OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Keith Mwila

Keith Mwila (novembre 1966 - Lusaka, 9 de gener de 1993) fou un boxejador zambià que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la categoria del pes minimosca del programa de boxa. En semifinals va perdre contra l'italià Salvatore Todisco. Aquesta fou la primera medalla olímpica per a un esportista de Zàmbia.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Keith Mwila». [Consulta: 25 maig 2024].
* ↑ «Olympedia – Zambia (ZAM)». [Consulta: 25 maig 2024].
# Kotui

El Kotui (rus: Котуй), també anomenat a la part alta Seissi (rus: Сейси), és un riu situat al krai de Krasnoiarsk, Rússia. És una de les fonts, per la dreta, del riu Khàtanga, que desemboca al mar de Làptev. Té una longitud de 1.409 km i una gran conca de 176.000 km² (una extensió semblant a la de l'Uruguai).
En la llengua nganassan (un dels pobles locals) "kotui" es tradueixi com a "sang".

## Geografia

El riu Kotui neix a les muntanyes Putorana, just al nord del cercle polar àrtic en una zona pràcticament despoblada. La seva font es troba a l'antic districte autònom d'Evenkia, a la frontera amb l'antic districte autònom de Taimir, en una muntanya de 1510 m situada a uns 10 km al sud-oest del Kamen, la muntanya més alta de la serralada amb 1701 m d'alçada.
circula en el seu primer tram per l'elevat altiplà de Putorana. Es dirigeix en direcció sud en internant-se per l'altiplà de la Sibèria Central, durant uns 300 km en què són freqüents les zones de ràpids. Després el riu gira bruscament i s'encamina en direcció nord, deixant l'altiplà de l'Anabar a la dreta, a una zona molt poc poblada i de clima molt sever. En el seu tram final s'endinsa a les planes de la Sibèria Septentrional, fins a unir-se, a les proximitats de la localitat de Khàtanga (3450 hab. el 2002), al riu Kheta. Tots dos rius donen naixement al riu Khàtanga, que després d'un curt recorregut (227 km), desaigua al mar de Làptev.
La seva font d'aigua principal és la neu. El riu està congelat, generalment, des de finals de setembre-principis d'octubre fins a finals de maig-principis de juny.

### Principals afluents

* Per la dreta
** Moiero (825 km de llarg)
** Kotuikan (447 km)
** Eriechka
** Delochi
** Liuksina
** Dagaldin
** Jakoma
** Godon
** Voevolijan
* Per l'esquerra
** Changada
** Tukalan
** Moloro
** homba
** Krestiaj
** Sabyda

## Referències

* ↑ «Река Хатанга (Котуй, Сейси)» (en rus). textual.ru. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ «Хатанга (Котуй, Сейси)» (en rus). Verum. [Consulta: 27 novembre 2023].
* 1 2 3 4 «Котуй» (en rus). Gran Enciclopèdia Soviètica. [Consulta: 27 novembre 2023].
* 1 2 «Анабар - река Котуйкан» (en rus). Vitaly Gorxkov. [Consulta: 27 novembre 2023].
# Kulikovi Lipiagui

Kulikovi Lipiagui - Куликовы Липяги (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 244 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# L'Opinió

L'Opinió fou un setmanari d'orientació política esquerrana fundat a Barcelona el 18 de febrer de 1928, amb el suport econòmic de Joan Casanellas i Ibars. Independent de qualsevol partit, comptà amb la col·laboració d'importants escriptors, publicistes i polítics com Josep Maria de Sagarra, Carles Soldevila, Marcel·lí Domingo i Sanjuán, Jaume Aiguader i Miró, Manuel Serra i Moret, Angel Pestaña, i Jordi Arquer i Saltor.
Esdevingué després òrgan d'un nou nucli polític (conegut com a «grup de L'Opinió»), de caràcter republicà, federalista i socialitzant, integrat, entre d'altres, per Lluhí, Comas, Casanelles, Antoni Xirau i Palau, Joaquim Ventalló i Vergés i Xavier Regàs i Castells, qui pel març del 1931 fou un dels tres grups fundadors de l'Esquerra Republicana de Catalunya.
La publicació fou suspesa del 13 de setembre de 1929 al 2 de maig de 1930. Per a les immediates eleccions municipals fou convertit en diari, de presentació molt precària, del 6 al 12 d'abril. Proclamada la Segona República Espanyola, deixà de publicar-se fins a la seva sortida definitiva com a quotidià el 4 de juny de 1931.
Malgrat el subtítol de Diari d'Esquerra Republicana de Catalunya, el diari, dirigit primer per Antoni Xirau i després per Joaquim Ventalló, i el grup que l'inspirava, mantingueren sempre una línia política pròpia que aviat entrà en conflicte amb l'orientació aleshores dominant dins l'Esquerra. El setembre del 1933 en foren expulsats els homes de L'Opinió, però el diari representà la nova organització creada per Lluhí, el Partit Nacionalista Republicà d'Esquerra, fins que, suspès per l'autoritat militar el 10 d'octubre de 1934, desaparegué definitivament.

