OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Huracà Ike

Huracà Ike va ser l'huracà més gran mai observat al vessant Atlàntic i el tercer més destructiu que ha recalat als Estats Units. Va ser la novena tempesta anomenada, el cinquè huracà i el tercer gran huracà de la temporada. Va ser un huracà de tipus cap Verd que es va formar a partir d'una pertorbació tropical prop d'Àfrica a finals d'agost. L'1 de setembre de 2008, va esdevenir una tempesta tropical a l'oest de les illes de cap Verd. A primeres hores del matí del 4 de setembre, Ike esdevingué un huracà de Categoria 4 amb vents màxims sostinguts de 230 km/h i una pressió de 935 mbar, convertint-lo en la tempesta atlàntica més intensa del 2009.

## Referències

* ↑ NOAA - National Climatic Data Center (U.S. Department of Commerce)
* ↑ NHC is the U.S. National Hurricane Center.
* ↑ Robbie Berg. «Hurricane Ike Tropical Cyclone Report» (PDF). NHC, 23-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-05-06. [Consulta: 12 setembre 2009].
* ↑ «Storm Ike, 9th of season, forms in Atlantic». Reuters, 01-09-2008 [Consulta: 1r setembre 2008].
* ↑ DiSavino, Scott «Energy market eyes Tropical Storm Ike in Atlantic». Reuters UK, 02-09-2008 [Consulta: 2 setembre 2008]. Arxivat 2008-09-09 a Wayback Machine.
* ↑ Leland under hurricane watch as Hanna takes aim at N.C. Coast Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine., Leland Tribune, 2008-09-04. Retrieved 2008-09-28.
# Thaumasita

La thaumasita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'ettringita. Rep el nom del grec thaumasio, que vol dir sorprenent, en al·lusió a la seva inusual composició amb anions carbonat, sulfat i hexahidroxisilicat.

## Característiques

La thaumasita és un sulfat de fórmula química Ca₃(SO₄)[Si(OH)₆](CO₃)·12H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És l'anàleg de silici de la carraraïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany al "07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans; amb NO₃, CO₃, B(OH)₄, SiO₄ o IO₃» juntament amb els següents minerals: darapskita, clinoungemachita, humberstonita, ungemachita, bentorita, charlesita, ettringita, jouravskita, sturmanita, carraraïta, buriatita, rapidcreekita, korkinoïta, tatarskita, nakauriïta, chessexita, carlosruizita, fuenzalidaïta i txeliabinskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les mines de Bjelke, també conegudes en singular (mina de Bjelke) i que no s'ha de confondre amb la mina Bjelke de Nordmark, unes mines sitiades a la muntanya Åreskutan, a la localitat d'Åre (comtat de Jämtland, Suècia). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la carretera C-25 al seu pas per Rajadell (Bages).

## Referències

* 1 2 «Thaumasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Thaumasite». mineralienatlas.de. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Thaumasite Mineral Data». webmineral.com. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Bjelke Mines, Åreskutan, Åre, Jämtland County, Sweden». Mindat. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 12 desembre 2023].
# Josep Monells i Mateu

