OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mastí espanyol

El mastí espanyol o mastí lleonès és una raça canina de mida gran originària d'Espanya. Va ser especialment abundant a Cantàbria, Castella i Lleó, Extremadura i Castella-la Manxa. Tenen un temperament equilibrat que els fa ser bons gossos de companyia però que mantenen el seu instint guardià.
Són gossos de gran corpulència i de gran alçada havent-hi exemplars que superen els 120 kg de pes. Presenten un cap gran i massís amb llavis carnosos i penjants. El seu pelatge és abundant i d'una llargària mitjana, presentant-se en diversos colors com el lleonat, tigrat, marfil, gris i negre principalment. El seu lladruc és greu i profund imposant respecte entre els qui ho escolten.
En el passat eren utilitzats com a guardians de ranxos i hisendes aïllades, i gossos de guarda per protegir els ramats de l'atac del llop. Durant segles, el mastí ha acompanyat els ramats d'ovelles transhumants que recorrien les canals travessant de nord a sud la península Ibèrica, defensant el bestiar de l'atac del llop; el mastí comptava amb la protecció de la seva abundant papada així com amb carlancas o carranclas, espècie de collars gruixuts de metall amb punxes. En alguns llocs és conegut com a gos meriner per acompanyar el bestiar oví de raça merina.
A finals del segle xix, amb la desaparició de la Mesta i dels trasllats de bestiar, el mastí va sofrir un retrocés, que es va accentuar durant el segle xx, i de forma més dràstica després de la Guerra Civil espanyola i el seu consegüent període d'escassetat.
El primer patró racial del mastí fou realitzat per la Fédération Cynologique Internationale (FCI) el 1946, basant-se en les característiques de tres exemplars del centre d'Espanya; aquests exemplars eren del tipus lleuger, que fins i tot quedaven a les explotacions ramaderes i també eren usats per a la cacera.
El 1981 es va crear l'Associació espanyola del gos mastí espanyol, que va organitzar un programa de cria buscant el tipus de mastí gran i fort de temps passats i va redactar un nou patró racial.

## Referències

* ↑ «Mastin Español». Real Sociedad Canina de España (RSCE). [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «Spanish Mastiff Dog Breed Pictures, Characteristics, & Facts». dogtime.com. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «Mastin Español». Fédération Cynologique Internationale. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ Cerdeño Serrano, María Luisa; Oya, Belén Cordoba de; Toscano, Luis Gerardo Vega «El origen de los mastines ibéricos. La trashumancia entre los pueblos prerromanos de la meseta» (en castellà). Complutum, 9, 01-01-1998, pàg. 117–117. ISSN: 1988-2327.
* ↑ Sierra Hierro, Eduardo «El mastín español, protagonista olvidado». Belezos: Revista de cultura popular y tradiciones de La Rioja, 6, 2008, pàg. 38–43. ISSN: 1886-4333.

## Enllaços externs

* Asociación Española del Perro Mastín Español (AEPME) (castellà)
* Els mastins tornen amb els ramats(castellà)
# Mi bemoll major

Mi bemoll major (també Mi♭M en la notació europea, i E♭ en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala major a partir de la nota mi♭; està constituïda per les notes mi♭, fa, sol, la♭, si♭, do i re. La seva armadura conté tres bemolls. El seu relatiu menor és la tonalitat de do menor, i la tonalitat homònima és la de mi bemoll menor. La tonalitat enharmònica és re sostingut major.
Diverses grans obres de Beethoven estan en aquesta tonalitat, com la Simfonia "Heroica", el majestuós Concert per a piano núm. 5, "Emperador", Sonata per a piano núm. 26, "Els adéus", i la hipotètica Desena simfonia.
És una tonalitat molt adequada per als instruments de vent de metall. Per això moltes obres que tenen aquests instruments com a solistes estan en aquest to:
* Tres dels Concerts per a trompa de Mozart
* El famós Concert per a trompeta de Joseph Haydn
* La núm. 4, "La Romàntica", d'Anton Bruckner, amb un destacat tema per a la trompa en el primer moviment.
Chopin va compondre algunes obres, com el Nocturn, Op. 9 núm. 2 i l'Andante spianato i gran polonesa brillant, Op. 22. Mahler, va escriure en mi bemoll major la Simfonia dels mil.

