OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomma Abts

Tomma Abts (Kiel, Alemanya, 1967) és una pintora alemanya.
Estudià del 1989 al 1995 a la Hochschule der Künste a Berlín. Des del 1995 viu i treballa a Londres.
L'any 2004 guanyà el premi "The Paul Hamlyn Award for Visual Arts". El 4 de desembre de 2006 obtingué el premi d'art britànic més important, el Turner Prize; gràcies a les exposicions al Kunsthalle Basel -un museu d'art contemporani de Basilea (Suïssa)- i a la galeria Greengrassi de Londres.
Les seves pintures tenen sempre el mateix format, 48 per 38 cm, i generalment treballa amb acrílic i oli. Les obres, fetes amb motius geomètrics que es repeteixen, són titulades seguint un llistat alfabètic de noms de persona en alemany.

## Referències

* ↑ Farquharson, Alex; Schlieker, Andrea. British Art Show 6 (en anglès). Hayward Gallery, 2005, p. 96. ISBN 978-1-85332-253-2.
* ↑ Gillon, Les. The Uses of Reason in the Evaluation of Artworks: Commentaries on the Turner Prize (en anglès). Springer, 2017-07-19, p. 49. ISBN 978-3-319-56366-4.

## Enllaços externs

* Nota de premsa del Premi Turner Prize Arxivat 2007-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
* Tomma Abts a la galeria Greengrassi Arxivat 2008-04-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Bittersweet Me

«Bittersweet Me» és el trenta-dosè senzill de la banda estatunidenca R.E.M., el segon extret de l'àlbum New Adventures in Hi-Fi, el 21 d'octubre de 1996 per Warner Bros. Records.
La cançó es va compondre durant la gira de promoció de l'àlbum Monster com la majora de cançons d'aquest treball, tot i que mai es va interpretar en aquests concerts.
El videoclip es va filmar a l'estil d'una pel·lícula italiana titulada Stanco E Nudo (traducció de la línia tired and naked de la cançó). La banda actua en una sala de cinema antic buida mentre darrera d'ells es projecte una falsa pel·lícula d'art italià a l'estil de La Dolce Vita. Les escenes d'aquesta pel·lícula falsa dels anys 60 es van enregistrar el següent dia de rodatge al Chapman Park Building, una estructura d'art déco al centre de Los Angeles però simulant una vila italiana. La pel·lícula és protagonitzada per Richard Edson, bateria de Sonic Youth, i el director passa el dia filmant Edson i diverses models de moda d'època jugant al plató. El videoclip va ser inclòs posteriorment en el DVD In Time: The Best of R.E.M. 1988–2003.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Michael Stipe, Peter Buck i Mike Mills, excepte les indicades.
* El directe de «Undertow» va ser enregistrat a l'Omni Theater d'Atlanta, el 18 de novembre de 1995.
* El directe de «Wichita Lineman» va ser enregistrat al The Woodlands de Houston, el 15 de setembre de 1995.
* El directe de «New Test Leper» va ser enregistrat al Bad Animals Studio de Seattle, el 19 d'abril de 1996.

## Crèdits

* Bill Berry – bateria, pandereta
* Peter Buck – guitarra elèctrica
* Mike Mills – baix, òrgan, mellotron
* Michael Stipe – cantant
* Scott McCaughey – piano

## Referències

* ↑ Mason, Bobbie Ann. «Breaking New Ground, But the Roots Hold Fast» (en anglès). The New York Times, 08-09-1996. [Consulta: 8 març 2025].
# Beisbol als Jocs Olímpics d'estiu de 1964

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 celebrats a la ciutat de Tòquio (Japó) es disputà una prova de beisbol com a esport de demostració dins el programa oficial dels Jocs.
L'únic partit disputat es realitzà el dia 11 d'octubre de 1964 davant una audiència d'uns 50.000 espectadors.

## Resultats

| Equip | | Equip |
| Estats Units | 6 - 2 | Japó |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Baseball at the 1964 Summer Olympics». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Belá-Dulice

Belá-Dulice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
Es troba documentat des del 1282.

