OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kangaatsiaq

Kangaatsiak és un municipi de Groenlàndia. Té 669 habitants.
Kangaatsiaq (anteriorment Kangâtsiaq) és un poble a Groenlàndia Occidental.
El poble de Kangaatsiaq va rebre la posició de poble tot just en 1986, encara que com assentament ha existit des de molt més enrere.
La ubicació del poble és 68° 18′ 27″ Nord, 53° 27′ 49″Oest. El poble té uns 669 habitants (juliol 2005), i el municipi sencer té uns 1482 habitants, amb la resta de la població vivint en els assentaments de Attu, Niaqornaarsuk, Ikerasaarsuk i Iginniarfik.

## La vida en Kangaatsiaq

La pesca i la caça de foques són les fonts d'ingressos principals per als residents. Kangaatsiaq té una fàbrica d'adobats de peix i gambeta.
El poble de Kangaatsiaq té un supermercat, jardí de xiquets amb 26 alumnes, i una escola primària (primer al desè grau) amb 150 alumnes. Un alberg juvenil anomenat 'La Lògia' amb espai per a sis persones és l'únic allotjament turístic.
Kangaatsiaq pot ser visitat tot l'any per helicòpter des de Aasiaat, o per transbordador fins a quatre vegades per setmana des d'altres destinació propers a l'Illa de Disko.

## Fauna

L'àrea té una fauna àrtica molt rica incloent el ren, rabosa polar i la llebre àrtica. Els mamífers marins inclouen a les varietats de foca anellada, foca comuna, foca encaputxada, foca arpa, la balena geperuda (típicament a l'estiu), Balena de Minke, Balena d'Aleta, el Narval, i la Beluga. Quan el gel de mar ve, de vegades la morsa i l'os polar poden vistar el poble.
En les aus inclouen corbs, diverses espècie de gavines, eideres, eideres rei, falcons, àguiles, mussols àrtics, orenetes àrtiques i més.

## Referències

* ↑ Koch, Niels Elers. Greenland (en anglès). Rowman & Littlefield, 2023-12-06. ISBN 978-1-5381-8125-6.
* ↑ «Kangaatsiaq, Greenland» (en anglès). Mindat.org. [Consulta: 10 març 2024].

## Enllaços externs

* Visit Greenland. Kangaatsiaq (anglès)
# Tantulocàrides

Els tantulocàrides (Tantulocarida) són una subclasse de crustacis maxil·lòpodes. Es tracta d'estranyes espècies paràsites que habiten aigües profundes i de les que es coneix poc sobre el seu cicle biològic complet, cosa que dificulta aclarir les seves relacions filogenètiques. S'han descrit una dotzena d'espècies.
Són crustacis diminuts (menys de 0,5 mm de longitud i alguns no assoleixen les 100 μm), ectoparàsits de copèpodes, isòpodes, tanaidacis i ostracodes, que es fixen al cos dels seus hostes clavant-hi el seu estilet cefàlic. Són tan petits que poden trobar-se ancorats a les antenes dels copèpodes.
Durant anys van ser considerats copèpodes o cirrípedes paràsits; estudis recents recolzen el que aquests crustacis siguin maxil·lòpodes; fins i tot s'ha suggerit que les enigmàtiques larves-y poden ser fases larvàries dels tantulocàrids.

## Classificació

Segons Martin & Davis (2001), els tantulocàrids inclouen cinc famílies:
    Família Basipodellidae Boxshall & Lincoln, 1983
    Família Deoterthridae Boxshall & Lincoln, 1987
    Família Doryphallophoridae Huys, 1991
    Família Microdajidae Boxshall & Lincoln, 1987
    Família Onceroxenidae Huys, 1991

## Referències

* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 151.
* 1 2 J. W. Martin & G. E. Davis. An Updated Classification of the Recent Crustacea. Natural History Museum of Los Angeles County, 2001, p. 132 pp [Consulta: 5 febrer 2008]. Arxivat 2006-05-25 at Bibliotheca Alexandrina
* ↑ Brusca, R. C. & Brusca, G. J., 2005. Invertebrados, 2a edició. McGraw-Hill-Interamericana, Madrid (etc.), XXVI+1005 pp. ISBN 0-87893-097-3

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Negret xato

El negret xato o negre (Dalatias licha) és una espècie de tauró esqualiforme de la família dels dalàtids, freqüent a les llotges de peix dels Països Catalans.

