OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julio Aróstegui Sánchez

Julio Aróstegui Sánchez (1939-2013) fou un historiador espanyol especialista en l'edat contemporània, especialment en la Guerra Civil espanyola.
Professor d'Ensenyament Mitjà a Salamanca en els anys 70. Més tard, fou nomenat catedràtic d'Història Contemporània de la Universitat Complutense de Madrid i director de la càtedra extraordinària Memòria Històrica del Segle XX. Va ser també professor de les Universitats del País Basc i Carlos III de Madrid. També és col·laborador de diverses revistes i publicacions periòdiques.
Va començar les seues investigacions sobre el carlisme i va anar evolucionant cap a l'estudi del segle xx i en concret el moviment obrer espanyol, la guerra civil i l'anomenada Història del Presente, que tracta temes com ara el franquisme o la transició, a més de tractar la problemàtica de la violència política en la història actual.
Fou un dels historiadors espanyols que més atenció va dedicar als problemes teòrics de la Història i de la seva investigació i mètode.

## Obres

* El carlismo alavés y la guerra civil (1970)
* Historia y memoria de la guerra civil (1988)
* Violencia y Política en España (1994)
* La investigación histórica: Teoría y método (1995)
* La guerra civil, 1936-1939: la ruptura democrática (1996)
* La transición (1975-1982) (2000)
* El Carlismo y las Guerras Carlistas. Hechos, hombres e ideas (2003)
* La Historia Vivida. Sobre la Historia del Presente (2004)
* Guerra civil. Mito y memoria (com a director) (2006)
* Por qué el 18 de julio...y después (2006)

### Obres col·lectiu

* Historia y memoria de la guerra civil : encuentro en Castilla y León : Salamanca, 24-27 de septiembre de 1986 (Coord) (1988)
* Una antología política (Junto a Julio Valdeón) (1999)
* Castilla y el 98 (como coordinador junto a J. A. Blanco) (2002)
* El carlismo y las guerras carlistas : hechos, hombres e ideas (Junto a Jordi Canal, Eduardo González Calleja) (2003)
* El mundo contemporáneo. Historia y problemas (Como director junto con Cristian Buchruker y Jorge Saborido) (2005)
* Por qué el 18 de julio...y después (2006)
* Guerra civil. Mito y memoria (como director) (2006)
* El último frente. La resistencia armada antifranquista en España 1939-1952 (como director junto con Jorge Marco) (2008)
* Une guerre de papier: la presse basque antifasciste dans les années trente (Junto a Severiano Rojo Hernández) (2011)
* Franco: la represión como sistema (coordinador) (2012)
* De Genocidios, Holocaustos, Exterminios (com a coordinador conjuntament amb Jorge Marco i Gutmaro Gómez Bravo) (2012)

## Referències

* ↑ «Mor l'historiador Julio Aróstegui». Diari Ara [Barcelona], 29-01-2013. ISSN: 2014-010X.

## Enllaços externs

* Curriculum vitae

## Bibliografia

* Jesús A. Martínez Martín, coord. El valor de la historia. Homenaje al profesor Julio Aróstegui Madrid: Universidad Complutense, 2009 ISBN 9788474919950
# Sultan Mahmud

Sultan Mahmud (+ 1403) fou Khan del Kanat de Txagatai (1388–1403). Era fill de Soyurgatmix.
A la mort del seu pare el 1388, Sultan Mahmud fou establert al seu lloc com a kan per Tamerlà. Igual que el seu antecessor, Sultan Mahmud no tenia cap poder polític i només era una figura cerimonial. Monedes amb el seu nom foren encunyades per Tamerlà durant la seva vida. Sultan Mahmud va morir el 1402 i llavors es va posar fi a la línia de kans de Txagatai de Transoxiana (els dos darrers de la branca ogodeïda). Més tard el net de Tamerlà, Ulugh Beg, va seguir nomenant khans però ja no foren rellevants en cap aspecte (excepte Satuk Khan, conegut per haver intentat esdevenir kan de Mogolistan).
Sultan Mahmud Khan dirigia un tuman propi i va participar en la guerra del Mogolistan (1389-1390) i a la primera gran expedició contra Toktamix (1391); el 1398 en la campaña de l'Índia va dirigir l'ala esquerra de l'exèrcit, que tornava a dirigir en la campanya de Síria a la conquesta d'Alep (1401); aquell mateix va participar en incursions per tot l'Iraq Arabí, i va estar en la devastació d'Hilla i de Wasit, passant també per Nayaf que va respectar com a ciutat santa. En la guerra contra els otomans va participar en tots els esdeveniments i al final de la batalla d'Ankara (1403) fou enviat a perseguir a Baiazet I amb les seves tropes fresques i el va localitzar prop de Saraijik; el cavall de Baiazet I va caure i el sultà fou capturat pel Khan. Poc després es va posar seriosament malalt a Ketxik Burlugh i va morir; aquesta mort va causar gran consternació a Tamerlà que va plorar amargament (cosa que no havia fet per fills i nets).