## Referències

* 1 2 «Žilinský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
# Benavert

Benavert (segle XI - Siracusa, 1086) va ser l'últim Emir de Sicília. Va va dirigir la resistència contra l'ocupació dels normands a Sicília oriental del 1072 al 1086. No és esmentat per cap font musulmana, només per l'historiador italià Malaterra. El seu nom àrab era sens dubte Ibn Abbad i era l'ancestre del Muhammad ibn Abbad que va dirigir la darrera rebel·lió dels musulmans sicilians contra l'emperador Frederic II (1197-1250) i que va acabar amb la seva execució el 1222 i deportació dels musulmans a Lucera.
Va succeir (1071 o 1072) com emir de Siracusa al kalbita Muhammed ibn Ibrahim (Ibn ath-Thumna) que havia governat del 1053 al 1071(1072 (o segons algunes fonts fins vers el 1064). El 1075 va derrotar el fill del comte Roger de Sicília prop de Catània; el 1081 va ocupar Catània. El 1085 va atacar Calàbria. El 1082 fou assetjar per Roger a Siracusa que era la seva capital. Per aixecar el setge va lliurar una decisiva batalla naval al port en la qual va resultar mort el 25 de maig de 1086. La seva mort va suposar el final de l'emirat de Sicília.

## Referències

* ↑ Amari, Michele. Storia dei Musulmani di Sicilia (en italià). F. Le Monnier, 1872.
* ↑ «Encyclopaedia of Islam Online (English)» (en anglès). Brill. [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Francesco Gabrieli – La storiografia arabo-islamica in Italia» (en italià). [Consulta: 30 maig 2023].
* 1 2 «Revista ARBIL, nº 59. La reconquista cristiana de Sicilia (1061-1091)». [Consulta: 27 octubre 2024].
# Benjamin Lewinski

Benjamin Lewinski (Varsòvia, 25 de maig de 1916 - 1990) va ser un militar polonès i legionari estranger a la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Els seus pares, que parlaven ídix, van morir quan era petit, així que va viure amb una bestia a França a partir de 1925. A París va fer de peller. El juliol de 1936, als 20 anys, es va allistar per a lluitar contra els franquistes i s'adherí al partit marxista no estalinista del POUM juntament amb George Orwell. Com que tenia coneixements lingüístics i demostrava habilitats militars va ser ascendit per Georges Kopp a capità. L'octubre de 1936 fou ferit al front d'Osca.
Lewinski va assumir una nova identitat de capità francès, Bernard Launoy, quan el POUM es va haver de dissoldre a Barcelona el maig de 1937, i es va oferir voluntari a les Brigades Internacionals per a lluitar a Albacete. El desembre de 1938 va tornar a França, on el consolat polonès li va denegar el passaport de manera que va esdevenir apàtrida.
Amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial, es va oferir voluntari per al servei militar als Régiments de marche de volontaires étrangers i el 1940 va ser adscrit al Mandat francès per Síria i el Líban. Després de la victòria alemanya sobre França, les tropes franceses a Síria i al Líban van quedar subordinades al règim de Vichy, que estava obligat per l'acord d'armistici a fer costat al Reich alemany. Lewinski, que volia lluitar contra els nazis, va desertar, va fugir a Palestina el 1941 i es va allistar a la Legió estrangera francesa que va lluitar al bàndol aliat que romania a Qastina, prop de Haifa.
A principis de 1942, Lewinski va ser assignat al 8è Exèrcit del Regen Unit i va participar en els combats al nord d'Àfrica. Va formar part de la unitat francesa que va aturar l'avanç de l'Afrika Korps durant dues setmanes a la batalla de Bir Hakeim el 1942. A canvi, les tropes de l'Eix a Tunísia es van veure obligades a rendir-se a finals de 1942. La unitat de Lewinski va ser traslladada al sud de la França alliberada l'agost de 1944 i va ser desmobilitzat segons el contracte.

## Obra publicada

* Mémoires et témoignages. De la guerre d'Espagne à la guerre mondiale. In: Matériaux pour l'histoire de notre temps, n°6, 1986, S. 47–52.

