OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Journal of Homosexuality

Journal of Homosexuality és una revista acadèmica avaluada per experts que cobreix investigacions sobre pràctiques sexuals i rols de gènere en els seus contextos culturals, històrics, interpersonals i socials moderns.
| « | «A més de ser un vehicle per reunir l'estudi acadèmic de l'homosexualitat i de sostenir el creixent nombre de programes d'estudis queer, la revista té com a propòsit «enfrontar-se a l'homofòbia a través del foment del estudi acadèmic i la disseminació d'estudis sòlids. Els autors són professionals amb una visió oberta i positiva sobre les variacions sexuals». | » |
| — Magazines for Libraries |||

## Història

L'editor en cap fundador va ser Charles Silverstein. Després del primer volum, la revista va ser editada per John Paul De Cecco que es va mantenir durant uns 50 volums. L'actual redactor en cap és John Elia. La revista va ser publicada originalment per la Haworth Press, fins que va ser adquirida per Taylor & Francis, que ara la publiquen sota el seu segell Routledge.

## Abstracció i indexació

La revista està resumida i indexada a Social Sciences Citation Index (SSCI), MEDLINE, Current Contents, PsycINFO, Sociological Abstracts, Social Work Abstracts, Abstracts in Anthropology, Criminal Justice Abstracts, Studies on Women & Gender Abstracts, AgeLine i Education Research Abstracts. Segons el Journal Citation Reports, la revista tenia un factor d'impacte de 0,862 el 2015.

## Referències

* ↑ «Elsevier congratulates Dr. Charles Silverstein upon his receipt of 2 awards» (en anglès). EurekAlert!.
* ↑ Journal Citation Reports (en anglès). Thomson Reuters, 2016.

## Bibliografia

* Joyce, S; Schrader, A. M. «Twenty years of the Journal of Homosexuality: a bibliometric examination of the first 24 volume 1974-1993» (en anglès). Journal of Homosexuality, 37(1), 1999, pàg. 3-24. DOI: 10.1300/J082v37n01_02. PMID: 10203067.
# Pyinulwin

Pyinulwin o Pyin U Lwin (Pyin Oo Lwin, bamar ပြင်ဦးလွင်), abans Maymyo, és una ciutat de la divisió de Mandalay, a l'altipla Shan, a 67 km a l'est de Mandalay a una altitud de 1.070 metres. No hi dades sobre la seva població. El Jardí Botànic Nacional de Kandawgyi, fundat el 1915, és una de les atraccions de la ciutat.

## Història

La població portava el nom de Pyinulwin i era un petit govern birmà; fou ocupada pels britànics el 1886 i tenia pocs habitants quan fou establerta prop del poble una posició militar a la ruta entre Lashio i Mandalay. El 1891 tenia 1.665 habitants. El 1896 la posició va esdevenir estació militar permanent. Els anglesos la van batejar May Town del nom del coronel May, un veterà del Motí del 1857 a l'Índia i comandant del regiment de Bengala estacionat a la zona el 1887, del que va derivar Maymyo. Posteriorment va esdevenir estació de muntanya a causa del clima, i capital d'estiu de Birmània, ja que Rangoon era molt calorosa i humida. La població el 1901 era de 6.223 habitants amb 2.016 indis i 821 musulmans. Fou quarter general del tinent general que manava la divisió birmana; el camp militar s'estenia pels dos costats de la via fèrria a l'oest de la ciutat; la guarnició era d'un batalló gurkha. La població anglobirmana fou nombrosa i els japoneses en van empresonar a molts (1942-1943-1944) per temor a falta de lleialtat; la població anglobirmana es va mantenir fins als anys setanta del segle XX però després no va parar de baixar. Els anys vuitanta la vila va retrobar el seu nom original. Uns cinc mil nepalesos i deu mil indis establerts durant el domini britànic (o els seus descendents) encara viuen a la ciutat.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* MOF National Botanical Gardens Arxivat 2006-03-25 a Wayback Machine.
* The most informative site for visitors to Pyin Oo Lwin (what to see, where to stay, trekking, shopping, etc.) Arxivat 2019-09-17 a Wayback Machine.
* Description of Pyin Oo Lwin Nursery, with photographs Arxivat 2010-03-11 a Wayback Machine.
* About Living and learning English in Mandalay near Pyin Oo Lwin
# Cuatro (instrument musical)

El cuatro (quatre) és un instrument de corda pinçada de la família de les guitarres. Va arribar a Amèrica per les migracions canàries i és molt utilitzat a les músiques folklòriques del Carib Hispà en països com Mèxic, Colòmbia i, especialment, Veneçuela i Puerto Rico.
En la classificació de Hornbostel-Sachs pertany al grup 321.322 dels llaüts amb caixa de ressonància en forma de capsa.

