OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Siroe, re di Persia (Vivaldi)

Siroe, re di Persia és una òpera composta per Antonio Vivaldi sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatro Pubblico de Reggio Emilia l'abril de 1727.
Es tracta d'un pasticcio sobre textos de Metastasio. Representada el 1738 a Ancona i a Ferrara, el fracàs d'aquesta última representació va fer que l'obra quedés relegada. La partitura de l'obra està perduda, però se'n conserva el llibret.

## Referències

* ↑ «Opéra Baroque». [Consulta: 15 abril 2019].
* ↑ «IMSLP: Siroe re di Persia, RV 735 (Vivaldi, Antonio)». [Consulta: 15 abril 2019].
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# El doctor de la felicitat

El doctor de la felicitat o Dr. Knock (títol original: Knock) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2017 dirigida i adaptada per Lorraine Lévy i protagonitzada per Omar Sy. És una nova versió de Dr. Knock de 1951 dirigit per Guy Lefranc. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Premissa

El Dr. Knock és un pinxo i estafador que va al petit poble de Saint-Maurice, on té previst convèncer tothom que estan malalts i que només ell els pot curar. No obstant això, no pot passar pàgina del passat.

## Repartiment

* Omar Sy com a Knock
* Alex Lutz com a Lupus
* Ana Girardot com a Adèle
* Sabine Azéma com a La Cuq
* Pascal Elbé com a Lansky
* Audrey Dana com a Madame Mousquet
* Michel Vuillermoz com a Monsieur Mousquet
* Christian Hecq com el carter
* Hélène Vincent com la vídua Pons
* Andréa Ferréol com a Madame Rémy
* Rufus com el vell Jules
* Nicolas Marié com el doctor Parpalaid
* Yves Pignot com l'alcalde
* Patrick Descamps com el capità

## Referències

* ↑ «El doctor de la felicitat». ésAdir. [Consulta: 9 desembre 2023].
* 1 2 «Pel·lícules - Dr. Knock». 3Cat. [Consulta: 9 desembre 2023].
# Mofeta tacada occidental

La mofeta tacada occidental (Spilogale gracilis) és una espècie de la família de les mofetes que habita l'Est dels Estats Units d'Amèrica, Nord de Mèxic i al Sud-oest de la Colúmbia Britànica. La mofeta tacada occidental és més petita que la mofeta ratllada. La seva llargada total és de 35 a 55 centímetres. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Taxonomia i etimologia

La mofeta tacada occidental fou descrita per primer cop per Clinton Hart Merriam el 1890; el seu nom científic, gracilis, deriva de la paraula llatina que significa 'gràcil'.
Es reconeixen set subespècies de la mofeta tacada occidental:
* S. g. amphiala (=amphialus) (Dickey, 1929)
* S. g. gracilis (Merriam, 1890)
* S. g. latifrons (Merriam, 1890)
* S. g. leucoparia (Merriam, 1890)
* S. g. lucasana (Merriam, 1890)
* S. g. martirensis (Elliot, 1903)
* S. g. phenax (Merriam, 1890)

## Galeria

* Un altre individu

## Referències

* ↑ ITIS Report. «ITIS Standard Report: Spilogale gracilis» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2007].
* ↑ Verts, Carraway & Kinlaw. (2001) Mammalian Species: Spilogale gracilis. American Society of Mammalogists, 674: 1–10.
* ↑ Smithsonian: Museu Nacional d'Història Natural. «North American Mammals: Spilogale gracilis» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2007].
* ↑ Wozencraft, W. C. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 623. ISBN 9780801882210.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Faubourg 36

Faubourg 36 és una pel·lícula franco-germano-txeca realitzada per Christophe Barratier i estrenada el 8 d'abril del 2009 a Espanya. És el seu segon llargmetratge després de la pel·lícula Les Choristes.

## Argument

El 1936, en un raval parisenc, s'hi duu a terme la història de tres aturats que intenten fer reviure un Music hall. El guió s'inspira en una idea de Frank Thomas i de Reinhardt Wagner. El primer ha escrit tots els texts de les cançons i el segon totes les músiques. La pel·lícula s'ambienta en el cinema en els anys 1930.