## Directors

* Joan Lluhí i Vallescà
* Pere Comas i Calvet
* Armand Otero i Vigo
* Josep Fernández i Puig (cap de redacció)

## Referències

* 1 2 3 4 «L’Opinió | enciclopedia.cat». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «El setmanari L’Opinió i la fundació d’Esquerra Republicana de Catalunya (1928-1931)». Fundació Josep Irla, 02-05-2024. [Consulta: 4 setembre 2024].
# Gabriel Torras Balcell

Gabriel Torras Balcell (Sabadell, 1954) és un economista català, director general del Centre Metal·lúrgic durant quaranta-cinc anys, fins al 2023.
Economista, amb estudis de direcció financera a Esade, es va especialitzar en la consultoria de pimes metal·lúrgiques. Des del 1978 fins a la seva jubilació, el desembre de 2023, va ser director general del Centre Metal·lúrgic. Durant el seu mandat l'entitat va incorporar la Fundació Privada Cequip i una desena d'associacions com ara el Gremi de la Fusta. En jubilar-se, va deixar 1.700 empreses associades al Centre. El va rellevar Montse Vilanova Ballet.

## Referències

* 1 2 3 Arenós, Paloma «La veu del metall al Vallès». La Vanguardia, 11-09-2022, pàg. 83.
* ↑ Camps, Manel. «Gabriel Torras: "El Centre Metal·lúrgic ha crescut al ritme de la indústria”», 20-01-2024. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Relleu a la direcció general del Centre Metal·lúrgic. Montse Vilanova substitueix Gabriel Torras». 30 Virtual, 09-01-2024. [Consulta: 22 octubre 2024].
# Dinosfera

El Centre Paleoambiental Dinosfera és un espai expositiu sobre dinosaures al Coll de Nargó gestionat pel Museu de la Conca Dellà.
L’espai expositiu Dinosfera forma part del projecte divulgatiu Dinosaures dels Pirineus, que vol oferir els coneixements científics sobre els darrers dinosaures que van viure a Europa a partir del patrimoni del territori i sobre la base de la recerca científica feta des de les institucions de Catalunya. En concret, a Dinosfera mostra tot allò que la ciència sap sobre la reproducció a través de l’ou. Més concretament, sobre la reproducció dels dinosaures a partir de la informació que els científics han obtingut als importants jaciments paleontològics del terme municipal de Coll de Nargó. En aquest espai expositiu, que es complementa amb el que hi ha al Museu de la Conca Dellà, a Isona, hi ha el niu més gran d’ous de dinosaure d’Europa, la reconstrucció a mida real d’un dinosaure sauròpode i un conjunt d’activitats que us permetran conèixer Catalunya a l’era dels dinosaures.

## Referències

* 1 2 «Centre Paleoambiental Dinosfera». Generalitat de Catalunya (Avís). Arxivat de l'original el 2023-08-19. [Consulta: 19 agost 2023].
# Izbuixki

Izbuixki - Избушки (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 101 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# La Cumbre (Galápagos)