## Bibliografia

* Arno Lustiger: „Schalom Libertad!“ Juden im Spanischen Bürgerkrieg. Frankfurt am Main: Athenäum, 1989, ISBN 3-610-08529-0
* Arno Lustiger: Zum Kampf auf Leben und Tod! Das Buch vom Widerstand der Juden 1933–1945. Köln: Kiepenheuer & Witsch, 1994, ISBN 3-462-02292-X, S. 552–554
* Michael Shelden: Orwell: the authorised biography. London: Heinemann, 1991 ISBN 0-434-69517-3

## Referències

* 1 2 Michael Shelden: Orwell, 1991, S. 280, S. 522
* 1 2 «LEWINSKI, Benjamin | SIDBRINT». [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ Arno Lustiger: Zum Kampf auf Leben und Tod! 1994, S. 546
* ↑ «Benjamin Lewinski - Les Français Libres». [Consulta: 18 gener 2024].
# Bernard Goutta

Bernard Goutta (Perpinyà, 28 de setembre de 1972) és un jugador de rugbi a XV retirat, que va formar part de la selecció de França i de la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà en la posició de tercera línia ala. No coneix més que un sol club, el de la seva ciutat natal, del qual va ser el capità habitual a partir de 2001. Va acabar a seva carrera esportiva al final de la temporada 2006-07. A partir de la temporada 2007-08 passa a integrar el personal tècnic del club en tant que entrenador dels davants.

## Carrera de jugador
### En club

Va formar part de l'USAP entre 1994 i 2007
* Té el rècord del major nombre de partits jugats a l'USAP (275).
* Va ser capità de l'USAP en 112 partits.
* Campionat: 223 partits (rècord del club) (17 assaigs)
* Primer partit (amistós): USAP-Béziers (20 agost de 1994)
* Primer partit (campionat): FC Auch-USAP (4 setembre de 1994)
* Copa d'Europa de rugbi: 37 partits (3 assaigs)
* Competició europea : 14 partits

### A l'equip de França

* Selecció estatal: 1
* Seleccionat amb França A: 4.

## Trofeu individual

* Millor tercera línia del campionat de França 2003 (classificació Migdia olímpic)

## Referències

* 1 2 3 «Bernard GOUTTA : Fiche joueur et statistiques - It's rugby». [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «Site Officiel de l'U.S.A.P - Le rugby catalan à Perpignan !», 14-10-2007. [Consulta: 7 desembre 2024].
# Bernd Landvoigt

Bernd Landvoigt (Brandenburg an der Havel, 23 de març de 1951) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970, un dels més llorejats de la història d'Alemanya. Juntament amb el seu germà Jörg formà una parella imbatible en la prova del doble scull. Plegats van disputar 180 curses, de les que sols en van perdre una. Es casà amb la també remera Viola Goretzki.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal, guanyà la medalla d'or en la prova del dos sense timoner. El 1980, als Jocs de Moscou, revalidà la medalla d'or en la prova del dos sense timoner. Ambdues medalles d'or les aconseguí acompanyat del seu germà bessó Jörg Landvoigt.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or al Campionat del Món de rem, entre les edicions de 1974 i 1979, i una medalla d'or al Campionat d'Europa de rem de 1973. També guanyà tres campionats nacionals, el 1974, 1978 i 1979.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Bernd Landvoigt». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Bernd LANDVOIGT» (en anglès). [Consulta: 9 maig 2024].
# Bertrada de Montfort

Bertrada de Montfort (v 1070 - Abadia de Fontevrault 1117), reina consort de França (1092-1108).

## Orígens familiars

Filla de Simó I de Montfort i la seva segona esposa, la comtessa Agnès d'Evreux.

