OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giorgi

Giorgi és el nom dels següents personatges:
* Reis de Geòrgia:
** Jordi I de Geòrgia, rei de Geòrgia del 1014 al 1027, fill del rei Bagrat III l'unificador
** Jordi II de Geòrgia, rei de Geòrgia del 1072 al 1089, fill de Bagrat IV
** Jordi III de Geòrgia, rei de Geòrgia del 1156 al 1184, fill de Demetri I
** Jordi IV de Geòrgia, rei de Geòrgia entre 1213 i 1223, fill de la reina Tamara
** Jordi V de Geòrgia, dit l'Il·lustre o el Brillant, rei de Geòrgia (1314 -1346)
** Jordi VI de Geòrgia, dit «el Petit», rei de Geòrgia (1308 -1313)
** Jordi VII de Geòrgia, rei de Geòrgia (1393 -1407)
** Jordi VIII de Geòrgia, rei de Geòrgia del 1446 al 1466
* Reis de Kartli:
** Jordi IX de Kartli, fill de Constantí II associat al tron el 1488 pel seu pare, succeí el seu germà David X de Kartli el 1522
** Jordi X de Kartli, fill gran de Simó I de Kartli i de Nestan-Darejan, rei de Kartli del 1600 al 1605
** Jordi XI de Kartli (Shah Nawaz Khan III), segon fill de Vakhtang V de Kartli i de Rwadam, rei de Kartli
** Jordi XII de Kartli i Kakhètia, rei de Kartli i Kakhètia del 1798 al 1800, fill d'Irakli II de Kartli i Kakhètia
* Reis d'Imerècia:
** Jordi I d'Imerècia, dit «el Sant», germà d'Alexandre I d'Imerècia i fill de Bagrat I Mtziré, rei d'Imerècia
** Jordi II d'Imerècia, fill gran i successor de Bagrat III d'Imerècia el 1565 Va morir el 1585
** Jordi III d'Imerècia, fill de Constantí III d'Imerècia, successor del seu germà Rustam el 1605 al tron d'Inerètia
** Jordi V d'Imerècia, fill de Bagrat Gotchashvili
** Jordi VII d'Imerècia, rei d'Imerècia en diferents períodes entre 1707 i 1716, fill d'Alexandre IV
** Jordi IX d'Imerècia (1721-?), fill de Jordi VII d'Imerècia
* Reis de Kakhètia:
** Jordi II de Kakhètia, dit «El Malvat», rei de Kakhètia del 1511 al 1513, fill gran d'Alexandre I de Kakhètia
** Jordi III de Kakhètia, rei de Kakhètia uns mesos al final del 1604 i potser al començament del 1605, fill d'Alexandre II de Kakhètia
* Mtavaris de Gúria:
** Jordi II Gurieli, mtavari de Gúria del 1564 al 1583 i per segona vegada del 1587 al 1598, successor del seu pare Rustam
** Jordi III de Gúria, mtavari de Gúria del 1669 al 1684, fill gran de Kai Khusrau I Gurieli
** Jordi IV de Gúria, mtavari de Gúria del 1714 al 1726 i rei d'Imerècia el 1720
** Jordi V Gurieli, mtavari de Gúria del 1744 al 1760 i del 1765 al 1768
* Mtavaris de Mingrèlia:
** Jordi I Dadiani, mtavari de Mingrèlia cap al 1300 i fins al 1323, successor del seu pare Tsotne Dadiani
** Jordi II Dadiani-Gurieli, mtavari de Mingrèlia del 1345 al 1384, successor del seu pare Mamia I Dadiani-Gurieli
** Jordi III Dadiani, mtavari de Mingrèlia del 1546 al 1574 i un altre cop del 1574 al 1582, successor del seu pare Levan I Dadiani
** Jordi IV Txikovani, mtavari de Mingrèlia, fill de Katzo o Katzia Txikovani, príncep de Lechkhumi
* Mtavaris d'Abkhàzia:
** Jordi II Xarvaixidze, príncep d'Abkhàzia el 1866
** Jordi Xarvaixidze, príncep d'Abkhàzia del 1810 al 1821
** Jordi VI Abaixidze
# Elements del bloc d

