OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Auricalcita

L'auricalcita és un mineral de la classe dels carbonats. Va ser descrita per primera vegada el 1839 per Böttger, que va anomenar el mineral pel seu contingut de zinc i coure, όρειχαλκος en grec, ja que significa 'de llautó de muntanya' o 'coure de muntanya', el nom d'un metall fabulós. La localitat tipus és la mina Loktevskoye, Alta Loktevka River, Rudnyi Altai, Altaiskii Krai, Sibèria occidental, Rússia.

## Característiques

Es tracta d'un mineral que cristal·litza en el sistema monoclínic, i que té una duresa molt baixa, en l'escala de Mohs. El seu hàbit cristal·lí característic és en forma de petites agulles formant radis divergents. La ratio entre el zinc i el coure que conté és d'aproximadament 5:4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'auricalcita pertany a «05.BA: carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb Cu, Co, Ni, Zn, Mg, Mn», juntament amb els minerals següents: atzurita, georgeïta, glaucosferita, kolwezita, malaquita, mcguinnessita, nul·laginita, pokrovskita, rosasita, zincrosasita, txukanovita, hidrozincita, holdawayita, defernita, loseyita i sclarita.

## Formació i jaciments

L'auricalcita es troba normalment a les zones oxidades dels dipòsits de coure i zinc. Els minerals associats inclouen: rosasita, smithsonita, hemimorfita, hidrozincita, malaquita i atzurita.
Se n'han trobat jaciments a Alemanya, l'Argentina, Austràlia, Àustria, Bèlgica, el Canadà, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, els Estats Units, França, Grècia, Hongria, l'Iran, Irlanda, Itàlia, el Japó, el Kazakhstan, Madagascar, el Marroc, Mèxic, Namíbia, Noruega, Nova Caledònia, el Perú, Polònia, Portugal, el Regne Unit, la República del Congo, la República Democràtica del Congo, la República Txeca, Romania, Rússia, Sud-àfrica, Suècia, Suïssa, Turquia, el Vietnam, Xile, la Xina, Zàmbia i Zimbàbue. A Catalunya s'ha trobat auricalcita a les mines Monsant, a Hortsavinyà (Maresme, Barcelona), les mines Liat, a Arres (Vall d'Aran, Lleida), la mina Margalida, a Bossòst (Vall d'Aran, Lleida), la mina Victòria, a Vielha e Mijaran (Vall d'Aran, Lleida), Prullans (Cerdanya, Lleida), la mina Balcoll, a Falset i la mina Bessó, a Ulldemolins (Priorat, Tarragona).

## Referències

* ↑ Handbook of Mineralogy
* 1 2 Mindat
* ↑ Webmineral data
# Gadegang (grup)

Gadegang va ser un grup de música en català format el 2001 a Cambrils, quan va enregistrar la seva primera maqueta en què s'hi barrejaven instruments populars de música folk amb bases electròniques. L'any següent va guanyar el concurs Sona9 en la categoria de «Folk i noves músiques», premi amb el qual posteriorment va enregistrar el seu primer àlbum, El cap et bull, amb Discmedi i produït per Marc Parrot. El disc el van presentar el 31 d'octubre de 2003 en un concert a Vinyols i els Arcs acompanyats d'Obrint Pas i de Pirat's Sound Sistema.
En els Premis Enderrock 2004, Gadegang va guanyar en totes les categories dins de l'apartat de folk en català per votació popular: millor artista, millor disc per El cap et bull, millor directe i millor cançó per «Si et cou és que pica», un tema que, més endavant, el 2015 va ser la sintonia de capçalera de la sèrie de televisió Merlí.
El grup estava format per Jordi Martí (mostrejador, sintetitzador, percussió, viola de roda, programació i veus), Xavier Bordera (sac de gemecs, llaüt, flabiol, guitarra elèctrica, percussió i veu) i Dani Morell (darbukka, bongo, conga, timbal i veu). Al llarg de la seua breu trajectòria, Gadegang va actuar en escenaris com el Senglar Rock, la Fira Mediterrània de Manresa, el Festival Acústica Figueres, la Festa Major de Gràcia o la Festa Major de Castellserà.