## Núpcies i descendents

El 1089 es casà amb el comte Folc IV d'Anjou. D'aquesta unió nasqué:
* Folc V d'Anjou (1092-v 1142), comte d'Anjou i rei de Jerusalem
El 1092 Bertrada abandonà el seu marit i es casà amb el rei Felip I de França el 15 de maig d'aquell any. D'aquesta unió nasqueren:
* Felip de França (1093- v 1123), comte de Mantes
* Florià de França (v 1093- d 1118, senyor de Nagis
* Eustàquia de França
* Cecília de França (1097- d 1145), casada el 1106 amb Tancred d'Antioquia i el 1115 amb Ponç de Trípoli
Es van casar quan els dos esposos dels contraents encara vius, per la qual cosa primerament el bisbe de Lió el 1094, i l'any següent el Papa Urbà II dictaren una ordre d'excomunió pel rei francès. L'enamorament fou tan gran que tots els intents de Felip I d'abandonar Bertrada foren en va.
Bertrada era ansiosa que el seu fill gran Felip succeís al seu pare Felip I, en comptes de l'hereu legal Lluís de França. És per això que demanà ajuda a Enric I d'Anglaterra per tal que aquest segrestés l'infant francès. Sense que aquest actués sembla que Bertrada intentà posar fi a la vida de l'infant Lluís en diverses ocasions més, sense que ho aconseguís.
A la mort del rei Felip I el 1108 Bertrada es retirà a la vida contemplativa a l'abadia de Fontevrault on morí el 14 de febrer de 1117.

## Referències

* 1 2 3 Hiebl, Manfred. «Bertrada von Montfort, Königin von Frankreich». [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ Mews, Constant J. «Bertrada de Montfort, Peter Abelard, and Adelard of Bath: The Critique of Authority in the Early Twelfth Century» (en anglès). Parergon, 32, 1, 2015, pàg. 1–29. DOI: 10.1353/pgn.2015.0033.
# Bertrand de Comps

Bertrand de Comps fou el 17è Mestre de l'Hospital. La seva família era originària de Comps-sur-Artuby, a Provença. Va començar el seu magisteri el 1236 i hi va estar fins a 1239/1240.

## Referències

* ↑ Masters of the Hospitallers Arxivat 2021-10-01 a Wayback Machine.. Masters of the Hospitallers (2020).
* ↑ Delaville Le Roulx, J. (Joseph). (1904). Les Hospitaliers en Terre Sainte et à Chypre (1100-1310). Paris: E. Leroux. pp. 183–187
* ↑ Vann, Theresa M. Order of the Hospital. The Crusades––An Encyclopedia, pp. 598–605, 2006.
# Betty Smith

Betty Smith (Brooklyn, 15 de desembre de 1896 - Shelton, 17 de gener de 1972) va ser una escriptora estatunidenca.

## Biografia

Betty Smith neix sota el nom de Sophina Elisabeth Wehner el 15 de desembre de 1896 a Brooklyn, Nova York en el el si d'una família d'emigrants alemanys.
Inicialment avesada al teatre, es consolida com a novel·lista a partir de la seva obra més coneguda; la novel·la Creix un arbre a Brooklyn, la qual es va convertir en un bestseller ben aviat i ha estat considerada com una de les novel·les nord-americanes més importants del segle xx.
El llibre es va adaptar al cinema amb el mateix títol, la pel·lícula fou dirigida per Elia Kazan i interpretada per Dorothy McGuire, Joan Blondell, James Dunn i Peggy Ann Garner.
Es casà dos cops. Primer amb Joseph Piper Jones i després amb Robert Voris Finch fins que l'any 1959 enviduà.
Morí a 1972 a causa d'una penumònia.

## Obra

* A Tree Grows in Brooklyn (1943) (Un arbre creix a Brooklyn, publicada en català per L'Altra Editorial el 2018)
* Tomorrow Will Be Better (1947)
* Maggie-Now (1958)
* Joy in the Morning (1963)

## Crèdits cinematogràfics

* 1945: A Tree Grows in Brooklyn (dirigida per Elia Kazan, protagonitzada per James Dunn, Joan Blondell i Dorothy McGuire)
* 1965: Joy in the Morning (dirigida per Alex Segal, protagonitzada per Richard Chamberlain i Yvette Mimieux)

