OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pastís Sacher

Un pastís sacher o, de vegades, simplement, sacher, (en alemany, Sachertorte) és un pastís austríac rodó, a base de pa de pessic de xocolata untat amb melmelada d'albercoc i cobert de xocolata sòlida.
El pastís sacher té dues capes de pa de pessic de xocolata, amb una fina capa de melmelada d'albercoc en el centre, i recobert d'una capa gruixuda de xocolata negra glacejada, que permet la seva conservació durant un període llarg de temps. Tradicionalment s'acompanya de nata muntada, perquè el pastís és una mica sec. La tradicional s'elabora amb ingredients naturals i sense conservants.

## L'autor, Franz Sacher

L'any 1832, Franz Sacher, un jove aprenent de pastisseria de Viena, elabora unes postres per obsequiar un grup de convidats del príncep Klemens Wenzel von Metternich.
Al cap d'un temps, Franz Sacher instal·la el seu propi negoci i comença a vendre el seu pastís amb gran èxit. La seva fama s'estén a tot Europa i obre amb els seus fills una pastisseria al centre de Viena.
Un d'ells, l'Eduard, després de treballar als millors hotels de Londres i París, compra un palau a Viena a prop de l'Òpera i el converteix en un hotel amb el seu nom: l'Hotel Sacher. Després de la mort d'Eduard Sacher, la seva dona Anna continua amb el negoci de pastisseria i l'hotel.

## Referències

* 1 2 3 4 La sacher-torte article de Narcís Comadira publicat a El Periódico el 6 de desembre de 2009
# Helmut Dietl

Helmut Dietl (Bad Wiessee, Baviera, 22 de juny de 1944-Munic, Baviera, 30 de març de 2015) va ser un escriptor i director de cinema alemany; autor del film Schtonk!.

## Trajectòria

Després d'acabar els seus estudis secundaris en 1958, Dietl va estudiar teatre i història de l'art. Ja en l'àmbit professional va ser responsable de fotografia i més tard assistent del director del Teatre de Cambra de Munic. El seu primer èxit va arribar amb la sèrie de televisió Monaco Franze – Der ewige Stenz, per a convertir-se en un destacat director de cinema amb l'ajuda dels guions de Patrick Süskind.
En 1998 va ser membre del jurat del 48è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Filmografía
### Cinema

| Any | Títol | Notes |
| 1979 | Der Durchdreher | Una versió curta de Der ganz normale Wahnsinn |
| 1992 | Schtonk! | Nominat per al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa |
| 1997 | Rossini – oder die mörderische Frage, wer mit wem schlief | |
| 1999 | Late Show | |
| 2005 | Vom Suchen und Finden der Liebe | |
| 2012 | Zettl | |

### Televisió

| Any | Títol |
| 1979 | Der ganz normale Wahnsinn |
| 1983 | Monaco Franze – Der ewige Stenz |
| 1986 | Kir Royal – Aus dem Leben eines Klatschreporters |

## Premis i distincions
### Premis Óscar

| Any | Categoria | Treball nominat | Resultat |
| 1993 | Millor pel·lícula de parla no anglesa | Schtonk! | Nominat |
* 1996: Bayerischer Filmpreis, millor director.
* 2013: Deutscher Filmpreis, guardó per la seva trajectòria.
* 2014: Premi Bambi, guardó per la seva trajectòria.

## Referències

* ↑ «Helmut Dietl ist gestorben». zeit.de. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Berlinale: 1998 Juries». berlinale.de. Arxivat de l'original el 16 de novembre de 2018. [Consulta: 14 gener 2012].
* ↑ «The 65th Academy Awards (1993) Nominees and Winners». Academy of Motion Picture Arts and Sciences [Consulta: 24 juny 2023].
* ↑ «Bayerische Filmpreisträger» (en alemany). Bavarian State Ministry of Economy, Media, Energy and Technology. Arxivat de l'original el 2014-11-25. [Consulta: 14 novembre 2014].
* 1 2 «'Lebenswerk': Helmut Dietl» (en alemany). Das Erste, 14-11-2014. Arxivat de l'original el 26 de novembre de 2014. [Consulta: 14 novembre 2014].
# Estentor