Josep Monells i Mateu (Vilanova de Bellpuig, Pla d'Urgell, 25 de juliol de 1934 -- Valldoreix, Sant Cugat del Vallès, Vallès Occidental, 4 de gener de 2024) fou un pastor protestant.
Quan tenia 14 anys es trasllada a viure al barri de Gràcia de Barcelona juntament amb la seva família. Als anys cinquanta es va convertir a l'Església Evangèlica. El 1956 va fundar l’escola Evangèlica, primer a Sant Boi de Llobregat, i després a Castelldefels, Gavà i Viladecans. L'any 1969 marxa a Mèxic i als Estats Units a estudiar. Als setanta inicia el moviment interconfessional Campus Crusade for Christ -actual Àgape/Cru-, del quan en fou director regional del sud d’Europa (Portugal, França, Itàlia i Grècia). També va obrir i dirigir l'Escola Evangèlica de Barcelona; va ser president del Patronat de l'Hospital Evangèlic; i va liderar el I Congrés Protestant de Catalunya.
A llarg de la seva vida va rebre diferents reconeixements, com la medalla al mèrit ecumènic de Cristians per Terrassa el 2017 o, el darrer, el Premi Memorial Àlex Seglers 2022, a Sabadell. Fou també el fundador de l'Església Protestant de Valldoreix.
Era pare de set fills i avi de 18 nets. Era vidu de Josepa Hernàndez.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mor Josep Monells, el pastor protestant del català i l'ecumenisme». Catalunya Religió, 04-01-2024 [Consulta: 7 gener 2024].
* 1 2 Simon, Lluís «Mor als 89 anys Josep Monells, el pastor protestant de referència a Catalunya». El Punt Avui, 05-01-2024 [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Josep Monells: 'La dona no parla molt a la Bíblia però n'hi ha algunes que tenen una autèntica influència'». Cugat Mèdia, 06-10-2023 [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Mor Josep Monells, pastor fundador de l’Església Protestant de Valldoreix». Nació Digital (Sant Cugat), 05-01-2024 [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «Josep Monells: “Hem de comunicar el cristianisme amb categories contemporànies”». Catalunya Religió, 22-06-2017 [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «El pastor protestant Josep Monells i l’Associació Cinc Quilòmetres per Sabadell reben el Memorial Àlex Seglers». Catalunya Religio, 30-09-2022 [Consulta: 7 gener 2024].
* 1 2 Checa, David «Mor el pastor valldoreixenc Josep Monells». Tot Sant Cugat, 05-01-2024 [Consulta: 7 gener 2024].
# Placa d'Okhotsk

La Placa d'Okhotsk és una placa tectònica continental que cobreix el Mar d'Okhotsk, la península de Kamtxatka i l'est del Japó. Hom la hi solia considerar part de la placa Nord-americana, però recentment s'ha comprovat que és independent d'aquesta. Les plaques amb què comparteix límits són:
* Al nord, la Placa nord-americana
* Al Sud, la Placa de l'Amur i la Placa filipina
* A l'est, la Placa pacífica, a l'altura de les fosses oceàniques del Japó i Kuril-Kamchatka
* A l'oest, la Placa eurasiàtica
El desplaçament de la placa d'Okhotsk es fa a una velocitat de rotació de 0,845° per milió d'anys segons un pol d'Euler situat a 55°42' de latitud Nord i 82°86' de longitud Est. (Referència: placa pacífica).

## Annexes
### Enllaços externs

* (anglès) Modelització de la placa d'Okhotsk Arxivat 2005-02-08 a Wayback Machine. PDF
* (anglès) Peter Bird, Un model digital actualitzat dels límits de plaques,Geoquímica Geofísica Geosystems, 2003 PDF
# Himàcion

L'himàcion o himàtion (en grec antic: ἱμάτιον, himàtion) era una peça de roba utilitzada a l'antiga Grècia. L'utilitzaven tant dones com homes; era molt llarg, de llana blanca i de forma rectangular o quasi circular. Les dones el podien portar de cotó de colors o de vegades de seda. S'utilitzava sol o damunt el quitó, i penjava des de l'espatlla esquerra fins als turmells i, envoltant l'esquena, es deixava descansar sobre la mateixa espatlla. De vegades s'usava també per cobrir el cap. No tenia cap lligam o punt per a fixar-lo, a diferència de la clàmide.
Al final de la República Romana, l'himàcion era el mantell habitual dels romans, atès que era més pràctic que la túnica, que era més pesant i voluminosa. Els romans l'anomenaven pàl·lium.
Durant l'Imperi Romà d'Orient es va continuar utilitzant, sobretot com a vestimenta iconogràfica de Crist i altres figures bíbliques, encara que també es continuava utilitzant de manera habitual, sobretot en el cas d'homes d'edat avançada amb un estatus social relativament baix.