## Veneçuela

El cuatro de Veneçuela té 4 cordes simples de nylon amb afinació :
* (4a) La
* (3a) Re
* (2a) FA #
* (1a) SI, aquesta última, una vuitena avall.

## Puerto Rico

Antigament, el cuatro de Puerto Rico va estar compost per quatre ordres de cordes. El cuatro actual està format per cinc ordres de cordes metàl·liques dobles amb afinació ascendent:
* sí (5a)
* mi (4a)
* la (3a)
* re (2a)
* sol(1a)
El cuatro és, avui dia, l'instrument nacional de Puerto Rico i està vinculat a la cultura jíbara, és a dir, dels pagesos de Borinquen.

## Vegeu també

* Tiple
* Ukulele

## Referències

* ↑ http://www.venezuela.ch/cancionero/ Arxivat 2010-03-10 a Wayback Machine.[cuatro]
* ↑ http://www.prfrogui.com/hombre/elcuatro.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D
Viccionari
# Juan Luis Gómez López

Juan Luis Gómez López (Màlaga, 18 de maig de 1980) més conegut com a Juanlu és un exfutbolista professional andalús, que ocupava la posició de migcampista i es va retirar al Córdoba CF.

## Trajectòria

Va fer el salt al futbol professional amb 22 anys quan va recalar a les files de la Unión Deportiva Almería (2001-02). Després va marxar a l'Alacant (2003-04) on va quallar una gran temporada que li va valer per signar amb el CD Numancia, club amb què va debutar a Primera Divisió (2004-05), amb qui debuta a la màxima categoria, tot disputant 27 partits i marcant dos gols. El 2002 recala a la UD Almería. Els almeriencs estaven a Segona Divisió i el migcampista juga 31 partits i marca 6 gols. A l'any següent en juga alguns més, però és cedit a l'Alacant CF, de Segona B.
La seva bona campanya va despertar l'interès de diversos equips i finalment va ser el Real Betis Balompié qui va pagar per aconseguir els seus serveis. En el seu primer any (2005-06) a Heliópolis va arribar a debutar a la Champions League encara que després va ser cedit a l'Albacete Balompié a Segona Divisió a meitat de temporada. El segon any (2006-07) va ser cedit a l'Club Atlético Osasuna tota la temporada on va fer història amb els vermellets jugant per primera vegada la Copa de la UEFA. Van haver de passar una ronda prèvia davant el Trabzonspor turc. En van empatar dos a Turquia, amb un gol seu i un altre de Valdo, i l'empat a zero a la tornada els va classificar per a la fase final on es van quedar a un pas de la final caient en semifinals contra el Sevilla Fútbol Club. En el seu retorn al Betis va tornar a ser cedit aquesta vegada al Córdoba Club de Fútbol (2007-08) a Segona Divisió. I en la seva última temporada de verd-i-blanc (2008-09) va viure una delicada situació en què va estar fins i tot apartat de l'equip amb Paco Chaparro.
La temporada 09/10 finalitza contracte amb el conjunt andalús i fitxa pel Llevant UE.