## Música
### Banda sonora

* Sous le balcon de Maria, de Gilles Sanjuan
* Loin de Paname, de Nora Arnezeder
* Un recommencement, de Nora Arnezeder
* Il y a, de Kad Merad
* Les Dingues, de Clovis Cornillac, Kad Merad
* Attachez-moi, de Nora Arnezeder
* Enterrée sous le bal, de Nora Arnezeder
* Partir pour la mer, de Nora Arnezeder, Clovis Cornillac, Gérard Jugnot i Kad Merad
* Le Môme Jojo, de Clovis Cornillac, Gérard Jugnot, Kad Merad i Frédéric Papalia
* Y'aura jamais d'accordéon, de François Morel
* Les Flageolets, de François Jérosme
* Est-ce que Raymonde est blonde?, de Kad Merad
* Aime-moi, de Manuela Gourary
* Une guitare, une femme et mon île, de Philippe Scagni

### Discografia

* 8 de setembre de 2008: Faubourg 36, BSO de la pel·lícula, 1 CD ReMarc Mercury.

## Repartiment

| Actor / actriu original | Personatge fictici |
| Gérard Jugnot | Pigoil (Germain Pigoil) |
| Clovis Cornillac | Milou |
| Kad Merad | Jacky Jaquet |
| Nora Arnezeder | Douce |
| Pierre Richard | Max |
| Bernard-Pierre Donnadieu | Galapiat |
| Maxence Perrin | Jojo Pigoil |
| François Morel | Célestin |
| Élisabeth Vitali | Viviane |
| Christophe Kourotchkine | Lebeaupin |
| Éric Naggar | Grevoul |
| Éric Prat | comissari Tortil |
| Julien Courbey | Mondain |
| Philippe Du Janerand | Triquet |
| Marc Citti | inspector de l'andana dels Orfebres |
| Christian Bouillette | Dubrulle |

## Premis i nominacions
### Premis

* 2009: Lumière a la millor actriu revelació
* 2009: Étoiles d'Or a la millor actriu revelació
* 2009: Étoiles d'Or al millor compositor

### Nominacions

* 2009: César al millor so
* 2009: César a la millor música escrita per a una pel·lícula
* 2009: César a la millor fotografia
* 2009: César al millor decorat
* 2009: César al millor vestuari
* 2010: Oscar a la millor cançó original per Loin de Paname (lletra de Frank Thomas i música de Reinhardt Wagner), interpretada per Nora Arnezeder

## Bibliografia

* Sylvie Baussier: Faubourg 36 et les métiers du cinéma, 80 p, Éditions du Seuil, París, aparició l'11 de setembre de 2008, ISBN 9782020983334
* Christophe Barratier: Faubourg 36, 160 p, il·lustrat per fotos realitzades durant el rodatge, Éditions du Seuil, París, aparició el 4 de setembre de 2008, ISBN 9782020981989

## Enllaços externs

* (francès) Lloc web oficial de Faubourg 36
* (anglès)
# Pseudoquírids

Els pseudoquírids (Pseudocheiridae) conformen una família de marsupials arborícoles que agrupa disset espècies vivents. Viuen en zones de boscos i arbusts d'Austràlia i Nova Guinea. La categoria taxonòmica d'aquest clade fou objecte de discussió durant els anys 1980 i 2000, alternant-se la categoria entre els investigadors bé com a família o bé com a subfamília dins de Petauridae.

## Referències

* ↑ Entrada «Pseudocheiridae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Vegeu les seccions "Family Pseudocheiridae Winge, 1893", pàg. 15 i "Family Petauridae Bonaparte, 1832" pàg.10 a, Stephen M. Jackson & Richard W. Thorington Jr., Gliding Mammals. Taxonomy of Living and Extinct Species, Smithsonian contributions to zoology, Number 638, 2012, Smithsonian Institution Scholary Press, Washington D. C., ISSN: 1943-6696
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Cornàcies

Cornàcia, Cornàcies o Cornaceae és una família de plantes amb flors.
Les Cornàcies són una família cosmopolita de plantes amb flors de l'ordre de les Cornales. Conté aproximadament 85 espècies en dos gèneres, Alangium i Cornus. Són majoritàriament arbres i arbustos, que poden ser caducifolis o perennes, encara que algunes espècies són herbes perennes. Els membres de la família solen tenir fulles simples oposades o alternes, flors de quatre o cinc parts agrupades en inflorescències o pseudantes i fruits drupacis. La família es distribueix principalment a les regions temperades del nord i l'Àsia tropical.[3] A les zones temperades del nord, les Cornaceae són ben conegudes pel gènere Cornus.

## Gèneres

La família comprèn arbusts llenyosos i arbres distribuïts en 15 gèneres però en alguns d'ells hi ha controvèrsia científica sobre si realment pertanyen a la família de les Cornàcies.
El gènere Griselinia abans inclòs dins la família Cornaceae, ara s'ubica a la família, Griseliniaceae.
El gènere Aucuba, abans dins la família Cornaceae, ara s'ha transferit a la família Garryaceae.

