OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paràlisi del son

La paràlisi del son (PS) és una condició muscular produïda per l'atonia que ocorre mentre la persona dorm. S'observa majoritàriament en els moments en què l'individu està despertant-se o quedant-se adormit, o començant una fase REM del son.
Segons la classificació internacional de trastorns del son, la paràlisi del son consisteix en un període d'inhabilitat per a fer moviments voluntaris a l'inici del somni (hipnagògica o forma predormital) o en despertar-se, sigui durant la nit o el matí (hipnopòmpica o forma postdormital). Es produeix una immobilitat total del tronc, les cames i els braços, però el cap resta amb llibertat de moviment.
La paràlisi és totalment normal i es produeix cada vegada que un dorm. És el mecanisme natural de defensa de l'organisme per a evitar "escenificar físicament els somnis", la qual cosa podria resultar nociva i perillosa per a l'individu adormit (somnambulisme).
Normalment, no s'està conscient en aquest estat, però alguns individus són susceptibles de sofrir episodis de paràlisi estant conscients. Això pot ocasionar que l'individu barregi sensacions reals de l'entorn que l'envolta amb qualsevol mena d'al·lucinació produïda per un somni, com pot ser sentir una sensació d'ofec o dificultat per a respirar, amb opressió del pit (al·lucinació íncube) , palpitacions i altres sensacions d'origen fisiològic (al·lucinacions visuals o sonores en les quals la persona veu ombres, persones, criatures o sons molt realistes). Aquesta paràlisi, acompanyada per temor en la persona que la pateix, es coneix com a malson, en el sentit clàssic de la paraula. El temps de duració de la paràlisi està entre uns pocs segons i alguns minuts i aquesta finalitza de forma espontànea o a causa del contacte físic o verbal d'una persona externa.
En aquest estat, el subjecte se sent incapaç de fer qualsevol moviment o de parlar, però és plenament conscient de la seva situació i del que ocorre en el seu medi circumdant, ja que pot sentir, olorar o percebre sensacions tàctils, fins i tot veure-hi si té els ulls oberts.
Aquesta condició, normalment, s'inicia durant l'adolescència o al principi de l'edat adulta.
Hi ha una classificació segons la repetició de la paràlisi al llarg del temps. Diem que és lleu si aquesta es produeix un cop al mes, moderat si es produeix més d'un cop al mes i sever si es produeix mínim un cop per setmana.
Aquesta condició és inofensiva i no posa en perill la salut física o mental de qui la pateix, però sí és un indicador de mals hàbits que pot estar portant la persona que ho experimenta. Per exemple:
* mals hàbits de son
* alteracions del cicle del son
* canvis bruscos de la zona horària (jet lag)
* estrés mental
* cansanci físic
* dormir cap per amunt

## Vegeu també

* La Pesanta, figura de la mitologia catalana que dona una explicació fantàstica a la paràlisi de la son.

## Referències

* ↑ American Academy of Sleep Medicine. «International Classification of Sleep Disorders». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 22 febrer 2008].
* 1 2 Cueva Núñez, José Emanuel «Parálisis del sueño». Synapsis, pàg. 16.
# Entrada/sortida de fitxer en C

El llenguatge de programació C ofereix moltes funcions de biblioteca estàndard per a l'entrada i sortida de fitxers. Aquestes funcions constitueixen la major part de la capçalera de la biblioteca estàndard C <stdio.h>. La funcionalitat descendeix d'un "paquet d'E/S portàtil" escrit per Mike Lesk a Bell Labs a principis dels anys 70, i oficialment va passar a formar part del sistema operatiu Unix a la versió 7.
La funcionalitat d'E/S de C és de nivell bastant baix per als estàndards moderns; C resumeix totes les operacions de fitxers en operacions sobre fluxos de bytes, que poden ser "seqüències d'entrada" o "seqüències de sortida". A diferència d'alguns llenguatges de programació anteriors, C no té suport directe per a fitxers de dades d'accés aleatori ; per llegir des d'un registre al mig d'un fitxer, el programador ha de crear un flux, buscar al centre del fitxer i després llegir bytes en seqüència des del flux.
El model de flux d'E/S de fitxers va ser popularitzat per Unix, que es va desenvolupar simultàniament amb el propi llenguatge de programació C. La gran majoria dels sistemes operatius moderns han heretat fluxos d'Unix, i molts idiomes de la família de llenguatges de programació C han heretat la interfície d'E/S de fitxers de C amb pocs canvis o cap canvi (per exemple, PHP).