La Cumbre és un volcà en escut que es troba al centre de l'illa Fernandina, a les illes Galápagos, Equador. És el volcà més actiu de l'arxipèlag. El seu cim s'eleva fins als 1.476 msnm. Té una caldera de 5x6,5 km d'amplada que ha experimentat diversos col·lapses al llarg de la seva història, sovint després d'erupcions explosives.
El 14 de febrer de 1825, mentre estava atracat a la badia de Banks Bay, el capità Benjamin Morrell va poder observar i registrar una gran erupció d'aquest volcà. Els darrers anys ha entrat nombroses vegades en erupció, el 2009, 2018, 2020 i 2024.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Fernandina» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Kricher, John C. Galapagos: A natural history. Princeton: Princeton University Press, 2006, p. 57. ISBN 978-0-691-12633-3.
* ↑ «Galapagos volcano erupts, could threaten wildlife», 15-04-2009. Arxivat de l'original el 2009-04-15. [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ «Eruption on Isla Fernandina» (en anglès), 14-04-2009. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Youngest volcano of the Galapagos starts a new eruptive phase with fissure fountains and lava flows reaching the sea». www.volcanodiscovery.com. [Consulta: 27 juny 2018].
* ↑ «New eruption at Fernandina volcano (Cerro la Cumbre), lava flows descending to the coast – Galapagos, Ecuador» (en anglès). The Watchers. [Consulta: 14 gener 2020].
* ↑ «Galapagos volcano starts to erupt on uninhabited island». [Consulta: 5 abril 2024].
# La Florida (Santa Perpètua de Mogoda)

La Florida és una entitat de població pertanyent al terme municipal de Santa Perpètua de la Mogoda. El nucli es caracteritza per ser una ciutat jardí, és a dir, cases de planta baixa amb un jardí. El nombre d'habitants és de 24000. Dins d'aquesta s'hi ubica l'única estació de tren de la línia R3 (l'Hospitalet de Llobregat-La Tour de Querol) Santa Perpètua de Mogoda La Florida, i des del 2022 també l'estació de Santa Perpètua de Mogoda Riera de Caldes de la línia R8.25/06/2022
El el projecte de ciutat jardí es va presentar el 1925 i es va obtenir el permís el 1926. L'estació de tren no es va començar a fins al 1931 i va estar operativa el 1934. Abans de la Guerra Civil s'havien venut unes 60 cases.

## Referències

* ↑ «Renfe posa en funcionament la nova estació Santa Perpètua de Mogoda Riera de Caldes el proper dissabte 25 de juny». rodalies.gencat.cat, 25-06-2022. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2023. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «La Florida (Santa Perpetua de Mogoda) | Transpirenaico oriental». [Consulta: 7 juny 2021].
* 1 2 3 «Patrimoni arquitectònic». [Consulta: 17 juliol 2023].
# Graus de la Marina Imperial Japonesa durant la Segona Guerra Mundial

Els gràfics següents mostren les divises (insígnies de grau) de la Marina Imperial Japonesa durant la Segona Guerra Mundial. Aquests dissenys van emprar-se entre els anys 1931 a 1935, però s'abandonaren després de la guerra, quan es dissolgué la Marina Imperial.
S'usaven els mateixos graus tant a l'Exèrcit Imperial com a la Marina Imperial, amb l'única distinció de l'ús del mot Exèrcit o Marina abans del grau. Així doncs, un capità de la Marina compartia la mateixa designació de grau que un coronel: "Rikugun Taisa" per a un coronel de l'Exèrcit i "Kaigun Taisa" per a un capità naval.
Els oficials portaven una gorra amb la divisa brodada. Les divises habitualment es duien al coll i, ocasionalment, a les solapes; i les divises de pala sobre la camisa blanca i l'abric.

## Graus d'oficial

| Nom | Insígnia de la Marina Imperial | Equivalent de la US Navy | Equivalent de la Royal Navy |
| Lord Gran Almirall 大元帥、海軍大将　Daigensui-Kaigun-Taishō (Gran Mariscal Naval) | | sense equivalent | Sense equivalent |
| OF-10 Gran Almirall 元帥、海軍大将　Gensui-Kaigun-Taishō (Mariscal General Naval) | | | |
| OF-9 Almirall 海軍大将　Kaigun-Taishō (General de Cos d'Exèrcit Naval) | | | |
| OF-8 Vicealmirall 海軍中将　Kaigun-Chūjō (General de Divisió Naval) | | | |
| OF-7 Contraalmirall (USN-Contraalmirall Superior) 海軍少将　Kaigun-Shōshō (General de Brigada Naval) | | | |
| OF-6 Comodor (USN-Contraalmirall Inferior) | Sense equivalent | | |
| OF-5 Capità 海軍大佐　Kaigun-Daisa (Coronel Naval) | | | |
| OF-4 Comandant 海軍中佐　Kaigun-Chūsa (Tinent Coronel Naval) | | | |
| OF-3 Tinent Comandant 海軍少佐　Kaigun-Shōsa (Major Naval) | | | |
| OF-2 Tinent 海軍大尉　Kaigun-Dai-i (Capità Naval) | | | |
| OF-1 Sotstinent (USN - Tinent júnior) 海軍中尉　Kaigun-Chūi (Tinent de 1a Naval) | | | |
| OF-1 Alferes (RN - Guardiamarina) 海軍少尉 Kaigun-Shōi (Tinent de 2a Naval) | | | |