## Discografia

* 2002: Gadegang (maqueta)
* 2003: El cap et bull

## Referències

* ↑ «Sanpedro, Quim Vila i Gadegang guanyen el concurs Sona 9». 324cat, 28-11-2002. [Consulta: 13 setembre 2023].
* 1 2 «Gadegang». decibel.cat. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «El nou CD dels Gadegang rep una bona acollida per part del públic». Revista Cambrils, 01-12-2003. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Dusminguet, Roger Mas, De Calaix, Lax'n'Busto, Quim Vila i Gadegang guanyen els Enderrock». CCMA. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ «El grup musical Gadegang grava un videoclip a TV3». Revista Cambrils, 01-10-2003. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Recordem... Gadegang». auva.cat, 15-09-2016. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Fermín Muguruza, Brams i l'espectacle Dalinià de Gadegang, plats forts del segon dia del Senglar Rock». Vilaweb, 01-07-2004. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «El disc del dia del Carrer Major. 53: Gadegang "Gadegang" (2002)», 25-11-2019. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Surt al mercat "El cap et bull", el primer disc del grup de Cambrils Gadegang». 324cat, 18-11-2003. [Consulta: 13 setembre 2023].
# Jenő Fuchs

Jenő Fuchs (Budapest, 29 d'octubre de 1882 - Budapest, 14 de març de 1955) fou un tirador d'esgrima hongarès, guanyador de quatre medalles olímpiques d'or.

## Biografia

Va néixer el 29 d'octubre de 1882 a la ciutat de Budapest, ciutat situada en aquells moments a l'Imperi Austrohongarès i que avui dia és la capital d'Hongria, en una família d'arrels jueves. Va morir el 14 de març de 1955 a la seva residència de Budapest.

## Carrera esportiva

Va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en les proves de sabre individual i per equips, uns metalls que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 celebrats a Estocolm (Suècia), convertint-se en el primer campió olímpic en revalidar el seu títol individual en la modalitat de sabre.
El 1982 fou inclòs al Saló Internacional de la Fama de l'Esport Jueu.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jenő Fuchs». [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ International Jewish Sports Hall of Fame. Jewishsports.net. Retrieved on 2018-06-06.
* ↑ Jenő Fuchs. International Jewish Sports Hall of Fame
# Carnivorisme

El carnivorisme és la forma d'alimentació en la qual un organisme s'alimenta majoritàriament de carn d'animals, que poden ser preses vives, en el cas dels depredadors, o mortes, en el dels carronyaires. Els carnívors es troben sempre en posicions avançades de la cadena tròfica.
En un sentit més general, es pot considerar que un animal és carnívor si el seu comportament per alimentar-se consisteix a menjar altres animals en comptes de vegetals. Hi ha molts invertebrats depredadors; per exemple, artròpodes com ara l'aranya o la mantis, o diverses espècies de cargols depredadors. Existeixen termes més específics per a referir-se a animals que devoren classes específiques de preses, com en el cas dels animals que mengen insectes (insectívors o entomòfags), però dins d'aquests encara es poden distingir, per exemple, els menjadors de formigues (mirmecòfags) i altres.
Els animals que s'alimenten exclusivament de carn reben el nom de carnívors estrictes. El terme «hipercarnívor» s'utilitza per a descriure animals que s'alimenten únicament de teixit animal, i també s'utilitza en paleobiologia per a referir-se a tàxons d'animals que tenen un component creixent de dents tallants en proporció al component de dents moledores.

## Carnívors estrictes

Un carnívor estricte és aquell que subsisteix amb una dieta de carn i la capacitat del qual per a usar recursos d'altra classe és marginal. Aquests animals poden consumir altres productes animals, com ara la mel, però aquests productes no són necessaris per a la seva dieta: poden sobreviure sense ells. Alguns animals carnívors estrictes són:
* Fèlids
* Alguns cànids, com el llop gris. El coiot i el llop vermell no són carnívors estrictes. El gos domèstic es considera un carnívor estricte, però aquesta situació és debatuda.
* Hienes i alguns altres carronyaires
* Alguns mustèlids, com ara la fura
* Ós polar (els altres ossos són omnívors i la major part de la seva dieta consisteix en vegetals)
* Odontocets (cetacis amb dents)
* Pinnípedes (foques, morses, etc.)
* Aus de presa diürnes (àguiles, milans, etc.) i nocturnes (mussols, òlibes, etc.)
* Diverses aus marines, com ara els pelicans, els pingüins, etc. Amfibis (gripaus, granotes i sargantanes) en la seva fase adulta
* Serps
* Alguns llangardaixos
* Cocodrils
* Taurons i molts altres peixos
* Pops i calamars
* Aranyes i escorpins
* Alguns insectes, com ara la mantis religiosa
* Tiranosaures i altres teròpodes

