OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amatitlania nigrofasciata

Amatitlania nigrofasciata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a l'Amèrica Central: zona pacífica (des del riu Sucio -El Salvador- fins al riu Suchiate -Guatemala-) i zona atlàntica (des del riu Patuca -Hondures- fins al riu Jutiapa -Guatemala-).
Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Amatitlania nigrofasciata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Haloragàcies

Haloragàcia, Haloragàcies o Haloragaceae és una família de plantes amb flors.
En aquesta família hi ha 9 gèneres amb 145 espècies.
La distribució de la família és cosmopolita amb els centres de diversitat a Austràlia i l'hemisferi sud.

## Gèneres

* Glischrocaryon
* Gonocarpus
* Haloragis
* Haloragodendron, 5 espècies d'arbusts endèmics d'Austràlia
* Laurembergia
* Meziella
* Myriophyllum
* Proserpinaca
* Vinkia

## Enllaços externs

* Taxa of the family in Western Australia Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* Article about Haloragodendron lucasii. Arxivat 2012-07-09 at Archive.is
* Article about Haloragodendron. Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine.
# Huang Wanqiu

Huang Wanqiu (xinès simplificat: 黄艺琼) (Guilin 1943 - 2023). Cantant i actriu de teatre i cinema xinesa.

## Biografia

Huang Wanqiu, també coneguda com Wan-qiu Huang (黄婉秋) van néixer el 17 de gener de 1943 a Guilin, regió autònoma de Guangxi (Xina).A l'escola primaria ja va destacar com a cantant, amb el suport de Yin Xi un actor veterà de l'òpera Gui.Va morir a Guilin el 4 de març de 2023

#### Trajectoria artística

Huang va començar la seva carrera com actriu teatral. Als tretze anys va entrar a la Companyia d'Opera Gui i als catorze va debutar com actriu interpretant el paper de Su Daji a 斩三妖 "(Slaying Three Demons).
El 1961 va protagonitzar la seva primera pel·lícula Liu Sanjie (pel·lícula) (刘三姐), literalment (Liu, la tercera germana) film musical que tracta sobre la llegendària cantant Liu Sanjie, amb la direcció de Su Li (苏里) i producció dels estudis Changchun Film Studio. La pel·lícula va tenir un gran èxit a la Xina i va ser projectada a més de 50 països. Huan va obtenir una gran popularitat fins a l'extrem que en la regió de Guanxi, Huan es més coneguda pel nom del seu personatge que per la resta de desenes d'altres papers que va interpretar durant la seva carrera.
Durant la Revolució Cultural va ser perseguida i no va tornar a treballar com actriu fins la dècada dels 80. Va protagonitzat pel·l´cules com 桂林山水 (Guilin Landscape) i 漓江春 (The Spring in Guilin) dirigida per Liu Yin i Yu Wen,. i 龍火長城 (Fire on the Great Wall) , dirigida per Bruce Lee. També va actuar i dirigir diverses obres teatrals, com l'òpera de Zhuang 百鸟衣 "(Hundred Birds' Clothes) amb la que va guanyar el premi a l'actor destacat al Primer Festival de Teatre de Guangxi, o el 1995, va dirigir l'obra d'art popular "A Journey to the Li River", per la qual va guanyar el Premi al Director i el Premi a l'Excel·lència de la Regió Autònoma de Guangxi Zhuang.
A nivell institucional va ser, entre d'altres, directora de l'Associació de dramaturgs xinesos, membre de l'Associació de cinema xinesa, directora de l'Associació Nacional d'Investigació de Música Vocal de la Xina, directora del Centre d'Intercanvi Cultural Internacional de la Xina de Guangxi.

