OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhizopus

Rhizopus és un gènere de fongs de l'ordre dels mucorals (Mucorales) que inclou espècies cosmopolites de floridures d'aspecte filamentosos que es troben al sòl, degradant els fruits i vegetals, excrements animals i residus.
Les espècies de Rhizopus produeixen espores asexuals i sexuals. Les esporangiospores asexuals es produeixen dins d'una estructura agusada, l'esporangi, i són genèticament idèntiques al seu pare. A Rhizopus , l'esporangi és suportat per una gran columel·la apofisada, i el esporangiòfor treu el cap entre rizòpodes distintius. Zigòspores negres es produeixen després de dues fusions compatibles de micelis durant la reproducció sexual i fan colònies que poden ser genèticament diferents dels seus pares.
Algunes espècies de Rizopus són agents oportunistes de zigomicosi humana. Poden causar serioses (i sovint mortals) infeccions en humans i en animals a causa del seu ràpid creixement a relativament altes temperatures. Algunes espècies són patògens vegetals.
Dos espècies són usats en fermentació: Rhizopus oligosporus , en la producció de tempeh, un aliment fermentat derivat de gra de soja, i R. oryzae s'usa en la producció de begudes alcohòliques, en parts d'Àsia i d'Àfrica.

## Taxonomia

Aquest gènere inclou almenys 12 espècies.
* R. microsporus var. oligosporus - s'utilitza per fabricar tempeh, un aliment fermentat derivat de la soja.
* R. oryzae - s'utilitza en la producció de begudes alcohòliques a algunes parts d'Àsia i Àfrica.
* Rhizopus stolonifer causa podridures de fruites, en maduixes, tomàquets i moniato i s'utilitza en la producció comercial de àcid fumàric i cortisona.
* Rhizopus caespitosus
* Rhizopus delemari
* Rhizopus homothallicus
* Rhizopus reflexus
* Rhizopus schipperae
Diverses espècies, inclosa la R. stolonifer , poden provocar que la putrefacció suau en moniatos i Narcís .

## Referències

* 1 2 Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford, UK: CABI, 2008, p. 599. ISBN 978-0-85199-826-8.
* ↑ «Generation of chemotactic factors by Rhizopus oryzae in the presence and absence of serum: relationship to hyphal damage mediated by human neutrophils and effects of hyperglycemia and ketoacidosis». Infection and Immunity, 38, 3, 1982, pàg. 1123–29.
* ↑ «A monograph of Rhizopus». Sydowia, 59, 2, 2007, pàg. 273–372.
* ↑ «A Molecular Phylogeny-Based Taxonomy of the Genus Rhizopus». Bioscience, Biotechnology, and Biochemistry, 74, 7, 2010, pàg. 1325–1331.

## Vegeu també

* Rhizopus stolonifer

## Enllaços externs

* Rhizopus at DoctorFungus.org
* Rhizopus at Zygomycetes.org
* Photos of Rhizopus spp. Used for tempeh-making at www.tempeh.info
* Casos d' Rhizopus a ' FungiQuest '
# Physalaemus

Physalaemus és un gènere de granotes de la família Leptodactylidae que es troba a l'Amèrica Central i Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Physalaemus aguirrei
* Physalaemus albifrons
* Physalaemus albonotatus
* Physalaemus angrensis
* Physalaemus atlanticus
* Physalaemus barrioi
* Physalaemus biligonigerus
* Physalaemus bokermanni
* Physalaemus caete
* Physalaemus camacan
* Physalaemus centralis
* Physalaemus cicada
* Physalaemus coloradorum
* Physalaemus crombiei
* Physalaemus cuqui
* Physalaemus cuvieri
* Physalaemus deimaticus
* Physalaemus ephippifer
* Physalaemus erythros
* Physalaemus evangelistai
* Physalaemus fernandezae
* Physalaemus fischeri
* Physalaemus fuscomaculatus
* Physalaemus gracilis
* Physalaemus henselii
* Physalaemus jordanensis
* Physalaemus kroyeri
* Physalaemus lisei
* Physalaemus maculiventris
* Physalaemus maximus
* Physalaemus montubio
* Physalaemus moreirae
* Physalaemus nanus
* Physalaemus nattereri
* Physalaemus obtectus
* Physalaemus olfersii
* Physalaemus petersi
* Physalaemus pustulatus
* Physalaemus pustulosus
* Physalaemus randi
* Physalaemus riograndensis
* Physalaemus rupestris
* Physalaemus santafecinus
* Physalaemus signifer
* Physalaemus soaresi
* Physalaemus spiniger