## Cançons

Sovint s'usa mi bemoll major en la música gospel.
* Bridge Over Troubled Water (Simon and Garfunkel)
* You're Beautiful (James Blunt)
* Bad Day (Daniel Powter)
* Basie's Blues (Count Basie)
* Today (The Smashing Pumpkins)
* The Long and Winding Road (The Beatles)
* Fix You (Coldplay)
# Yotta-

Yotta (símbol Y) és un prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 10$^{24}$ o 1.000.000.000.000.000.000.000.000.
Adoptat el 1991, prové del grec ὀκτώ (októ), que significa vuit, ja que és igual a 1000$^8$.
El 2004, yotta- es va confirmar oficialment com el prefix més gran del SI.
Per exemple;
    1 yottàmetre = 1 Ym = 10$^{24}$ metres
    1 yottagram = 1 Yg = 10$^{24}$ grams
    1 yottasegon = 1 Ys = 10$^{24}$ segons
# Marder II

El Marder II "Marta II" (Sd.Kfz. 131 i 132) era un caçatancs alemany basat en el xassís del Panzer II i utilitzat durant la Segona Guerra Mundial. La seva producció va començar el juny de 1942 i estava armat amb un canó PaK 40/2 L/46 de 75 mm. Se'n van fabricar 576 unitats, a més de la conversió de 75 Panzer II durant 1943 i 1944.

## Història

En les primeres fases de l'Operació Barbarroja, la Wehrmacht va sentir la necessitat d'una solució anticarro més mòbil i poderosa que l'artilleria remolcada existent o els caçatancs com el Panzerjäger I. Aquesta necessitat va arribar a ser una urgència a finals de 1941, amb l'aparició dels nous tancs soviètics com el T-34 i el KV.
Com una solució provisional, es va decidir utilitzar tant els tancs obsolets com el Panzer II com a base per a caçatancs improvisats. El resultat va ser la sèrie Marder, que estaven armades amb un canó PaK 40 de 75 mm o un canó rus F-22 Model 1936 de 76,2 mm, que havien estat capturats en grans quantitats.
Els Marder II amb armes alemanyes van rebre la designació de Sd. Kfz. 131 mentre que aquells que utilitzaven els canons russos van ser designats com a Sd. Kfz. 132. La diferència entre les dues variants es localitzaven en el supressor de fogonada del canó|gorja i les diferents superestructures que portaven l'arma principal.
A causa del seu blindatge lleuger, d'uns 30 mm de gruix màxim, i no estar completament tancat, era un blanc per a l'artilleria enemiga. Finalment, nous models de caçatancs, com el Hetzer van aparèixer en 1944, per substituir a la sèrie Marder, encara que aquests van servir en combat fins al final de la guerra.

## Referències

* ↑ Bryan Perrett; Mike Badrocke Sturmartillerie & Panzerjager 1939-45. Osprey Publishing, 1999. ISBN 978-1-84176-004-9.
* ↑ Anderson, Thomas. The History of the Panzerjäger : Volume 1: Origins and Evolution 1939-42.. Londres: Bloomsbury Publishing Plc, 2018. ISBN 978-1-4728-1759-4.
* ↑ «Marder II Sd.Kfz.131» (en anglès). tanks-encyclopedia.com, desembre 2014. [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ «Marder (Marten) Series» (en anglès). Achtung Panzer!. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2018. [Consulta: 6 març 2016].

## Bibliografia

* Werner Oswald: Kraftfahrzeuge und Panzer der Reichswehr, Wehrmacht und Bundeswehr. Motorbuch Verlag, Stuttgart 1982¹⁰, ISBN 3-87943-850-1.

## Enllaços externs

* La sèrie Marder a Achtung Panzer! (anglès)
* AFV Database Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine.
* OnWarArxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# Ludwig Geyer (actor)

Ludwig Geyer (Eisleben, 1779 - Dresden, 30 setembre 1821) va ser un actor, dramaturg i pintor alemany. Va ser el padrastre del compositor Richard Wagner, el pare biològic del qual va morir uns sis mesos després del seu naixement. En els seus últims anys Wagner va trobar algunes cartes que el van portar a especular amb la possibilitat que Geyer podria haver estat el seu veritable pare biològic i que Geyer era jueu. La relació de Geyer amb Wagner va ser una de diverses controvèrsies que van envoltar el compositor al llarg de la seva vida.

## Enllaços externs

* The Mysterious Origin of Richard Wagner (anglès) Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine.
# Hirundo

Hirundo és un gènere d'ocells de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Són petites oronetes que habiten al Vell Món i les illes del Pacífic, a excepció de la cosmopolita Oreneta vulgar.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023), aquest gènere está format per 15 espècies:
* Hirundo rustica - oreneta comuna.
* Hirundo lucida - oreneta de Guinea.
* Hirundo angolensis - oreneta d'Angola.
* Hirundo tahitica - oreneta de Tahití.
* Hirundo domicola - oreneta dels turons.
* Hirundo neoxena - oreneta australiana.
* Hirundo albigularis - oreneta gorjablanca.
* Hirundo aethiopica - oreneta d'Etiòpia.
* Hirundo smithii - oreneta cuafilosa.
* Hirundo atrocaerulea - oreneta blava.
* Hirundo nigrita - oreneta de pitet blanc.
* Hirundo leucosoma - oreneta alatacada.
* Hirundo megaensis - oreneta de Mega.
* Hirundo nigrorufa - oreneta rojainegra.
* Hirundo dimidiata - oreneta perlada.
Tanmateix, segons altres obres taxonòmiques com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el gènere Hirundo constaria de 16 espècies, car consideren que una subespècie de l'oreneta de Tahití (H. tahitica javanica), seria una espècie apart. Segons aquest criteri, s'hauria d'afegir:
* Hirundo javanica - oreneta d'Indonèsia.

