OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alma Lucía Ezcurra Almansa

Alma Lucía Ezcurra Almansa (Madrid, 11 de desembre de 1986) és una política espanyola. Exdiputada de l'Assemblea de Madrid, és eurodiputada des del 2024.

## Biografia

Va néixer a Madrid el 1986. Després d'estudiar l'educació bàsica i el batxillerat en el madrileny col·legi de María Inmaculada, es va llicenciar en Dret en la Universitat Autònoma de Madrid (2004) i va completar la seva formació acadèmica amb un màster en Dret mercantil, en el Centre d'Estudis Garrigues.
Va iniciar la seva activitat professional treballant com a analista júnior a la Fundació per a l'Anàlisi i els Estudis Socials; i va continuar-hi com a assessora en els gabinets de: Ana Botella, a l'Ajuntament de Madrid (gener-juny 2012), i Javier Fernández Lasquetty, conseller de Sanitat, a la Comunitat de Madrid (juny de 2012-març de 2014).
Posteriorment, va fer el salt a l'administració central, en ser nomenada directora del Departament d'Educació, Ciència, Cultura i Esport del Gabinet de Presidència de Mariano Rajoy (maig 2014-juny 2018). Més tard, va ser assessora del Grup Parlamentari Popular i de la Vicepresidència del Congrés dels Diputats (setembre 2018-maig 2019), i assessora del Grup Parlamentari Popular (març-juny 2023). Anteriorment, va passar per l'empresa privada, com a directora d'assumptes públics de la consultora Lasker (gener 2021-març 2023).
Després de les eleccions autonòmiques de 2023 Ezcurra Almansa va ser elegida diputada autonòmica madrilenya, pel Partit Popular. El novembre de 2023 va pronunciar un discurs contra la Llei d'amnistia de 2023 durant el ple de l'Assemblea de Madrid, que va arribar a fer-se viral.

## Referències

* ↑ González, Raúl «Quién es Alma Ezcurra, la diputada de Ayuso que debutó en la Asamblea con un discurso contra la amnistía». , 26-11-2023 [Consulta: 15 gener 2024].
* 1 2 «Alma Lucía Ezcurra Almansa». Asamblea de Madrid, 2024. [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ Roces, Pablo R. «Alma Ezcurra, el nuevo ariete del ayusismo: del laboratorio político de Aznar a hacerse viral por su discurso anti amnistía». , 25-11-2023 [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ Redacción «La debutante Alma Ezcurra pone en pie al PP de Ayuso con su contundente discurso contra la amnistía». , 24-11-2023 [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ «El discurso viral de una diputada de Ayuso: "La amnistía, un fraude redactado por delincuentes"». , 24-11-2023 [Consulta: 15 gener 2024].
# Alonso de Mesa

Alonso de Mesa (Madrid, c. 1628 - Madrid, 1668) va ser un pintor castellà.
Va néixer a Madrid vers 1628, on va residir al llarg de la seva vida. Hom ha afirmat que va ser deixeble d'Alonso Cano, a qui va imitar en tintes i colors, però no en l'estil de dibuix. Tanmateix, Palomino afirma que es desconeix qui va ser l'autor, malgrat que alguns han volgut atribuir-li Cano. D'acord amb el mateix autor, Mesa va ser un pintor excel·lent, virtuós i enginyós i amb un avantatge natural per a l'art, amb facilitat d'invenció i l'expressió d'afectes.
Va pintar tota la vida de Francesc d'Assís en diversos passatges, juntament amb imatges d'altres sants fundadors, per al claustre de l'antic convent de franciscans de Madrid. En l'enterrament del sant, Mesa es va autorretratar entre els portadors de llums. També va pintar un Antoni Abat, que va estar a la sagristia de la parròquia de Sant Sebastià de Madrid. Va morir a Madrid vers 1668, amb poc més de quaranta anys.

## Referències

* 1 2 3 AADD. Diccionario enciclopédico de la lengua española (en castellà). vol. 2. Madrid: Imprenta y Librería de Gaspar y Roig, 1872, p. 517.
* 1 2 3 Palomino de Castro y Velasco, Antonio. El museo pictórico, y escala óptica: práctica de la pintura... (en castellà). vol. 2. Madrid: Imprenta de Sancha, 1797, p. 544.
# Amador Sanchis Mora

Amador Sanchis Mora (València, segle XIX - dècada del 1950) fou un esportista i dirigent esportiu valencià, fundador del Gimnàstic Futbol Club, predecessor del Llevant Unió Esportiva.
També exercí com a periodista esportiu, amb el pseudònim Seg.