## Referències

* 1 2 3 4 Juan Luis Gómez López a BDFutbol
* ↑ Moscoso, Álvaro. «Xisco, Babic y Juanlu, apartados; el caso llega a Jabugo», 12-01-2009. [Consulta: 30 desembre 2022].
# Sempervivum

Sempervivum és un gènere de plantes amb flor de la família crassulàcia, de vegades coneguts col·lectivament com a matafocs, tot i que aquest nom s'aplica específicament l'espècie Sempervivum tectorum. "Sempervivum" deriva del llatí semper ("sempre") i vivus ("viu"). Manté les seves fulles a l'hivern malgrat el fred i creix en condicions molt difícils. Compta amb unes 40 espècies de plantes suculentes que creixen en roseta. Hi ha matafocs des del Marroc a l'Iran, a través de les muntanyes de la península Ibèrica, els Alps, els Càrpats, els Balcans, Turquia, Armènia i la part nord-est del Sàhara i el Caucas. Tenen capacitat d'emmagatzemar aigua i poden viure en llocs molt assolellats i en roques fins a l'estatge alpí. Com altres plantes del sud d'Europa els seus antecessors tenen un origen subtropical. Morfològicament estan relacionats amb els gèneres Jovibarba, Aeonium, Greenovia, Aichryson, i Monanthes, que es troben a la Macaronèsia.

## Taxonomia

* Sempervivum altum
* Sempervivum arachnoideum - matafoc teranyinós, matafoc de cotó, teranyina
* Sempervivum armenum
* Sempervivum atlanticum
* Sempervivum ballsii
* Sempervivum borissovae
* Sempervivum calcareum
* Sempervivum cantabricum
* Sempervivum caucasicum
* Sempervivum ciliosum
* Sempervivum davisii
* Sempervivum dolomiticum
* Sempervivum erythraeum
* Sempervivum glabrifolium
* Sempervivum ingwersenii
* Sempervivum juvanii
* Sempervivum kindingeri
* Sempervivum kosaninii
* Sempervivum leucanthum
* Sempervivum macedonicum
* Sempervivum marmoreum
* Sempervivum minus
* Sempervivum montanum - matafoc de muntanya, consolva de muntanya
* Sempervivum nevadense
* Sempervivum octopodes
* Sempervivum ossetiense
* Sempervivum pittonii
* Sempervivum pumilum
* Sempervivum sosnowskyi
* Sempervivum tectorum - matafoc, maimorrà, nualós, consolva, consolda de roca
* Sempervivum x thompsonianum
* Sempervivum transcaucasicum
* Sempervivum wulfenii
* Sempervivum zeleborii

## Referències

* 1 2 3 «TERMCAT». [Consulta: 14 maig 2013].
* 1 2 «matafoc». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 Espècie autòctona als Països Catalans. O. de Bolòs i J.Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980

## Enllaços externs

* «Sempervivum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Do menor

Do menor (també dom en la notació europea i Cm en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala menor natural a partir de la nota do; així està constituïda per les notes do, re, mi♭, fa, sol, la♭ i si♭. La seva armadura té tres bemolls; en el cas de les escales menors melòdica i harmònica les alteracions addicionals s'afegeixen al costat de les notes i no a l'armadura. El seu relatiu major és la tonalitat de mi♭ major, i la tonalitat homònima és do major.
En el barroc, la música en do menor s'escrivia usualment amb una armadura de dos bemolls, i algunes edicions modernes d'aquell repertori ho fan així. Això era conseqüència del fet que encara persistia l'ambigüitat entre la tonalitat i els modes antics. En aquest cas la tonalitat de do menor, sense el la bemoll, funcionava com el do menor dòric.
Dels dos concerts per a piano que Mozart va escriure en menor, un d'ells està en do menor, el núm. 24, K 491. Do menor ha anat associada amb el caràcter heroic des del temps de Beethoven, i un exemple destacat n'és la seva Simfonia núm. 5. El fet que la Simfonia núm. 1 de Brahms estigués en do menor va contribuir a fer que se la denominés la "desena de Beethoven". Tres de les nous simfonies d'Anton Bruckner estan en do menor.

## Exemples de composicions en l'escala menor
### Composicions clàssiques

* Gran Missa en do menor - Wolfgang Amadeus Mozart
* Simfonia núm. 5 - Ludwig van Beethoven
* Sonata per a piano núm. 8, "Patètica" - Ludwig van Beethoven
* Concert per a piano núm. 2 - Serguei Rakhmàninov
* Estudi Op. 10 núm. 12 "Revolucionari" - Frédéric Chopin
* Simfonia núm. 2, "Ressurrecció" - Gustav Mahler

