* 1 2 «Tàrbena celebra una vegada més la festa per a reivindicar el parlar salat». À Punt, 01-06-2024. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ «Festa des Parlar de Sa». CERM. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ «Tàrbena celebra la IV Festa Des Parlar De Sa». Diània.tv, 01-06-2019. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ Carratalà., Sebastià. «Tàrbena torna a celebrar la "Festa des Parlar de Sa"». Diari La Veu del País Valencià, 30-05-2024. [Consulta: 1r juny 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web de la Festa
# Cuixític oriental de les Terres Baixes

El cuixític oriental de les Terres Baixes és una subdivisió de les llengües cuixítiques que aplega diversos idiomes parlats en una extensa zona geogràfica que s'estén pels actuals estats d'Etiòpia, Eritrea, Djibouti, Somàlia, el Iemen i Kenya. Entre els membres d'aquesta branca cuixítica destaquen, pel nombre de parlants, l'oromo (amb més de 20 milions d'oromòfons), el somali (amb uns 15 milions) i l'àfar (amb al voltant d'un milió i mig).
Aquest conjunt de llengües es deixa classificar en els subgrups saho-àfar, oromo i omo-tana (tàxon heterogeni i d'existència discutida), als quals Robert Hetzron proposà d'afegir les llengües del Rift (cuixític meridional), que Maarten Mous ha suggerit que haurien de vincular-se, més específicament, amb l'oromo, el somali i el yaaku-dullai per formar una subbranca meridional. Finalment, encara romanen a l'espera que els sigui adjudicat un lloc precís dins la classificació del cuixític oriental de les Terres Baixes el konso-gidole i el boon.
D'altra banda, el cuixític oriental de les Terres Baixes és sovint inclòs, ensems amb el cuixític oriental de les Terres Altes, el yaaku i el dullai, dins un hipotètic i poc definit cuixític central que no ha aconseguit l'acceptació unànime dels especialistes.

## Llengües cuixítiques orientals de les Terres Baixes

* saho-àfar
    saho
    àfar
* oromo
* omo-tana
** rendille-boni
    rendille
    boni
** Branca somali
    dabarre
    garre
    jiiddu
    maai
    somali
    tunni
** baiso
** omo-tana occidental
    arbore
    dassanakh
    elmolo
# Francesc Salvans i Armengol

Francesc Salvans i Armengol (Terrassa, província de Barcelona, 1875 - Matadepera, Vallès Occidental, 24 de juliol de 1936) fou un industrial i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Va fer tres anys de pràctiques a la Societé Alsacienne de Constructions Mécaniques de Mülhausen, i s'incorporà a l'empresa familiar Salvans Hermanos, Ponsà y Saus. Aviat fou un destacat de la vida econòmica terrassenca. El 1919 fou conseller de la Banca Marsans, accionista del Banc de Terrassa, vocal el 1924 i president el 1927 de la Junta del Banc Comercial de Terrassa, corresponsal del Banc d'Espanya a Terrassa, director de la Caixa de Terrassa entre 1919 i 1936. Fou president de la Sociedad Anónima de Peinaje e Hilatura de Lana. Endemés fou president de la Creu Roja local el 1903-1907 i de diverses entitats filantròpiques.
Políticament, fou militant de la Unión Monárquica Nacional, amb la que fou regidor de l'Ajuntament de Terrassa el 1909-1910, però el 1931 ingressà a la Lliga Regionalista (després Lliga Catalana), amb la qual fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1933. El 24 de juliol de 1936, poc després d'esclatar la guerra civil espanyola fou assassinat entre el bosc i la carretera de Talamanca juntament amb el seu fill Joan Salvans i Piera, Agustí Prat i Marcet, els industrials Gaietà Vallès i Pujals, Joaquim Barata i Rocafort, Manuel Vallhonrat i Comerma i Josep Maria Duran i Torres, el notari Francesc de Paula Badia i Tobella.