## Descripció

* Cos allargat i una mica gruixut.
* Musell curt i arrodonit.
* Sense espines predorsals.
* Sense aleta anal ni membrana nictitant.
* Amb cinc parells de fenedures branquials.
* Presenta una coloració marró fosca.
* Pot arribar a fer 182 cm de longitud total.
* Els mascles maduren sexualment entre els 77 i 121 cm i les femelles ho fan entre els 117 i 159 cm.

## Hàbitat

Colonitza els fons de tota classe del talús continental, entre 37 i 1.800 m de fons. A la Mediterrània és força comú als 200 m. Sembla que és un tauró demersal solitari que, gràcies a l'alt contingut d'oli que té en el seu fetge, pot arribar a assolir la flotabilitat neutra. Pot sostenir-se i desplaçar-se sense fer servir les aletes.

## Alimentació

Al seu tracte digestiu s'han trobat osteïctis pertanyents a les famílies de cauliodòntids, estòmids, argentínids, paralepídids, cloroftàlmids, mictòfids, gonostomàtids, macrúrids, gàdids, merlúccids, apogònids, escorpènids i escòmbrids com el bonítol; peixos cartilaginosos com rajades, moixines, agullats, gutxos i negrets; invertebrats com els calamars, polps, amfípodes, isòpodes, llagostes, gambes, sinòfors i poliquets. A la Mediterrània, l'aliment principal són els peixos ossis durant tot l'any, altres petits taurons són consumits com a segones preses a la primavera i a l'hivern; els crustacis són més importants a l'estiu i els cefalòpodes a la tardor.

## Reproducció

És ovovivípar aplacentari. Les femelles pareixen de 10 a 16 cries que fan uns 30 cm de longitud total.

## Aprofitament

Tot i que la carn és bona, no presenta cap tipus d'interès culinari. Al Japó es pesca comercialment per la carn i per l'oli del fetge.

## Referències

* Barrull, Joan i Mate, Isabel: Els taurons dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col. Conèixer la natura, núm. 14. Barcelona, març del 1996. ISBN 84-7306-920-X. Plana 91.
* Compagno, Dando: Sharks of the World. Princeton University Press, Nova Jersey, 2005. ISBN 0-691-12072-2.
# Economia de Tonga

Tonga té una economia petita i oberta, i una base d'exportació reduïda a pocs productes agrícoles. Els principals són la carabassa, vainilla i el ñame. Incloent-se també el peix, els productes primaris representen el 2/3 de les exportacions. El país importa una gran quantitat d'aliments, especialment de Nova Zelanda.
El país depèn també de les remeses de diners de les comunitats tonganesos residents en l'exterior per equilibrar el seu dèficit comercial. El turisme representa la segona font d'ingressos del país: el 2006 39.000 persones van visitar el país.
El govern estimula el desenvolupament del sector privat, incentivant especialment les inversions, mentre concentra les despeses públiques en salut i educació. Tonga té una infraestructura bàsica raonable i un servei social desenvolupat. L'elevada taxa d'atur entre els joves, el creixement de la inflació, les pressions per reformes democràtiques i el creixement de les despeses en serveis socials són els principals desafiaments del govern.

## Referències

* 1 2 3 https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/tn.html Arxivat 2019-05-11 a Wayback Machine.
# He (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters へ (hiragana) i ヘ (katakana) són dues mores o kanes que ocupen la 29a posició en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre ふ i ほ; i el sisè en el poema iroha, entre ほ i と.
En la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la sisena columna (は行, «columna ha») i la quarta fila (え段, «fila e»).
Tant へ com ヘ provenen del kanji 部. Poden dur l'accent dakuten: べ, ベ; així com el handakuten: ぺ, ペ.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* へ, ヘ es romanitzen com a «he»
* べ, ベ es romanitzen com a «be»
* ぺ, ペ es romanitzen com a «pe»
La partícula へ es pronuncia i generalment es romanitza e, vegeu: e (kana え).