## Referències

* ↑ «cornàcies». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ «Cornaceae». theplantlist.org. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ «Cornaceae Bercht. & J.Presl» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ «Dogwoods - Cornaceae». Encyclopedia of Life -National Museum of Natural History - Smithosian. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ Christenhusz, Maarten J.M.; Byng, James W. «The number of known plants species in the world and its annual increase». Phytotaxa, 261, 3, 20-05-2016, pàg. 201. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1. ISSN: 1179-3163.
* ↑ Kubitzki, Klaus. Flowering Plants. Dicotyledons: Celastrales, Oxalidales, Rosales, Cornales, Ericales (en anglès). Springer Science & Business Media, 2013-11-11, p. 74. ISBN 978-3-662-07257-8.
* ↑ THE ANGIOSPERM PHYLOGENY GROUP «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III». Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2, 01-10-2009, pàg. 105–121. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x. ISSN: 0024-4074.
# Cas delatiu

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas delatiu (del llatí deferre "portar o arressegar una cosa amunt o avall") és un cas gramatical que en hongarès expressa el moviment des de la superfície d'alguna cosa (ex:vaig treure el got de la taula), si bé també pot tenir un significat més ampli fent referència a altres aspectes (ex:parlen sobre la gent). A part del moviment sobre o des d'una superfície també indica l'origen d'un moviment en termes de ciutats o llocs. Per exemple, si hom expressa que quelcom ve d'un lloc determinat, al nom d'aquest lloc se li afegeix el delatiu (ex:De l'oficina de correus). Generalment, Hongria i la majoria de les seves ciutats s'expressen en delatiu. Per contra, les ciutats estrangeres i algunes d'hongareses s'expressen en elatiu. Per construir el delatiu s'utilitza el sufix -ról o -ről.
En finès, el delatiu és un tipus d'adverbi que expressa el moviment d'anar-se'n d'algun lloc, i sols s'empra en determinats pronoms.

## Enllaços externs

* El cas delatiu
# Joan Guasch Marí

Joan Guasch Marí també conegut com a Can Bernat Vinya (Sant Josep de sa Talaia, 1923-2007) va ser un empresari turístic eivissenc.
Als 14 anys va deixar l'escola per dedicar-se a la feina del camp. Des del bar Can Bernat Vinya, situat a la plaça de l'Església de Sant Josep, obert pels seus padrins, va desenvolupar una xarxa de negocis estretament relacionats amb el món turístic. Quan gairebé era un nen, fundà la seva primera empresa, dedicada a la compra de productes agrícoles als pagesos per vendre'ls als majoristes. Devers els 20 anys donà una altra passa en obrir la línia d'autocar que unia Sant Antoni de Portmany, Sant Josep de sa Talaia i Eivissa: la Compañía de Autobuses. Més tard creà Serveis de Transports. Li varen seguir una sèrie de restaurants amb graella pensats per als banquets i les nits d'esbarjo dels turistes, on se servien àpats acompanyats d'espectacles. Eren anys en què tan aviat conduïa autobusos, com feia de guia, cuiner o cambrer. També s'introduí en el mercat de les agències de viatges. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ Siglo y medio de historia de Sant Josep, Diario de Ibiza, 17 de març de 2010
* 1 2 Decret16/2006 de concessió del premi
# Flamenc de Xile

El flamenc de Xile (Phoenicopterus chilensis) és una de les sis espècies vives del gènere Phoenicopterus.

## Descripció

Es tracta d'un flamenc gran, d'uns 100 cm de llargària, amb plomatge d'un rosat clar, més pujat que el flamenc rosat (que a més és una mica més gran), però menys fort que el del flamenc del Carib. Les ales són de color rosa fort, amb les rèmiges primàries i secundàries negres, molt vistoses en vol.
Tars i tíbia de color clar, amb els peus i l'articulació tibiotarsal rosa viu. El bec és clar amb una zona negra a la punta que ocupa més de la meitat. Pot coincidir als mateixos indrets que el flamenc de James o l'andí, dels quals es diferencia per la grandària i el color de bec i tars.

## Hàbitat i distribució

Viu en zones humides d'escassa profunditat, des de la costa fins als 4.000 m. d'alçària, en zones temperades d'Amèrica del Sud, des de l'Equador i el Perú fins a Xile i l'Argentina, cap a l'est fins al Brasil. S'ha introduït a l'Alemanya i als Països Baixos.

## Taxonomia

Íntimament relacionat amb el flamenc rosat i el del Carib, antany eren considerats coespecífics.