## Graus de sotsoficials i tropa

Els graus de la sotsoficialitat naval tenien la mateixa denominació que els seus iguals de l'Exèrcit, i no fou fins al 1942 que se'n modificà el nom. El primer nom és previ i el segon posterior a aqueixa data. Ambdós eren diferents que els de l'Exèrcit, però eren equivalents en rang.
* Sots-oficials o下士官　(Kashikan) – Seleccionats d'entre els reclutes i amb un any d'entrenament a l'Escola de Sergents
** OR-9 兵曹長 　(Heisōchō)
** OR-7 一等兵曹 (Ittōheisō) / 上等兵曹 (Jōtōheisō)
** OR-6 二等兵曹 (Nitōheisō) / 一等兵曹 (Ittōheisō)
** OR-5 三等兵曹 (Santōheisō) / 二等兵曹 (Nitōheisō)
* Mariners o兵 (Hei)
** OR-4 一等水兵 (Ittōsuihei) / 水兵長 (Suiheichō)
** OR-3 二等水兵 (Nitōsuihei) / 上等水兵 (Jōtōsuihei)
** OR-2 三等水兵 (Santōheihei) / 一等水兵 (Ittōsuihei)
** OR-1 四等水兵 (Yontōsuihei) / 二等水兵 (Nitōsuihei)

## Vegeu també

* Rangs de l'Exèrcit Imperial Japonès durant la Segona Guerra Mundial
* Almirall de la Flota (Japó)

## Enllaços externs

* Pàgina web sobre les insígnies dels rangs militars de tot el món
# Llet de Santa Maria

Llet de Santa Maria, llet de Maria, fulles de la Mare de Déu, herba de la freixa, herba freixurera o pulmonària de fulla estreta (Pulmonaria longifolia), és una planta de la família Boraginàcies que es distribueix a tota l'Europa occidental temperada, incloent les Illes Britàniques, fins a l'Àfrica del nord. Creix en llocs parcialment ombrívols, com boscos aclarits i matollars fins a 2.000 m d'altitud. Prefereix terrenys argilosos, sovint força densos.. És una herba perenne de 20 a 40 cm d'alçada. Les tiges són erectes, amb una lleugera pilositat. Les fulles basals fan uns 15 cm de llargada i 6 cm d'amplada màxima. Tenen forma lanceolada. Floreix a la primavera. Les flors tenen forma de trompeta, amb inflorescències en cima que passen de color blau a violeta i rosa. La corol·la fa de 8 a 12 mm de llargada. El fruit és una núcula petita de 4 mm de llargada i 3 mm d'amplada. Cromosomes 2n=14. La llet de Santa Maria es cultiva com a planta ornamental. "Llet de Santa Maria", el nom comú d'aquesta planta es deu a les petites taques blanquinoses de la cara superior de les fulles. Aquestes taques són molt característiques i, en la imaginació popular, hom deia que eren taques de llet de la Verge Maria i que les propietats medicinals de la planta eren el resultat de la seva misericòrdia.

## Ús com a planta medicinal

Aquesta herba tenia moltes aplicacions en la medicina tradicional casolana. Igual que la pulmonària de fulla ampla (Pulmonaria affinis), la llet de Santa Maria és un remei contra les afeccions bucals i de les vies respiratòries, ideal per tractar affecions com glossopeda i les tatxes de mal a la boca.