## Biografia

Vinculat al Patronat de la Joventut Obrera, impulsa la fundació del Gimnàstic Futbol Club el 16 de setembre del 1909. Com a futbolista, exercí com a defensa, posició en el camp que compaginà amb la de directiu de l'equip.
Fou president del club el 1919, quan es club es desvincula de l'entitat catòlica, i liderà la construcció del Camp de la Soledat, el primer estadi del club fora dels terrenys del Patronat de la Joventut Obrera.
Gran aficionat al futbol, assistia a vore partits tant al camp de Vallejo com a Mestalla, i amb l'inici de la professionalització del futbol, va defensar el discurs del Gimnàstic com a equip degà de la Ciutat de València, així com el caràcter no mercantilitzat del seu equip.
Com a dirigent esportiu, a més de president del Gimnàstic, també ho va ser de la Federació Valenciana de Futbol, així com posteriorment del Llevant UE.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Amador Sanchis, una vida granota entre el Gimnàstic y el Llevant». Levante-EMV, 09-09-2009. [Consulta: 2 desembre 2023].
* 1 2 3 Bens, Felip. «#BombejaAgustinet | La lección de Amador Sanchis» (en castellà). Culturplaza. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ Arce, Borja. «Juan Vicente, hijo de Amador Sanchis Mora, evoca la figura del fundador del Gimnástico FC» (en espanyol europeu), 08-03-2022. [Consulta: 2 desembre 2023].
# Ambíorix

Ambíorix o Ambiòrix (en llatí Ambĭŏrīx) era el cap dels eburons, un poble gal entre el Mosa i el Rin, que havien estat tributaris dels atuàtucs, però als qui Juli Cèsar va alliberar del tribut abans de l'any 54 aC.
En aquest any Cèsar va mobilitzar una legió i cinc cohorts sota el comandament de Quint Tituri Sabí i Luci Aurunculeu Cota, als que va enviar al territori dels eburons per passar allí l'hivern. Però al cap de quinze dies els eburons es van revoltar dirigits pels seus caps Ambíorix i Cativolc, i van assetjar el campament romà matant quasi tots els soldats quan van sortir sota promesa de salconduit a la batalla del Jeker. Llavors Ambíorix va incitar als atuàtucs i als nervis a la revolta i van atacar el camp de Quint Tul·li Ciceró que era al país dels nervis. Quint Tul·li Ciceró va aguantar l'atac i Cèsar va arribar amb més forces obligant a Ambíorix a aixecar el setge. L'any següent Ambíorix va seguir la guerra, però va patir diverses derrotes davant Cèsar. Segons Florus, va aconseguir escapar sense ser capturat i va passar el Rin. Amb l'esperit romàntic del segle xix, Ambíorix era considerat com un heroi i precursor de la resistència mil·lenari del poble belga contra els seus opressors. Una estàtua imaginada —no hi ha cap imatge històrica seva— es va erigir a la plaça major de la ciutat de Tongeren, l'antiga ciutat Atuàtuca dels Tungres.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan [et al.].. Diccionari llatí-català de noms propis. Columna, 1994, p. 21. ISBN 84-7809-720-1.
* 1 2 «Ambíorix | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre V, XXII.1». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 63. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ «Ambiorix - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Smith, William. «Ambiorix». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. 1. Boston: Little, Brown and Company, 1867, p. 138–139 [Consulta: 13 setembre 2011]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-11-02. [Consulta: 13 setembre 2011].
# Amdjarass

Amdjarass o Am-Djarass (en àrab: أم جرس, Am Jaras) és la capital de la regió d'Ennedi-Est, al nord del Txad. Tot i que anteriorment fou un oasi saharià aïllat, la població ha crescut de manera considerable.
És la ciutat més gran de la regió i la quarta del Txad (septentrional) saharià. La ciutat té el seu propi aeroport. La ciutat és actualment cartografiada en OpenStreetMap, però molts atles no posen aquesta ciutat en el mapa. També és la capital del segon nivell divisió administrativa, el departament d'Amdjarass. El dia 3 de juliol de 2015, el president txadià Idriss Deby va visitar Amdjarass. La ciutat té un hotel anomenat Toumai Hotel Amdjarass i també té una fortalesa. Hi ha una roca en forma de bumerang amb el nom de la ciutat a l'entrada a la ciutat.