Els elements del bloc d (per difús) són aquells situats en els grups 3 a 12 de la taula periòdica dels elements. En aquests elements el nivell energètic més extern correspon a orbitals d (vegeu també la configuració electrònica).
* Blocs d'elements
* bloc s - bloc p - bloc d - bloc f - bloc g
En el diagrama es mostra la taula periòdica dividida en blocs. En el bloc d hi ha trenta elements (realment n'hi ha més, però no es troben a la natura, i no se solen tenir en compte). Aquests es divideixen en deu grups de tres (les columnes), on els tres elements tenen propietats físiques i químiques semblants entre si, encara que els dos que es troben més avall s'assemblen més entre si i mostren més diferències amb què està en la primera fila (anomenat normalment "element capçalera de grup").
També es poden dividir en tres sèries (files) de deu elements, anomenades a vegades "sèries de transició" (vegeu metall de transició).

## Referències

* ↑ David Griffiths, Introduction to Quantum Mechanics, Prentice Hall, 1995, pp. 190–191, ISBN 0-13-124405-1.
* ↑ Ira Levine, Quantum Chemistry, 5ª ed., Prentice Hall, 2000, pp. 144–145, ISBN 0-13-685512-1.
# Mal holandès

En economia, el mal holandès o síndrome holandesa són els efectes adversos que té sobre una economia un augment sobtat de la riquesa en un sector determinat (generalment relacionat amb els recursos naturals).
L'origen del nom es remunta al moment en el qual als anys 60 els Països Baixos, arran del descobriment de jaciments de gas i petroli al Mar del Nord, experimentaren un augment espectacular de l'atur (i fins i tot, una disminució de la població activa).
El descobriment d'aquesta quantitat de recursos naturals va suposar una forta entrada de divises i en conseqüència una forta apreciació de la moneda local. Aquesta apreciació de la moneda va portar a la resta de sectors de l'economia a ser molt poc competitius en els mercats internacionals (cal recordar, a més, que l'economia neerlandesa és una economia petita i oberta al comerç internacional) i tampoc podien competir amb les importacions que resultaven comparativament molt més barates.
Aquest fenomen fou modelitzat per W. M. Corden i J. Peter Neary en un estudi l'any 1982.
Alguns casos en els quals es pot aplicar aquest model són els següents:
* En els països exportadors de petroli durant l'escalada de preus del petroli dels anys 70.
* A Colòmbia a causa de l'augment de preus del cafè de la dècada de 1980.
* El descobriment d'or a Austràlia cap al 1850.
* L'entrada de tresors procedents d'Amèrica a l'Espanya del segle xvi
* Veneçuela, que té una economia massa dependent de l'exportació del petroli.

## Vegeu també

* Maledicció dels recursos
# Gilles Berolatti

Gilles Berolatti (París, 4 de maig de 1944) és un tirador d'esgrima francès, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on va guanyar la medalla d'or en la prova de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de bronze a les Universíades de 1965 i 1967 respectivament.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Gilles Berolatti». [Consulta: 3 agost 2023].
# Cristóforo Colombo

Cristóforo Colombo és una òpera en dos actes composta per Ramon Carnicer sobre un llibret italià de Felice Romani. S'estrenà al Teatro del Príncipe de Madrid el 12 de gener de 1831.

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 desembre 2009].
# Serrana

Serrana és una òpera, drama líric en tres actes, composta per Alfredo Keil amb llibret d'Henrique Lopes de Mendonça. Serrana és basada en la novel·la Como ela o amaba de Camilo Castelo Branco. Es va estrenar al Teatro Nacional de São Carlos el 13 de març de 1899.
Té llibret en portuguès i integra algunes melodies populars. Es va convertir en l'òpera més coneguda de Keil i del repertori nacional portuguès.