Estentor (en grec Στέντωρ; genitiu: Στέντορος) fou un herald de l'exèrcit grec a Troia. La seva veu era tan forta que equivalia, segons Homer, a la de cinquanta homes junts. Malgrat que Homer a la Ilíada el cita només breument, indicant que Hera li ordenà incitar els grecs a lluitar, el seu nom ha passat al llenguatge corrent, ja que l'adjectiu "estentori" vol dir potent, fort.
Un altre mite diu que era un traci que havia fet un concurs de crits amb Hermes (l'herald dels déus) i va morir vençut per aquest, ja que un cop derrotat havia estat immolat. Es diu també que s'havia convertit en granota i va explotar.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 179. ISBN 9788496061972.
# Bombolla

Una bombolla o bambolla és un glòbul de gas d'una substància dins d'una altra, normalment aire dins d'un líquid. A causa de la tensió superficial, les bombolles poden estar intactes quan arriben a la superfície de la substància en què estan immergides.

## Exemples comuns

Les bombolles apareixen en molts llocs a la vida quotidiana, com ara:
* la nucleació espontània de diòxid de carboni supersaturat en una beguda carbonatada
* vapor d'aigua en aigua bullent
* aire mesclat en aigua agitada, com a sota una cascada
* com a escuma marina
* en reaccions químiques; per exemple, hidrogencarbonat de sodi + vinagre
* aire atrapat en vidre durant la manufacturació

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 23 juliol 2024].

## Vegeu també

* Iridescència
* Bombolla de sabó
* Ordenació de bombolla
# Granota camperola

La granota camperola (Rana arvalis) és una espècie d'amfibi de la família del rànids.

## Descripció

És una petita granota de fins a 7 cm de longitud. Té una coloració dorsal de color gris, marró, groguenc o vermellós. Es pot arribar a confondre amb la granota roja. Té unes petites taques d'1 a 3 mm de color fosc al dors i al lateral. Sovint té una banda de color clar al dors. El seu ventre és de color blanc o groguenc. Durant l'època d'aparellament els mascles adquireixen un to blavós o fosc.

## Reproducció

La reproducció té lloc entre els mesos de març i juny i la seva duració es d'entre 3 i 28 dies. Els ous, entre 500 i 3.000, són depositats en aigües somes on estiguin calents tant de dia com de nit. La metamorfosi té lloc entre els mesos juny i octubre.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie de granota habita en gran varietat d'hàbitats com la tundra, boscos, estepes, camps de cultiu, jardins i matollars. Es distribueix des de França a través de tota l'Europa central fins al llac Baikal. Generalment és una espècie de poca altitud, però se'n pot trobar a una altitud de fins a 1.500 metres.

## Referències

* ↑ «WAZA World Asssociation of Zoos and Aquariums - Rana campestre» (en castellà). Arxivat de l'original el 2017-10-02. [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ «IUCN Red List - Rana arvalis» (en anglès). [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ Laňka, Václav. Anfibios y reptiles (en castellà). Madrid: Susaeta, 1991, p. 76-77.
* Kuzmin et al (2004). Granota camperola. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 19 d'abril del 2008 (en anglès).
# Llebre del Cap

La llebre del Cap (Lepus capensis) és una espècie de llebre de la família Leporidae.
Tot i que autòctona d'Àfrica, s'ha estès a Europa, l'Orient Mitjà i Àsia. També ha estat introduïda a Austràlia. A les Balears també és introduïda, si bé només es conserva a Mallorca, on fou portada en època talaiòtica.

## Subespècies

* Lepus capensis capensis
* Lepus capensis aquilo
* Lepus capensis carpi
* Lepus capensis granti
* Lepus capensis aegyptius
* Lepus capensis hawkeri
* Lepus capensis isabellinus
* Lepus capensis sinaiticus
* Lepus capensis arabicus
* Lepus capensis atlanticus
* Lepus capensis whitakeri
* Lepus capensis schlumbergi

## Referències

* ↑ Alcover, 1988, p. 105-106.