## Filmografia destacada

| Any | Títol xinès | Títol anglès |
| 1961 | 劉三姐 | Third Sister Liu |
| 1980 | 桂林山水 | Guilin Landscape |
| 1980 | 漓江春 | The Spring in Guilin |
| 1982 | 春兰秋菊 | |
| 1989 | 长城大决战 | The Last Duel on the Great Wall |
| 1990 | 龍火長城 | Fire on the Great Wall |

## Referències

* ↑ «黄婉秋(中国内地女演员)» (en xinès (Xina)). [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ Opera tradicional de la zona de Guanxi, originaria de la Dinastia Ming.
* ↑ 王淑卿. «Elderly actress keeps movie legend alive». [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «The Spring in Guilin (1981)». [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «黄婉秋» (en xinès (Xina)). [Consulta: 21 gener 2025].
# Niella

La niella, clavell d'ase, clavell de blat, clavell de moro, herba de la geneta o herba del git (Agrostemma githago, sinònim: Lychnis githago) és una espècie de mala herba messeguera (és a dir, dels camps de cereals) dins la família de les Cariofil·làcies. Als Països Catalans es distribueix al País Valencià, Catalunya i la part occidental de Mallorca. A Europa és general excepte al nord d'Escandinàvia i Islàndia.
Addicionalment pot rebre els noms de ballaruma, clavell de bladeguera, clavellina, negrelló, niella (llavor), niella de blat, niella de blats i nielles. També s'han recollit les variants lingüístiques ballaruna, clavell des blat, negreió i neguilla.
Actualment s'ha estès per la sembra de cereals amb la seva llavor a molts llocs de tot el món amb clima temperat. Tanmateix l'ús d'herbicides l'ha feta progressivament més rara.

## Descripció

És una planta anual herbàcia i erecta de 20 a 100 cm d'alt. Fulles linears-lanceolades, oposades. Flors solitàries de 25 a 50 mm, llargament pedunculades, pètals purpuris, més curts que el calze. Càpsula oblonga. Llavors negres d'uns 3,5 mm de diàmetre. Als Països Catalans floreix de març a juliol i es troba des del nivell del mar fins a 1.700 m d'altitud. Tota la planta és verinosa, però s'ha fet servir en medicina popular.

## Notes i referències

* 1 2 «Agrostemma githago». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Ed. Barcino 1990
# Huixang

Huixang fou un rei mític de Pèrsia esmentat a l'Avesta. Segons els texts residia al sud de la mar Càspia. La seva situació en l'orde de reis mítics iranians és incerta, ja que figura com antecessor, contemporani i successor de Tahmurath. Firdawsí, a el Llibre dels Reis l'esmenta com a net de Gayomart, el primer home, i com a venjador del seu pare Siamak.

## Referències

* ↑ Plantilla:Encyclopædia Iranica Online
* ↑ Yarshater, Ehsan. «Iranian National History». A: The Cambridge History of Iran. 3 (1). Cambridge University Press, 2000, p. 420-422. ISBN 978-0-521-20092-9.
# Litobiomorfs

Els litobiomorfs (Lithobiomorpha) són un ordre de miriàpodes quilòpodes que inclou els populars centcames o centpeus. Tenen el cos allargat i posseeixen 15 parells de potes, la qual cosa els diferencia dels escolopendromorfs, que també conté espècies amonedades centcames, que en tenen de 21 a 23 parells.

## Taxonomia

Els litobiomorfs inclouen dues famílies:
* Família Henicopidae Pocok, 1901
* Família Lithobiidae Newport 1844
Totes les espècies presents al Països Catalans pertanyem a la família Lithobiidae, concretament als gèneres Lithobius i Eupolybothrus.
Els craterostigmomorfs (Craterostigmomorpha), classificats antigament com un subordre dels litobiomorfs, s'han separat en ordre propi.