## Referències

* ↑ Raimundo, Luís (2000). «Para uma leitura dramatúrgica e estilística de Serrana de Alfredo Keil». Lisboa. Revista Portuguesa de Musicologia (10): pp. 227-274
# Jiang Shiquan

Jiang Shiquan (en xinès simplificat: 蒋士铨; en xinès tradicional: 蔣士銓; en pinyin: Jiǎng Shìquán) (Nanchang 1725 - 1784) poeta i dramaturg xinès de la dinastia Qing.

## Biografia

Jian Shiquan que també se'l coneix pel seu nom de cortesia Xinyu Tiaosheng, pel seu sobrenom Zagnyuan i pel nom pòstum Dingfu va néixer el 27 d'0ctubre de 1725 a Nanchag, província xinesa de Jiangxi. Els seus pares eren pobres però erudits i el van enviar a estudiar amb la família Wang de Fegtai, on Jian va rebre una formació acadèmica important.

#### Carrera literària

Als15 anys va començar a estudiar les obres del poeta de la Dinastia Tang, Li Shangyin i als 19 va començar a escriure els seus propis poemes. Amb Zhao Yi i Yuan Mei se'l considera com un dels "Tres Grans Mestres" del període del regnat de l'emperador Qianlong. i en funció del seu origen geogràfic, també sel's coneixia com els "Tres grans de l'oest del Riu Blau". Es va doctorar amb el grau de "jinshi" (进士) l'any 1757 i va treballar a la impremta imperial. També va ser director d'acadèmies privades i va actuar com a historiador oficial. i membre de l'Acadèmia Hanlin.
Ens han arribat uns 2500 poemes seus fins als nostres dies. Jiang va escriure ci i també obres en prosa. Així mateix, també fou un important dramaturg del que conservem en l'actualitat setze obres.
Els temes dels poemes són relativament amplis, i alguns d'ells exposen contradiccions socials i simpatitzen amb els patiments de la gent, tots tenen una certa significació social, amb crítiques per l'acaparament de diners del govern, i la descripció de les penúries de les classes socials més febles o els costums socials de les classes baixes urbanes i rurals.
La tomba de Jiang Shiquan es troba a Dongjiawu, a l'oest del pont de Wenjia a Chenjiazhai, ciutat de Yongping, Qianshan. La tomba va ser catalogada com a relíquia cultural provincial pel govern popular de Jiangxi el 1959.

## Referències

* 1 2 3 Chaussende, Damien. La Chine au XVIIIe siècle (en francès). París: Les Belles Lettres, 2013, p. 269. ISBN 978-2-251-41051-7.
* 1 2 «蒋士铨简介_古诗文网». [Consulta: 20 febrer 2024].
* 1 2 «蒋士铨». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Jiang Shiquan» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-05-21. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «蒋士铨(中国清代戏曲家)_搜狗百科». [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ Zhong, Xianpei. «Jiang Shiquan». A: Encyclopedia of China (en xinès).

## Bibliografia

* Kang-I-Sun, Owen, Stephen. "The Cambridge History of Chinese Literature. Volum !, From 1375. Cambridge Universityv Press 2010. ISBN 978-0-521-85559-4
# Mosquiter roquer

El mosquiter roquer (Phylloscopus calciatilis) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Es troba a Laos i Vietnam. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter roquer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 626. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Limestone Leaf-warbler. Phylloscopus calciatilis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Mosquiter d'ulleres de coroneta grisa

El mosquiter d'ulleres de coroneta grisa (Phylloscopus tephrocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Es troba a la Xina, l'Índia, Laos, Myanmar, Tailàndia i Vietnam. Els seus hàbitats principals són els boscos temperats, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i els matollars tropicals i subtropicals (secs i humids). El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter d'ulleres de coroneta grisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 624. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-crowned Warbler. Phylloscopus tephrocephalus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Bastonet de la retina