## Bibliografia

* Alcover, Josep Antoni. Els mamífers de les Balears. Palma: Editorial Moll, 1988. ISBN 84-273-0265-7.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Pangolí arborícola

El pangolí arborícola (Phataginus tricuspis) és una de les vuit espècies vivents de pangolí i habita boscos secundaris. Viu a Àfrica, des del Senegal a l'oest de Kenya i del sud d'Àfrica a Zàmbia.
Els pangolins en general construeixen caus als nius de formiga o de tèrmit que han evacuat amb anterioritat, però el pangolí arborícola dorm als arbres, com ho indica el seu nom. Les dues espècies petites de pangolí que viuen als arbres de les jungles dormen a la bifurcació d'una branca o entre les plantes.
# Henriëtta van Pee

Henriëtta van Pee (Amsterdam, 5 de desembre de 1692- Haarlem, 3 d'octubre de 1741) fou una artista neerlandesa del segle xviii, famosa pintora de miniatures que va treballar per a Pere el Gran de Rússia i Frederic Guillem I de Prússia.

## Biografia

Era neta del pintor Jan van Pee i filla del també pintor Theodor van Pee. Va contreure matrimoni amb un altre pintor, Herman Wolters. A més de les lliçons que va rebre del seu pare, també en va rebre de l'escultor i pintor Jacob Christoffel LeBlon.
Es va casar amb el pupil del seu pare Herman Wolters i no va tenir fills.
Va pintar retrats en miniatura per a fermalls i polseres, per encàrrec de diversos joiers; les seves miniatures foren apreciades i els seus retrats van ser extremadament cotitzats per a aquella època.
Es diu que tant el tsar rus Pere el Gran com Frederic Guillem, rei de Prússia, l'havien visitat a Amsterdam i n'eren els seus clients. I li havien ofert treballar com a pintora de les corts respectives, cosa que rebutjà. També és coneguda per les còpies sobre treballs d'altres pintors, en particular d'Adriaen van de Velde i Anton van Dyck.
El 1739 la parella es va traslladar a Haarlem, per viure a la residència Proveniershuis, una residència per a gent gran que en aquell temps també albergava una posada de la ciutat i era el lloc on tenia la parada la diligència de Haarlem, així que va ser un lloc de reunió pública important i una destinació popular per a viatgers. I a partir d'aleshores es dedicà només a pintar per relaxar-se.
La pintora de miniatures Maria Machteld van Sypesteyn va ser la seva alumna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 de Beer, Astrid. «Pee, Henriëtta van (1692-1741)» (en neerlandès). Huygens Instituut, 13-01-2014. [Consulta: gener 2024].
* 1 2 «Wolters-Van Pee, Henriëtte». RKD Research. [Consulta: 30 gener 2024].

## Enllaços externs

* Miniatures by Wolters-Van Pee Arxivat 2012-10-11 a Wayback Machine. a Rijksmuseum.
# José Ramón Olarieta Alberdi

José Ramón Olarieta Alberdi (Barakaldo, 3 d'abril de 1963), conegut simplement com a Joserra Olarieta, és un enginyer agrònom i professor d'Edafologia i Química Agrícola a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Agrònoms de la Universitat de Lleida.
És membre de la plataforma Som lo que Sembrem, així com de l'Assemblea Pagesa. Va participar activament en el Multireferèndum, un referèndum popular múltiple celebrat a Catalunya el 25 de maig de 2014 amb motiu de les eleccions al Parlament Europeu.
És doctor en el seu àmbit. Ha escrit sobre el model agrari actual i sobre els conreus transgènics, contra els quals s'ha posicionat públicament a partir d'una visió crítica sobre la necessitat i la seguretat d'aquests cultius. També està interessat en la genètica i la composició del sòl.