### Cançons

* Could You Be Loved - Bob Marley
* Desert Rose - Sting
* Get Up, Stand Up - Bob Marley
* Holy Diver - Dio
* It's My Life - Bon Jovi
* Lonely Days - Bee Gees
* Spanish Castle Magic - The Jimi Hendrix Experience
* Parallel Universe - Red Hot Chili Peppers
* Say It Ain't So - Weezer
* To the Moon and Back - Savage Garden
* Toxic - Britney Spears
* Tragedy - Bee Gees
* High Hopes - Pink Floyd
* Survivor - Eye of the Tiger
* Toxicity - System of a Down
# Historia Lausiaca

La Història Lausíaca fou una composició sobre dades dels pares del desert egipcis, escrita per Pal·ladi d'Helenòpolis a petició de Lausus o Lauson (Λαὗσυς o Λαύσον), camarlenc de la cort de Teodosi I el Gran. Al segle iv i al segle v, Egipte era considerada una terra d'una alta espiritualitat, i Pal·ladi la va visitar expressament per conèixer-la, i va seguir el model per uns anys. Després va poder narrar tots els seus records en aquesta obra.
Conté notes biogràfiques i anècdotes de diversos ascetes que Pal·ladi havia conegut personalment, o sobre els quals va rebre informació d'aquells que els havien conegut. Inclou gran quantitat de miracles i altres meravelles que la credulitat de l'autor el va portar a admetre, però és interessant perquè parla de les tendències religioses de l'època, i valuosa perquè registra diversos fets relatius a homes eminents. Sozomen va copiar moltes anècdotes d'aquesta obra sense citar-la. Sòcrates Escolàstic, que parla de l'obra, diu que l'autor era un monjo, deixeble d'Evagri del Pont, i afirma que va florir poc després de la mort de Valent.

## Referències

* ↑ Ramon i Arrufat, Antoni. Història Lausíaca. Barcelona: Editorial Catalana - Fundació Bernat Metge, 1927, p. 125 (Escriptors Cristians, 024). ISBN 978-84-7225-954-6. Arxivat 2016-03-25 a Wayback Machine.
* ↑ Smith, William (ed.). «Palladius of Helenopolis». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 6 octubre 2022].

## Vegeu també

* Traducció de l'obra a l'anglès, domini públic
* Una altra traducció de l'obra a l'anglès, domini públic Arxivat 2014-08-14 a Wayback Machine.
# Bulbul verdós gorjagrís

El bulbul verdós gorjagrís (Arizelocichla tephrolaema ) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Camerun, Nigèria i Guinea Equatorial. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els matollars humits i els de muntanya tropicals i subtropicals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul verdós gorjagrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 613. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Western Mountain Greenbul. Arizelocichla tephrolaema» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Eleccions al Parlament Europeu de 1979 (Luxemburg)

Les eleccions al Parlament Europeu de 1979 a Luxemburg van ser les eleccions celebrades el 10 de juny per a escollir als 6 eurodiputats luxemburguesos per a la I legislatura del Parlament Europeu. Les eleccions es van quedar a prop del 89% de la participació i van tenir lloc el mateix dia que les legislatives luxemburgueses, en les que s'escollien els membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg.

## Sistema electoral

Els sis eurodiputats luxemburguesos van ser elegits per sufragi universal directe en una única circumscripció electoral a tot el país. L'elecció es va fer per votació proporcional per decidir entre les llistes de sis candidats presentades pels partits. Els electors van poder votar pels sis candidats d'una llista, o combinar vots per seleccionar sis candidats de diferents llistes. A continuació, a cada partit se li va assignar un nombre d'escons proporcional al nombre total de vots emesos per als seus candidats, i els escons es van assignar als candidats dels partits que van rebre més vots.