## Demografia

| Any | Població |
| 1993 | 657 |
| 2009 | 20.850 |

## Referències

* 1 2 Presidence. «Tchad : Le Président Déby en visite privée à Amdjarass pour "quelques jours"» (en francès). [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «Amdjarass la ville du monstre imaginaire , ou des monstres ITNO’S ? | Tchadonline», 08-07-2017. Arxivat de l'original el 2017-07-08. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
# Ameller

Ameller Editor va ser una editorial amb seu a Barcelona. Especialitzada en novel·la popular i en còmics humorístics i d'aventures.
Ameller, va iniciar la seva activitat el gener del 1942 a l'inici de la postguerra. Alguns dels dibuixants que col·laboraren amb l'editorial foren; Antonio Ayné a la sèrie Don Triqui (1943), El Caballero enmascarado (1945), Boliche (1946) i Pantunflas detective (1946)', entre d'altres. Ángel Nadal, col·labora a la Colección Princesita al número 48 titulat La princesa de cera. Enriqueta Bombón, va dibuixar a les sèries Las Peripecias de Luisín y Chiquita, Cuentos Pilarin i Historietas Graficas, entre d'altres i també va dibuixar figures de nines retallables.
L'editorial va estar activa un total de setze anys, entre el gener del 1942 i el maig del 1957.

## Referències

* ↑ Porcel (2010), pp. 175-177.
* 1 2 Manuel Barrero; Andrés Álvarez / Adolfo Gracia. «Ameller Editor» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 19 abril 2024].

## Bibliografia

* PORCEL TORRENS, Pedro. Tragados por el abismo. La historieta de Aventuras en España. Castalla (Alicante): Edicions de Ponent. A-813-2010. ISBN 978-84-96730-53-3.
# Jean-Baptiste Abbeloos

Jean-Baptiste Abbeloos (15 de gener de 1836, Goyck, Bèlgica - 25 de febrer de 1906) fou un exegeta i orientalista belga, rector de la Universitat de Lovaina.
Després d'ordenar-se sacerdot el 22 de setembre de 1860 va estudiar a Lovaina i a Roma, i es va especialitzar sobretot en llengua i literatura siríaques. Va rebre el títol de doctor en teologia per la Universitat de Lovaina el 15 de juliol de 1867, i va passar l'any següent a Londres, i quan va tornar a Bèlgica va ser nomenat professor de Santes Escriptures al seminari de Malinas.
Per causes de salut va haver d'abandonar l'ensenyament, i es va dedicar com a mossèn a Duffel a partir del 1876. El 1883 va ser nomenat vicari general sota el cardenal Dechamps, i es va mantenir a aquest càrrec fins al 10 de febrer de 1887, quan va ser designat rector de la Universitat de Lovaina.

## Obra

* De vita et scriptis S. Jacobi Sarugensis (Lovaina, 1867)
* Gregorii Barhebraei Chronicon Ecclesiasticum (París i Lovaina, 1872-77)
* Acta Santi Maris (Brussel·les i Leipzig, 1885)
* Acta Mar Kardaghi Martyris (Brussel·les, 1900)

## Referències

* ↑ «Abbeloos, Jean-Baptiste» (en italià). Enciclopedia on line. Treccani. [Consulta: 6 desembre 2023].
* 1 2 Pace, Edward Aloysius. «Jean Baptiste Abbeloos». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). vol. 1. The Encyclopedia Press, 1913.
# Ernst Baier

Ernst Baier (Zittau, Imperi alemany 1905 - Garmisch-Partenkirchen, Alemanya 2001) fou un patinador artístic alemany.

## Biografia

Va néixer el 27 de setembre de 1905 a la ciutat de Zittau, població situada a l'estat alemany de Saxònia. Formà parella professional amb Maxi Herber, amb la qual es va casar l'any 1940 i amb la qual tingué tres fills. El 1964 es divorciaren, si bé posteriorment es tornaren a casar per tornar-se a divorciar.
Morí el 8 de juliol de 2001 a la seva residència de Garmisch-Partenkirchen.

## Carrera esportiva
### Carrera individual

Com a patinador individual aconseguí notorietat pública en els Campionat del Món de patinatge artístic de 1931, quan aconseguí el tercer lloc, i on al llarg de la seva carrera aconseguí dos segons llocs i un tercer lloc més. En el Campionat d'Europa de patinatge artístic de 1931 aconseguí el segon lloc, posició que repetí en les edicions de 1932 i 1933, i dos tercers llocs els anys 1935 i 1936.
Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 realitzats a Lake Placid (Estats Units d'Amèrica) aconseguí finalitzar en cinquena posició en la prova individual masculina. Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 realitzats a Garmisch-Partenkirchen (Alemanya) aconseguí el segon lloc, just per darrere de l'austríac Karl Schäfer.
Al llarg de la seva carrera aconseguí cinc vegades consecutivament la victòria en el Campionat d'Alemanya de patinatge artístic (1934-1938).