## Obra publicada

* Transgénicos, ¿de verdad son seguros y necesarios? (2018)
* Agricultura campesina: otro modelo de desarrollo (2002)
* Les etapes de la construcció del territori a Catalunya (coautor, 2013)

## Referències

* ↑ «Joserra Olarieta “No necesitamos los transgénicos para nada”» (en castellà). Navarra Ecológica, 01-04-2018. [Consulta: 20 abril 2024].
* 1 2 Gros, Alba; Soler, Teresa «José Ramon Olarieta: “Un munt de terra no és un sòl, així com una pila de totxos no és una casa”» (PDF). Agrocultura, 61, octubre 2015 [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ Mariné, Abel. «Salut i ciència». El Punt, 11-06-2010. [Consulta: 22 abril 2024].
* 1 2 «Transgénicos, ¿de verdad son seguros y necesarios?» (en castellà). AraInfo, 04-04-2018. [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «El Multireferèndum es presenta a Cervera». Som Segarra, 12-05-2014. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Debat Multireferèndum de transgènics amb Jose Ramon Olarieta». Youtube. [Consulta: 22 abril 2024].
* 1 2 Ciordia, Bea. «“Los transgénicos no van a acabar con el hambre en el mundo”» (en castellà). Noticias de Gipuzkoa, 26-03-2018. Arxivat de l'original el 15 juliol 2018. [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Los transgénicos no van a acabar con el hambre en el mundo» (en castellà). Noticias de Gipuzkoa, 15-07-2018. Arxivat de l'original el 15-07-2018. [Consulta: 20 abril 2024].
# Umboni Silió

Umboni Silió (en llatí Umbonius Silio) va ser un governador romà de la Bètica o Hispània Ulterior sota l'emperador Claudi.
Exercia el govern quan el van fer tornar a Roma i el van destituir, expulsant-lo del senat romà, per haver ofès a un dels lliberts de l'emperador, tot i que a efectes legals l'acusació es va fer per altres suposats delictes.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/831?rgn=pages;view=image;q1=SiliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Londres:+John+Murray,+1876,+p. 823. ]
# Wisch (Nordfriesland)

Wisch (frisó septentrional Väsk, danès Visk) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 12 kilòmetres al sud de Husum, i 5 kilòmetres al nord de Friedrichstadt. El 31 de desembre del 2023 tenia 107 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 16 març 2025].
# Klanxbüll

Klanxbüll (frisó septentrional Klångsbel, danès Klangsbøl) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein.

## Història

La crònica de la vila va amb la construcció del dic a la regió, ja que només es construïren cases quan fou endicada i drenada l'àrea de Klanxbüll. És un de mants municipis amb el sufix -büll en el nom, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’, la primera part sol ser un nom de persona. Sovint són assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic.
Klanxbüll és esmentat per primera vegada l'any 1231 amb una inscripció en el registre de la propietat del rei Valdemar II de Dinamarca, ja que l'antic ducat de Schleswig (amb curtes excepcions) va pertànyer fins a 1864 a la corona danesa. El 1240 es va començar a construir l'església, actualment monument protegit
Al voltant de 1400 Klanxbüll va ser separat per una marea de tempesta de terra ferma i esdevingué una illa. El 1566 es construïren preses noves i dics, fent un polder nou, el Gotteskoog, reconnectant Klanxbüll i els voltants amb el continent; part d'aquest mar que separa roman com el llac Gotteskoogsee.
El 1921 Klanxbüll assolí importància econòmica, quan va arribar una estació del tren Marschbahn. El 1927 es va construir el Hindenburgdamm, un dic amb el ferrocarril que connecta el continent amb l'illa de Sylt. En l'actualitat, la població creix, com que hi ha la darrera estació del continent. L'increment dels lloguers a l'illa de luxe de Sylt fa que molts treballadors no hi troben habitatge assequible i que han de fer el trajecte cada dia.

## Referències

* ↑ «Klanxbüll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.
* ↑ Basdorf, Angelika «Bauboom auf schrumpfendem Grund» (en alemany). TAZ, 22-03-2008.
# Pico da Neblina

El Pico de la Neblina, localitzat en el nord de l'Amazones, és el punt més alt de Brasil amb 2993,78 metres d'altitud (mesura revisada per satèl·lit/GPS per l'IBGE en 2004). Dona nom al Parc Nacional del Pico da Neblina, on està situat.