## Referències

* ↑ «Betty Smith» (en anglès americà). [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «Un árbol crece en Brooklyn | Lletra de Dona». [Consulta: 4 maig 2024].
* 1 2 «Creix un arbre a Brooklyn de Betty Smith | Activitats». [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Gordan, Rachel «“Evil Seems to Be Part of the Materials”» (en anglès). Slate, 02-03-2024. ISSN: 1091-2339.
* ↑ «'A Tree Grows in Brooklyn' Is on TIME’s List of the 100 Best YA Books» (en anglès), 11-08-2021. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «A Tree Grows in Brooklyn (1945)» (en anglès). AFI Catalog. [Consulta: 4 maig 2024].
* 1 2 «Smith, Betty | NCpedia». [Consulta: 4 maig 2024].
# Biatló als Jocs Olímpics d'hivern de 1976

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 celebrats a la ciutat d'Innsbruck (Àustria) es disputaren dues proves de biatló en categoria masculina, un de 20 quilòmetres i una altra de relleus 4x7,5 quilòmetres.
La prova de 20 km. es realitzà el dia 6 de febrer i la de relleus el dia 13 de febrer de 1976 a les instal·lacions d'Innsbruck. Hi participaren un total de 74 biatletes de 18 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Biatló 20 km. detalls | Nikolay Kruglov | Heikki Ikola | Alexander Yelizarov |
| Biatló equips detalls | Unió SovièticaAlexander Yelizarov Ivan Biakov Nikolay Kruglov Aleksandr Tíkhonov | FinlàndiaHenrik Flöjt Esko Saira Juhani Suutarinen Heikki Ikola | RDAKarl-Heinz Menz Frank Ullrich Manfred Beer Manfred Geyer |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 2 | Finlàndia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 3 | RDA | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Biathlon at the 1976 Winter Olympics». [Consulta: 26 desembre 2024].
# Frederic IV de Dinamarca

Frederic IV (Copenhaguen, 11 d'octubre de 1671 - Odense, 12 d'octubre de 1730) fou rei de Dinamarca i Noruega entre 1699 i 1730. Fill de Cristià V (1646-1699) i de Carlota Amàlia de Hessen-Kassel (1650-1714).
El seu regnat va estar marcat pel gran creixement de la cultura danesa i per la participació, amb victòria, a la Gran Guerra del Nord, que no donà però, grans resultats al país. Aquells anys van veure també un important creixement del comerç i de les obres religioses promogudes pel mateix monarca. Els escàndols de la seva vida privada van ser també, però, importants.

## Família

Frederic IV va estar casat amb Lluïsa de Mecklenburg (1667-1721), Elisabeth Helene von Vieregg (1679-1704) i Anna Sophie Reventlow (1693-1743). També va tenir una amant, Charlotte Helene von Schindel, amb qui mai s'ha descartat que es casés d'amagat. Va tenir fills amb totes quatre dones, però només dos van arribar a l'edat adulta. Amb Lluïsa de Mecklenburg, filla de Gustau Adolf (1633-1695) i de Magdalena Sibil·la de Schleswig-Holstein-Gottorp (1631-1719), va tenir:
* Cristià (1697-1698)
* Cristià (1699-1746). Rei de Dinamarca i Noruega, casat amb Sofia Magdalena de Brandenburg-Kulmbach (1700-1770).
* Frederic Carles (1701-1702)
* Jordi (1703-1704)
* Carlota Amàlia (1706-1782)
Amb la seva segona dona, Anna Sofia de Reventlow va tenir:
* Cristiana Amàlia (1723-1724)
* Frederic Cristià (1726-1727)
* Carles (1728-1729)
Amb Elisabet Helena de Vieregg, quan encara vivia la seva primera dona, va tenir:
* Frederic Gyldenløve (1704-1705)
# Frederick McCarthy

Frederick "Fred" McCarthy (Stratford, Ontario, 15 d'octubre de 1881 – 15 de febrer de 1974) va ser un ciclista canadenc que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà set proves del programa de ciclisme. Formant equip amb Walter Andrews, William Anderson i William Morton va guanyar la medalla de bronze en la prova de persecució per equips. També va prendre part en la cursa dels 5.000 metres i dels 20 km sent eliminat en la primera ronda, així com en els 100 km, velocitat, les 660 iardes i en tàndem.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Fred McCarthy». [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Frederick McCarthy» (en anglès americà), 18-09-2011. [Consulta: 6 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Ase salvatge africà

L'ase salvatge africà (Equus africanus) és una espècie salvatge de la família dels cavalls, els èquids. Es creu que aquesta espècie és l'avantpassat de l'⁣ase domèstic (Equus asinus), que de vegades es col·loca dins de la mateixa espècie. Viuen als deserts i altres zones àrides de la Banya d'Àfrica, a Eritrea, Etiòpia i Somàlia. Antigament tenia una distribució més àmplia al nord i a l'oest al Sudan, Egipte i Líbia. Es troba en perill crític, amb uns 570 individus existents a la natura.