## Vegeu també

* Freixurera

## Bibliografia

* Hewitt, J. (1994). Pulmonarias. Hardy Plant Society, 51pp. ISBN 0-901687-10-3 (anglès)
* Flora Europaea: Pulmonaria longifolia (anglès)
* B.T.Batsford, Pulmonarias and the Borage Family Bennett, M. (2003) 240pp. ISBN 0-7134-8732-1 (anglès)
# Criòstat

Un criòstat és:
* un instrument de física que permet obtenir temperatures criogèniques per la utilització de la inèrcia tèrmica d'un líquid molt fred.
* un aparell de laboratori proper a una sala d'operacions: un recinte refrigerat destinat a refredar ràpidament un element de teixit humà procedent d'una biòpsia amb l'objectiu d'examinar-lo sense retards preparant un tall al micròtom per a l'examen al microscopi per a la continuació de l'operació.

## Referències

* ↑ «criòstat». diccionari.cat. Gran Enciclopèdia Catalana, 18-12-2013. [Consulta: 8 març 2014].

## Vegeu també

* Kelvin
# Iúlia Léjneva

Iúlia Léjneva (Iujno-Sakhalinsk, 5 de desembre de 1989) és una soprano de coloratura russa.
Va néixer en el si una família de geofísics. Des ben jove ja es va interessar pel món de la música i es va graduar amb honors a l'Escola de Música Gretxanínov de Moscou. Va continuar els estudis de veu a l'Acadèmia Internacional de Cardiff (CIAV) amb Dennis O'Neill, dins el Programa d'Ajuda a les Arts Kempinski iniciat per Marylea van Daalen. Paral·lelament, va participar en les classes magistrals de Richard Bonynge, Carlo Rizzi, Kiri Te Kanawa o Rebecca Evans, entre d'altres. També va estudiar a la Guildhall School de Londres.
La jove soprano va cridar l'atenció internacionalment quan tenia disset anys, ja que va guanyar el primer premi de la 6a edició del Concurs Internacional Ielena Obraztsova de Cantants d'Òpera. Léjneva ha actuat com a solista a la sala Rachmaninoff del Conservatori Estatal de Moscou, a la Filharmònica de Sant Petersburg i al Teatre Bolxoi. En l'àmbit internacional ha actuat a Brussel·les, Amsterdam, París, Viena, Polònia, Japó, Eslovàquia o Noruega, dins de festivals com el de Salzburg Mozartwoche o el Rossini Opera Festival de Pesaro.
Tot i la seva joventut, Léjneva té un repertori extens i variat que va des del Barroc fins a l'època del Romanticisme i composicions contemporànies. Promocionada per Marc Minkowski, ara canta als grans escenaris de tot el món. A l'octubre de 2010, el primer premi en el Concurs Internacional d'Òpera de París li portà la seva consagració.

## Discografia

* Bach, Mass in B Minor. Segell: Naïve Records
* Rossini, Rossini Arias Segell: Naïve Records
* Vivaldi, Ottone in villa – Verónica Cangemi, Sonia Prina, Iúlia Léjneva, Topi Lehtipuu, Roberta Invernizzi; Il Giardino Armonico, Giovanni Antonini (conductor). Segell: Naïve Records RV729
* Handel, "Alessandro" Segell: Decca Classics
* Vivaldi, "L'Oracolo in Messenia" Segell: Virgin Classics
* "Alleluia" - Vivaldi, Handel, Porpora (world-premiere), Mozart - four motets, with Il Giardino Armonico/Giovanni Antonini Segell: Decca Classics
* "Pergolesi" - Stabat Mater; Laudate pueri: Confitebor tibi domine - Duet Album with Philippe Jaroussky: Erato/Warner Classics
* "Hasse Siroe" - world premiere opera recording, opposite Max Cencic & franco Fagioli, released by Decca Classics.
* "HANDEL" - G.F. Handel's great early works written during his trip to Italy (La Resurrezione, Il Trionfo del Tempo e del DIsinganno, Dixit Dominus, Salve regina, Apollo e Daphne, Rodrigo, Agrippina), with Il Giardino Armonico/Giovanni Antonini - DECCA Classics, 2015

## Referències

* ↑ Enano, Virginia López «¿Es la soprano Julia Lezhneva la nueva Cecilia Bartoli?» (en castellà). , 14-09-2017 [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ Pujol, Xavier «Julia Lezhneva: “A los 11 años sabía que sería cantante”» (en castellà). , 22-08-2012 [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «La soprano rusa Julia Lezhneva estrena su álbum 'Alleluia' grabado en España - RTVE.es» (en castellà). , 10-04-2013 [Consulta: 23 gener 2018].
* 1 2 «Julia Lezhneva. Programa de mà». l'Atlàntida de Vic, 01-02-2022. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Forumopera.com le 19-10-2010
# George Eyser

George Eyser (Kiel, Imperi Alemany 1871 - 6 de març de 1919) fou un gimnasta nord-americà, d'origen alemany, que destacà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1904, on aconseguí sis medalles en les proves de gimnàstica.