### Carrera per parelles

Al costat de la seva parella Maxi Herber l'any 1934 aconseguí el tercer en el Campionat del Món de patinatge artístic, finalitzant posteriorment en quatre edicions consecutives en el primer lloc (1936-1939). En el Campionat d'Europa entre els anys 1935 i 1939 foren els grans dominadors guanyant tots els campionats.
Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 realitzats a Garmisch-Partenkirchen (Alemanya) aconseguiren la victòria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Olympedia – Ernst Baier». [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Universalis, Encyclopaedia. Encyclopaedia Universalis. Les Jeux d’hiver, Chamonix 1924-Sotchi 2014 (en francès), 2015-10-26. ISBN 978-2-341-00222-6.
# Criteris i classificació d'Anthonisen

La classificació d'Anthonisen és una escala utilitzada en medicina per determinar l'ús d'antibiòtics en les exacerbacions agudes de la malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC). Es basa en tres símptomes cardinals: dispnea, volum i purulència de l'esput.

## Criteris d'Anthonisen

Es basa en presència de tres signes clínics descrits com a "cardinals" de la MPOC, aquests signes són:
* Increment de la dispnea
* Increment del volum d'esput
* Increment de la purulència d'esput

## Classificació d'Anthonisen

Es fa d'acord a la presència d'un, dos o els tres símptomes cardinals esmentats.
| Tipus | Severitat | Característica |
| I | Severa | Presència dels tres criteris. |
| II | Moderada | Presència de dos criteris. |
| III | Lleu | Presència d'un criteri. més tos, sibilàncies, taquicàrdia, taquipnea, febre, etc. |

## Referències

* ↑ «Antibiotic therapy in exacerbations of chronic obstructive pulmonary disease.». Ann Intern Med, 106, 1987, pàg. 196-204.
* ↑ «Criterios de clasificación de Anthonisen en la EPOC» (en español), 29-11-2011. [Consulta: 16 febrer 2016].
# Ana Buenaventura Barrial

Ana Buenaventura Barrial també coneguda com Ana Seguí (* 1942 a Madrid; † 2023) va ser una pintora conceptual i artista dels nous mitjans espanyola. A partir dels anys 60, juntament amb la seva parella, l'arquitecte Francisco Javier Seguí de la Riva (1940–2021), va realitzar investigacions visuals mitjançant la impressió i la pintura de formes generades per ordinador.

## Vida

Ana Seguí va estudiar a la Universitat Complutense de Madrid. Entre 1970 i 1973 va participar en el seminari “Generación automática de formas plásticas” al Centre d'Informàtica de la Universitat Complutense de Madrid.

## Exposicions (selecció)

* 1968, “The Spanish experimental scene [El panorama experimental espanyol]” Universitat Complutense de Madrid
* 1971, “The Computer Assisted Art”, Palacio de Congresos y Exposiciones, Madrid
* 1971, “Formas computadas”, Ateneo, Madrid
* 1972, "computer art. conditional growing", Tendencies 5 Section: Computer Visual Research a Zagreb

## Referències

* ↑ «Ana Seguí | ZKM» (en anglès). ZKM. [Consulta: 25 abril 2024.].
* 1 2 A little-known story about a movement, a magazine, and the computer's arrival in art: New Tendencies and Bit International, 1961 - 1973: [bit international [Nove] tendencije. Computer und visuelle Forschung Zagreb 1961 - 1973. Exhibitions: Neue Galerie Graz am Landesmuseum Joanneum 28.04. - 17.06.2007, ZKM, Center for Art and Media Karlsruhe 23.02.2008 - 18.01.2009] = Bit International - Nove Tendencije. Computer und visuelle Forschung Zagreb 1961 - 1973. Karlsruhe: ZKM, 2011. ISBN 978-0-262-51581-8.
* ↑ «Madrid, Octubre 68.The Spanish experimental scene.» (en anglès). Acción Cultural Española. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «»computer art. conditional growing« by Javier Seguí / Ana Seguí» (en anglès). Compart. Arxivat de l'original el de febrer 24, 2024. [Consulta: d’abril 25, 2024].