## Referències

* ↑ Entrada «Equus africanus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Wilson, Don E.; Reeder, DeeAnn M. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). JHU Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* ↑ Staff. «African wild ass is the mother of donkeys, DNA shows». National Geographic Blogspot. National Geographic, 10-08-2010. Arxivat de l'original el 17 August 2010. [Consulta: 8 novembre 2010].
# Festival Internacional de Patchwork Sitges

El Festival Internacional de Patchwork és un festival de labor de retalls que se celebra anualment a Sitges per aficionats del sector d'art tèxtil. L'organitza l'Associació Espanyola de Patchwork amb el suport de l'Ajuntament de Sitges.
El Festival Internacional de Patchwork de Sitges té una durada de quatre dies on els visitants poden veure diferents exposicions, tant internacionals com nacionals, i obres que arriben a ser presentades a concursos.
El festival, que anteriorment s'havia celebrat a Viladrau, el 2005 es va fer per primera vegada a Sitges, amb 19 expositors i 1.200 visitants. L'edició del 2019 va atreure 40.000 visitants. El 2020 es va haver d'ajornar per la covid-19, la del 2021 es va fer virtual i el 2022 es va recuperar la presencialitat amb 109 expositors en un espai de 2.000 m2 al passeig de la ribera, complementat amb cinc espais d'exposicions.

## Referències

* ↑ Diari, Eix. «Festival Internacional de Patchwork». [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ Blau, Canal. «La fal·lera pel Patchwork torna a Sitges», 14-03-2024. [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ «FESTIVAL PATCHWORK SITGES 2024». [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Ester. «Patchwork Sitges 2024», 30-03-2023. [Consulta: 20 desembre 2023].
* 1 2 «El Festival Internacional de Patchwork de Sitges recupera la presencialidad» (en castellà). La Vanguardia, 25-03-2022. [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ Redacció; CompsaOnline. «S'ajorna el Festival Internacional de Patchwork de Sitges», 12-03-2020. [Consulta: 19 maig 2024].

## Enllaços externs

* https://www.ccma.cat/3cat/festival-internacional-de-patchwork-sitges/video/5483245/
# Joaquim Abadal i Calderó

Joaquim Abadal i Calderó (Vic, 1856 - Barcelona, 1917) fou un hisendat vigatà. President del Cercle Literari (1894-1895). Fundador de la Societat Arqueològica i del Museu Episcopal. Vicepresident de l'Ateneu Barcelonès (1912). President de la Federació Agrícola Balear. Autor de la biografia de Ramon Sala i Saçala quan es col·locà en la Galeria de Vigatans Il·lustres.

## Família

Joaquim Abadal és pare de Ramon d'Abadal i de Vinyals i germà de Raimon d'Abadal i Calderó. Es casà amb Concepció Vinyals i Pont, membre d'una família de propietaris de Flaçà.
Alhora, és oncle de Lluís Vila i d'Abadal, besoncle de Marià Vila d'Abadal i rebesoncle de Josep Maria Vila d'Abadal.

## Referències

* ↑ Tornafoch, Xavier. Catalanisme, carlisme i republicanisme a Vic (1899-1909) : modernització política i lluites socials. 1a.ed.. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2002, p. 131. ISBN 9788484154204 [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ Gil Tort, Rosa Maria. Elles també hi eren. Història de les dones de la Casa Masó (1830-2015). Girona: Curbet Edicions Fundació Valvi, 2019, pp. 209-217.

## Bibliografia

* Salarich i Torrents, Miquel S.; Ylla-Català i Genís, Miquel S. Vigatans il·lustres. Núm. 5-6. Vic: Patronat d'Estudis Osonencs.