Els bastonets de la retina són cèl·lules fotoreceptores de la retina, responsables de la visió en condicions de baixa lluminositat. Presenten una elevada sensibilitat a la llum tot i que se saturen en condicions de molta il·luminació, encara que no detecten els colors. Se situen en gairebé tota la retina exceptuant la fòvea. Contenen rodopsina, que és una proteïna que presenta una major sensibilitat a les longituds d'ones properes a 500 nanòmetres, és a dir, a la llum verda-blavosa.
Els bastonets es connecten en grup i responen als estímuls que arriben a una àrea general, però no tenen capacitat per separar els petits detalls de la imatge visual. La diferent localització i estructura d'aquestes cèl·lules condueix a la divisió del camp visual de l'ull en una petita regió central de gran agudesa i una zona perifèrica de menor agudesa, però amb gran sensibilitat a la llum. Així, durant la nit, els objectes es poden veure per la part perifèrica de la retina quan són invisibles per a la fòvea central.
Els bastonets són més prims que els cons, el diàmetre dels seus segments interns és aproximadament de 2 micres. Els segments externs dels bastonets estan formats per discos membranosos aïllats de la membrana plasmàtica, on es troba la rodopsina. Aquests discs estan contínuament renovant-se. Els discs antics es van desplaçant cap a la zona de l'epiteli pigmentari, on són fagocitades i convertits en fagosoma durant el cicle diürn, sobretot a l'alba.
Aquestes cèl·lules són molt sensibles, capaces de detectar l'energia d'un sol fotó i les responsables per tant que sigui possible la visió nocturna.

## Adaptació a la foscor

Quan entrem a un cinema, on les llums estan apagades, el més probable és que no veiem gairebé res, ja que en aquell moment els cons seran pràcticament insensibles a la llum. En el transcurs dels 10 primers minuts començarem a ser capaços de veure les coses situades immediatament al nostre voltant perquè els cons lentament s'aniran fent sensibles a la llum. Els bastons encara necessitaran 20 minuts més per a acabar-se de sensibilitzar. A partir dels 30 minuts s'arribarà al màxim de sensibilització. Tot i així, allò que veiem serà en colors blancs grisos i negres, ja que en condicions de llum tan tènue no es poden estimular els cons per a que captin colors.

## Referències

* 1 2 ; Morris, Charles; Maisto, Albert Introducción a la psicología. Pearson educación, 2005, p. 101.

## Vegeu també

* Cons i bastons
* Con (cèl·lula)
* Ull
* Retina
Viccionari
# Economia de les Bahames

Bahames és un país en desenvolupament estable, dependent de l'economia basada en el turisme i activitats bancàries. El turisme solament, suposa més del 60% del PIB i empra directament o indirectament la meitat de la mà d'obra de l'arxipèlag. L'expansió constant del turisme i l'auge en la construcció d'hotels, de recursos, i de noves residències havien conduït al creixement sòlid del PIB durant anys abans el 2006, però des d'aquell any va haver-hi una caiguda en el nombre de turistes.
Els serveis financers constitueixen el segon sector en importància de l'economia de Bahames, prop del 15% del PIB. No obstant això, des de desembre de 2000, quan el govern va decretar noves regulacions sobre el sector financer, molts negocis internacionals han sortit de les Bahames. La indústria i l'agricultura, contribueixen aproximadament una desena part del PIB i mostren poc creixement, malgrat els incentius que el govern destino a aquests sectors.

## Referències

* ↑ CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2010-04-02. [Consulta: 31 desembre 2015].
# Talestri

Talestri és una òpera en tres actes composta per Niccolò Jommelli sobre un llibret italià de Gaetano Roccaforte. S'estrenà a Roma el 1751.
A Catalunya s'estrenà el 1764 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona. És una de les òperes que es van representar amb decoracions de Manuel Tramulles.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Gina Torrealva