## Referències

* 1 2 Minelli, A. 2011. “Class Chilopoda, Class Symphyla and Class Pauropoda. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness”. Zootaxa, 3148: 157-158.
* ↑ «Els quilòpodes: centpeus, escolopendres i afins | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 gener 2021].
# Alí (nom)

Alí (àrab: علي, ʿAlī) és un nom masculí àrab que literalment significa ‘alt’, ‘elevat’, ‘superior’, ‘excel·lent’, ‘sublim’. Si bé Alí és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Ali. Com que Alí és el nom d'importants personatges musulmans, especialment d'Alí ibn Abi-Tàlib, aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: albanès: Ali; àzeri: Əli; bosnià: Alija; català medieval: Alí i el diminutiu Alió; indonesi: Ali; kurd: Alî; malai: Ali; persa: علی; suahili: Ali; turc: Ali; zazaqui: Eli.
Cal no confondre aquest nom, molt usual entre musulmans, amb Ali, un altre nom de pila àrab molt menys comú.
La forma femenina d'aquest nom és Aliyya.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «علا». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «علا». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «علا» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Hwang Young-cho

Hwang Young-cho (Samcheok, 22 de març, 1970) és un ex atleta sud-coreà especialista en marató.
Tot i que començà en proves de pista, des de l'any 1991 s'especialitzà en marató. La marató de Barcelona 1992 era la seva quarta cursa en aquesta distància (de les que n'havia guanyat dues i havia estat segon en l'altra). Als Jocs s'endugué la medalla d'or. També guanyà la marató de la Universiada de Sheffield 1991 i dels Jocs Asiàtics d'Hiroshima de 1994. Una lesió l'obligà a retirar-se abans d'hora i no va poder participar en els Jocs de 1996.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Hwang Yeong-Jo». [Consulta: 30 gener 2024].
# Hyles tithymali

Hyles tithymali és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae). És molt similar a Hyles euphorbiae però té una distribució geogràfica més meridinal. Es troba a les Illes Balears, així com a les Canàries, Madeira i l'Àfrica del nord.
Els adults volen d'abril a octubre en dues generacions. Són una mica més petits; l'envergadura de les ales és de 45-85 mm. Viuen en zones de dunes fins als 2.000 m d'altitud.
L'eruga té els mateixos costums que Hyles euphorbiae, alimentant-se també d'Euphorbia. En general aquesta espècie es troba una mica més rarament.

## Subespècies

Hyles tithymali té 6 subespècies:
* Hyles tithymali tithymali (Boisduval, 1834)
* Hyles tithymali gecki de Freina, 1991
* Hyles tithymali deserticola (Staudinger, 1901)
* Hyles tithymali himyarensis Meerman, 1988
* Hyles tithymali mauretanica (Staudinger, 1871)
* Hyles tithymali phaelipae Gil-T. & Gil-Uceda, 2007

## Referències

* 1 2 «BioLib - Hyles tithymali» (en anglès). [Consulta: 4 juny 2024].
# Hylocharis

Hylocharis és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae). Conté dues espècies que es troben a Amèrica del Sud.

## Taxonomia

El gènere Hylocharis va ser introduït el 1831 pel naturalista alemany Friedrich Boie. El 1840, el zoòleg anglès George Robert Gray va designar el colibrí amazília gorja-roig com l'espècie tipus. El nom del gènere combina el grec antic «hule» que significa “bosc” amb «kharis» que significa “bellesa”.
Aquest gènere antigament incloïa espècies addicionals. Un estudi filogenètic molecular publicat el 2014 va trobar que el gènere Hylocharis era polifilètic. En la classificació revisada per crear gèneres monofilètics, les espècies van ser traslladades a Chrysuronia i Chlorestes.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14,.2, 2024) aquest gènere està format per 2 espècies:
* colibrí safir bronzat (Hylocharis chrysura).
* colibrí amazília gorja-roig (Hylocharis sapphirina).

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ Boie, Friedrich. Bemerkungen über Species und einige ornithologische Familien und Sippen (en alemany). Isis von Oken, 1831, p. 538-548 [546].
* ↑ Gray, George Robert. A list of the genera of birds : with their synonyma an indication of the typical species of each genus. Londres: R. and J.E. Taylor, 1840, p. 14.
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 52 [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 197. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ McGuire, Jimmy A.; Witt, Christopher C.; Remsen, J.V.; Corl, Ammon; Rabosky, Daniel L. «Molecular Phylogenetics and the Diversification of Hummingbirds» (en anglès). Current Biology, 24, 8, 4-2014, pàg. 910–916. DOI: 10.1016/j.cub.2014.03.016.
* ↑ Stiles, F.G; Remsen, J.V. Jr; Mcguire, J.A «The generic classification of the Trochilini (Aves: Trochilidae): reconciling taxonomy with phylogeny». Zootaxa, 4353 (3), pàg. 401–424. DOI: 10.11646/zootaxa.4353.3. ISSN: 1175-5334.
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hummingbirds – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 7 febrer 2025].
# Pícea de Sitka