## Escriptura

* El caràcter へ s'escriu amb un sol traç. És un traç recte que es divideix en un primer tram ascendent i un segon tram descendent i més llarg.
* El caràcter ヘ s'escriu amb un sol traç, de forma idèntica al caràcter anterior. És habitual que en una font s'utilitzi exactament el mateix caràcter però de vegades també té un aspecte una mica més rígid.

## Altres escriptures

へ / ヘ en braille japonès :
| へ / ヘ he | べ / ベ be | ぺ / ペ pe | へい / ヘー hē/hei | べい / ベー bē/bei | ぺい / ペー pē/pei |
* Alfabet fonètic: 「平和のヘ」 (la «he de heiwa», on heiwa significa pau)
* Codi Morse: •

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Ohta, Satoru. «The Earliest Japanese Telecommunication Technology» (en anglès). IEEE Conference Publication. Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE), 01-08-2017. DOI: 10.1109/histelcon.2017.8535723. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc López i. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L'escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Economia de Kiribati

L'economia de Kiribati és una de les més pobres del món. El PIB per capita era de US$ 1420 el 2010. Els jaciments de fosfat es van esgotar el 1979, poc després de la independència del Regne Unit. El país depèn del turisme i de l'agricultura (principalment el coco). La moneda del país és el dòlar australià.

## Referències

* ↑ «"International Monetary Fund Country Report No. 11/113 24 May 2011"». [Consulta: 10 setembre 2011].
* ↑ CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2017-09-07. [Consulta: 29 març 2014].
# Economia de Veneçuela

L'economia de Veneçuela és molt dependent de l'exportació del petroli: el 95% de les exportacions del país, més de 50% de la font dels ingressos públics, i de 30 del PIB són originats per la indústria petroliera. Altres activitats econòmiques importants són l'extracció de ferro i alumini i la producció d'acer.
Una vaga nacional entre desembre de 2002 i febrer de 2003 amb la intenció de desestabilitzar el govern d'Hugo Chávez va tenir conseqüències econòmiques importants: el PIB real va caure aproximadament un 27,7% i 500.000 llocs de treball es van perdre, però l'economia es va recuperar amb un ambiciós conjunt de programes socials anomenats missions bolivarianes.
Després de la seva reelecció el desembre de 2006, el president Hugo Chávez va nacionalitzar empreses d'explotació petroliera, de comunicacions i d'electricitat, el que va disminuir la influència estrangera en l'economia. Els controls de preus, l'anul·lació de l'accés a moneda estrangera a tipus de canvi raonables, van provocar una forta escassetat a Veneçuela i fortes pujades de preus de tots els béns comuns, inclosos els aliments, aigua, productes per a la llar, recanvis, eines i subministraments mèdics. El 2015, Veneçuela tenia una inflació superior al 100%, la més alta del món i la més alta de la història del país en aquell moment. Segons fonts independents, la taxa va augmentar fins al 80.000% a finals del 2018 en espiral cap a la hiperinflació, mentre que la taxa de pobresa era de gairebé el 90% de la població.

## Referències

* ↑ «Parlamento venezolano: inflación interanual en Venezuela llega a 2'688.670% en enero» (en espanyol). El Comercio, 07-02-2019 [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ «La pobreza es casi absoluta en Venezuela: llegó al 87%» (en espanyol). El Comercio, 22-02-2018 [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ Ordoñez, S. «Venezuela's future? 'Barbarity and people looting'» (en anglès). CNBC, 01-12-2014. [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ «A 17 años del paro petrolero de Venezuela en 2002» (en castellà). Telesur, 02-12-2019. [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ ; Malkin, Elisabeth «Venezuela Issues New Bank Notes Because of Hyperinflation». The New York Times, 16-01-2017 [Consulta: 17 gener 2017].
# Heiri Suter

Heinrich 'Heiri' Suter (Gränichen, 10 de juliol de 1899 - Büllach, 6 de novembre de 1978) va ser un ciclista suís, que fou professional entre 1918 i 1941.
Especialista en les clàssiques d'un dia, aconseguí una seixantena de victòries, entre elles sis edicions del Campionat de Zúric, dues París-Tours, una París-Roubaix, un Tour de Flandes i cinc campionats de Suïssa en ruta. Els últims anys de la seva carrera esportiva se centrà en el ciclisme en pista.
Heiri Suter tenia cinc germans, Max, Franz, Fritz, Gottfried i Paul, que van ser tots ciclistes.