## Enllaços externs

* Biografies de parlamentaris catalans Arxivat 2018-08-20 a Wayback Machine.
* Informació sobre els assassinats del 24 de juliol de 1936
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Bloc : Els Piera de Les Corts
# Siderita

La siderita és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la calcita. Té un aspecte terrós i fràgil. La siderita en la seva composició conté un 48% de ferro per això des de l'antiguitat fins avui en dia ha sigut una important mena de ferro i és molt utilitzada a les indústries. El 1845 va sorgir el seu nom científic "siderita" derivat de la paraula sideros, «ferro».

## Característiques

És un material soluble en HCl concertat i calent, i produeix efervescència. Quan s'escalfa es torna magnètica mentre està calenta. És fàcilment alterable a limonita. Es forma sense presència d'oxigen. Segons el seu contingut en ferro pot haver diferències de color ratlla i lluentor.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la siderita pertany a «05.AB: Carbonats sense anions addicionals, sense H₂O, alcalinoterris (i altres M$^{2+}$)» juntament amb els següents minerals: calcita, gaspeita, magnesita, otavita, rodocrosita, smithsonita, esferocobaltita, ankerita, dolomita, kutnohorita, minrecordita, aragonita, cerussita, estroncianita, witherita, vaterita, huntita, norsethita, alstonita, olekminskita, paralstonita, baritocalcita, carbocernaita, benstonita i juangodoyita.

## Formació i jaciments

Es forma en cavitats de bombolles de roques volcàniques, Ganga en jaciments hidrotermals, Concrecions o jaciments a roques sedimentàries, En torbes. Hi ha jaciments de siderita en masses compactes a Eisenerz i Hüttenberg (Àustria), una amb longitud de fins a 50 mm. S'han descrit bons exemplars de vidres a Tavistock, Devon i Redruth, Cornualla (Gran Bretanya). La seva època d'explotació a cel obert ja ha passat, ja que és actualment subterrània, basada en mines. A Catalunya s'hi pot trobar a Aós de Civís, Betera, Escarró, Ferrera, Fillols, Planoles, a la Pobla Tornesa o a Setcases, per exemple.
* Siderita tall

## Referències

* ↑ Xavier Rodríguez Poblador «La mina "San Ignacio", La Crestella, Setcases, el Ripollès, Girona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 12, 3, 5-2016, pàg. 55-67 [Consulta: 27 novembre 2023].
# Creu de terme del cementiri de Cadaqués

La Creu de terme del cementiri de Cadaqués és una creu de terme situada al centre del primer recinte del cementiri de Cadaqués, el qual és paral·lel a l'església de Sant Baldiri. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És del tipus de creu de terme: una base de tres graons circulars decreixents, un fust octogonal i un capitell vuitavat decorat amb quatre caps d'angelots en relleu i motllurat a l'extrem superior. Entre els àngels hi ha decoració vegetal. La creu té els braços amb acabaments romboidals. A l'anvers, al sud, hi ha la imatge de la crucifixió mentre que a l'altre costat és llis.

## Història

S'ignora si aquesta creu ja estava al costat de l'ermita de Sant Baldiri, o bé si hi fou portada quan es construí el cementiri l'any 1847. El basament, la columna i el capitell sembla que pertanyen a una creu de terme del segle XVII o XVIII, mente que la creu pròpiament dita que corona el capitell és molt posterior, tant pel seu aspecte formal com pel detall de tenir menys pàtina que els altres elements. Gràcies a una foto trobada al Museu d'Arqueologia de Catalunya, secció Girona, anterior al 1923, on s'aprecia una altra creu, de tipus gòtica i amb els braços flordelisats.