## Referències

* ↑ Holliday, Jill A; Steppan, Scott J «Evolution of hypercarnivory: the effect of specialization on morphological and taxonomic diversity». Paleobiology, Winter 2004 [Consulta: 24 juliol 2007].

## Vegeu també

* Planta carnívora
# Nitrocel·lulosa

El nitrat de cel·lulosa, nitrocel·lulosa o cotó pólvora és un compost explosiu sintetitzat per primera vegada l'any 1845 per Christian Friedrich Schönbein. És un sòlid semblant al cotó, o un líquid gelatinós lleugerament groc o incolor amb olor d'èter. S'empra en l'elaboració d'explosius, propulsors per a coets, cel·luloide (base transparent per a les emulsions de les pel·lícules fotogràfiques) i com matèria primera en l'elaboració de pintura, laca, vernissos, tinta i altres productes similars.
Reaccions químiques amb les quals l'àcid nítric converteix la cel·lulosa en nictrocel·luosa i aigua (l'àcid sulfúric hi actua com a catalitzador):
    3HNO₃+ C₆H$_{10}$O₅ → C₆H₇(NO₂)₃O₅ + 3H₂O

## Referències

* ↑ Urbanski, Tadeusz, Chemistry and Technology of Explosives, Pergamon Press, Oxford, 1965, Vol 1, pp 20–21.

## Vegeu també

* TNT
# Mohiniyattam

El mohiniyattam (en malaiàlam: മോഹിനിയാട്ടം), que també es pot escriure mohiniaattam o mohiniattom, és una dansa tradicional de Kerala, al sud de l'Índia. Es tracta d'una dansa molt elegant escenificada per dones. El terme mohiniyattam prové de les paraules mohini, que significa «dona que encisa els espectadors», i attam, paraula que designa moviments corporals sensuals i elegants, podent-se traduir, doncs, per «dansa de la dona encisadora». El tema principal de la dansa és l'amor i la devoció envers Déu i normalment Vixnu o Krishna en són els herois. S'acostuma a escenificar als temples i té elements de Koothu i Kottiyattom. És un drama en dansa i en vers. La dansa mohiniyattam es caracteritza pels seus subtils moviments: els malucs i el tors es mouen amb molta suavitat, suggerint el moviment de les fulles dels arbres i el so de l'aigua dels rius que hi ha a Kerala, la seva terra d'origen. A més, els ulls ballen amb el propòsit d'encisar la ment sense atraure els sentits. Hi ha aproximadament quaranta moviments bàsics diferents, anomenats atavukal.
En algunes històries es parla de Vixnu disfressat de mohini; en una s'hi explica que va aparèixer disfressat de mohini per allunyar els asuras (dimonis) de l'amrita (el nèctar de la immortalitat). D'altres conten que Vixnu es va disfressar de mohini per a salvar Xiva del dimoni Bhasmasura. És possible que el nom mohiniyaattam s'establís a partir d'aquí.
Aquesta dansa, que conserva alguns elements de dues formes tradicionals de ball del sud de l'Índia, el bharatanatyam i el kathakali, va ser inventada a la cort del rei Swati Tirunal per Vadivelu, un component del Quartet Thanjavur.
El vestit típic d'aquesta dansa és un sari de color blanc amb brodats daurats anomenat kasavu. Aquest ball es basa en el text clàssic de Hastha Lakshanadeepika, en el qual hi figura la descripció de les mudras (expressions gestuals amb el palmell de la mà i els dits).
En la música del mohiniyattam hi ha unes variacions en l'estructura rítmica que s'anomenen chollu. La lletra de les cançons és en manipravala, una barreja de sànscrit i malaiàlam.