La pícea de Sitka (Picea sitchensis) és una espècie de conífera de la família Pinaceae. L'epítet específic sitchensis és la llatinització d'una localitat d'Alaska anomenada Sitka. És originari de la costa del Pacífic nord-americana, des del límit nord a l'illa Kodiak fins al límit sud a la part nord de Califòrnia. Està estretament associat al bosc temperat humit.

## Característiques

És un gran arbre de fulla persistent que pot arribar a fer de 50 a 70 m d'alt i excepcionalment 95 m. El diàmetre del seu tronc fa 5 a 7 m. És l'espècie de Pícea més gran i la tercera de totes les coníferes després de la sequoia gegant i l'avet de Douglas. Les pinyes són pèndules, primes i cilíndriques de 5 a 11 cm de llarg i 2 cm d'ample.
La pícea de Sitka té gran importància forestal per a la producció de fusta i paper. Se'n fan també instruments musicals com piano, arpa, violí, i guitarra també s'utilitza en construcció naval i maquetes. Fora del seu àmbit s'ha plantat amb èxit sobretot en països plujosos com Gran Bretanya i Irlanda. A Noruega es planta prop de la costa i creix millor que la pícea noruega.

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 9 març 2023].
* ↑ Dressing the landscape: afforestation efforts on Iceland
* ↑ «North American Tree Species in Europe». Arxivat de l'original el 2006-09-18. [Consulta: 27 gener 2009].
* ↑ «Sitkagran - utbredelse, egenskaper og anvendelse (Sitka spruce - propagation, properties and uses) by Kjell Vadla, Norwegian Forest and Landscape Institute». Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 27 gener 2009].

## Bibliografia

* Van Pelt, R. 2001. Forest Giants of the Pacific Coast. University of Washington Press. ISBN 0-295-98140-7.
* Griffin, J. R. & Critchfield, W. B. 1976. Distribution of forest trees in California. USDA Forest Service Research Paper PSW-82: 23-24, 75.
* Mitchell, A. 1978. Trees of Britain & Northern Europe. Collins Field Guide. HarperCollins. London. ISBN 0-00-219213-6

## Enllaços externs

* Flora of North America
* Arboretum de Villardebelle - photos of cones of Picea sitchensis and related spruces
* Conifer Specialist Group (1998). Picea sitchensis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 de maig del 2006 (en anglès).
# Playmobil

Playmobil és una línia de joguines produïdes pel grup Brandstätter, amb seu a Zirndorf, Alemanya.
L'empresa alemanya fou fundada l'any 1876 per Andreas Brandstätter a Fürth, Baviera, i es dedicava a la producció de cadenats. L'any 1921 produïa principalment joguines metàl·liques com porquets, telèfons i caixes registradores. L'any 1954, la producció canvià i passà a dedicar-se als articles de plàstic. A principis dels anys 60 la pujada del preu del petroli va multiplicar per sis el preu de les joguines, ja que aquestes estan fetes de plàstic, i el plàstic prové del petroli. Això va provocar que algunes joguines com l'"Hoola hop" van convertir-se en objectes de luxe, articles pràcticament impossible d'aconseguir, a causa de la gran quantitat de plàstic necessari per fabricar-lo. Per aquest motiu, l'empresa Geobra Brandstätter, va decidir tirar endavant el projecte que el seu dissenyador en cap, Hans Beck, tenia entre mans. Era quelcom petit (per tant no gaire costós), i amb múltiples possibilitats de joc, ideal en temps de crisis. La línia de productes Playmobil fou introduïda l'any 1974 a Nürnberg i començà a vendre's mundialment l'any 1975. A Espanya va arribar dos anys més tard de la mà de la casa Famosa. Les tres primeres figures que van aparèixer van ser un paleta, un indi nord-americà i un cavaller medieval amb armadura.
Les joguines Playmobil són unes figures articulades d'uns 7,5 cm, de les quals se n'han venut uns 2.000 milions arreu del món. El creador d'aquestes figures "sense nas", va morir el febrer del 2009 a l'edat de 79 anys.
Les joguines Playmobil es comercialitzen en diversos països a més d'Alemanya, entre els quals hi ha Anglaterra, Xipre, Malta, Espanya, Japó, Estats Units d'Amèrica, Argentina…