## Referències

* IUCN (anglès)
# Placa indo-australiana

La placa indo-australiana és el nom amb què es designen les dues plaques tectòniques, atesos els estressos induïts per la seva col·lisió amb Euràsia sobre l'Himàlaia: l'australiana, i l'índica, més petita. Abasta el continent australià (Austràlia, Nova Guinea, Tasmània, Nueva Zelanda i Nova Caledònia), l'oceà circumdant i estén al nord-oest fins a la frontera de l'Índia amb la Xina i el Nepal.
Són fragments de l'antic supercontinent de Gondwana. En separar-se el fons oceànic va separar aquestes masses, però com els centres de separació van quedar inactius es va pensar que potser s'havien fos en una sola placa. Les actuals investigacions indiquen que les plaques s'estan separant, tanmateix caldrà esperar un temps per recollir informació més contrastada.
El costat est de la placa és un límit convergent amb la placa pacífica, que s'enfonsa per sota de la placa australiana i forma la fossa de Kermadec, i els arcs de l'illa de Tonga i de Kermadec. Nova Zelanda i Nova Caledònia són els extrems meridionals i del nord de la massa anterior de la terra de Tasmània, que es va separar d'Austràlia fa 85 milions d'anys. La part central de Tasmània es va enfonsar sota del mar.
El costat sud és un límit divergent amb la placa antàrtica. El costat oest se subdivideix en la placa índica que forma un límit amb la placa aràbiga al nord i la placa africana al sud. El costat nord de la placa índica és un límit convergent amb la placa eurasiàtica que forma la serralada de l'Himàlaia i les hindús muntanyes de Kush.
El costat de nord-est de la placa australiana forma un límit de subducció amb la placa eurasiàtica, en el que són les fronteres de l'oceà Índic de Bangladesh, i a Myanmar, al sud-oest de les illes indonèsies de Sumatra i de Borneo. El límit d'enfonsament a través d'Indonèsia es reflecteix en la línia biogeogràfica de Wallace.

## Referències

* ↑ (1995) Geologists Find: An Earth Plate Is Breaking in Two
* ↑ Earth (planet) Arxivat 2009-10-28 a Wayback Machine.. MSN Encarta. Data d'accés: 23 de setembre, 2008

## Vegeu també

* Dorsal Central de l'Índic.
* Tectònica de plaques.

## Bibliografia

* Dawson; Galvin C.; Ian R. Fletcher; Bryan Krape; Neal J. McNaughton; Birger Rasmussen. (2002): "Did late Palaeoproterozoic assembly of proto-Australia involve collision between the Pilbara, Yilgarn and Gawler Cratons? Geochronological evidence from the Mount Barren Group in the Albany–Fraser Orogen of Western Australia." Precambrian Research, Vol. 118, Issues 3-4, 25 Novembre, pp. 195-220.
# Physalaemus pustulosus

Physalaemus pustulosus és una espècie de granota que viu a Belize, Colòmbia, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua, Panamà, Trinitat i Tobago, Veneçuela i, possiblement també, Guyana.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G., Solís, F., Ibáñez, R., Wilson, L.D., Savage, J., Lee, J., Chaves, G., Señaris, C., Acosta-Galvis, A. & Hardy, J. 2004. Physalaemus pustulosus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Conferència de premsa