Gina Torrealva Toledo (Pisco, 16 de novembre de 1961) és una exjugadora de voleibol peruana. Competí a tres Jocs Olímpics (1980, 1984, 1988) i aconseguí la medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seúl 1988.
Recepcionista-atacant, competí a la Divisió Superior Nacional de Voleibol amb el Santa Rosa Pisco, Ministerio de Transportes y Comunicación, Universitat San Martín (1982-1986, 1988-89), Alianza Lima (1991-92), amb el qual es proclamà campiona de Lliga, i Sipesa Juventus (1993-94). També competí a la Sèria A italiana amb el Teodora Ravenna (1987-88), guanyant la Lliga i la primera Copa d'Europa d'un equip italià a la competició, i Primizia Faenza.
Internacional amb la selecció peruana de voleibol en categories inferiors, es proclamà subcampiona del Món sub-21 (1981) i campiona Sud-americana sub-18 (1978). Amb la selecció absoluta competí entre 1979 i 1988 i fou membre del combinat nacional que aconseguí la majoria dels èxits internacionals. Competí als Jocs Olímpics de Moscou 1980 (6a posició), Los Angeles 1984 (4a posició) i Seúl 1988 (medalla d'argent). Disputà també dos campionats del Món, on guanyà una medalla d'argent (1982), i una de bronze (1986). A nivell continental, aconseguí dos subcampionats (1979, 1987) i una medalles de bronze (1983) als Jocs Panamericans i es proclamà campiona Sud-Americana en quatre ocasions (1979, 1983, 1985, 1987).
Després de la seva retirada esportiva, ha dirigit la selecció de voleibol peruana en categories de formació, destacant la medalla d'argent que aconseguí al subcampionat Sud-americà sub-17 de 2019.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Copa de Campions de voleibol femenina (1987-88)
* 1 Lliga italiana de voleibol femenina (1987-88)
* 1 Lliga peruana de voleibol femenina (1991-92)

### Selecció peruana

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seúl 1988
* 1 medalla d'argent als Campionats del Món de voleibol femení (1982)
* 1 medalla de bronze als Campionats del Món de voleibol femení (1986)
* 2 medalles d'argent als Jocs Panamericans (1979, 1987)
* 1 medalla de bronze als Jocs Panamericans (1983)
* 4 medalles d'or als Campionats Sud-americans de voleibol femení (1979, 1983, 1985, 1987)
* 1 medalla d'argent als Campionats Sud-americans de voleibol femení (1981)

## Referències

* ↑ Bargueño, Pablo. «"Spasibo", Perú: 30 años de la plata olímpica en voleibol» (en castellà). As, 12-04-2018. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «Volley, 30 anni fa l'impresa Teodora: prima squadra occidentale a vincere la Coppa Campioni» (en italià). RavennaeDintorni, 14-02-2018. [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ Sugobono, Nora. «En su cancha» (en castellà). El Comercio, 2018. [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ Sánchez Ortega, Juan. «Maestra del mate» (en castellà). El Peruano, 20-12-2020. [Consulta: 27 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gina Torrealva - Volleybox
# Abjad