## Enllaços externs

* https://josedelamano.com/artistas/ana-buenaventura/
# Fujifilm digital Q1

La Fujifilm Digital Q1 és una càmera compacta digital anunciada per Fujifilm el novembre de 2003 per aproximadament 100 lliures.
Aquesta és la versió digital de la Fujifilm Nexia Q1, la qual tenia la mateixa forma. Quan va sortir al mercat es va descriure com una càmera econòmica per a principiants o la primera càmera per als nens.

## Característiques

La Fujifilm digital Q1 incorpora un sensor d'imatge CCD d'1/2 polzades amb 1,98 megapíxels i un objectiu de 46mm f/3.5 amb una distància mínima d'enfocament de 120 centímetres en mode normal o 60 centímetres en mode macro. També té l'opció de gravar vídeo amb una resolució de QVGA (320x240) a 12-15 fps.
A l'incorporar un objectiu fix, aquest model no disposa de zoom òptic, però incorpora un zoom digital 4x.
A la part posterior incorpora una pantalla TFT d'1,5 polzades amb 62.000 píxels, mentre que a la part davantera hi ha l'objectiu i el flaix.
La gravació de les imatges i vídeos es poden fer als 8 Mb de memòria interna o a la targeta de memòria tipus XD-picture. Per poder funcionar necessita dues piles doble A.
També es pot utilitzar com a càmera web a través del port USB.

## Versions

El 2004 Fujifilm va presentar la Q1 3M, la qual té les mateixes especificacions que la Q1, però en aquest cas incorpora un sensor de 3,1 megapíxels.
El 2005, es va presentar la Q1 4.0 IR, era la mateixa càmera, però amb 4 megapíxels, una memòria interna de 16 Mb i un port infraroig, per poder enviar les fotos a la impressora Pivi P100 de Fujifilm, encara que les imatges es redueixen a 640x480 píxels quan s'usa aquesta funció. Aquest model només es va vendre al Japó.

## Referències

* ↑ «Nexia Q1» (en japonès). Fujifilm.
* ↑ Donnelly, Nigel. «Fujifilm Digital Q1» (en anglès). Computer active, 11-03-2004. Arxivat de l'original el 2012-07-29. [Consulta: 1r maig 2024].
* 1 2 «Q1 DIGITAL 4.0 Ir の主な仕様» (en japonès). Fujifilm. Arxivat de l'original el 2009-12-25. [Consulta: 22 abril 2024].
* 1 2 «Fujifilm Q1 Digital» (en anglès). Dpreview, 06-11-2003.
* ↑ «Renace la Fujifilm Q1 Digital con un sensor de 3 megapíxeles» (en castellà). Que sabes de, 28-06-2004. Arxivat de l'original el 4 de desembre 2008. [Consulta: 22 d’abril 2024].
* ↑ Toca, Antonio. «Fuji eleva su gama Q1 con el modelo 4.0» (en castellà). Xataka, 04-02-2005.
* ↑ «Fujifilm expande la saga Q1 Digital con un nuevo modelo de 4 MP» (en castellà). Que sabes de, 03-02-2005. Arxivat de l'original el 4 de desembre 2008. [Consulta: 22 d’abril 2024].
* ↑ «フジフイルムデジタルカメラ「Q1 DIGITAL 4.0 Ir」» (en japonès). Fujifilm, 01-02-2005. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2008. [Consulta: 22 d’abril 2024].
# Font Q

La Font Q és part de la Teoria de les dues fonts proposada per Christian Hermann Weisse i Christian Gottlob Wilke a mitjans del segle xix sobre les fonts dels evangelis sinòptics de Mateu i Lluc. Representa una suposada col·lecció de les dites de Jesús de Natzaret, escrita als voltants de l'any 50 dC.

## La qüestió sinòptica

La tradició cristiana havia establert que l'evangeli més antic era el de Mateu. Fins i tot s'havia arribat a afirmar que l'evangeli segons Marc era un resum dels evangelis de Mateu i Lluc. Posteriorment, Christian Hermann Weisse i Christian Gottlob Wilke, de manera independent, en el 1838 van concloure que l'evangeli de Marc no és un resum de Mateu i Lluc, sinó que és anterior a ells i fins i tot els va servir de font. A més, Weisse establí la teoria de què existia una font comuna a Mateu i Lluc. Johannes Weiss, l'any 1890, anomenà amb la lletra Q a aquesta font (de Quelle que significa font en alemany). D'aquesta manera sorgí la hipòtesi de les dues fonts:
* La Font Q
* l'Evangeli segons Marc
La teoria de les dues fonts fou analitzada i sistematitzada per Heinrich Julius Holtzmann.