## Referències

* ↑ Dietrich, Anne. «Mohiniyattam» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-04-13. [Consulta: 16 novembre 2018].
# Cine Casablanca

Els Casablanca estaven ubicats al Passeig de Gràcia, 115, de Barcelona. El local disposava de dues sales, Casablanca 1 i Casablanca 2. Tenia una capacitat total de 317 localitats.
El cinema deu el seu nom al film homònim de Michael Curtiz. Es va inaugurar el 13 de desembre de 1980. La iniciativa d'aquest nou cinema va ser de la societat Els Cinemes del Passeig de Gràcia, creada per Jaume Figueras. Van ser programats pel mateix Figueras fins al 1991.
La programació inaugural va ser Cabeza borradora de David Lynch per a la sala 1, i Johnny Guitar de Nicholas Ray a la 2.
Eren unes sales que no destacaven precisament per la seva comoditat i sonorització. Però que el seu públic principal eren els joves cinèfils. Es va orientar a la projecció de versions originals subtitulades. Un dels films que va crear més controvèrsia va ser Je vous salue, Marie de Jean-Luc Godard. Durant la projecció d'aquest va haver "manifestacions" de famílies i associacions catòliques.
Des del desembre de 1991 la programació va a càrrec de l'administrador i gerent del local, Julián Mateos Iñiguez. El 7 de maig de 2004 l'empresa Kaplan es va fer càrrec de l'explotació del local, projectant pel·lícules de cine independent i en versió original. Aquesta nova etapa va començar amb la projecció de De nenes i Gala.
Durant els últims anys va estar regentat per Salomón Shang Ruiz, que també va regentar els Casablanca Gràcia (Cinemes Lauren).
El 5 d'abril de 2011 es va veure obligat a tancar les sales degut a l'acumulació de grans deutes i impagaments.

## Referències

* 1 2 Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Edicions Proa, 1995.
* 1 2 Torras Comamala, Jordi. Somnis de reestrena: Història dels cinemes de Gràcia. Barcelona: Taller d'Història de Gràcia, 1999.
* 1 2 Lahuerta Melero, Roberto. Barcelona sus cines de estreno, repertorio y arte y ensayo. Barcelona: Quarentena Ediciones, 2016.
* ↑ SAVALL, Cristina; VICENTE, E. de «El mítico cine Casablanca cierra las puertas ahogado por deudas» (en castellà). El Periódico, 05-04-2011.
# IOS

iOS (anteriorment iPhone OS) és un sistema operatiu mòbil desenvolupat per Apple exclusivament per als seus telèfons intel·ligents. Va ser presentat el gener de 2007 per a l'iPhone de primera generació, llançat el juny de 2007.
És el sistema operatiu que alimenta molts dels dispositius mòbils de la companyia, inclòs l'iPhone. També es va utilitzar als iPads des del 2010 fins que es va introduir iPadOS el 2019, i als dispositius iPod Touch, que es van deixar de fabricar a mitjan 2022. És el segon sistema operatiu mòbil més instal·lat del món, després d'Android. És la base d'altres tres sistemes operatius d'Apple: iPadOS, tvOS i watchOS.
El desembre del 2023 l'App Store contenia més de 3,8 milions d'aplicacions amb iOS. Aquestes aplicacions mòbils havien estat descarregades més de 130.000 milions de vegades.
iOS es basa en MacOS. Igual que MacOS, inclou components del Mach i FreeBSD. És un sistema operatiu semblant a Unix. Encara que algunes parts d'iOS són de codi obert amb la llicència Apple Public Source i altres llicències, iOS és programari del propietari.
Les versions principals d'iOS es publiquen anualment. La versió estable de mitjans del 2024, iOS 17, es va llançar al públic el 18 de setembre de 2023.