## Referències

* ↑ http://www.ibge.gov.br/home/presidencia/noticias/noticia_visualiza.php?id_noticia=215&id_pagina=1
# Bandera del Turkmenistan

La bandera nacional del Turkmenistan va ser adoptada el 24 de gener de 2001 i és considerada per molts com la bandera amb més detalls del món. La bandera té els colors tradicionals del poble turcman: El seu fons és verd i té una franja vermella vora del pal. En aquesta franja apareixen cinc emblemes de catifes característics de cinc de les tribus històriques del país: els teke, els yomut, els arsary, els chowdur i els saryq. Sota tots aquests emblemes, apareixen dues branques d'olivera com les de les Nacions Unides. Aquest darrer símbol fou inclòs a la bandera després que el Turkmenistan es declarés com un estat permanentment neutral, el 12 de desembre de 1995. D'altra banda, sobre el fons verd destaca una lluna creixent (símbol de l'esperança en el futur) amb cinc estrelles de cinc puntes que representen les províncies en què es divideix el país: Ahal, Balkan, Daşoguz, Lebap i Mary.

## Banderes històriques

Abans de la independència de la Unió Soviètica, l'any 1991, la bandera de l'RSS del Turkmenistan era força semblant a la de la resta de repúbliques soviètiques. El 19 de febrer de 1992 però, s'adoptà un disseny força semblant a l'actual excepte per la ubicació i els símbols de la franja vermella. L'any 1997 tornà a modificar-se i no fou fins al 2001 que s'adoptà el disseny actual.
* Bandera soviètica, emprada entre 1991 i 1992.
* Bandera des de 1992 fins a 1997
* Bandera des de 1997 fins a 2001

## Referències

* ↑ «flag of Turkmenistan | Britannica» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Porsche-Ludwig, Markus; Chen, Ying-Yu. Handbook of Asian States: Geography - History - Culture - Politics - Economy (en anglès). LIT Verlag Münster, 2021, p. 827. ISBN 978-3-643-91100-1.
* ↑ «Turkmenistan». A: The Statesman’s Yearbook 2020 (en anglès). Londres: Palgrave Macmillan UK, 2020, p. 1211–1214. DOI 10.1057/978-1-349-95940-2_194. ISBN 978-1-349-95940-2.
# Cristià V

Cristià V (Flensburg, 15 d'abril de 1646 - 25 d'agost de 1699) va ser rei de Dinamarca i Noruega entre 1670 i 1699. Cristià V va ser el segon monarca absolut del país. Era un home que governava amb una actitud despòtica, que tenia una opinió molt exagerada de la seva dignitat reial i del seu poder. Per tal de limitar el poder de la noblesa, va fer una aliança amb la burgesia danesa. A més, en política exterior, va intentar recuperar els territoris perduts davant de Suècia després del Tractat de Roskilde (1658). La guerra en què va participar només aconseguí arruïnar les finances públiques del regne.
Cristià era fill de Frederic III de Dinamarca i Sofia Amàlia de Brunsvic-Lüneburg. Va tenir vuit fills amb la seva dona i sis més amb la seva amant. Amb la reina Carlota Amàlia de Hessen-Kassel, filla del landgravi Guillem VI de Hessen-Kassel (1629-1663) i de la princesa de Brandenburg Hedwig Sofia de Hohenzollern (1623-1683), va tenir a:
* Frederic (1671-1730). Rei de Dinamarca i Noruega, casat amb Lluïsa de Mecklenburg (1667-1721).
* Cristià Guillem (1672-1673).
* Cristià (1675-1695).
* Sofia Eduviges (1677-1735).
* Carles (1680-1729). Comte de Vemmetofte.
* Cristiana Carlota (1679-1689).
* Guillem (1687-1705).
Amb la seva amant, Sofia Amàlia Moth (1654-1719), comtessa de Samsø, va tenir a:
* Christiane Gyldenløve (1672-1689).
* Christian Gyldenløve (1674-1703), casat primer amb Carlota Amàlia Gyldenlove (1682-1699), i després amb Dorotea Krag (1675-1754).
* Sophie (1675-1684).
* Anna (1676-1699).
* Ulrik Christian Gyldenløve (1678-1719).