## Palmarès

* 1919
** 1r al Campionat de Zúric
** 1r al Tour de Zuric
** 1r al Gran Premi de l'Aurore
* 1920
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r al Campionat de Zúric
** 1r del Tour del Nord-oest
* 1921
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r del Tour del Nord-oest
** 1r a la Volta de Suïssa Oriental
** 1r al Tour de Zuric
** 1r a la Ginebra-Zúric
** 1r al Critèrium de Ginebra
* 1922
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r del Gran Premi Wolber
** 1r al Campionat de Zúric
** 1r a la Múnic-Zúric
** 1r del Tour del Nord-oest
** 1r al Circuit de Friburg
** 1r al Circuit de Neuchâtel
** 1r al Circuit del Cantó Vaudois
** 1r al Circuit de muntanya de Pontarlier
** Vencedor d'una etapa a la París-Saint Etienne
* 1923
** 1r a la París-Roubaix
** 1r al Tour de Flandes
** 1r a la Múnic-Zúric
** 1r del Tour del Nord-oest
** 1r al Critèrium de Ginebra
* 1924
** 1r al Circuit de la Champagna i vencedor d'una etapa
** 1r al Campionat de Zúric
** 1r al Tour del llac Léman
** 1r al Gran Premi Griffon
** 1r a la Zuric-La Chaux de Fonds
** 1r al Critèrium de Ginebra
** Vencedor d'una etapa a la Bordeus-Marsella
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Província de Milà, amb Max Suter
* 1925
** 1r de la Bordeus-París
** 1r al Gran Premi Wolber
** 1r al Circuit de la Champagna
** 1r al Circuit del Cantó Vaudois
* 1926
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r a la París-Tours
** 1r a la Volta a Frankfurt
** 1r de la Volta a Colònia
** 1r de la Volta a Württemberg
** 1r al Circuit de la Muntanya
* 1927
** 1r a la París-Tours
** 1r a la Volta a Frankfurt
** 1r al Tour del llac Léman
* 1928
** 1r al Campionat de Zúric
* 1929
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r al Campionat de Zúric
** 1r al Tour del llac Léman
** 1r del Tour del Nord-oest
** 1r al Circuit Franco-suís
* 1930
** 1r al Tour del llac Léman
* 1932
** Campió de Suïssa de mig fons
* 1933
** Campió de Suïssa de mig fons

## Referències

* 1 2 «SUTER Heiri (Heinrich)». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Heiri Suter (Sui)». [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Heiri SUTER» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Heiri Suter (francès)
# IMEI

L'IMEI (de l'anglès International Mobile Equipment Identity (Identitat Internacional d'Equipament Mòbil) és un codi pregravat als telèfons mòbils GSM. Aquest codi identifica a l'aparell unívocament a nivell mundial, i és transmès per l'aparell a la xarxa en connectar-s'hi.
L'empresa operadora pot usar l'IMEI per verificar l'estat de l'aparell mitjançant una base de dades denominada EIR (Equipment Identity Register).
L'IMEI d'un aparell habitualment està imprès en la part posterior de l'equipament, sota la bateria. Es pot marcar la seqüència *#06# (asterisc, numeral/coixí, zero, sis, numeral/coixí) perquè aparegui el número a la pantalla. L'IMEI té 15 xifres (en alguns telèfons 14, ja que omet el darrer dígit SPARE, normalment un 0). Als telèfons en els quals n'apareguin 17, els 2 últims no es fan servir. L'IMEI se subdivideix en diversos camps TAC, FAC, SNR i SPARE.

## EIR

EIR és una base de dades en la qual hi ha informació sobre l'estat dels telèfons mòbils. Dins d'aquesta base de dades hi ha tres llistes d'IMEI: la blanca, la grisa i la negra.
* La llista blanca identifica els equips que estan autoritzats per rebre i realitzar trucades. Aquesta llista ha d'existir sempre en l'EIR, encara que sigui l'única; les altres dos són opcionals.
* La llista grisa identifica els equips que poden fer i rebre trucades, però que poden ser monitorats per descobrir la identitat de l'usuari utilitzant la informació emmagatzemada al xip SIM.
* La llista negra identifica els equips a qui se'ls impedeix de connectar-se a la xarxa. Conté els identificatius dels equips robats o utilitzats de forma il·legal i també la d'aquells equips que no poden accedir al sistema perquè podrien produir greus problemes tècnics. Per tant, no poden realitzar ni rebre trucades.