## Referències

* ↑ «iPad Pro - Technical Specifications» (en anglès). [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «iPad mini 4 - Specs» (en anglès). [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «iPad» (en anglès). [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «iPhone 6s - Technical Specifications» (en anglès). [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «iOS: A visual history» (en anglès americà). The Verge, 13-12-2011. Arxivat de l'original el April 12, 2017. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ «Apple Reinvents the Phone with iPhone» (en anglès americà). Apple Newsroom. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «The music lives on» (en anglès americà). Apple Newsroom. Arxivat de l'original el May 11, 2022. [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ «Number of apps from the Apple App Store 2022» (en anglès). Statista. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ Espósito, Filipe. «HomePod now runs on tvOS, here's what that could mean» (en anglès americà). 9to5Mac, 13-04-2020. Arxivat de l'original el April 14, 2020. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ «Is Mac Os X Microkernel? – LEMP» (en anglès americà). [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «iOS/About iOS/Mach_and_BSD.md at master · writeups/iOS» (en anglès). GitHub. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «License - APSL». opensource.apple.com. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Software License Agreement». opensource.apple.com. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Apple Open Source». Arxivat de l'original el September 24, 2020. [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ Rogucki, Michał. «Why is iOS not open source?» (en anglès americà). TS2 SPACE, 28-10-2023. Arxivat de l'original el 2023-12-16. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ , 18-09-2023.
# Elies Plana

Elias Plana (Olot, 31 de maig de 1977) és un dissenyador gràfic, impressor bibliòfil català.
Fill del pintor, dibuixant, gravador i editor Miquel Plana. Va estudiar Belles Arts i es va incorporar a treballar al taller familiar com a dissenyador gràfic, gravador i impressor. Els seus treballs de bibliofília són presents en col·leccions internacionals com el Victoria & Albert Museum de Londres, el Museum Meermanno a la Haia, la Columbia University o la Stanford i Bancroft de Califòrnia.
El 2023 va dissenyar el cartell de les Festes del Tura d'Olot.

## Referències

* 1 2 Quiney, Aitor. «Elies Plana, impressor, balla amb la Minerva», 06-11-2020. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ Masó, Pau. «Elies Plana dissenya el cartell de les Festes del Tura 2023». NacióGarrotxa. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ J.C.F. «Un cavallet, protagonista del cartell de les Festes del Tura», 23-08-2023. [Consulta: 23 agost 2023].

## Enllaços externs

* Elies Plana, la tipografia de la vida, entrevista a TV3
# Dionís Baiget i Bassi

Dionís Baiget i Bassi (Corbins, 1877 - Lleida, 24 de desembre de 1938) fou un violinista, director de cors i bandes i també tenor.

## Biografia

Com a violinista, Dionís Baiget destaca per la seva participació a La Pua, agrupació instrumental formada per instruments de corda, que va ser creada el 1892 per Joan Bergós i Salvador Revés.
Juntament amb Francesc Besa, Baiget va dirigir el cor del Patronat Obrer del Sagrat Cor de Jesús format el 1904 al Palau del Bisbe. El cor estava integrat per 40 obrers i realitzà la seva primera audició en públic el dia 4 de novembre de 1904.
El 1905 Baiget dirigia el cor El Jazmín format per obrers i integrat a la Lliga Catòlica de Lleida i el 1907 es va encarregar també del cor La Violeta. Segons es desprèn d’un article de premsa aparegut al Diario de Lérida del 26 d’abril de 1907, el cor La Violeta havia ofert una serenata al diputat Juan Moles i Dionís Baiget s'havia encarregat de la direcció, fet que no sembla que fos ocasional.
El mateix any 1907 trobem Baiget com a director de la Banda de la Creu Roja. Va ser en una desfilada feta en ocasió de la processó del Corpus de la parròquia de Sant Andreu. Pocs anys després, a partir de 1912, també es va fer càrrec de la direcció de la Banda de Santa Cecília substituint a Francesc Gelambí, que l’havia creada el 1900. Els Anales de la Academia Mariana, en el seu número de desembre de 1912, corroboren la participació de l'esmentada banda dirigida per Baiget en els actes del 50 aniversari de la fundació de l’Acadèmia.
Durant els primers anys del segle XX, Baiget va formar part d’un Sextet com a violí segon dirigit per mossèn Ramon Esteve (piano), mossèn Josep Illa (violoncel), Francesc Farrés (violí 1r), Josep Mateu (viola) i Josep Ollé (contrabaix).
Baiget també va impartir classes al Col·legi dels P.P. Mercedaris de Lleida, on estava instal·lada l’Schola Cantorum fundada per mossèn Ramon Esteve. Tot i que l'escola va començar al local del carrer Cavallers núm. 6 el 1914 aviat, a inicis del 1915, es va traslladar al col·legi dels Mercedaris situada al carrer de Sant Antoni. Juntament amb mossèn Ramon Esteve i Eusebi Niubó, Baiget havia estat un dels fundadors de les classes de música impartides al Patronat Obrer del Sagrat Cor de Jesús.
Poca informació més hi ha sobre Dionís Baiget, excepte que el 1929, concretament el 3 de gener, actuà com a testimoni en la signatura d’una acta notarial referent a l’afer Pere Vila i Codina, prohom nascut a Les Oluges que el 1916 va deixar una fortuna en herència a la Diputació de Lleida.