## Resultats

El Partit Popular Social Cristià va guanyar les eleccions amb el 36,13% dels vots emesos i 3 eurodiputats enfront dels 274.307 vots emesos i 2 escons pel Partit Democràtic i els 211.106 vots i 1 diputat pel Partit Socialista dels Treballadors. La resta de partits van quedar sense representació.
| Candidatura | Facció europea | Sufragis | Sufragis | Escons | Escons |
| Candidatura | Facció europea | Vots | % | Dip. | Dif. |
| Partit Popular Social Cristià (CSV) | PPE | 352.296 | 36,13% | 3 | |
| Partit Democràtic (DP) | LDE | 274.307 | 28,13% | 2 | |
| Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | UPSCE | 211.106 | 21,65% | 1 | |
| Partit Socialdemòcrata | | 68.289 | 7,00% | | |
| Partit Comunista de Luxemburg | | 48.813 | 5,01% | | |
| Llista Alternativa | | 9.485 | 0,97% | | |
| Partit Liberal | | 5.610 | 0,58% | | |
| Lliga Comunista Revolucionària | | 5.085 | 0,52% | | |
| Total de vots emessos | Total de vots emessos | 974.991 | 90,28% | 6 | |
| Vots a candidatures | Vots a candidatures | 170.759 | 90,28% | 6 | |
| Vots en blanc | Vots en blanc | 10.875 | 5,75% | Élections au Luxembourg | Élections au Luxembourg |
| Vots nuls o no vàlids | Vots nuls o no vàlids | 7.507 | 3,97% | Élections au Luxembourg | Élections au Luxembourg |
| Vots emesos | Vots emesos | 189.141 | 88,91% | Élections au Luxembourg | Élections au Luxembourg |
| Cens total | Cens total | 212.740 | | Élections au Luxembourg | Élections au Luxembourg |

## Referències

* ↑ «Decissió 76/787» (en anglès). Consell de la Unió Europea, 08-10-1976. [Consulta: 17 juliol 2024].
* 1 2 3 «Els resultats de les eleccions a l'Assemblea de les Comunitats Europees del 10 de juny de 1979» (en francès). DataPublic.lu, 10-07-1979. [Consulta: 21 agost 2024].
# Luis Figueroa Yábar

Luis Figueroa Yábar (Cusco, 11 d'octubre de 1928 - Lima, 18 de març de 2012) va ser un director de cinema, guionista i pintor peruà. Va formar part de l’anomenada Escola de Cinema del Cusco, al costat d'Eulogio Nishiyama i Manuel Chambi López.

## Biografia

Va ser fill del pintor cusqueny Juan Manuel Figueroa Aznar. El 1955, al costat d'Eulogio Nishiyama, Manuel Chambi, Rodolfo Zamalloa i Andrés Alencastre, funda l'Escola de Cinema del Cusco, segon cine club del Perú.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 1968. Kukuli (64 min), com a codirector al costat d'Eulogio Nishiyama i César Villanueva.
* 1976. Los perros hambrientos (100 min), com a director i guionista, adaptación de la novela del mismo nombre de Ciro Alegría
* 1982. Yawar fiesta (100 min), com a directo iy guionista, adaptació de la novel·la homònima de José María Arguedas

### Documentals

* 1977. Chiaraje, batalla ritual (90 min), com s director
* 1994. Rituales guerreros (40 min), com s director, guionista i cinematògraf
* 1995. Corpus Christi en el Cusco (30 min), com a director, guionista i cinematògraf
* 1996. Mamita Candelaria (40 min), com a director i guionista
* 1998. Toro pucllay, el juego del toro (41 min), com a director, guionista i cinematògraf

### Curtmetratges

* 1974. El cargador (7 min), com a director

## Distincions

* Medalla de la ciutat del Cusco (1992)
* Medalla de la ciutat de Nantes (1994)
* Personalitat Meritòria de la Cultura (2011) pel Ministeri de Cultura de Perú

## Referències

* ↑ «Biofilmografía de Luis Figueroa | Cinencuentro | Cine Peruano». [Consulta: 11 octubre 2019].
* 1 2 «La escuela del cusco: Luis Figueroa desde el centro del mundo». Archipielago. Revista cultural de nuestra América, 14, 53, 08-06-2010 [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ «"Cine Club Cuzco" Pioneros del cine peruano». Revista Patrimonio, 7, 2015 [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film779798.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film483798.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film211603.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film174602.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film101967.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film190946.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film909115.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film708103.html>
* ↑ «Resolución Ministerial N° 261-2011-MC» (en castellà). [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ «Fallece el cineasta Luis Figueroa Yábar – DAFO» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2019-10-11. [Consulta: 11 octubre 2019].
# László Papp

László Papp (Budapest, 25 de març de 1926 - Budapest, 16 d'octubre de 2003) fou un boxejador hongarès, guanyador de tres medalles olímpiques d'or.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de pes mitjà. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de pes superwèlter, en la primera edició que es disputà aquesta prova en la competició olímpica, un metall que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia). Amb aquesta victòria es convertí en el primer boxejador a aconseguir guanyar tres títols olímpics, un fet que posteriorment aconseguiren els cubans Félix Savón i Teófilo Stevenson.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar dues medalles d'or en el Campionat d'Europa de boxa.