## Referències

* ↑ «Creu del cementiri de Cadaqués - Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 23.
# Ivan Gotti

Ivan Gotti (San Pellegrino Terme, Llombardia, 28 de març de 1969) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1991 i 2002.
Com a ciclista amateur destaca una segona posició al Girobio de 1990, a banda d'una etapa i el premi de la muntanya. L'any següent passà a professionals, categoria en la qual destaquen les victòries aconseguides al Giro d'Itàlia de 1997 i el 1999. Aquesta darrera victòria es produí després de la desqualificació per dopatge de Marco Pantani. En aquesta mateixa cursa guanyà dues etapes.
Anteriorment, Gotti s'havia donat a conèixer pel gran públic al Tour de França de 1995, en què vestí el mallot groc durant dues etapes i finalitzà cinquè de la classificació final.
El 2000 fou acusat de dopatge. Va acceptar negociar una condemna de cinc mesos de presó suspesa i es va retirar del ciclisme el 2002.

## Palmarès

* 1989
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta
** 1r a la Cronoscalata Gardone Val Trompia-Prati di Caregno
* 1990
** 1r al Giro del Belvedere
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta
** 1r a la Bassano-Monte Grappa
* 1996
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1997
** 1r al Giro d'Itàlia i vencedor d'una etapa
* 1999
** 1r al Giro d'Itàlia
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1992. 23è de la classificació general
* 1994. 16è de la classificació general
* 1996. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1997. 1r de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1998. Abandona (17a etapa)
* 1999. 1r de la classificació general
* 2000. 19è de la classificació general
* 2001. 7è de la classificació general
* 2002. 13è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1995. 5è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 2 etapes
* 1996. Abandona (5a etapa)
* 1997. Abandona (7a etapa)
* 1999. Abandona (12a etapa)
* 2002. 23è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2000. Abandona (8a etapa)
* 2001. Abandona (10a etapa)

## Referències

* ↑ «GOTTI Ivan». [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ivan GOTTI» (en italià). [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ País, El «Gotti gana otra vez un Giro que pierde Pantani» (en castellà). El País [Madrid], 07-06-1999. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 «Palmarès d'Ivan Gotti (Ita)». [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ Arribas, Carlos «El Comité Olímpico Italiano acusa de dopaje a Ivan Gotti, ganador del último Giro» (en castellà). El País [Madrid], 09-02-2000. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Qué fue de… Ivan Gotti» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Ivan Gotti a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa d'Ivan Gotti a sitiodeciclismo.net
# Atriplex

Atriplex és un gènere de plantes amb flor de la família de les amarantàcies (Amaranthaceae). Moltes es coneixen en català amb el nom de "salat" o "blet". Les espècies del gènere Atriplex són de fulla comestible i algunes tenen importància localment. La preferida com a verdura és el blet moll o armoll (Atriplex hortensis).

## Taxonomia

El gènere Atriplex té entre un i dos centenars d'espècies. Entre elles:
* Atriplex alaskensis
* Atriplex amnicola
* Atriplex californica
* Atriplex calotheca
* Atriplex canescens
* Atriplex confertifolia
* Atriplex coronata
* Atriplex glabriuscula
* Atriplex halimus - salat blanc, salgada vera
* Atriplex heterosperma
* Atriplex hortensis - blet moll o armoll
* Atriplex hymenelytra
* Atriplex laciniata - blet laciniat o herba de ventre
* Atriplex lentiformis
* Atriplex littoralis
* Atriplex longipes
* Atriplex nitens
* Atriplex nummularia
* Atriplex nuttallii
* Atriplex oblongifolia
* Atriplex patula - blet moll o salat de fulla estreta
* Atriplex polycarpa
* Atriplex praecox
* Atriplex prostrata - herba molla, blet moll o salat pudent
* Atriplex rosea
** Atriplex rosea L. subsp. tarraconensis - herba cendrera
* Atriplex sibirica
* Atriplex tatarica - salat de Tartària
Antigament s'incloïa Halimione portulacoides dins d'aquest gènere amb el nom d'A. portulacoides.

## Referències

* ↑ Sunset Western Garden Book, 1995:606–607

## Enllaços externs

* UIB - Herbari virtual - Atriplex Arxivat 2010-04-01 a Wayback Machine.