Una conferència de premsa o roda de premsa (per castellanisme) és un acte informatiu convocat per un organisme o entitat al qual hi estan convidats els mitjans de comunicació perquè informin d'allò que hi passi. La majoria de les conferències de premsa estan convocades per institucions, partits polítics, sindicats i grups empresarials, que al seu torn són els que tenen més poder de convocatòria. També poden convocar-ne tots aquells grups o moviments socials que desitgin donar a conèixer a l'opinió pública algun assumpte. Se serveixen d'aquest mètode així mateix les entitats organitzatives i promotores de diferents activitats per fer arribar els seus programes a la ciutadania, i els famosos (futbolistes, cantants, actors).
Els mitjans de comunicació no van indiscriminadament a totes les convocatòries sinó que seleccionen les que consideren més interessants o importants.
Els temes que es tracten en les conferències de premsa són molt variats i depenen dels interessos dels organitzadors. Quan el periodista va a la conferència de premsa sap per endavant els temes que s'han de tractar i en moltes ocasions se'ls lliura per escrit un petit resum amb el contingut de l'acte.
La conferència de premsa no s'ha de confondre amb una conferència o xerrada.
L'inici de la pràctica de la conferència de premsa se situa als Estats Units d'Amèrica l'any 1913. El president Woodrow Wilson va celebrar amb els mitjans un total de 57 trobades entre aquest any i el 1916. Tanmateix alguns autors assenyalen que va seguir la política d'explicar el menys possible en aquestes conferències de premsa.

## Referències

* ↑ Canada News Centre - Centre des nouvelles du Canada
# Placa de Cocos

La placa de Cocos és una placa tectònica de la litosfera terrestre. La seva superfície és de 0,07223 estereoradiants, i s'associa generalment a la placa de Rivera.
Cobreix una part de l'est de l'oceà Pacífic incloent l'illa del Coco, a Costa Rica, que ha donat nom a la placa (en anglès, Cocos). No implica cap zona continental i és, per tant, completament oceànica.
La placa de Cocos està en contacte amb les plaques de Rivera, pacífica, de les Galàpagos, de Nazca, de Panamà, del Carib i nord-americana.
Les seves fronteres amb les altres plaques estan principalment formades per la fossa d'Amèrica Central, sobre la costa pacífica d'Amèrica Central, i de les dorsals de les Galàpagos i del Pacífic Est, a l'oceà Pacífic.
El desplaçament de la placa de Cocos es realitza en direcció a l'est, a una velocitat de 8,55 cm cada any, a una velocitat de rotació d'1,9975° per cada milió d'anys, segons un pol eulerià situat a 36° 82' de latitud Nord i 108°63' de longitud Oest (referència: placa pacífica).
La placa de Cocos, juntament amb les plaques de Juan de Fuca, de Nazca, de la Rivera, de l'explorador i de Gorda, constitueixen les restes de la placa de Farallon que durant el Juràssic, per subducció, pràcticament va anar desapareixent del tot a sota del continent americà.

## Referències

* ↑ Grim, Paul J. (1970). "Connection of the Panama fracture zone with the Galapagos rift zone, eastern tropical Pacific". Marine Geophysical Researches, Volumen 1, Número 1, pp.85-90.

## Vegeu també

* Dorsal Galápagos
* Tectònica de plaques

## Enllaços externs

* "Velocitat de les plaques tectòniques", aThe Physics factbook (anglès)
# Le nozze di Teti e di Peleo

Le nozze di Teti e di Peleo és una òpera en tres actes de Francesco Cavalli sobre un llibret d'Orazio Persiano. Va ser estrenada al Teatro San Cassiano de Venècia el 24 de gener de 1639 i es considera la primera òpera veneciana de la qual se n'ha conservat la música.
És la primera òpera de Cavalli amb la qual obtingué un èxit considerable que li va permetre d'escriure gairebé una òpera per any per aquest teatre.
Utilitza una gran destresa contrapuntística en la utilització dels curts, que de vegades donen un resultat de sobrecàrrega en la composició. Conté una sèrie d'àries estròfiques, amb ritme a tall de dansa estilitzada que va servir de pauta per a algunes obres de Monteverdi.