## Visió general

Aquesta biblioteca utilitza el que s'anomenen streams per operar amb dispositius físics com teclats, impressores, terminals o amb qualsevol altre tipus de fitxers suportats pel sistema. Els fluxos són una abstracció per interactuar amb aquests d'una manera uniforme. Tots els fluxos tenen propietats similars independentment de les característiques individuals dels mitjans físics als quals estan associats.

### Funcions

La majoria de les funcions d'entrada/sortida del fitxer C es defineixen a<stdio.h> (o a la capçalera de C++cstdio, que conté la funcionalitat estàndard C però en el fitxerstdespai de noms).

### Constants

Constants definides a la capçalera <stdio.h>

### Les variables

Variables definides en la capçalera <stdio.h> inclou:
| Nom | Notes |
| stdin | Un punter a aFILE que fa referència al flux d'entrada estàndard, normalment un teclat. |
| stdout | Un punter a aFILE que fa referència al flux de sortida estàndard, normalment un terminal de visualització. |
| stderr | Un punter a aFILE que fa referència al flux d'error estàndard, sovint un terminal de visualització. |

## Referències

* ↑ ISO/IEC 9899:1999 specification (en anglès).
* ↑ Kernighan, Brian. The UNIX Programming Environment (en anglès). Englewood Cliffs: Prentice Hall, 1984, p. 200.
* ↑ «C Files I/O: Opening, Reading, Writing and Closing a file» (en anglès). [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «(stdio.h) - C++ Reference» (en anglès americà). C++. [Consulta: 25 juliol 2021].
# Borhyaena

Borhyaena és un gènere de marsupial sud-americà extint que visqué entre fa vint i quinze milions d'anys. El nom genèric Borhyanea significa ‘hiena voraç’ en llatí.
Era un gran depredador marsupial, similar a un os i amb una mida de fins a 1,5 metres de llargària i un pes mitjà de cent quilograms. Com era típic en la seva família, tenia peus plans i un cos robust. Probablement caçava parant emboscades a les preses car les seves potes curtes no li permetien córrer gaire ràpid.

## Enllaços externs

* Natural History Museum Arxivat 2008-06-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Coleoïdeus

Els coleoïdeus (Coleoidea) o dibranquis (Dibranchiata) constitueixen una subclasse de mol·luscs cefalòpodes. A diferència del seu grup germà, Nautiloidea, els coleoïdeus no tenen una conquilla externa sinó, en alguns casos, una d'interna que no és mai nacrada i que usen en la flotabilitat o com a suport. Les 819 espècies actuals es reparteixen en dos grans grups, els decapodiformes i els octopodiformes.

## Classificació

La subclasse Coleoidea inclou els calamars, sèpies i pops actuals, a més dels belemnits, un grup avui extint però que va tenir una gran diversitat en el Mesozoic:

### Cohort Belemnoidea † - belemnits s.l.

* Gènere Jeletzkya †
* Ordre Aulacocerida †
* Ordre Belemnitida † - belemnits s.s.
* Ordre Hematitida †
* Ordre Phragmoteuthida †

### Cohort Neocoleoidea

* Ordre ?Boletzkyida †
* Superordre Decapodiformes - sèpies, calamars i afins
** Ordre Bathyteuthida
** Ordre Idiosepida
** Ordre Myopsida (abans subordre de Teuthida)
** Ordre Oegopsida (abans subordre de Teuthida)
** Ordre Sepiida (incloent-hi Sepiolida)
** Ordre Spirulida
** Ordre Teuthida* (possiblement parafilètic)
* Superordre Octopodiformes - pops i afins
** Ordre Octopoda - pops
** Ordre Vampyromorphida - calamars vampir

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Coleoidea». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «Coleoïdeus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Els cefalòpodes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 març 2021].
* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «BioLib: Belemnoidea». [Consulta: 27 març 2021].
# Doctrina de la destrucció mútua assegurada

La doctrina de la destrucció mútua assegurada (en anglès mutual assured destruction o MAD, sigles que formen la paraula "boig" en anglès, intencionada coincidència), també coneguda com a "1+1=0" és la doctrina concebuda per John von Neumann per descriure una situació en la qual l'ús d'armament nuclear per qualsevol de dos bàndols oposats podria resultar en la completa destrucció d'ambdós (atacant i defensor). És una conseqüència de la teoria de la dissuasió, exemplificada en l'escalada militar durant la guerra freda (1948-1991).