## Parc d'atraccions Playmobil

Existeixen parcs temàtics on es pot gaudir de jocs inspirats en les figures de Playmobil i amb les mateixes joguines. N'hi ha a Alemanya, Grècia, Malta, EEUU i França.

## Polèmiques

Playmobil ha rebut crítiques per la manca de presència de la llengua catalana en l'etiquetatge dels seus productes, cosa que va en contra de la legislació vigent. La Plataforma per la Llengua va recollir més de 15.000 queixes de consumidors vers l'empresa per demanar el compliment del Codi de Consum de Catalunya i un tractament similar vers els consumidors catalans al que té l'empresa amb la resta de comunitats lingüístiques europees de dimensions similars.

## Referències

* ↑ Delgado, Jennifer. «Los parques temáticos Playmobil FunPark en el mundo» (en castellà), 07-07-2017. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «Nens i nenes demanen a Playmobil que etiqueti en la seva llengua». Plataforma per la Llengua, 30-11-2016. [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «Hem superat els 16.000 suports per reclamar a Playmobil que etiqueti en català». Plataforma per la Llengua, 23-02-2017. [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «15.000 signatures demanen que Playmobil etiqueti en català». ElNacional.cat, 20-02-2017. [Consulta: 4 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Productes Playmobil
* Foro Playmobil
# Termodinàmica biològica

La termodinàmica biològica és un terme que a vegades s'utilitza per referir-se a la bioenergètica, l'estudi de la transformació d'energia en les ciències de la vida. La termodinàmica biològica es pot definir com l'estudi quantitatiu de les transduccions d'energia que es produeixen a dins i entre els organismes, estructures i cèl·lules, així com de la naturalesa i el funcionament dels processos químics subjacents. La termodinàmica biològica pot concernir la qüestió de si el benefici associat amb un tret fenotípic particular val la inversió energètica que requereix.
# Peer Gynt (Grieg)

El 1874, Edvard Grieg compon una música d'escena per a l'obra teatral Peer Gynt del dramaturg noruec Henrik Ibsen. Dels 22 números, Edvard Grieg en seleccionà vuit, arrantjant-los i reorquestrant-los en dues suites per a orquestra simfònica.

## Suite núm. 1

La Suite núm. 1 op. 46, va ser escrita el 1888. L'estructura és la següent (entre parèntesis, la indicació metronòmica):
* Al matí (Morgenstemning). És un Allegro pastoral, en la tonalitat de mi major, en compàs 6/8 (negra amb punt=60)
* La mort de Åse (Åses død). Andante doloroso, en si menor, compàs 4/4 (negra=50).
* Dansa d'Anitra (Anitras Dans). Tempo di mazurka, en la menor, compàs 3/4 (negra=160)
* A la cova del rei de la muntanya (Dovregubbens hall). Molts canvis de caràcter (Alla marcia et molto marcato, Più vivo, Stringendo al fine), en si menor, compàs 4/4, i la indicació metronòmica de negra=138

## Suite núm. 2

La suite núm. 2, op. 55, va ser escrita el 1891. L'estructura és la següent:
* El segrest de la núvia. El lament d'Ingrid (Bruderovet. Ingrids klage). Allegro furioso-Andante doloroso, en sol menor, alternant el compàs 2/4 (negra=160) i el compàs 3/4 (negra=60)
* Dansa àrab (Arabisk Dans). Allegretto vivace, en do major, compàs 4/4 (negra=132)
* El retorn de Peer Gynt. Tempesta en el mar (Peer Gynts hjemfart. Stormful aften pa havet). Allegro agitato, en fa# major, compàs 6/8 (negra amb punt=126)
* Cançó de Solveig (Solveigs Sang). Andante-Allegretto tranquillamente, alternant el compàs 4/4 (negra=72) en la menor i el compàs 3/4 (negra=120) en la major.