Un abjad és un tipus d'escriptura en què hi ha un símbol per a cada fonema consonàntic, anomenat de vegades com a alfabet consonàntic. L'origen d'aquest terme està en una paraula sense sentit utilitzada com a seqüència mnemotècnica per a aprendre l'ordre de les lletres de l'alfabet àrab, però aquí es tracta de l'ordre antic que s'emprava abans que les lletres fossin reorganitzades i agrupades segons el seu aspecte gràfic. El paral·lel més comú amb aquesta seqüència és l'alfabet hebreu i era així:
Altres dues seqüències van d'esta manera:
* abujadin hawazin HuTiya kalman sa'faS qurishat thakhudh DaZugh.
* abujadin hawazin HuTiya kalman Sa'faD qurisat thakhudh Zaghush.
(En aquest cas, les majúscules representen les consonants guturals, i els dígrafs sh, th, kh, dh i gh representen lletres simples. El final 'in' representa tanwīn, un aspecte de la gramàtica àrab). En totes les versions, les primeres quatre lletres són les mateixes: Alif, Bā', Jīm, Dāl. Aquests tres 'ordres alfabètics' poden ser usats com a numerals o la branca de la numerologia anomenada isopsèfia.
Cal recordar que la paraula abjad pot tenir arrels més antigues en fenici o ugarític.
Abjads «impurs» (com l'aràbic) poden tenir caràcters també per a algunes vocals, o diacrítics vocàlics opcionals, o els dos; això no obstant, el creador del terme, Peter T. Daniels, insisteix que sols s'hauria d'aplicar a escriptures mancades de tot signe vocàlic, excloent-hi d'esta manera l'àrab, hebreu i siríac. Tots els abjads coneguts pertanyen a la família d'escriptura semítica, i deriven de l'abjad lineal septentrional originari. Açò és a causa del fet que les llengües semítiques tenen una estructura morfèmica que fa redundant o, en tot cas, innecessària la notació de vocals.
Moltes escriptures derivades dels abjads es van anar ampliant amb símbols vocàlics per a arribar a ser alfabets plens. Això va passar sobretot quan l'escriptura es va adaptar a una llengua no semítica, i n'és el cas més famós la derivació de l'alfabet grec a partir de l'abjad fenici. Altres vegades, els signes vocàlics apareixen en forma de petits punts o ganxos en relació amb les lletres consonàntiques, i produeixen un abugida com en el cas del sistema d'escriptura amhàric.
La majoria de sistemes emprats per a escriure llengües semítiques són abjads. Per raons lligades a l'estructura morfofonològica d'aquests idiomes, és possible, coneixent les regles gramaticals idònies, endevinar el lloc i timbre de les vocals. Les vocals llargues dels abjads són, no obstant això, sovint anotades per mitjà de matres lectionis (consonants amb funció vocàlica), cosa que fa que hi hagi pocs abjads «purs».
En els abjads, és freqüent que les lletres canviïn més o menys de forma segons la seva situació en la paraula.

## Referències

* G. Krotkoff, “Abjad,” Encyclopædia Iranica, I/2, pp. 221-222; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abjad
# Massa molar

La massa molar, simbolitzada M, d'una substància pura és la massa d'un mol d'aquesta substància, expressada habitualment en g/mol. O, el que és igual, la massa de 6,022·10$^{23}$ (nombre d'Avogadro) partícules d'aquesta substància. El seu valor numèric coincideix, expressament, amb el de la massa atòmica relativa, A$_r$, pels elements químics i amb la massa molecular relativa, M$_r$, pels composts químics.
La massa molar es pot calcular com a quocient de la massa m de la substància i el nombre corresponent de mols n:
$M={\frac {m}{n}}$
La massa molar d'un compost químic es pot obtenir sumant les masses molars dels seus elements. Per exemple, sabent que les masses molars de l'hidrogen, l'oxigen i el sofre són 1,008 g/mol, 15,999 g/mol i 32,065 g/mol, respectivament; la massa molar de l'àcid sulfúric, H₂SO₄, serà:
$M(H_{2}SO_{4})=2\cdot M(H)+1\cdot M(S)+4\cdot M(O)$
$M(H_{2}SO_{4})=2\cdot 1,008{\frac {g}{mol}}+1\cdot 32,065{\frac {g}{mol}}+4\cdot 15,999{\frac {g}{mol}}=98,077{\frac {g}{mol}}$

## Referències

* ↑ Kotz, J.C.; Treichel, P.M.; Weaver, G.C. Química y Reactividad Química. Cengage Learning Editores, 2005. ISBN 9789706865526.
* ↑ National Institute of Standards and Technology. Masses atòmiques relatives i composició isotòpica per a tots els elements
# Esna

Esna, Ĭsne, Isna, Esnah o Esneh (àrab: إسنا, Isnā; copte: ⲥⲛⲏ o ⲉⲥⲛⲏ, Snē; egipci antic, Iunyt o Ta-senet; grec antic: Λατόπολις, Latópolis o πόλις Λάτων, pólis Látōn o Λάττων, Lattōn, pel peix Latos, que hi era adorat; llatí: Lato) és una ciutat egípcia a 55 km al sud de Luxor, a la governació de Qena. Té una població de més de 50.000 habitants, i està situada a la riba occidental del Nil, a uns 500 km al sud del Caire.
El monument més important és el temple de Khnum. També hi ha un monestir copte del segle x.
A l'altura de la ciutat, el Nil ha de ser recorregut pels vaixells mitjançant unes rescloses.