## Referències

* Manz, Beatrice Forbes, The Rise and Rule of Tamerlane. Cambridge University Press, 1989, ISBN 0-521-34595-2.
* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”
# Modulació per posició d'impuls

La modulació per posició de pols o PPM (de l'anglès Pulse Position Modulation) és una tècnica de la modulació de pols que utilitza polsos d'alçada i amplada uniforme. L'avantatge que té PPM respecte PAM (modulació per amplitud de pols) i respecte PDM (modulació per densitat de pols) és que té una immunitat de soroll molt més elevada, ja que tot el receptor necessita detectar la presència d'un pols en un moment correcte. La duració i l'amplitud del pols no són importants. Sobretot és molt útil pels sistemes de comunicació òptics, on acostuma a haver-hi poca o cap interferència.

## Vegeu també

* Modulació per amplada d'impulsos
* Modulació per amplitud d'impulsos
* Modulació per posició d'impuls
* Modulació per freqüència d'impulsos
# Las fiestas

Las fiestas és una pel·lícula de comèdia dramàtica argentina de 2023 coescrita i dirigida per Ignacio Rogers.

## Argument

Sergio, Mali i Luz han acceptat a contracor passar el Nadal amb la seva mare en el camp; una mica per culpa d'haver-se negat a fer-ho quan acabava de rebre l'alta hospitalària després d'un infart, una mica perquè no els ve mal evadir-se de les seves frustracions, una mica perquè estan pensant en l'herència que rebran en un futur no gaire llunyà. Una vegada allí, entre menjars, passejos, celebracions al poble, intercanvis de codis, mitges paraules i crits, les tensions augmentaran. Però en general, potser els germans són allí perquè, encara que no puguin admetre-ho, volen estar junts.

## Repartiment

* Cecilia Roth com María Paz
* Dolores Fonzi com Luz
* Daniel Hendler com Sergio
* Ezequiel Díaz com Mali
* Maitina De Marco com Muñeca
* Margarita Gurman com Carlita
* Rafael Solano com Goyo
* Florencia Bergallo com Laura
* Lucila Mangone com Lula

## Premis i nominacions

| Premi | Data de l'esdeveniment | Categoria | Nominat | Resultat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor actor de repartiment | Ezequiel Díaz | Nominat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor actor revelació | Ezequiel Díaz | Nominat |
| Premis Sur | 26 d'agost de 2024 | Millor actriu revelació | Maitina De Marco | Nominat |

## Referències

* ↑ «Las fiestas - The Parties» (en castellà). [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ "Las fiestas": lazos familiares complejos, Página/12
* ↑ «Premios Sur: “Blondi” lidera las nominaciones, seguida por “Cuando acecha la maldad”, “El rapto”, y “Puan”». Otros cines, 25-07-2024. [Consulta: 29 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Cinodonts

Els cinodonts (Cynodontia, ‘dents de gos’ en grec) són un subordre de teràpsids que inclou els mamífers i els seus parents propers extints. Foren un dels grups de teràpsids més diversos, i deuen el seu nom a les seves dents semblants a les dels gossos.