## Referències

* ↑ Diccionari Grec-Català.
* ↑ «Himàcion». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Himation». Enciclipèdia Britànica. [Consulta: 3-XII-2020].
* ↑ Der Kleine Pauly vol. 2. Stuttgart: Druckenmüller, 1967, p. 1147.
# Heliotropi (mineral)

L'heliotropi és una varietat de calcedònia, una barreja criptocristal·lina de quars i moganita polimòrfica monoclínica. Es tracta d'una calcedònia de color verd fosc o verd blavós amb taques o inclusions vermelles d'òxid de ferro o jaspi vermell. Algunes vegades les inclusions són grogues, en aquest cas el mineral rep el nom de plasma.
Les inclusions vermelles semblen taques de sang, és per això que en anglès el mineral rep el nom bloodstone. El nom d'heliotropi prové del grec ήλιος helios, sol, i τρέπειν trepein, girar, i deriva de diverses nocions antigues sobre la forma en la qual el mineral reflecteix la llum. Així va ser descrit, per exemple, per Plini. L'heliotropi apareix en un dels contes del Decameró de Giovanni Boccaccio.
La font primària d'aquest mineral és l'Índia, però també es troba al Brasil, República Popular de la Xina, Austràlia i els Estats Units, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 «Bloodstone» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 juliol 2015].
* ↑ «heliotrope». A: Merriam-Webster Dictionary. m-w.com.
# Raphanus

Raphanus és un gènere de plantes amb flors de la família de les Brassicàcies. És el gènere dels raves i ravenets.
De l'espècie Raphanus sativus n'hi ha moltes varietats que algunes vegades s'han proposat com espècies diferents però que actualment no s'accepten com a tals.
Les espècies del gènere Raphanus són plantes anuals o bienals. El gènere és originari d'Àsia però és actualment cosmopolita i en algunes zones són plantes invasores.
Als Països Catalans és autòcton Raphanus raphanistrum: subespècie raphanistrum i subespècie landra.

## Taxonomia

* Raphanus caudatus, rave de cua
* Raphanus raphanistrum, rave petit, ravenet o rave bord
* Raphanus sativus, rave

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990

## Enllaços externs

* Jepson Manual treatment of the genus (anglès)
* Missouri Botanical Gardens page on the rattail radish Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine. (anglès)
# José Rubén Zamora Marroquín

José Rubén Zamora Marroquín (19 d'agost de 1956) és un periodista, enginyer industrial i empresari, membre fundador de tres periòdics guatemalencs: Siglo Veintiuno el 1990, El Periódico eln 1996, i Nuestro Diario el 1998.
Un periodista crític amb el sistema polític del seu país, el 29 de juliol de 2022 fou detingut acusat de blanqueig de capitals. Aquesta detenció va ser vista com a represàlia per la seva cobertura de la presumpta corrupció en el govern i ha estat àmpliament condemnada nacional i internacionalment, no obstant això els seus col·laboradors, també capturats, van acceptar els càrrecs imputats i van confessar els fets. El juny de 2023 fou condemnat a sis anys de presó.

## Referències

* ↑ «José Rubén Zamora, Guatemala». International Press Institute. Arxivat de l'original el 24 de agosto de 2012. [Consulta: 24 agost 2012].
* ↑ «La captura de José Rubén y la soledad del periodista» (en castellà). No-ficción. [Consulta: 4 agost 2022].
* ↑ «Caso del periodista José Rubén Zamora: quién es, de qué le acusan y cuándo es la audiencia» (en castellà). CNN, 02-08-2022. [Consulta: 4 agost 2022].
* ↑ «Human rights groups and U.S. join international outcry over Guatemalan journalist's arrest» (en anglès). NBC News. [Consulta: 4 agost 2022].
# Ma-ubin