## Argument

Júpiter i Neptú ofereixen Peleu, com a pagament pels seus serveis, la mà de la bella nereida Tetis. Aquesta no accepta la unió i recorrerà a transformar-se en diversos elements per eludir el compromís (arbre, serp, ocell, tigre, etc.). Al final, amb l'ajuda del centaure Quiró, aconsegueix tornar a la seva antiga forma. En aquell moment se celebren els casaments entre ambdós personatges. No obstant això, en el transcurs de les celebracions nupcials, La Discòrdia llança una poma d'or perquè sigui lliurada a la deessa més bella (la poma de la discòrdia), ningú no vol comprometre's, fins que Júpiter encarrega a Paris que actuï com a jutge. (primer episodi de la Guerra de Troia).

## Referències

* ↑ Rosand, Ellen (1992). "Nozze di Teti e di Peleo, Le", vol. 3, pp. 634–635, in The New Grove Dictionary of Opera. London: Macmillan.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Cavalli :
Le nozze di Teti e di Peleo (1639)
Gli amori d'Apollo e di Dafne (1640)
La Didone (1641)
La virtù dei strali d'Amore (1642)
Egisto (1643)
L'Ormindo (1644)
Doriclea (1645)
Il Giasone (1649)
Orimonte (1650)
Oristeo (1651)
La Calisto (1652)
Eritrea (1652)
Veremonda (1652)
Rosinda (1653)
Orione (1653)
Ciro (1654)
Xerse (1655)
Statira principessa di Persia (1655)
Erismena (1655)
Artemisia (1657)
Hipermestra (1658)
Elena (1659)
Ercole amante (1662)
Scipione affricano (1664)
Mutio Scevola (1665)
Pompeo Magno (1666)
Eliogabalo (1667) :
# Xerrac

Un xerrac, xorrac,en certes zones s'empra el castellanisme serrutx(o) és una eina manual d'ús semblant a la serra que consisteix en una fulla d'acer rígida amb una vora dentada i un mànec de fusta o de plàstic.
El xerrac d'exsecallar (esporgar els arbres) ha de tenir les dents girades; una a un costat, una a l'altre, i així successivament fins al final de la fulla. El fet que les dents estiguin una girada a un costat i l'altre a l'altre costat fa que talli més i més fàcilment. El xerrac d'exsecallar sol acabar en punta, la qual cosa facilita la penetració per dins les branques dels arbres, i també algunes operacions, mentre que el xerrac dels fusters sol acabar formant un angle recte entre el final de l'eina i la part de la fulla que no talla, essent, de totes maneres, la fulla més curta per la part més enfora del mànec que per la part del mànec.

## Vegeu també

* Encadellat

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «xerrac». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Mapa del xerrac IEC
Viccionari
# Nordhackstedt

Nordhackstedt (danès Nørre Haksted) és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, a l'amt de Schafflund en el districte de Slesvig-Flensburg. El 2022 tenia 475 habitants.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties» (en anglès), 13 juliol 2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Els casos del Departament Q: Sense límits

Els casos del Departament Q: Sense límits (títol original en danès, Den gränslöse) és una pel·lícula de thriller i ficció criminal danesa del 2024. La pel·lícula és dirigida per Ole Christian Madsen, i està basada en un guió escrit per Jussi Adler-Olsen i Jakob Weis. La pel·lícula està basada en la novel·la homònima d'Adler-Olsen del 2014, que és el sisè llibre sobre els oficials del Departament Q. Es va estrenar a Dinamarca l'1 de febrer de 2024. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

La pel·lícula gira al voltant de l'inspector Carl Mørck, que envia a la Rose, la seva col·lega més jove del Departament Q, a Bornholm per ajudar en Christian Habersaat. A continuació, el Departament Q es veu involucrat en un cas antic sense resoldre en què es va trobar una noia morta penjada d'un arbre.

## Repartiment

* Ulrich Thomsen – Carl Mørck
* Sofie Torp – Rose
* Afshin Firousi – Assad
* Hedda Stiernstedt – Pirjo
* Joachim Fjelstrup – Atu
* Søren Malling – Bak
* Lisa Carlehed – Mona
* Helle Fagralid – June
* Rasmus Bjerg – SVK
* Mette Lysdahl – Wanda
* Marina Bouras – Marie
* Josefine Tvermoes – Prisme