## Característiques

Els cinodonts tenien gairebé totes les característiques dels mamífers. Les seves dents estaven completament diferenciades, el neurocrani es bombava al darrere del cap, i molts d'ells caminaven de manera erecta. Els cinodonts encara ponien ous, com probablement ho feien tots els protomamífers del Mesozoic. Tenien les finestres temporals molt més grans que els seus avantpassats, i l'eixamplament de l'arc zigomàtic permetia una musculatura mandibular més robusta, donant suport a les proves d'un crani més mamiferoide. També tenien el paladar secundari del qual mancaven els altres teràpsids primitius, excepte els terocèfals, que eren els seus parents més propers. El dentari era l'os més gran del maxil·lar inferior, car altres ossos més petits es desplaçaven a l'orella. Desenvoluparen un metabolisme de sang calenta durant el Permià superior i estaven coberts de pèl.

## Filogènesi

El cladograma següent, extret de Ruta, Botha-Brink, Mitchell i Benton (2013), presenta una de les diverses hipòtesis que s'han formulat sobre les relacions dels cinodonts:
| Cynodontia | Charassognathus Dvinia Procynosuchus Epicynodontia Cynosaurus Galesauridae Galesaurus Progalesaurus Thrinaxodontidae Nanictosaurus Thrinaxodon Platycraniellus Eucynodontia Cynognathia Probainognathia (incoent-hi els mamífers) |

## Taxonomia

* Ordre Therapsida
** (sense categoria) Eutheriodontia
** Subordre Therocephalia
** Subordre CYNODONTIA
*** Charassognathus
*** Família Dviniidae
*** Família Procynosuchidae
**** Procynosuchus
*** Epicynodontia
**** Família Galesauridae
**** Família Thrinaxodontidae
***** Thrinaxodon
**** Infraordre Eucynodontia
***** (sense categoria) Cynognathia
****** Família Cynognathidae
****** Família Diademodontidae
****** Família Trirachodontidae
****** Família Traversodontidae
******* Santacruzodon
******* Scalenodon
******* Luangwa
******* Traversodon
******* Massetognathus
******* Exaeretodon
****** Família Tritylodontidae
******* Oligokyphus
******* Tritylodon
******* Kayentatherium
******* Bienotherium
******* Bienotheroides
***** (sense categoria) Probainognathia
****** Lumkuia
****** Ecteninion
****** Família Chiniquodontidae
****** Família Ecteniniidae
******* Diegocanis
******* Ecteninion
******* Trucidocynodon
****** Família Probainognathidae
****** (sense categoria) Ictidosauria
******* Família Tritheledontidae
****** (sense categoria) Mammaliaformes

## Referències

* ↑ Rey, K. «More than 252 million years ago, mammal ancestors became warm-blooded to survive mass extinction» (en anglès). The Conversation, 18-07-2017. [Consulta: 5 juliol 2018].
* ↑ Ruta, M.; Botha-Brink, J.; Mitchell, S. A.; Benton, M. J. «The radiation of cynodonts and the ground plan of mammalian morphological diversity» (en anglès). Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 280, 1769, 2013, pàg. 20131865. DOI: 10.1098/rspb.2013.1865. PMC: 3768321. PMID: 23986112.
# Darby (Montana)

Darby és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 710 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Darby tenia 710 habitants, 279 habitatges, i 176 famílies. La densitat de població era de 517,2 habitants per km².
Dels 279 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,9% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 36,9% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.221 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.071 $ mentre que les dones 20.781 $. La renda per capita de la població era d'11.658 $. Aproximadament el 19,5% de les famílies i el 24% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Darby». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Darby». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lasius

Lasius és un gènere de formigues de la subfamília dels formicins (Formicinae). Són formigues petites, monogíniques (una sola reina per formiguer), que pasturen pugons del quals prenen les seves secrecions ensucrades. Fan vols nupcials multitudinaris. Hi ha diverses espècies de Lasius a la península Ibèrica.

## Història natural

Les espècies del gènere Lasius principalment pasturen pugons, alimentant-se de les seves secrecions ensucrades, per bé que també preden sobre petits artròpodes, àfids inclosos. Lasius neglectus és una espècie invasora a Europa, incloent-hi la , molt dominant i agressiva, cosa que la converteix en una plaga molt difícil d'erradicar.
Totes les espècies conegudes són monogíniques (una sola reina per formiguer), excepte Lasius neglectus. Algunes espècies, com Lasius flavus, poden fundar nius poligínicament (diverses reines al mateix formiguer), però una vegada que la primera generació d'obreres madura les reines es barallen entre elles fundant unitats monogíniques. Alimenten les larves amb ous tròfics.
En els vols d'aparellament s'ajunten gran quantitat d'individus sexuats a àmplies àrees a finals d'estiu amb temps humit i càlid.