Ma-ubin o Maubin és una ciutat a la divisió d'Ayeyarwady, capital del districte de Maubin i del township de Maubin, a Birmània o Myanmar. El 1993 tenia 42.000 habitants la majoria birmans (bamars) i alguns karens. El 1901 la població era de 6.623 habitants. És a la riba occidental del riu Ayeyarwady (Irauadi) i disposa de barreres de protecció contra les inundacions. Va ser molt afectada pel cicló Nargis l'abril-maig del 2008. És unida a Yangon (abans Rangoon, a 65 km) pel canal Twante obert el 1932. La ciutat disposa de diverses pagodes notables: Sane Mya Kanthar Ceti (al nord de la ciutat); Paw Taw Mu Ceti, (formalment Myot Oo Paw Taw Mu Ceti, al sud de la ciutat) a la vora del riu Toe, destruïda per l'erosió el 2002 i reconstruïda el 2005 pel govern; Shwe Phone Myint Ceti, fundada el 1890; la pagoda Shwephonemyint; i la pagoda Akyawsulyanmyattonetan. La ciutat té els notables ponts de Maubin i de Khattiya. Hi ha almenys tres universitats, la de Maubin, la Tecnològica i la Computer University. Era una petita vila quan el 1874 fou designada per ser capital del districte de Thongwa que agafava el nom d'una vila veïna i es va formar el 1875. El 1903 va donar nom al districte. El 1888 es va formar la municipalitat.
Natiu de la ciutat fou Ba Maw (1893 -1977), primer ministre en cap de Birmània (1937-1939) i cap de govern i cap d'estat de la república de Birmània sota ocupació japonesa (1942-1945).

## Referències

* ↑ Houtman, Gustaaf. Mental Culture in Burmese Crisis Politics: Aung San Suu Kyi and the National League for Democracy (en anglès). ILCAA, 1999, p. 236. ISBN 4872977483.

## Bibliografia

Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Pagodes i ponts Arxivat 2010-11-17 a Wayback Machine.
# Dracocephalum

Dracocephalum és un gènere que agrupa aproximadament 45 espècies d'angiospermes herbàcies i perennes que pertany a la família de les lamiàcies, anomenat dracocèfal.

## Distribució

Gènere natiu de les regions atemperades de l'hemisferi nord. La seua regió s'estén des de l'est d'Europa fins a Sibèria.

## Cultiu

Resistent al fred i fàcil de cultivar en climes atemperats en un sòl prou fèrtil, amb una necessitat d'humitat abundant en primavera i estiu. Un lloc assolellat però protegit serà el millor per a ells. Es pot propagar per divisió de grups, poden arribar a créixer fins a uns 15-19 centímetres.

## Taxonomia

| Dracocephalum argunense Dracocephalum austriacum Dracocephalum botryoides Dracocephalum bullatum Dracocephalum calophyllum Dracocephalum forrestii Dracocephalum grandiflorum Dracocephalum hemsleyanum Dracocephalum heterophyllum Dracocephalum imberbe Dracocephalum isabellae | Dracocephalum moldavicum Dracocephalum nutans Dracocephalum parviflorum Dracocephalum peregrinum Dracocephalum purdomii Dracocephalum renatii Dracocephalum rupestre Dracocephalum ruyschiana Dracocephalum tanguticum Dracocephalum thymifolium Dracocephalum wallichii |
* Llista completa

## Enllaços externs

* A page on Dracocephalum moldavicum Arxivat 2007-05-13 a Wayback Machine.
# Gustavo Marzi

Gustavo Marzi (Liorna, 25 de novembre de 1908 - Trieste, 14 de novembre de 1966) fou un tirador d'esgrima italià, guanyador de set medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 25 de novembre de 1908 a la ciutat de Liorna, població situada a la província del mateix nom, que en aquells moments formava part del Regne d'Itàlia i avui dia de la República Italiana. Va morir el 14 de novembre de 1966 a la ciutat de Trieste, població situada a la província del mateix nom.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova per equips de sabre, a més de finalitzar quart en la prova individual d'aquesta modalitat.
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units) va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova individual de floret, a més de la medalla de plata en les proves per equips de floret i sabre.
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi) va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de floret, a més de les medalles de plata en les proves individual i per equips de sabre.
Al llarg de la seva carrera guanyà disset medalles en el Campionat del Món d'esgrima, entre elles set medalles d'or.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Gustavo Marzi». [Consulta: 3 novembre 2024].
# Tecostracis

Els tecostracis (Thecostraca) són una subclasse de crustacis maxil·lopodes, que conté 2.135 espècies. Moltes espècies tenen larves planctòniques que es tornen sèssils o paràsits en estat adult.