## Referències

* 1 2 «Den grænseløse». politikensforlag.dk.
* 1 2 3 «Så er holdet klar til 'Den Grænseløse'» (en danès), 15-09-2022. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ «Sense límits (Els casos del Departament Q)». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 agost 2024].
# Els jocs de la fam: Balada de refilaires i serps

Els jocs de la fam: balada de refilaires i serps (anglès: The Hunger Games: The Ballad of Songbirds and Snakes) és una pel·lícula de ciència-ficció estatunidenca dirigida per Francis Lawrence a partir d'un guió de Michael Arndt, basada en la novel·la Balada d'ocells i serps del 2020 de Suzanne Collins.
És la preqüela de la sèrie de pel·lícules d'Els Jocs de la Fam i la cinquena entrega general de la franquícia. És protagonitzada per Tom Blyth, Rachel Zegler, Hunter Schafer, Jason Schwartzman, Peter Dinklage i Viola Davis. Es va estrenar el 17 de novembre de 2023. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* 1 2 «Els jocs de la fam: Balada de refilaires i serps». Desdelsofà.cat. [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Hunger Games Prequel Movie The Ballad of Songbirds and Snakes Officially Set by Lionsgate» (en anglès americà), 21-04-2020. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ ; Hayes, Dade«'Hunger Games' Prequel To Start Production In First Half Of 2022, Lionsgate Film Boss Joe Drake Says» (en anglès americà), 05-08-2021. [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «'Hunger Games' Prequel Novel From Suzanne Collins Coming In 2020, Lionsgate In Talks For Movie», 17-06-2019. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «The Hunger Games Prequel Casts Billy the Kid's Tom Blyth as a Young President Snow».
* ↑ «Rachel Zegler To Play Lucy Gray Baird In Lionsgate's The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds And Snakes», 31-05-2022. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ Grobar, Matt. «‘The Hunger Games': Viola Davis Latest To Join Lionsgate Franchise’s ‘The Ballad Of Songbirds And Snakes'» (en anglès americà), 15-08-2022. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «'The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds And Snakes': Here's The First Round Of Tributes & Mentors», 14-06-2022.
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «'The Hunger Games: The Ballad Of Songbirds And Snakes': Here's The 2nd Round Of Tributes, Mentors & More», 21-06-2022.
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «'Hunger Games: The Ballad Of Songbirds & Snakes': Six Join Prequel's Growing Ensemble Of Tributes & Mentors», 28-06-2022.
* ↑ «'Hunger Games' Prequel 'The Ballad Of Songbirds And Snakes' Gets 2023 Release Date – CinemaCon», 28-04-2022. [Consulta: 18 maig 2022].
# Els millors professors europeus

Els millors professors europeus és el primer àlbum del grup català Manel.
Llançat l'11 de novembre del 2008, el disc incloïa les quatre cançons de la maqueta que havien publicat el 2007 (Nit freda per ser abril, En la que el Bernat se’t troba, Ceràmiques Guzmán i Dona estrangera) i noves composicions. La seva producció es va finançar amb el premi de 6.000 euros que el grup havia rebut per haver quedat en segona posició del concurs de maquetes Sona9 del 2007.
El disc va tenir una molt bona acollida i va guanyar el premi Enderrock al millor disc de l'any en la categoria pop-rock i va ser escollit el tercer millor disc espanyol de 2008 per la revista musical Rockdelux. A més, el videoclip de la cançó Dona estrangera, dirigit per Sergi Pérez, va guanyar el premi al millor videoclip de l'any al festival madrileny CineMad.
Fou considerat la sorpresa musical de l'any 2008 i els lectors de l'Avui el van triar com el segon millor disc de pop-rock de l'any. El 2009 va ser distingit amb el dotzè premi Puig-Porret de la crítica i amb el Premi de l'Associació de Representants, Promotors i Mànagers de Catalunya al millor artista. El setembre de 2010 ja se n'havien venut més de 30.544 còpies, fet que li va valdre la distinció de disc d'or.
El 2018, per a celebrar el desè aniversari de la publicació del disc, Manel va reeditar el disc i el va publicar en vinil.