## Espècies

El gènere Lasius inclou 125 espècies, de les quals 25 viuen a la península Ibèrica i/o illes Balears:
* Lasius alienus (Schenck, 1852)
* Lasius balearicus Talavera, Espadaler & Vila, 2014
* Lasius bicornis (Förster, 1850)
* Lasius brunneus (Latreille, 1798)
* Lasius carniolicus Mayr, 1861
* Lasius cinereus Seifert, 1992
* Lasius citrinus Emery, 1922
* Lasius distinguendus (Emery, 1916)
* Lasius emarginatus (Olivier, 1792)
* Lasius flavus (Fabricius, 1782)
* Lasius fuliginosus (Latreille, 1798)
* Lasius grandis Forel, 1909
* Lasius lasioides (Emery, 1869)
* Lasius meridionalis (Bondroit, 1920)
* Lasius mixtus (Nylander, 1846)
* Lasius myops Forel, 1894
* Lasius neglectus Van Loon et al., 1990
* Lasius niger (Linnaeus, 1758)
* Lasius paralienus Seifert, 1992
* Lasius piliferus Seifert, 1992
* Lasius platythorax Seifert, 1991
* Lasius psammophilus Seifert, 1992
* Lasius rabaudi (Bondroit, 1917)
* Lasius sabularum (Bondroit, 1918)
* Lasius umbratus (Nylander, 1846)

## Referències

* 1 2 «Lasius - AntCat» (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «BioLib - Lasius» (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 «Hormigas.org - Género Lasius» (en castellà). [Consulta: 7 novembre 2023].
# Thalassoma lunare

Thalassoma lunare és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes que es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins al sud del Japó i el nord de Nova Zelanda.
Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Méxique

El Méxique fou un vaixell mercant, transatlàntic i navili militar, hospital i de transport de tropes francès. Tenia 11.953 tones de desplaçament, eslora de 180 m. i velocitat màxima de 16 nusos.
Fou varat el 1914 per Chantiers & Ateliers de Provence, al Port de Bouc per a la Compagnie Générale Transatlantique-French Line amb el nom d'Île de Cuba. El 1915, però, abans de salpar pel seu primer trajecte, el nom li fou canviat per Lafayette II. El primer Lafayette havia estat barrinat a Brest el 1906. Del 1916 al 1919 va ésser utilitzat com a vaixell hospital. En acabat la guerra reprengué els trajectes civils regulars. El 1927 fou remodelat pel servei de passatgers, en cabina i de 3a classe. No va ser fins al 1928 que fou rebatejat com a Mexique, fent la ruta Le Havre-Nova York-Veracruz.
Al maig de 1937 ja havia portat fins a Mèxic, des de la ciutat francesa de Bordeus, un contingent de 456 nenes i nens que allunyava de la guerra civil espanyola. Són els que es coneixen com als «Nens de Morelia», una expedició organitzada pel Comitè Iberoamericà d'Ajuda al Poble Espanyol, en què participà Amalia Solórzano Bravo, la dona del president mexicà, Lázaro Cárdenas. Aquesta expedició va salpar de Bordeus el 27 de maig de 1937 i va arribar a Mèxic el 7 de juny. Els nens van ser allotjats en dos edificis pertanyents a l'escola Espanya-Mèxic de Morelia, a l'estat de Michoacán.
El 13 de juliol de 1939, sortint de Bordeus, portaria a l'exili 2.200 refugiats republicans espanyols, en una expedició fins al port mexicà de Veracruz, on va atracar el 27 de juliol.
Després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, va ser requisat com a vaixell auxiliar del bàndol dels aliats. El 19 de juny de 1940, després de fer explosió una mina magnètica al port de Le Verdon (França), va caure enfonsat.
El Méxique va ésser un dels grans vaixells a traslladar refugiats de la Guerra Civil espanyola d'Europa a Mèxic, el 1939, amb el Sinaia i l'Ipanema. Abans o més tard hi arribaren també el Flandre o el Nyassa. Molt poc després, tot just començar la Segona Guerra Mundial, el majestuós navili va ser utilitzat en el transport de tropes. Fou minat i enfonsat pels alemanys el juny de 1940, davant Le Verdon, a la Gironda.