## Referències

* 1 2 «Cristià V de Dinamarca | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Cristiano v re di danimarca e norvegia - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Christian V | Danish Monarch, Reformer & Warrior | Britannica» (en anglès). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Frederic IV de Dinamarca | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Nielsen, Kay Søren. «Christian V. Konge og sportsmand» (en danès). The Royal Danish Arsenal Museum. Arxivat de l'original el 2007-04-25.
* http://kongehuset.dk/english/the-monarchy-in-denmark/The-Royal-Lineage Arxivat 2015-03-14 a Wayback Machine.
* http://www.kongernessamling.dk/en/rosenborg/person/christian-v/
* http://kongehuset.dk/publish.php?dogtag=k_en_his_ord Arxivat 2011-03-09 a Wayback Machine.
* http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=9427084
# Burunge

El burunge (bulunge, mbulugwe, burungi) és una llengua cuixítica parlada per unes 13.000 persones al sud-est de les poblacions de Langi, Goima, Txambalo o Mirambu, a la regió Dodoma de Tanzània. Forma part, juntament amb l'aasáx, l'alagwa, el dahalo, el gorowa, l'iraqw i el kw'adza, de la subdivisió del cuixític meridional.

## Bibliografia

* Kiessling, Roland (2000) Eine Grammatik des Burunge. Afrikanistische Forschungen Band 13. Colònia: Rüdiger Köppe Verlag.
* Lamberti, M. (1991). Cushitic and its classifications. Anthropos, (H. 4./6), 552-561. (anglès)

## Enllaços externs

* Entrada Burunge a l'Ethnologue
# Poecilia latipinna

Poecilia latipinna és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes originari de Nord-amèrica: des de Cap Fear (Carolina del Nord, Estats Units) fins a Veracruz (Mèxic). Introduït a molts països.
Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total i les femelles els 10.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Fetitxisme d'impregnació

El fetitxisme d'impregnació, comunament conegut com a torsió reproductora (en anglès breeding kink), és l'experiència d'una intensa atracció sexual davant la idea de deixar embarassada a una dona. Això vol dir que un home vol ejacular dins de la seva parella sense cap control de la natalitat.
El fetitxisme de la impregnació és una parafília que es caracteritza per l'excitació sexual quan es planteja amb el risc de deixar embarassada o de quedar embarassada durant el coit. Segons l'experta sexual Gigi Engle, el fetitxisme té les seves arrels en la fantasia de l'embaràs, però no en el desig de criar un nadó. Com que els fetitxes de cria estan arrelats en la fantasia, no és exclusiu de les persones en relacions heterosexuals. Les persones de parelles del mateix sexe i les persones transgènere poden tenir problemes de criança. Per a alguns, aquesta torsió de cria pot incloure elements fantàstics, com ara impregnar-se d'ous alienígenes. Hi ha joguines sexuals fetes per a aquest fetitxe específic, anomenats ovipositors, que s'assemblen als consoladors i que s'insereixen a la vagina o l'anus també per plaer. Les dones poden tenir una torsió de cria, però no necessàriament volen quedar embarassades a la vida real, mentre que els homes poden estar excitats per la fantasia de deixar embarassada una dona accidentalment. Per als homes homosexuals, poden gaudir d'activitats com l'"abocament de semen".

## En la cultura popular

El fetitxisme de la impregnació és habitual. Segons Google Trends, les cerques de "retorn de cria" van començar a repuntar l'any 2020, i van assolir el màxim a finals de 2021 enmig d'una tendència a TikTok sobre "portar massa lluny la torsió de cria", seguida d'una dona que va girar la càmera cap avall fins a una prova d'embaràs positiva o ventre que sobresurt.

## Referències

* 1 2 Naftulin, Julia. «What to know about breeding kink, where you're aroused by the risk of pregnancy or impregnating someone» (en anglès americà). Insider. [Consulta: 29 juny 2023].
* 1 2 Thomas, Helen Meriel. «What Is a Breeding Kink? How Unprotected Sex Became a Turn-On» (en anglès). Vice, 06-07-2022. [Consulta: 29 juny 2023].