## Biografia

Va néixer el 31 d'agost de 1871 a la ciutat de Kiel, població situada a l'estat de Slesvig-Holstein, que en aquells moments formava part de l'Imperi Alemany i que avui dia forma part d'Alemanya.
Als 14 anys la seva família emigrà als Estats Units, establint-se inicialment a Denver (Colorado) i posteriorment a Saint Louis (Missouri). El 1894 va adoptar la nacionalitat nord-americana. En una edat desconeguda sofrí l'amputació de la cama esquerra a conseqüència d'un atropellament d'un tren, passant a utilitzar una pròtesi de fusta.
Es va suïcidar el 6 de març de 1919 a Denver.

## Carrera esportiva

Va participar, als 32 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 realitzats a Saint Louis (Estats Units), on aconseguí guanyar sis medalles, entre elles la medalla d'or en les proves de barres paral·leles, salt sobre cavall i escalada de corda; la medalla de plata en les proves de combinada i cavall amb arcs; i la medalla de bronze en la prova de barra fixa. Així mateix finalitzà quart en la prova realitzada per equips i desè en la prova de triatló gimnàstica.
Amb la seva participació en aquests Jocs Eyser es convertí en l'únic esportista amb una discapacitat física, i amb la utilització d'una pròtesi de fusta, en competir en uns Jocs Olímpics. L'any 2008 la sud-africana Natalie du Toit, amputada de la cama esquerra, es convertí en la primera esportista a aconseguir la classificació per als Jocs Olímpics d'estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va finalitzar setzena en la prova de natació de 10 quilòmetres en aigües obertes.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – George Eyser». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «George Eyser». Sports Reference.
* ↑ «Met één been in de olympische finale» (en neerlandès). , 03-09-2008.
* ↑ «Amputee Olympians». The Herald, 04-08-2008.
* ↑ International Olympic Committee. «St. Louis 1904». [Consulta: 26 agost 2006].
* ↑ «Du Toit doesn't win, but inspires in Olympic debut». NBC sports, 20-08-2009. Arxivat de l'original el November 3, 2009. [Consulta: 20 agost 2008].
# Bucintoro

El Bucintoro era una galera gran i perfectament adornada en la qual el Dux de Venècia (1311-1789) celebrava la solemne cerimònia de contreure matrimoni al·legòric amb el mar.
Aquesta cerimònia s'efectuava cada any el dia de l'Ascensió i el Dux llançava el seu anell a l'Adriàtic per a formalitzar els esposalles. Es donava a aquesta embarcació el nom de Bucintoro per dur en la proa un centaure muntat sobre un bou.

## Origen del nom

El nom de Bucintoro prové del venecià buzino d'or (barca d'or), llatinitzat en l'edat mitjana com bucentaurus , nom d'una hipotètica criatura mitològica similar al centaure amb cos de boví.
L'últim i més magnífic d'aquests vaixells va ser construït el 1729, i tenia una longitud d'uns 35 metres. L'any 1798 es va destruir a França sota les ordres de Napoleó Bonaparte. Finalment l'embarcació va acabar com galera de presoners. Això es va fer no com a gest polític de destruir un símbol del poder de la República de Venècia sinó per cobdícia per extreure l'or que decorava el navili. Algunes restes són conservats al Museu Correr a l'arsenal de Venècia juntament amb un model a escala.
L'embarcació s'utilitzava en els seguicis a la llacuna per rebre les ambaixades i les més altes personalitats de l'època, en les festes i principalment en el dia de l'Ascensió del Dux. El vaixell tenia dues plantes: la planta inferior era per als remers, amb capacitat per 42 rems i 168 remers, la superior estava coberta amb un enorme baldaquí que formava una gran sala revestida de vellut vermell amb 90 seients i 48 finestres. Aquesta sala estava reservada a les màximes autoritats de la República i culminava a la popa amb el fastuós tron del Dux.
Actualment hi ha una Fundació Bucintoro que recull fons per reconstruir la que abans va ser la galera del Dux.

## Vegeu també

* Bucentaure