## Estructura del codi d'IMEI

El codi IMEI consta de quatre parts i segueix el següent esquema: XXXXXX YY ZZZZZZ W.
* La primera part (XXXXXX) s'anomena Type Allocation Code (TAC), on els primers dos dígits indiquen el país.
* La segona part (YY) és el Final Assembly Code (FAC) i indica el fabricant de l'equip.
* La tercera part (ZZZZZZ) és el número de sèrie del telèfon.
* L'últim dígit (W), és el dígit verificador, usat per verificar que l'IMEI és correcte.
# Guayadeque

El barranc de Guayadeque es troba a l'illa de Gran Canària. Separació natural dels municipis d'Ingenio i Agüimes, és un dels barrancs més grans de l'arxipèlag. Destaca per les restes arqueològiques guanxes i pels seus valuosos exemples de flora i fauna.
# Sàtir (arquitecte)

Sàtir (grec antic: Σάτυρος, llatí: Satyrus) va ser un arquitecte grec nascut probablement a Priene, a la Jònia, el segle iv aC.
Va ser, juntament amb Fileu, un dels constructors del Mausoleu d'Halicarnàs, considerat una de les Set meravelles del món antic i dedicat per la reina Artemísia II al seu marit Mausol, sàtrapa de Cària. Hom el sap autor de dues estàtues, una d'Idrieu i l'altra d'Ada de Cària, successors d'Artemísia a Cària, estàtues que van ser enviades a Delfos i que s'han perdut. Plini el Vell parla d'un Sàtir, que potser és el mateix, que va traslladar en temps de Ptolemeu II Filadelf a Egipte un obelisc pel riu Nil, de la pedrera fins a la seva destinació.
Va escriure una descripció del Mausoleu que és esmentada per Vitruvi.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionari of greeh and roman biography and mithology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 728.
* ↑ Plini. Naturalis Historia, XXXVI. 67.68
# Helena Cruz

Helena Cruz és una geògrafa catalana. Doctora en Geografia per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), màster en Urban Management per l'Erasmus Universiteit Rotterdam i llicenciada en Geografia per la UAB. És especialista en ordenació del territori i planificació urbana, els seus àmbits de treball són el disseny i la governança de les polítiques urbanes i l’assessorament en projectes de transformació urbana, en estudis sociodemogràfics i en processos de participació ciutadana.
Ha estat investigadora a l'Institut de Govern i Polítiques Públiques (IGOP) de la UAB i a l'Institut d’Estudis Regionals i Metropolitans de Barcelona (IERMB). Amb anterioritat, ha estat professora del Departament de Geografia de la UAB i a l’Escola de Turisme Mediterrani (adscrita a la Universitat de Girona), com també investigadora convidada per la University of California Los Angeles, l'Istituto Universitario di Architettura di Venezia, la National University of Ireland Maynooth i la Università Ca’Foscari.
Juntament amb Mònica Beguer, dirigeix el despatx d’urbanistes Territorisxlm, que ha estat guardonat amb l’accèssit al Premi Catalunya d’Urbanisme els anys 2016 i 2022, atorgat per l'Institut d’Estudis Catalans, i ha estat finalista als European Award for Architectural Heritage Intervention en la categoria de planejament els anys 2021 i 2023. L’any 2023 han rebut, també, la menció especial de la New European Bahuaus, que té per objectiu fomentar els valors de sostenibilitat, estètica i inclusió.
El 2024 exercia la secretaria tècnica del Consell Assessor del Pla de Barris de Barcelona i és membre del Consell Científic de BIT Habitat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Helena Cruz». CCCB, 01-04-2024. [Consulta: 13 abril 2024].
# Vaixell de Tune