## Sistemàtica

Aquest article segueix a Martin i Davis i considera els tecostracis com una subclasse de maxil·lòpodes. La subclasse se subdivideix en 3 infraclasses:
* Els ascotoràcids (Ascothoracida Lacaze-Duthiers, 1880)
* Els cirrípedes (Cirripedia Burmeister, 1834)
* Els facetotectes (Facetotecta Grygier, 1985)
Infraclasse Ascothoracida
Els ascotoràcids, amb dos ordres i unes 100 espècies, són paràsits de celenterats i equinoderms.
* Dendrogastrida Grygier, 1987
* Laurida Grygier, 1987
Infraclasse Cirripedia
Els cirrípedes, amb els peus de cabrit i les glans de mar, són el subgrup més important amb unes 1.220 espècies conegudes. Està subdividit en 3 superordres, cadascun amb dos ordres:
Acrothoracica Gruvel, 1905
* Apygophora Berndt, 1907
* Pygophora Berndt, 1907
Rhizocephala Müller, 1862
* Akentrogonida Häfele, 1911
* Kentrogonida Delage, 1884
Thoracica Darwin, 1854
* Pedunculata Lamarck, 1818
* Sessilia Lamarck, 1818
Infraclasse Facetotecta
La infraclasse dels facetotectes conté un únic gènere, Hansenocaris, conegut només per una minúscula larva naupli planctònica, i que no tenen cap forma adulta coneguda, encara que se sospita que siguin paràsits. Alguns investigadors creuen que poden pertànyer a la subclasse dels Tantulocarida i ser les larves desconegudes d'aquest grup; si fos així es resoldrien dos trencaclosques que estan pendents de solució.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ Martin, Joel W.; Davis, George E. (2001): An Updated Classification of the Recent Crustacea. Natural History Museum of Los Angeles County. (PDF) Arxivat 2006-05-25 at Bibliotheca Alexandrina
# Han Kang

Han Kang (coreà: 한강) (Gwangju, 27 de novembre de 1970) és una escriptora sud-coreana, guanyadora del Premi Nobel de Literatura de l'any 2024. Va guanyar també el Premi Man Booker International de ficció el 2016 per La vegetariana (Chaesikjuuija).

## Biografia

Han Kang va néixer a la ciutat de Gwangju el 1970. A onze anys es va mudar a Seül amb la seva família. Durant la seva adolescència va passar per etapes difícils i es va identificar amb escriptors que es feien les mateixes preguntes que ella. Va estudiar Lletres a la Universitat Yonsei i després de graduar-se va treballar durant tres anys com a periodista per a les revistes Publishing Journal i Samtoh, entre d'altres. Va debutar amb el relat «L'àncora escarlata». Dona classes de Creació Literària a l'Institut de les Arts de Seül, alhora que escriu contes i novel·les.

## Traduccions al català

* La vegetariana. Traducció de Mihuwa Jo i Raimon Blancafort; Ed. Rata, 2017, ISBN 9788416738120 / Ed. La Magrana, 2024, ISBN 9788410009059.
* Actes humans. Traducció d'Alba Cunill, Rata, 2018; ISBN 9788416738359.
* Blanc. Traducció d'Alba Cunill, Ed. Rata, 2020; ISBN 9788416738502.
* La classe de grec. Traducció d'Hèctor Bofill i Hye Young Yu, Ed. La Magrana, 2023; ISBN 9788419334404.
* Els adeus impossibles. Traducció d'Hèctor Bofill i Hye Young Yu. Ed. La Magrana, 2025; ISBN 9788410009387.

## Premis i reconeixements

* Premi de Novel·la Coreana (1999) per El nen Buda
* Premi Artista Jove de l'Any (2000)
* Premi Yi Sang (2005) per La taca mongòlica
* Premi de Literatura Dong Ri (2009) per Baralla d'alè
* Man Booker International Prize (2016) per La vegetariana
* Premi Médicis estranger (2023) per Els adeus impossibles, ex aequo amb Lídia Jorge
* Premi Nobel de Literatura de l'any 2024.

## Enllaços externs

* «Han Kang ens presenta l'edició en català de la novel·la La classe de grec». Més324. 3Cat, 08-09-2023. [Consulta: 10 octubre 2024].