## Fonament de la teoria

La doctrina suposa que cada bàndol posseïx suficient armament per a destruir el seu oponent i que qualsevol dels bàndols, en cas de ser atacat per qualsevol raó pel bàndol oposat, respondria a l'atac amb la mateixa o major força. El resultat esperat és una escalada instantània on cada bàndol obtingui la destrucció total i assegurada de l'enemic. La doctrina suposa a més que l'armament nuclear dels estats es troba disseminat per tot el món (en submarins, avions, etc.), per la qual cosa la idea de llançar un primer atac devastador sobre la totalitat de l'armament atòmic d'un país per a neutralitzar un eventual contraatac igual de devastador resulta impossible.
Va ser la resposta als postulats segons els quals un primer atac emprant bombarders i posteriorment submarins nuclears podia inutilitzar totes o la major part de les armes nuclears enemigues.
Assumint que cap dels bàndols seria prou forassenyat com per a arriscar la seva pròpia destrucció, cap dels bàndols s'atreviria a llançar un primer atac, sota el temor que l'altre ataqués en resposta. L'avantatge d'aquesta doctrina és una pau estable encara que d'elevada tensió.
La principal aplicació d'aquesta doctrina va tenir lloc durant la Guerra Freda (anys 1950 a 1990) entre els Estats Units i la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques. Cal destacar que els postulats de la teoria només són aplicables a Estats Nació, institucions que no accepten com escenari possible l'autodestrucció, encara que aquesta impliqui la de l'adversari. L'aplicació de les idees de la Destrucció Mútua Assegurada entre executors diferents en escenaris diversos (com poden ser les accions de soldats o grups terroristes disposats a morir com màrtirs en atacar els seus enemics, per exemple una nació, en la seva accepció política) no s'ha estudiat en profunditat.
# Descargolats de l'EEBE

Descargolats de l'EEBE és una colla castellera universitària vinculada a la UPC,situada alEscola d'Enginyeria de Barcelona Est, Sant Adrià de Besòs.Fundada l'any 2024.

## Referències

* ↑ «Macrodiada pel 30è Aniversari dels Ganàpies de la UAB». Oriol Segura i Niño // Arnau Domènech i Bravin, 13-03-2025. [Consulta: 14 març 2025].

## Enllaços externs

* Descargolats de l'EEBE
Colles castelleres universitàries actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Arc vertebral

L'arc vertebral (o arc neural) és la part posterior d'una vèrtebra.
Consisteix d'un parell de pedicles i un parell de làmines i suporta set processos.
* quatre processos articulars
* dos processos transversals
* un procés espinós
Viccionari
# Seymouria

Seymouria és un gènere de tetràpode similar als rèptils del Permià inferior de Nord-amèrica i Europa. Era petit i només mesurava seixanta centímetres de llargària. Estava ben adaptat a la vida terrestre, amb molts trets reptilians; de fet, al principi es pensà que era un rèptil primitiu.
El clima sec del Permià estava més adaptat als rèptils que als amfibis i altres tetràpodes més primitius, però Seymouria tenia moltes característiques reptilianes que l'ajudaven en aquest ambient tan ardu. Tenia potes llargues i musclades, i podria haver tingut una pell seca i la capacitat de conservar aigua. Podria haver estat capaç d'eliminar l'excés de sal de la seva sang a través d'una glàndula al nas, com els rèptils actuals. Tot això implica que Seymouria, a diferència d'altres amfibis i tetràpodes primitius, podria haver viscut durant períodes llargs fora de l'aigua. Si fos així, hauria pogut moure's pel terreny en busca d'insectes, petits amfibis i altres possibles preses, com ous de rèptils.
Els mascles tenien cranis gruixuts que podrien haver utilitzat per envestir rivals en lluites per les femelles. Després de l'aparellament, les femelles havien de tornar a l'aigua per pondre els ous. Com en els amfibis, les larves es desenvolupaven dins l'aigua, caçant cucs i insectes fins que eren prou fortes com per viure a la terra ferma. Tot i que no s'han trobat larves de Seymouria, sí que s'han trobat fòssils de larves d'altres espècies de l'ordre Seymouriamorpha, amb marques d'estructures branquials externes com en alguns amfibis.

## Referències

* ↑ Entrada «Seymouria» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Bandera de Ruanda

La nova Bandera de Ruanda es va adoptar el 25 d'octubre del 2001.