## Bibliografia

Herrera i Llop, Lluís Marc; Música en silenci. Fons musicals dels arxius de Lleida; Ed. Institut d’Estudis Ilerdencs; Lleida; 2012.
# Colobra llisa

La colobra llisa o serp llisa septentrional (Coronella austriaca) és una espècie de serp de la família Colubride, que habita al nord i centre d'Europa així com al nord de l'Iran.

## Vegeu també

* Llista d'amfibis i rèptils de Catalunya

## Referències

* ↑ Espècie Coronella austriaca a The Reptile Database (anglès)
* ↑ «Colobra llisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Fèlix (bisbe de València)

Fèlix va ser bisbe de València. Se sap que ocupava el càrrec l'any 653, quan va assistir al VIII Concili de Toledo. Per l'ordre en què apareix la seua signatura, devia fer poc temps que havia estat escollit. Continuava a la seu valenciana el 655, quan va tenir lloc el IX Concili de Toledo.

## Referències

* ↑ «EPISCOPOLOGIO LEVANTINO». [Consulta: 25 març 2021].
# Rodenäs

Rodenäs (frisó septentrional Runees, danès Rødenæs jutlàndic meridional Rånæjs) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situat just a la frontera amb Dinamarca, i un 28% de la seva població domina, a part de l'alemany estàndard i el frisó septentrional, el danès, el baix alemany i el jutlàndic meridional.
# Elisabeta Lipă

Elisabeta Lipă (Siret, 26 d'octubre de 1964), de soltera Elisabeta Oleniuc, és una remadora romanesa, ja retirada, guanyadora de 8 medalles olímpiques. Ostenta el rècord de medalles en la competició olímpica de rem.

## Biografia

Va néixer el 26 d'octubre de 1964 a la ciutat de Siret, població situada a la província de Suceava, que en aquells moments formava part de la República Popular de Romania i que avui en dia forma part de Romania. Nascuda amb el nom d'Elisabeta Oleniuc adoptà el cognom Lipă en casar-se.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova femenina de doble scull al costat de Marioara Popescu. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar dues medalles: la medalla de plata en la prova de doble scull al costat de Veronica Cogeanu i la medalla de bronze en la prova de quàdruple scull. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar la prova de scull individual i la medalla de plata en la prova de doble scull. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) guanyà la medalla d'or en la prova de vuit amb timoner, finalitzant així mateix novena en la prova individual de scull. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) revalidà el seu títol olímpic de vuit amb timoner amb la resta de l'equip romanès de rem i finalitzà cinquena en la prova de doble scull. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), aconseguí novament revalidar el seu títol en la prova de vuit amb timoner. Amb 39 anys es va convertir en la remadora de més edat en guanyar un títol olímpic de rem.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 12 medalles en el Campionat del Món de rem, destacant la medalla d'or aconseguida el 1989 en scull individual. També guanyà 25 campionats nacionals.
L'any 2000 va ser declarada la millor remadora del segle XX per la Federació Internacional de Rem.

## Carrera política

Entre novembre de 2015 i gener de 2017 va ser ministra de Joventut i Esports al govern de Dacian Cioloș.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Elisabeta Oleniuc-Lipă». [Consulta: 9 març 2025].
* 1 2 3 4 «Elisabeta». [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «World Rowing - Elisabeta LIPA-OLENIUC» (en anglès). [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Lista miniștrilor lui Dacian Cioloș», 15-01-2015. [Consulta: 15 novembre 2015]..
# Süderhöft

Süderhöft (danès Sønderhøft) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 9 kilòmetres de Friedrichstadt i vora la carretera a Rendsburg.