## Referències

* ↑ Biografía PDF "Han Kang" (LTI Korea) «Copia archivada». Arxivat de l'original el 21 de septiembre de 2013. [Consulta: 7 diciembre 2013].
* ↑ "한강 " biographical PDF available at: http://klti.or.kr/ke_04_03_011.do# Arxivat 2015-10-25 a Wayback Machine.
* 1 2 «Han Kang guanya el premi Nobel de literatura 2024». Diari Ara [Barcelona], 10-10-2024 [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ lecturalia.com. «Han Kang: libros y biografía autora» (en espanyol europeu). Lecturalia. [Consulta: 22 maig 2018].
* ↑ Batallé, Iolanda «Han Kang, el cervell i les entranyes». Núvol - Punt de llibre [Barcelona], 10-10-2024 [Consulta: 10 octubre 2024].
* ↑ Serra, Paulo. «Leitura da Semana: Lições de Grego, de Han Kang» (en portuguès). Postal do Algarve, 14-11-2023. [Consulta: 17 novembre 2024].
# Talpó muntanyenc

El talpó muntanyenc o talpó agrest (Microtus agrestis) viu a l'àrea compresa entre Europa i el nord d'Àsia.

## Descripció

És un talpó de cos robust, potes curtes i orelles pràcticament amagades pel pelatge, amb pèls llargs a les vores. La llargada de la cua correspon aproximadament a 1/3 de la longitud del cap més el cos.
La coloració dorsal és marró groguenca, mentre que la ventral pot anar del gris pissarra al blanc crema. La cua és clarament bicolor, fosca per sobre i clara per sota. Els exemplars joves presenten un pelatge de color gris fosc.
Dimensions corporals: cap + cos = 10,2 - 12,3 cm i cua = 2,8 i 4,6 cm.
Pes: 21 - 42 g.

## Hàbitat

Clarianes i llindars de bosc, preferentment amb marges de pedra coberts de bardisses per a amagar-s'hi. També se'l pot trobar en altres llocs coberts amb vegetació herbàcia.

## Costums

Crepuscular i nocturn, pot tenir tanmateix, una certa activitat diürna.
Mena una vida solitària i excava galeries curtes i superficials.

## Sinònims

* agrestoides, Hinton, 1910.
* angustifrons, Fatio, 1905.
* arcturus, Thomas, 1912.
* argyropoli, Ogniov, 1944.
* argyropuli, Ogniov, 1950.
* argyropuloi, Ogniov, 1952.
* armoricanus, Heim de Balsac i de Beaufort, 1966.
* bailloni, de Sélys Longchamps, 1841.
* britanicus, de Sélys Longchamps, 1847.
* bucklandii, Giebel, 1847.
* carinthiacus, Kretzoi, 1958.
* enez-groezi, Heim de Balsac i de Beaufort, 1966.
* estiae, Reinwaldt, 1927.
* exsul, Miller, 1908.
* fiona, Montagu, 1847.
* gregarius, Linnaeus, 1766.
* hirta, Bellamy, 1839.
* insul, Lydekker, 1909.
* insularis, Nilsson, 1844.
* intermedia, Bonaparte, 1845.
* latifrons, Fatio, 1905.
* luch, Barrett-Hamilton i Hinton, 1913.
* macgillivrayi, Barrett-Hamilton i Hinton, 1913.
* mial, Barrett-Hamilton i Hinton, 1913.
* mongol, Thomas, 1911.
* neglectus, Jenyns, 1841.
* nigra, Fatio, 1869.
* nigricans, Kerr, 1792.
* ognevi, Scalon, 1935.
* orioecus, Cabrera, 1924.
* pannonicus, Ehik, 1924.
* pallida, Melander, 1938.
* punctus, Montangu, 1923.
* rufa, Fatio, 1900.
* scaloni, Heptner, 1948.
* tridentinus, Dal Piaz, 1924.
* wettsteini, Ehik, 1928.

## Espècies semblants

En el talpó camperol, les orelles sobresurten clarament entre el pelatge.
El talpó comú té la cua d'un sol color.
El talpó pirinenc té dos parells de mamelles, i no quatre com el muntanyenc, i viu exclusivament per damunt dels 900 m d'altitud.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 162-163.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Talpó muntanyenc. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 27 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie de talpó. (anglès)