# Llenegosa bruna

La llenegosa bruna(Limacella furnacea), també anomenada falsa mocosa bruna, és un bolet de la família de les amanitàcies. Popularment pertany al grup de les cogomelles llenegoses. Es caracteritza per la superfície del barret viscosa, de color beix a grisenc o brunenc i l'olor farinosa.

## Etimologia

Limacella prové del terme llatí limax = llimac i fa referència a la seva viscositat; furnaceus del adj. lat. for- náceas, ea, eum, que significa cuit al forn i fa referència al fet que la primera mostra es va collir entre unes rajoles d'argila cuita que reposaven sobre un forn de pa.

## Taxonomia

Espècie descrita com Agaricus furnaceus pel micòleg francès M. Letellier l'any 1835.

## Iconografia

Bolets de Catalunya (1995): Vol. XIV, Làm. 678.
Eyssartier G. et Roux P. (2011): 283

## Descripció

Capell de (3)-5-7-(9) cm de diàmetre, convex al principi, després estès i finalment deprimit; marge involut, aprimat i ondulat; superfície llisa, seca i mat, pruïnosa i suaument rugosa, de coloració molt uniforme d'un bru ferruginós t en temps humit i bru ataronjat en temps sec.
Làmines desiguals, primes, bifurcades, adnates o subdecurrents; inicialment ocres, s'enfosqueixen i enrogeixen amb el temps i el frec.
Cama de 6-7(9) x 0.4- 0.8 (1) cm; subclavat; llis, pruïnós, de peu eriçat de pèls de rossos a rovellats; a vegades els peus de dos o més exemplars resten units.
Carn escassa, trencadissa, de color crema o brunenc, més fosca al peu, amb olor intensa i característica de xinxa de camp, de xicoira en assecar; llàtex aquós, primer de gust suau i després amarg.
Espores d'esfèriques a llargament el·líptiques; de 7-9 x 6.5-8.5 μm, amb reticle a vegades incomplert i amb algunes berrugues aïllades.
the pileus of L. furnacea becomes brownish gray when mature and its basidiospores are globose to subglobose (4–5.5 9 4–5.2 lm)

## Hàbitat

Saprotròfic; de sòls sorrencs, tant de boscs de planifolis com de coníferes; des dels Pirineus a la muntanya mitjana,

## Distribució geogràfica

Es troba freqüentment en boscos termòfils de Mallorca i Menorca, de Catalunyai País Valencià. Desconegut de la zona septentrional d'Europa

## Espècies semblants

La lleterola de càmfora (Lactarius camphoratus) és una lleterola de muntanya, de mida més petita, de coloració més fosca i làtex blanquinós, abundant. Fa olor de xicoira torrada o càmfora, olor que es manté fins i tot en exemplars secs; creix tant en boscos de planifolis com de coníferes.

## Usos
### Gastronomia

Sense cap interès culinari, encara que no és tòxica.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. I. El Papiol: Editorial Efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 Letellier, M. «Note sur quelques espèces et variétés nouvelles d'Agarics». Annales des sciences naturelles. Botanique, sèr. 2: t.3, 1835, pàg. 85-95, 91.
* ↑ Cui, Yang-Yang; Cai, Qing; Tang, Li-Ping; Liu, Jian-Wei; Yang, Zhu L. «The family Amanitaceae: molecular phylogeny, higher-rank taxonomy and the species in China» (en anglès). Fungal Diversity, 91, 1, 01-07-2018, pàg. 5–230. DOI: 10.1007/s13225-018-0405-9. ISSN: 1878-9129.
* 1 2 3 Carbó, Joaquim «Lactarius atlanticus M. Bon». Bolets de Catalunya, Vol. XIV, 1995, pàg. Làm. 678.
* 1 2 Eyssartier, Guillaume; Roux, Pierre. Le guide des champignons: France et Europe (en francès). París: Belin, 2011, p. 1-1120. ISBN 978-2-7011-5428-2.
* ↑ Bon, Marcel «Clé monographique du genere Lactarius(Pers. ex Fries) S.F.Gray». Documents mycologiques, X (40), 1980, pàg. 1-85, 74.
* ↑ Neville, Pierre; Poumarat, Serge. Amaniteae: Amanita, Limacella & Torrendia. Alassio (Savona): Candusso, 2004. ISBN 978-88-901057-3-9.
* ↑ Siquier, José L; Salom, Joan Carles. Catálogo de Hongos y Mixomicetos de las Islas Baleares. Micobalear,CB.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona..
* ↑ «Catálogo Micologico Valenciano». SOMIVAL (Sociedad Micológica Valenciana).
* ↑ Heilmann-Clausen, Jacob; Verbeken, Annemieke; Vesterholt, Jan. The genus Lactarius. 2. Dr. Ort nicht ermittelbar: Verlag nicht ermittelbar, 2000. ISBN 978-87-983581-4-5.
* ↑ «Lactarius atlanticus Bon». GBIF (Global Biodiversity Information Facility).
* ↑ Noordeloos, Machiel E; den Bakker, Henk C; van der Linde, Sietse; Verbeken, Annemieke; Nuytinck, Jorinde «Flora Agaricina Neerlandica Volum 7 Boletales & Russulales». Flora Agaricina Neerlandica. Edizioni Candusso, 2018, pàg. 1-632; 215.