## Reproducció

Com tots el flamencs, pon un únic ou sobre un monticle de fang de forma de tronc de con.

## Referències

* Avesdechile.cl: Flamenc xilè
# Antoni Canals

Antoni Canals (Regne de València, c. 1352 – Regne de València, c. 1419) fou un frare dominicà, orador i escriptor. Nasqué al Regne de València de llavors i destacà pels seus sermons (dels quals no se'n conserva cap) i per tres traduccions o adaptacions d'obres clàssiques al català: De providentia de Sèneca, Dictorum factorumque memorabilium de Valeri Màxim i Raonament fet entre Scipió e Aníbal de Petrarca.

## Biografia

Es formà en lògica, filosofia i teologia a diverses universitats. Fou deixeble de Vicent Ferrer i el 1395 ocupà la càtedra de teologia prèviament ocupada per Ferrer. Ocupà càrrecs alts dins de la jerarquia de l'orde, i el 1401 està documentada la seua tasca com a lloctinent de l'inquisidor general del Regne de València. Es desconeix el moment exacte de la mort que hauria de situar-se entre el 1415, any en què es documenta la seua assistència com a definidor provincial al capítol general de Perpinyà, i el 1419, quan se l'esmenta com a difunt en les actes del capítol general de Saragossa.
Tingué força prestigi intel·lectual dins de la cort de Joan el Caçador i de Martí l'Humà. De fet, el mateix Joan I li feu l'encàrrec de traduir diversos llibres del llatí al català cap al 1391, obra per la qual és més conegut. A més, fou capellà de Martí I des de 1398.

## Obra

La seua obra té com a finalitat el seu apostolat. El caràcter humanista de fra Antoni Canals es limita a tres obres:
* La traducció de De providentia de Sèneca. Obra dedicada al governador de València Ramon Boïl per aclarir el concepte cristià de providència entre els contemporanis.
* La versió del Dictorum factorumque memorabilium (1395) de Valeri Màxim, anomenada Llibre anomenat Valeri Màxim. Es tracta d'una obra encarregada pel cardenal Jaume de Prades per enviar-la als consellers de Barcelona. L'obra pretenia dotar d'exemples morals per recuperar una virtut cristiana perduda a partir del record dels romans.
* La seua obra humanista per excel·lència: Raonament fet entre Scipió e Aníbal, que és una traducció lliure del llibre setè de l'Àfrica de Petrarca, amb interpolacions basades en altres autors.
Tot i que és un autor humanista que destacà per la traducció d'obres de clàssics llatins o autors humanistes com Petrarca, Canals no tingué un interès purament humanístic. Té una voluntat d'adoctrinar cristianament i les obres que tradueix formen part de la literatura ascètica, amb una mentalitat medieval.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antoni Canals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 octubre 2022].
* 1 2 3 Hinojosa Montalvo, José. «Antoni Canals» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 17 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Scala de contemplació
* Poesia d'Antoni Canals a RIALC

## Vegeu també

* Segle d'or valencià
# Batalla de Suèssula

La batalla de Suèssula va tenir lloc l'any 343 aC durant les Primera Guerra Samnita, i va enfrontar els samnites i als romans dirigits pel cònsol Marc Valeri Corvus.
Es considera una continuació de la batalla del Mont Gaure i va ser una victòria decisiva de Valeri Corvus sobre els samnites, que havien reunit les restes del seu exèrcit després de la batalla anterior.
Els samnites van aprofitar les celebracions que van fer els romans per la victòria obtinguda al Mont Gaure per trobar nous guerrers a les muntanyes del Sàmnium per fer un nou intent i atacar Suèssula, propera a la ciutat d'Acerra. Els habitants de Suèssula van enviar informadors a Càpua, que va enviar genets amb la demanda d'auxili al campament romà. El cònsol va deixar la impedimenta al campament vigilada per una tropa i a marxes forçades s'apropa a l'enemic i acampa molt a la vora. Quan els samnites els van veure, es van posar en formació de batalla, però els romans van preferir no presentar-la i fortificar el campament. Els exploradors samnites van veure que els romans anaven sense bagatges i van proposar un atac. Havien d'omplir les rases, enderrocar el terraplè i aconseguir entrar, i els caps samnites van preferir enviar els seus homes a buscar farratge i menjar, pensant que els romans, com que anaven sense provisions, aviat es rendirien per la fam.
El cònsol, al veure l'enemic dispers, va portar els seus homes a atacar el campament samnita que ara no tenia gaire defensa. Va atacar frontalment agafant els samnites desprevinguts. Titus Livi diu que van morir més samnites dins de les tendes que no pas defensat l'entrada al campament. Marc Valeri Corvus no ho va considerar suficient, i deixant una forta guarnició al campament conquerit i es va llançar contra l'enemic. Amb la cavalleria els va tallar la retirada i els va obligar a enfrontar-se amb la infanteria. Els samnites, desconcertats, no sabien cap a quin lloc fugir ni com arribar al campament. Hi va haver una gran massacre i Titus Livi diu que els romans can recollir quaranta mil escuts i cent setanta estendards.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 37
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 37-38
* 1 2 Salmon, E. T. Samnium and the Samnites. Cambridge: Cambridge University Press, 1967, p. 198, 201-202.
# Peromyscus