## Detalls

La bandera té tres colors: blau, groc i verd, la banda blau clar representa la felicitat i la pau, la banda groga simbolitza el desenvolupament econòmic i la banda verda simbolitza l'esperança de prosperitat. El sol groc representa la il·luminació.
La bandera representa la unitat nacional, el respecte pel treball, l'heroisme i la confiança en el futur. D'acord amb la raó oficial de l'estat, la bandera es va adoptar (juntament amb un nou himne nacional en aquell moment) per evitar connotacions al Genocidi de Ruanda de 1994 que va afirmar que encarnava l'anterior. No obstant això, alguns ruandesos en aquell moment van expressar dubtes sobre el raonament i ho van veure com un intent del governant Front Patriòtic Ruandès d'expressar el seu poder polític canviant els símbols estatals. La bandera va ser dissenyada per Alphonse Kirimobenecyo.
Quan es penja verticalment, la bandera s'ha de mostrar com la versió horitzontal girada 90 graus en sentit horari.

## Bandera anterior

L'antiga bandera de Ruanda estava formada per tres franges verticals de color vermell, groc i verd, amb una gran lletra R al mig, que s'hi va incloure per distingir la bandera de la de Guinea. Derivats de la bandera d'Etiòpia, els colors verd, groc i vermell representen la pau, l'esperança pel futur i el poble. La bandera es va haver de canviar perquè s'havia convertit en un símbol de la brutalitat del Genocidi de Ruanda.
No obstant això, alguns ruandesos en aquell moment van expressar dubtes sobre el raonament declarat i simplement van veure tot això com un intent del Front Patriòtic Ruandès governant d'afirmar el seu poder polític canviant els símbols estatals establerts.
* Bandera del Regne de Ruanda (1959-1962)
* Antiga bandera de Rwanda (1962-2001)

## Referències

* 1 2 Flags and Anthems Manual: London 2012. London, United Kingdom: London Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games, 2012, p. 88.
* 1 2 «Flags of the World: Rwanda». CRW Flags of the World, 20-11-2013. [Consulta: 21 febrer 2014].
* 1 2 Vesperini, Helen «Rwanda unveils new flag and anthem». BBC, 31-12-2001.
* ↑ Burnet, Jennie E. Genocide Lives in Us: Women, Memory, and Silence in Rwanda, 19 November 2012. ISBN 9780299286439.
* ↑ «Flags of Africa — Countries Starting with R». [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ Burnet, Jennie E. Genocide Lives in Us: Women, Memory, and Silence in Rwanda, 19 November 2012. ISBN 9780299286439.

## Enllaços externs

* Bandera de Rwanda a "Flags of the World" Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine.
# Eric Carlberg

Gustaf Eric Carlberg, conegut com a Eric Carlberg (Karlskrona, 5 d'abril de 1880 - Estocolm, 14 d'agost de 1963), fou un tirador olímpic, tirador d'esgrima i pentatleta suec, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 5 d'abril de 1880 a la ciutat de Karlskrona, població situada al Comtat de Blekinge. Fou germà bessó del també tirador olímpic i medallista Vilhelm Carlberg.
Va morir el 14 d'agost de 1963 a la seva residència d'Estocolm, capital de Suècia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 26 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1906 realitzats a Atenes (Grècia), els anomenats Jocs Intercalats i que avui dia no són reconeguts com a oficials pel Comitè Olímpic Internacional (COI), on participà en vuit proves, destacant el novè lloc en la prova de pistola ràpida (25 metres).
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats a Londres (Regne Unit) va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova de carabina (50 m. per equips) al costat del seu germà i Johan Hübner von Holst. També va participar en les proves de pistola ràpida (25 m. per equips), on fou cinquè, i de carabina (50 m. blanc cec), on fou novè, entre d'altres; i així com en la prova d'esgrima d'espasa per equips, on fou cinquè.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 realitzats a Estocolm (Suècia) aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves de pistola militar (30 m. per equips) i carabina (25 m. per equips) i la medalla de plata en les de pistola militar (50 m. per equips) i carabina (50 m. per equips), a més de finalitzar sisè en la prova pistola ràpida (25 m.) com a resultat més destacat. Tornà a participar en la prova d'espasa per equips en la competició d'esgrima, finalitzant en aquesta ocasió en quarta posició, així com en la prova de Pentatló Modern, si bé es retirà després de la competició de tir olímpic en finalitzar vuitè.
Als 44 anys participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), on únicament participà en la prova de pistola ràpida (25 metres), on fou quinzè.

## Referències

* ↑ «Eric Carlberg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Eric Carlberg Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 5 abril 2010].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Eric Carlberg». [Consulta: 6 agost 2024].
# Eric Van Lancker

Eric Van Lancker (Oudenaarde, Flandes Oriental, 30 d'abril de 1961) és un ciclista belga, ja retirat, que fou professional entre 1984 i 1995.
Durant la seva carrera aconseguí 23 victòries, destacant una etapa al Giro d'Itàlia de 1986, l'Amstel Gold Race de 1989 i la Lieja-Bastogne-Lieja de 1990.
Un cop retirat ha exercit de director esportiu en diferents equips, com ara el Farm Frites, l'US Postal, el Davitamon-Lotto o el Garmin-Cervélo.