## Referències

* 1 2 ACN. «Manel reeditarà ‘Els millors professors europeus' pel desè aniversari de la sortida del disc - 12 nov 2018». El Punt Avui, 31-08-2023. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ Piquer, Eva. «Guillem Gisbert: «Sento que ja no he de demostrar res a ningú»». Catorze.cat, 08-12-2019. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Roger Mas s'emporta el Premi Enderrock al millor disc de l'any». Regió 7, 31-01-2009.
* ↑ IndieFolk. «Manel y su éxito de ventas» (en castellà). Cuts You Up ~ Nosotros pasamos, la musica, no, 29-03-2011.
* ↑ «Ganadores del concurso de clips de Cinemad 2008» (en castellà). Mondosonoro, 21-11-2008.
* ↑ «Verdaguer i 'rock'n'roll'». Avui, 30-12-2008.
* ↑ Riera i Morató, Marc «Els Manel obtenen el reconeixement de la premsa musical i guanyen la dotzena edició del premi Puig-Porret». El Punt, 06-09-2009.
* ↑ 324cat. «Manel, guardonats pels premis ARC com a millor artista revelació», 16-09-2009. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Disc d'Or per a Manel». VilaWeb, 17-09-2012. Arxivat de l'original el 2010-10-06 [Consulta: 17 setembre 2010].
# Nebulosa de la Llacuna

Messier 8 o la nebulosa de la llacuna (M8 i NGC 6523) és una nebulosa d'emissió. Es tracta d'una regió HII, un immens núvol d'hidrogen i pols difosa, creat per una supergegant blava, l'estrella 9 Sagitarii de la constel·lació de Sagitari. Es troba a una distància estimada de 4.100 anys llum i és una de les dues nebuloses difoses de formació estel·lar visibles a ull nu. Amb binoculars es pot observar un clar núvol de forma ovalada amb un centre ben definit.

## Història

La nebulosa va ser descoberta per Guillaume Le Gentil el 1747 i va entrar a formar part del catàleg Messier el 1764. El 1890 Agnes Clerk li va donar el nom de nebulosa de la llacuna. John Herschel descobrí que la regió més brillant de la nebulosa li recordava la forma d'un rellotge de sorra (tot i que no s'ha de confondre amb la nebulosa rellotge de sorra de la constel·lació de la Mosca. Les observacions fetes amb el telescopi espacial Hubble en 1997 van permetre considerar que aquesta era una zona de formació d'estrelles. El 2006 es detectaren els primers objectes Hebig-Haro a la regió del rellotge de sorra de M8, incloent-hi també HH 870. Això la converteix en la primera prova directa de formació estel·lar activa per acreció en M8.

## Situació

La nebulosa de la llacuna es troba a uns 4.100 anys llum de la Terra. S'estén uns 90' per 40' al cel, que correspon a unes dimensions de 110 per 50 anys llum. Conté un nombre de glòbuls de Bok foscos, núvols de material protoestel·lar en procés de col·lapse; els més prominents van ser catalogats per E. E. Barnard amb els nombres B88, B89 i B296.

## Referències

* 1 2 3 «Messier 8». [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ Títol: Pre-main-sequence stars in the Lagoon Nebula (M8). Nom curt de l'autor: J. I. Arias et al.. Data de publicació: febrer 2007. Identificador ADS: 2007MNRAS.374.1253A.
* 1 2 3 Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ «Un viatge (inter)galàctic a través del catàleg de Charles Messier – M8, la Nebulosa de la Llacuna, un bressol de nous estels», 26-01-2012. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ «M 8, NGC 6523 La nebulosa de la Llacuna - Agrupació Astronòmica Sabadell». [Consulta: 25 juny 2019].
# Osterby (Slesvig-Flensburg)

Osterby (danès Østerby) és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, a l'amt Schafflund en el districte de Slesvig-Flensburg. Es troba a 12 kilòmetres de Flensburg. El 2022 tenia 312 habitants.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties» (en anglès), 13 juliol 2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Weesby

Weesby (danès Vesby) és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, a l'amt Schafflund al districte de Slesvig-Flensburg. Es troba a 18 kilòmetres de Flensburg. El 2022 tenia 431 habitants.

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties» (en anglès), 13 juliol 2024. [Consulta: 15 març 2025].