## Vegeu també

* Josep Espinasa Massaguer, Diari de bord: trajecte en el Mexique cap a l'exili. Valls, Cossetània, gener del 2022
* Fernando Olmeda, Mexique. L'última crònica de Sofia Blasco. Madrid, Fundació Pablo Iglesias, desembre de 2020

## Referències

* 1 2 William H., Jr. Miller. Picture History of the French Line. Courier Corporation, 21 setembre 2012, p. 29–. ISBN 978-0-486-15746-7. Consulta
* 1 2 «Barcos de la libertad. Méxique» (en castellà). Residencia de Estudiantes, 2020. [Consulta: abril 2024].
* ↑ «Mexique (barco de vapor)» (en castellà). Pares. Portal de Archivos Españoles. Ministeri de Cultura - Govern d'Espanya. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «Mexique (barco de vapor)» (en castellà). PARES. Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ Becerra, Manuel; Hernández, Carlos «Catalunya i l'exili (1936-1975)». ACNUR. Comitè Català per als Refugiats, 2011, pàg. 18.
# Joan Pau Canals i Martí

Joan Pau Canals i Martí (Barcelona, 1730 - Madrid, 1786) fou un empresari tèxtil, químic i erudit català.

## Biografia

Fill d'Esteve Canals i Guerau, provinent de Sant Vicenç de Riells, que l'any 1739 establí a Barcelona una de les primera fàbrica d'indianes de Catalunya. Joan Pau heretà la fàbrica i s'especialitzà en l'estudi de la fabricació. El 1760 anà a Madrid en representació dels fabricants catalans i des de l'administració espanyola li encarregaren estudiar el conreu de la roja a Castella, que millorà fins al punt que l'any 1768 ja subministrava a totes les fàbriques de Catalunya. Gràcies a aquest estudi fou nomenat Director y Visitador del Ramo de Tintes del Reino.
A petició de la Junta de Comerç de Barcelona, elaborà el manual Colección de lo perteneciente al ramo de la rubia o granza en España per promoure el seu conreu a Catalunya (1766). També elaborà diferents estudis sobre l'ús de mol·luscos per generar tints com el de la porpra dels fenicis en col·laboració amb Francesc de Dusai i destacà també com a dibuixant. Malgrat el seu èxit com a investigador i erudit, no mostrà un gran interès en el desenvolupament de la seva fàbrica, que arrendà l'any 1783 a Antoni Nadal i Darrer.
El 1777, el rei Carles III li concedí el títol de baró de la Vallroja, veïnat de Riells, on encara resta la casa pairal de Can Canals. Fou membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i acadèmic de mèrit de la Academia de San Fernando de Madrid.

## Referències

* 1 2 «Juan Pablo Canals y Martí». db-e. Real Academia de la Historia. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «CANALS i MARTÍ, Joan Pau - Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona». [Consulta: 26 desembre 2020].
* 1 2 Alier, 1974.
* ↑ «Escritura de poderes hacia Vagé, por Antonio Nadal y Darrer». Servidor documental de la Saga Bacardí (Julio-Carlos García Castrillón). AHPB, notari Carles Carbonell, 05-11-1782.
* ↑ Cillezuelo Uzquiza, 1998.
* ↑ «Centre de Documentació i Museu Tèxtil». [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Canals Camps, Joan Pau». Colección. Museo Nacional del Prado. [Consulta: 27 desembre 2020].

## Bibliografia

* Alier, Roger «La fàbrica d'indianes de la família Canals». Recerques: història, economia, cultura, 12-01-1974, pàg. 59–91.
* Cillezuelo Uzquiza, María Antonia «Los fabricantes: su enoblecimiento. Los Canals: la fábrica de indianas. De "payés a barón". Otros fabricantes ennobleados». Pedralbes: revista d’història moderna, 8, 1988, pàg. 49-56.
# Amfidòntids

Els amfidòntids (Amphidontidae) són una família de mamífers que tingueren una amplíssima distribució des del Juràssic inferior fins al Cretaci inferior, fa entre 113 i 182,7 milions d'anys.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amphidontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
# Lauchhammer

Lauchhammer (baix sòrab: Łuchow) és una ciutat alemanya que pertany a l'estat de Brandenburg. Està situada 50 kilòmetres al nord de Dresden i a 17 a l'oest de Senftenberg.
El 1853 el comte d'Einsiedel, explotava un alt forn a Lauchhammer i va fer construir una resclosa al Schwarze Elster a Plessa per tal de permetre als velers a transportar mena de ferro fins a la seva fàbrica.