## La Font Q

També anomenada col·lecció de les dites de Jesús, o logia (en grec, dites).
Es considera que és una tradició, oral o escrita, àmpliament difosa en el món cristià de la primera meitat del segle i, i que serví de base per la confecció dels evangelis sinòptics, i també per la d'alguns d'apòcrifs.
Fent un profund estudi d'harmonització dels evangelis canònics, es pot fer una hipòtesi molt aproximada de l'ordre de composició dels evangelis:
* Any 50: Mateu escriu les logia, és a dir les dites de Jesús. Això és asseverat per Pàpies (130 dC). Aquesta seria anomenada "Font Q": el primer evangeli.
* Any 55: Mateu introdueix als logia totes les vivències; és el seu primer evangeli en arameu, sense la part de la infància de Jesús.
* Any 62: Marc escriu el seu evangeli en grec, per comanda de la comunitat romana, que sabien que Marc era el traductor de Pere i l'havien sentit predicar en nombroses ocasions.
* Any 63: Lluc, deixeble de Pau, escriu el seu evangeli en grec.
* Any 64: Mateu tradueix el seu evangeli al grec, incorporant la part de la infància i la genealogia de Jesús.
* Any 90: Joan escriu el seu evangeli en grec.
La Font Q ha tingut una gran importància en el moviment de recerca del Jesús històric, ja que se suposa que aquesta tradició es formà entre l'any en què morí Jesús de Natzaret (cap al 36 dC) i la formació dels evangelis de Mateu i Lluc, cap a l'any 80 dC. Això situa la confecció de les dites de Jesús en un període més pròxim al personatge que el dels dos evangelis.
# Quartet de corda núm. 2 (Beethoven)

El Quartet de corda núm. 2 en sòl major, opus 18 núm. 2, de Ludwig van Beethoven, va ser compost el 1799, va sortir publicat el 1801 i va ser dedicat amb els cinc altres quartets de l'opus 18 al príncep Joseph Franz von Lobkowitz. És cronològicament el tercer dels sis primers quartets de Beethoven i se l'anomena el Quartet dels compliments (Complimenterquartett).
Té quatre moviments:
* Allegro
* Adagio cantabile
* Scherzo. Allegro
* Allegro molto, quasi Presto

## Referències

* ↑ Steinberg, Michael: "Essay", a Robert Winter, Robert Martin eds. (1994): The Beethoven Quartet Companion. University of California Press, pàg. 156. ISBN 0-520-08211-7
# Anatoli Beloglàzov

Anatoli Beloglàzov (Kaliningrad, 16 de setembre de 1956) és un lluitador rus, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980. Nascut a Kaliningrad, posteriorment es va traslladar a viure a Krasnodar. És germà del també lluitador Serguei Beloglàzov.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles en els Campionat del Món, tres d'or, el 1977, 1978 i 1982, i una de bronze, el 1983, així com una medalla d'or al Campionat d'Europa de 1976. A nivell nacional va guanyar quatre títols soviètics: 1977, 1979, 1980 i 1982. Es va retirar de les competicions a finals de la temporada de 1984, després no poder disputar els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 a causa del boicot per part de la Unió Soviètica. Posteriorment va tenir una llarga carrera com a entrenador de lluita. Va dirigir els equips nacionals d'estil lliure canadenc (1990–96), australians (1996–98), rus i bielorús. Des de 1998 se celebra a Kaliningrad un torneig anual de lluita lliure en honor als germans Beloglàzov.
El 2010 va ser inclòs al FILA Hall of Fame.

## Referències

* ↑ Grigory Chernevich. Dynamo. Encyclopedia. OLMA Media Group, 2003, p. 41. ISBN 978-5-224-04399-6.
* 1 2 3 4 «Olympedia – Anatoly Beloglazov». [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «БЕЛОГЛАЗОВ Анатолий Алексеевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ Белоглазов Анатолий Алексеевич. wrestling.by
* ↑ Интервью главного тренера национальной команды Республики Беларусь по вольной борьбе Анатолия Алексеевича Белоглазова. wrestling.by (interview in Russian)
* ↑ «Beloglazov Brothers' Bios» (en anglès americà), 13-01-2018. [Consulta: 10 març 2025].