## Referències

* ↑ Lewis, Mike «Laszlo Papp» (en anglès). The Guardian, 18-10-2003 [Consulta: 17 novembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – László Papp». [Consulta: 17 novembre 2023].

## Enllaços externs

* (hongarès) Portal personal
* (anglès) boxrec.com - László Papp Arxivat 2012-10-08 a Wayback Machine.
# La Santa Espina (rondalla)

La Santa Espina és una rondalla en tres actes i sis quadres amb text d'Àngel Guimerà i música d'Enric Morera, estrenada al Teatre Principal de Barcelona amb els Espectacles i Audicions Graner, el 19 de gener de 1907.
Els decorats eren a càrrec dels escenògrafs Moragas, Alarma, Vilomara i Junyent i la direcció escènica era de Modest Urgell. Hi participaren els actors Lluís Puiggarí, Mercè Viola, Assumpció Paricio, Francisco Puiggener, Artur Balot, Ramon Tor, Josep Santpere, Enric Vinyals, Ricard García, Emilia Baró, Maria Morera, Riu, Balasch, Ricart.
El títol fa referència a una relíquia d'una espina de la corona de Crist. L'argument combina elements del drama rural, la rondalla cavalleresca de l'edat mitjana i la fantasia màgica modernista. El primer acte transcorre en el pla real, en un mas en temps de verema en què el vaquer Gueridó està enamorat de la pubilla Maria. El segon i tercer actes transcorren en el pla fantàstic protagonitzats pel príncep Arnolt i la sirena Rosa Vera.
La sardana del tercer acte esdevingué una de les sardanes més conegudes i populars. Estigué prohibida després de la Guerra civil per tal com era, de fet, considerada himne nacional català.

## Referències

* 1 2 «Espectáculos. Teatro Principal» (en castellà) pàg. 5. La Vanguardia, 19-01-1907. [Consulta: 29 novembre 2021].
* 1 2 3 «La Santa Espina | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «La Santa Espina». Teatre Musical.cat. [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «La Santa Espina. Teatre Principal, 19 gener 1907». Institut del Teatre. Escena Digital. [Consulta: 29 novembre 2021].
* 1 2 DOAJ. «Directory of Open Access Journals». Arxivat de l'original el 2016-03-26. [Consulta: 18 març 2016].
# Línia K (Metrocable de Medellín)

La Línia K del Metrocable de Medellín, també coneguda com Metrocable de Santo Domingo Savio, és una línia de telefèric utilitzada com a sistema de transport massiu de mitjana capacitat, inaugurada el 7 d'agost de 2004. Travessa la zona nord-oriental del municipi de Medellín d'orient a occident i viceversa, en una longitud total de 2.07 km. Té una capacitat màxima de 3.000 passatgers per hora i sentit, 93 telecabines, un temps de recorregut de nou minuts amb una freqüència màxima de 12 segons entre telecabines i una velocitat comercial de 18 km/h.
Compta amb quatre estacions, dues d'elles amb integració a altres línies i totes elevades. Serveix directament la comuna de Castella amb una estació, la de Santa Cruz amb una altra i la de Popular amb dues.
La línia s'eleva 399 metres, tot salvant un pendent mitjà del 20% i màxim del 49%. La infraestructura s'aguanta en 20 pilons amb una alçada mínima de 10,5 metres i una de màxima de 33,6 metres.

## Referències

* ↑ Metro de Medellín. «Datos del sistema» (en castellà). www.metrodemedellin.gov.co. [Consulta: 25 abril 2016].
* ↑ «Indicadores de operación y externalidades» (en castellà). Revista Metro. Arxivat de l'original el 2016-10-03. ISSN: 2248-471X [Consulta: 20 juliol 2016].