Peromyscus és un gènere de rosegadors. Les espècies d'aquest gènere són ratolins del Nou Món amb una relació distant amb el ratolí domèstic, Mus musculus. Als Estats Units, les espècies de Peromyscus són el gènere de mamífer amb la població més gran.

## Taxonomia

* P. antiquus †
* P. anyapahensis †
* P. attwateri
* P. aztecus
* P. baumgartneri †
* P. beatae
* P. berendsensis †
* Ratolí de cua peluda (P. boylii)
* P. brachygnathus †
* P. bullatus
* P. californicus
* P. caniceps
* P. carletoni
* P. cochrani †
* P. complexus †
* P. cragini †
* P. crinitus
* P. cumberlandensis †
* P. dentalis †
* P. dickeyi
* P. difficilis
* P. eremicus
* P. eva
* P. furvus
* P. gardneri
* P. gossypinus
* P. grandis
* P. gratus
* P. guardia
* P. guatemalensis
* P. gymnotis
* P. hagermanensis †
* P. hooperi
* P. interparietalis
* P. irvingtonensis †
* P. kansasensis †
* P. keeni
* P. kilpatricki
* Ratolí de potes blanques (P. leucopus)
* P. levipes
* P. madrensis
* Ratolí de mans petites (P. maniculatus)
* P. mayensis
* P. maximus †
* P. megalops
* P. mekisturus
* P. melanocarpus
* P. melanophrys
* P. melanotis
* P. melanurus
* P. merriami
* P. mexicanus
* P. minimus †
* P. nasutus
* P. nesodytes †
* P. nosher †
* P. ochraventer
* P. parvus †
* P. pectoralis
* P. pembertoni †
* P. perfulvus
* P. polionotus
* P. polius
* P. progressus †
* P. pseudocrinitus
* P. sarmocophinus †
* P. sejugis
* P. simulus
* P. slevini
* P. spicilegus
* P. stephani
* P. stirtoni
* P. truei
* P. winkelmanni
* P. yucatanicus
* P. zarhynchus

## Referències

* ↑ Entrada «Peromyscus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Guillemina Maria de Dinamarca

Guillemina Maria de Dinamarca, duquessa de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg (Kiel 1808 - Glücksburg 1891) va ser princesa de Dinamarca amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni en dues ocasions, primer amb el príncep Frederic de Dinamarca i després amb el duc Carles de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg.
Nascuda el dia 18 de gener de 1808 a la ciutat de Kiel essent filla del rei Frederic VI de Dinamarca i de la landgravina Maria de Hessen-Kassel. Guillemina era neta per via paterna del rei Cristià VII de Dinamarca i de la princesa Carlota Matilde del Regne Unit; mentre que per via materna ho era del landgravi Carles de Hessen-Kassel i de la princesa Lluïsa de Dinamarca.
El dia 1 de novembre de 1828 contragué matrimoni amb qui esdevindria rei Frederic VII de Dinamarca, fill del rei Cristià VII de Dinamarca i de la duquessa Carlota de Mecklenburg-Schwerin. La parella no tingué descendència i es divorciaren l'any 1837.
El 19 de maig de 1838 es casà al Palau d'Amalienborg amb el duc Carles de Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg. Carles era el germà gran de qui esdevindria rei Cristià IX de Dinamarca. La parella no tingué descendència.
Guillemina morí a Glücsburg el dia 30 de maig de 1891 a l'edat de 82 anys.

## Referències

* ↑ Danstrup, John; Koch, Hal. Danmarks historie: Folkestyrets fødsel 1830-1870, af R. Skovmand (en danès). Politikens Forlag, 1962, p. 332.
* ↑ Weiss, Johann Peter. In Search of an Identity: Essays and Ideas on Anglo-Australians, German-Australians, and Others (en anglès). Peter Lang, 2000, p. 557. ISBN 978-0-8204-5067-4.