## Demografia

Evolució de la població de 1875 a 2005 :
| Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població |
| 1875 | 4.627 | 1890 | 6.054 | 1910 | 10.151 | 1925 | 17.259 | 1933 | 19.734 |
| 1939 | 22.467 | 1946 | 28.063 | 1950 | 27.524 | 1964 | 32.757 | 1971 | 31.854 |
| 1981 | 27.102 | 1985 | 26.626 | 1989 | 25.756 | 1990 | 24.945 | 1991 | 23.882 |
| 1992 | 23.911 | 1993 | 23.682 | 1994 | 23.386 | 1995 | 22.948 | 1996 | 22.551 |
| 1997 | 22.022 | 1998 | 21.684 | 1999 | 21.353 | 2000 | 20.769 | 2001 | 20.276 |
| 2002 | 19.826 | 2003 | 19.407 | 2004 | 19.060 | 2005 | 18.697 | 2006 | 18.396 |
| 2007 | 18.021 | | | | | | | | |

## Ajuntament

EL consistori és format per 28 regidors, que el 2008 eren repartits:
* CDU 5 regidors (18,1%)
* SPD 4 regidors (15,1%)
* Die Linke 7 regidors (25,8%)
* FDP 3 regidors (10,7%)
* DSU 1 regidor (2,7%)
* UBV 5 regidors (16,1%)
* VL, 2 regidors (3,4%)
* L. PUR, 1 regidor (4,0%)

## Enllaços externs

* Web de Lauchhammer
# Franc CFA de l'Àfrica Central

El franc CFA de l'Àfrica Central (en francès Franc CFA o, simplement, Franc) és la moneda de sis estats independents de l'Àfrica Central: Camerun, República Centreafricana, Txad, República del Congo, Guinea Equatorial i Gabon. Aquests sis països tenien una població combinada de 55,2 milions el 2020, i un PIB combinat de més de 100.000 milions de dòlars EUA (a partir del 2021).
Aquests estats són el Camerun, la República Centreafricana, la República del Congo, el Gabon, la Guinea Equatorial i el Txad, agrupats en la Comunitat Econòmica i Monetària de l'Àfrica Central (CEMAC).
El codi ISO 4217 és XAF i s'acostuma a abreujar FCFA. Se subdivideix en 100 cèntims (centimes), però la fracció fa temps que ja no s'utilitza.
Les sigles CFA originàriament significaven «Colònies Franceses de l'Àfrica». Durant el procés de descolonització va passar a ser «Comunitats Franceses de l'Àfrica». Avui, «franc CFA» significa «franc de la Cooperació Financera a l'Àfrica Central».
El seu valor és fix respecte a l'euro: 100 francs CFA = 0,152449 euros, o 1 euro = 655,957 francs CFA. Té el mateix valor que el franc CFA de l'Àfrica Occidental (1 € = 655,957 XAF = 655,957 XOF), però no són intercanviables.

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc dels Estats de l'Àfrica Central (Banque des États de l'Afrique Centrale, BEAC), amb seu a Yaoundé (Camerun), en circulen monedes d'1, 2, 5, 10, 25, 50, 100 i 500 francs i bitllets de 500, 1.000, 2.000, 5.000 i 10.000 francs.

## Referències

* ↑ Population Reference Bureau. «2014 World Population Data Sheet». Prb.org. Arxivat de l'original el 2018-02-18. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ World Bank. «Gross domestic product 2012». Databank.worldbank.org. Arxivat de l'original el 2017-02-01. [Consulta: 1r octubre 2013].
* 1 2 3 «Histoire du Franc CFA» (en francès). Banque des États de l'Afrique Centrale. [Consulta: 21 juliol 2024].
* ↑ « Pièces de monnaie new look dans la zone CEMAC » par Samuel Keila, Congopage, 27 mars 2006.

## Vegeu també

* Franc
* Franc CFA
* Franc CFA de l'Àfrica Occidental
* Unió monetària