## Palmarès

* 1985
** 1r a la Milk Race i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Dinamarca
* 1986
** Vencedor de 2 etapes de la París-Niça
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1987
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Guillem Tell
* 1988
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Cantàbria
* 1989
** 1r a l'Amstel Gold Race
** Vencedor d'una etapa de la Volta al País Basc
* 1990
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja
* 1991
** 1r al Gran Premi de les Amèriques
** 1r a la Wincanton Classic
* 1992
** Vencedor de 2 etapes del Tour de Vaucluse
* 1994
** 1r a la Brussel·les-Ingooigem

### Resultats al Tour de França

* 1986. 89è de la classificació general
* 1987. 56è de la classificació general
* 1988. 74è de la classificació general
* 1990. 100è de la classificació general
* 1991. 84è de la classificació general
* 1992. Abandona (8a etapa)
* 1994. Abandona (18a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. 14è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1989. 74è de la classificació general
* 1993. 68è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «VAN LANCKER Eric». [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Eric VAN LANCKER» (en italià). [Consulta: 18 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Eric van Lancker a sitiodeciclismo.net
# Dinastia espartòcida

La dinastia espartòcida (en grec antic: Σπαρτοκίδαι) va ser una nissaga del Regne del Bòsfor de suposat origen traci, o potser escita o meota o fins i tot potser grega, establerta al poder aproximadament l'any 438 aC en substitució de la primera dinastia dels arcanàctides. La seva història és poc coneguda. Va tenir una vintena de reis, entre els quals els noms més repetits són Espàrtoc (pel fundador Espàrtoc I), Parisades i Sàtir.
Els espartòcides van constituir un regne a partir de la ciutat de Panticapea, i van annexionar-se ciutats gregues properes situades a la costa, com Teodòsia, Gorgípia i Fanagòria, i van arribar fins a les ribes del riu Don, vora els regnes escites. Als segles V i IV aC, mantenien relacions comercials amb Atenes, a la que subministraven blat, cuir, peix sec i esclaus, i alguns dels seus ciutadans van adquirir la ciutadania atenenca. A la part final del segle ii aC el rei escita Saumac va angoixar als sobirans amb les seves exigències de tribut. Com que el Regne del Bòsfor no va poder satisfer el que se li demanava, cap a l'any 108 aC Sàumac es va apoderar del país, posant fi a la dinastia espartòcida. El rei Parisades V llavors va cedir la sobirania a Mitridates VI Eupator del regne del Pont, que va enviar una expedició que va eliminar a Sàumac (vers 107 aC) i va obrir la dinastia Mitridàtica del Bòsfor.

## Referències

* ↑ Bulletin analytique d'histoire romaine, 1985, 1985, pàg. 585.
* ↑ Effenterre, Henri Van. L'Age grec: -550 -270. París: J. Tallandier, 1973, p. 279.
* ↑ M CLEMENT HALL. THE CRIMEA. A VERY SHORT HISTORY. Lulu.com, març 2014, p. 21–. ISBN 978-1-304-97576-8.
# Hortensia de plebiscitis

Hortensia de plebiscitisva ser una antiga llei romana establerta pel dictador Quint Hortensi l'any 287 aC. Per aquesta llei es ratificava l'obligació per part del senat romà d'acceptar les decisions dels comicis tribunats i dels plebiscits que havia establert la llei Horatia Valeria.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 65 [Consulta: 17 abril 2022].
# Ernest Payne

Ernest "Ernie" Payne (Worcester, 23 de desembre de 1884 - Worcester, 10 de setembre de 1961) va ser un ciclista i futbolista anglès, que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres de 1908, on va disputar quatre proves del programa de ciclisme. Va guanyar una medalla d'or en la prova de persecució per equips, formant equip amb Clarence Kingsbury, Leonard Meredith i Benjamin Jones. També va disputar les proves de les 660 iardes, on quedà eliminat en semifinals; la dels 5.000 metres, també eliminat en semifinals; i la d'esprint, on disputà la final, però en què tots els ciclistes foren desqualificats per superar el temps màxim.
Com a futbolista va disputar un parell de partits amb el Manchester United FC durant la temporada 1908-1909, marcant un gol.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ernie Payne». [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ Price, Mike (2000), Days of Gold and Glory, privately published, UK
* ↑ «Ernest Payne». Encyclopaedia Manchester United.

## Enllaços externs

* Trajectòria d'Ernest Payne al Manchester United