El vaixell de Haugen és un vaixell viking de tipus karv trobat a la granja "Haugen" de Østfold (Noruega). Construït aproximadament l'any 900, està fet de planxes de roure i va ser trobat en un monticle funerari anomenat "Båthaugen" (el turó del vaixell), que havia estat excavat per l'arqueòleg Oluf Rygh l'any 1867.
El vaixell està fragmentat, però havia de tenir uns 22 m d'eslora, 4,35 m de mànega i espai per a 11-12 parells de rems. La mida de la quilla és d'uns 14 metres. Està fet de travessers gruixuts, les costelles segueixen la curvatura natural (de l'arbre d'origen) i té una borda sòlida.
El vaixell de Haugen s'exhibeix al Museu de Vaixells Vikings d'Oslo de Bygdi, Oslo.

## Referències

* ↑ Hjardar, K.; Vike, V. Vikings at War. Casemate Publishers (Ignition), 2016, p. 147. ISBN 978-1-61200-454-9.
* ↑ Van de Noort, R. North Sea Archaeologies: A Maritime Biography, 10,000 BC - AD 1500. OUP Oxford, 2011, p. 211. ISBN 978-0-19-956620-4.
* ↑ Du Chaillu, P.B.. The Viking Age: The Early History, Manners, and Customs of the Ancestors of the English-speaking Nations. AMS Press, 1889, p. 169. ISBN 978-0-404-02187-0.
* ↑ United States National Museum. Annual Report. U.S. Government Printing Office, 1892, p. 636.
* ↑ «The Tune finds». University of Oslo. [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ Av John Johansen. «Vil omdøpe Tuneskipet til "Haugenskipet"». Fredrikstad Blad, 20-10-2011. [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ «Tune» (en norwegian). Universitetet i Oslo, 10-12-2012.
* ↑ Anne-Sofie Hjemdahl. «Vikingskipshuset på Bygdøy». Store norske leksikon. [Consulta: 4 juny 2017].
# Zinnwaldita

Zinnwaldita és el nom amb què es coneix un grup de minerals del grup de la mica trioctaedral, de la classe dels silicats. Aquest grup rep el seu nom de la localitat de Zinnwald, entre Alemanya i la República Txeca.

## Característiques

La zinnwaldita és considerada una sèrie de solució sòlida entre la siderofil·lita i la polilitionita, amb una fórmula entre KFe$^{2+}$₂Al(Al₂Si₂O$_{10}$)(OH)₂ i KLi₂Al(Si₄O$_{10}$)(F,OH)₂. Pertany al grup mica de minerals. En exfoliar-se, les làmines són flexibles i elàstiques, pel que un cop doblegades tendeixen a recuperar la seva forma original. Els bells exemplars són molt cobejats pels col·leccionistes per la seva escassetat i raresa.

## Formació i jaciments

És un mineral de formació neumatolítica que apareix en roques pegmatites hidrotermals del granit, en el mateix ambient que poden formar la cassiterita i el topazi. Els minerals més típicament associats a aquest mineral són quars, apatita, feldespat i altres minerals metàl·lics. Hi ha importants jaciments a Cornualla (Anglaterra), Saxònia (Alemanya) i a Califòrnia. És explotat en mines per a l'obtenció industrial de liti.

## Referències

* ↑ «Zinnwaldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Mica Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 febrer 2015].
# Helicotrema

L'helicotrema (del grec ἕλιξ, que significa 'espiral', i τρημα, que significa 'forat') és la part del laberint coclear on la rampa timpànica i la rampa vestibular es troben.

## Referències

* ↑ Felten, David L.; O'Banion, M. Kerry; Maida, Mary Summo. «14 - Sensory Systems». A: Netter's Atlas of Neuroscience (en anglès). 3rd. Elsevier, 2016, p. 353–389. DOI 10.1016/B978-0-323-26511-9.00014-X. ISBN 978-0-323-26511-9.
* ↑ de Lahunta, Alexander; Glass, Eric. «15 - Auditory System: Special Somatic Afferent System». A: Veterinary Neuroanatomy and Clinical Neurology (en anglès). 3rd. Saunders, 2009, p. 433–440. DOI 10.1016/B978-0-7216-6706-5.00015-9. ISBN 978-0-7216-6706-5.
Viccionari