## Orquestració

Les dues suites estan escrites per a orquestra simfònica. La instrumentació és la següent:
* Instrumentació de les suites de Peer Gynt
* Corda
* primers violins, segons violins, violes,
* violoncels, contrabaixos, arpa
* Fusta
* 1 piccolo, 2 flautes travesseres (una toicant el segon piccolo)
* 2 oboès, 2 clarinets en la i en si bemoll, 2 fagots
* Metall
* 4 trompes,
* 2 trompetes en mi i en fa, 2 trombons,
* 1 trombó baix, 1 tuba
* Percussió
* 2 timbales, triangle, pandereta, plats, bombo,

## Enllaços externs

* Peer Gynt Suite núm. 1, Peer Gynt Suite núm. 2: Partitures lliures a l'IMSLP.
* Audició de la Cançó de Solveig a Emusic.com amb la Bamberg Symphonic Orchestra dirigida per Georg Singer
# Bacteris verds del sofre

Els bacteris verds del sofre (Chlorobiaceae) són una família de bacteris fotoautòtrofs anaeròbics obligats. Els seus parents més propers són els bacteroidets (que emperò estan bastant distants), i se'ls ha assignat els seus propis ordre, classe i filum.

## Referències

* ↑ D.A. Bryant & N.-U. Frigaard «Prokaryotic photosynthesis and phototrophy illuminated». Trends Microbiol., 14, 11, Novembre 2006, pàg. 488. DOI: 10.1016/j.tim.2006.09.001.
# Placa nord-americana

La placa nord-americana és una placa tectònica continental que cobreix Amèrica del Nord, incloent Groenlàndia, la part nord-occidental de l'oceà Atlàntic, fins i tot la dorsal meso-atlántica, una part de l'Oceà Glacial Àrtic i la part de Sibèria a l'est de la serralada Verkhoiansk. La superfície és d'1,365 59 estereoradiants, aproximadament una superfície terrestre de 75,900,000 km$^2$. Sovint va associada a la placa d'Okhotsk.
Les plaques amb les que limita són:
* Al nord, la placa eurasiàtica.
* Al sud, la placa de Cocos, la placa del Carib i la placa sud-americana, en on es formen la falla Motagua Polochic i la fossa meso-americana.
* A l'est, la placa eurasiàtica i la placa africana, amb les que té un límit divergent que origina la dorsal meso-atlàntica.
* A l'oest, la placa de Juan de Fuca, amb la qual té un límit convergent i la placa del Pacífic, amb la qual té un vora transformant a l'altura de la falla de San Andrés.
En temps geològics recents, la placa nord-americana va absorbir, per procés de subducció, dues plaques. La placa de Kula, ubicada originalment al nord d'on avui està la placa Juan de Fuca, que va desaparèixer per complet, i la placa de Farallón, que s'està enfonsant des del període Juràssic i ocupava gran part de l'est de la placa nord-americana. Quan va començar a desaparèixer van entrar en contacte les plaques del Pacífic i la nord-americana, originant diversos accidents com la falla de San Andrés. La placa de Juan de Fuca, la placa de Cocos i la placa de Nazca són les restes de l'antiga placa de Farallón.

## Referències

* ↑ Taryn Rittberg. «7 Major Tectonic Plates» (en anglès). WorldAtlas, 2023. [Consulta: 4 gener 2025].

## Vegeu també

* Dorsal de Gakkel
* Tectònica de plaques