## Referències

* 1 2 «Swallows». IOC World Bird List - International Ornithologists' Union. [Consulta: 17 setembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 608 i 609. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Giancarlo Perini

Giancarlo Perini (Carpeneto, província d'Alessandria, 2 de desembre de 1959) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1981 i 1996. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro de la Pulla de 1993. Al Tour de França de 1992 fou vuitè i en el de 1995 va ser un dels cinc ciclistes implicats en la caiguda que provocà la mort de Fabio Casartelli.
Una vegada retirat va exercir de director esportiu a l'equip Brescialat fins al 2005.

## Palmarès

* 1979
** 1r al Gran Premi de la indústria i el comerç artesanal de Carnago
* 1993
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla

### Resultats al Tour de França

* 1984. 81è de la classificació general
* 1985. 105è de la classificació general
* 1987. 102è de la classificació general
* 1989. 102è de la classificació general
* 1990. 99è de la classificació general
* 1991. 120è de la classificació general
* 1992. 8è de la classificació general
* 1993. 29è de la classificació general
* 1994. 54è de la classificació general
* 1995. 87è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1982. Abandona
* 1984. 73è de la classificació general
* 1989. 56è de la classificació general
* 1990. 36è de la classificació general
* 1991. 85è de la classificació general
* 1992. 42è de la classificació general
* 1993. 76è de la classificació general
* 1994. 57è de la classificació general
* 1995. 63è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 45è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «PERINI Giancarlo». [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giancarlo PERINI» (en italià). [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ Telediario, Editorial. «A 22 años de la trágica muerte de Fabio Casartelli» (en espanyol de Mèxic), 17-07-2017. [Consulta: 18 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Giancarlo Perini a sitiodeciclismo.net
# Histaspes (oracle)

Histaspes, (antic persa 𐎻𐏁𐎫𐎠𐎿𐎱, Vištāspa; grec antic: Ὑστάσπης, Hustáspēs, llatí: Hystaspes), va ser un rei de Mèdia, seguidor de Zoroastre o Zaratustra, que es menciona als Gathas un llibre religiós mazdaista, atribuït al mateix Zoroastre, la part més antiga de l'Avesta i considerats els textos més sagrats de la fe zoroàstrica.
Al segle i aC van circular uns «oracles d'Histaspes» atribuïts a Histaspes, rei de Mèdia abans de la guerra de Troia redactats en grec, que anunciaven la caiguda de Roma. Alguns autors creuen que aquestes profecies no són anteriors a la derrota de Mitridates VI Eupàtor i la conquesta de Síria per Pompeu (64 aC), on els amics del rei o funcionaris de l'Imperi Part, animaven a seguir la lluita contra els romans. Pausànias explica que a l'Àsia Menor hi havia una colònia persa on hi actuaven mags. En aquests oracles es deia també que la vida de la humanitat duraria set mil anys, i que durant els sis mil primers hi hauria una lluita entre el bé i el mal per dominar la terra. Al sèptim s'imposaria el mal i tot serien calamitats, fins que Ahura Mazda enviés a Mitra per establir una època daurada. Al vuitè mil·lenni arribaria una època on només els justos tindrien l'eterna beatitud.
Diversos autors cristians es van referir a aquesta profecia. Lactanci diu que el rei Histaspes va explicar un somni estrany d'un nen, que ell havia interpretat: «L'Imperi i el nom de Roma seran desterrats del món». Fa un resum de gran part de l'oracle que segons ell coincidia amb les idees de l'escatologia cristiana, i que van ser els dimonis els que van alterar el text de la profecia d'Histaspes, atribuint a Júpiter el que ha de fer Déu. Insisteix en dir que l'oracle, després de parlar de la maldat dels últims temps, anuncia la fi del món. Justí el Màrtir deia que no es podia parlar ni transmetre l'oracle d'Histaspes, perquè estava prohibit sota pena de mort. A l'Imperi Romà, durant el segle ii circulava una versió cristianitzada de l'oracle, on s'al·ludia directament a Jesucrist. Climent d'Alexandria atribueix a Pau de Tars una cita d'Histaspes, però segurament es tracta d'algun text apòcrif atribuït a l'apòstol.

## Referències

* ↑ Shapur Shabazi, A. «Gostasp». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 11 febrer 2025].
* 1 2 3 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 171-172. ISBN 8481641618.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, V, 27, 5
* ↑ Lactanci. Divinarum Institutionum, VII, 15, 19
* ↑ Justí el Màrtir. Apologia pro Christianis, I, 44, 112
* ↑ Climent d'Alexandria. Stromata, VI, 5, 43
# Francis Pélissier

Francis Pélissier (16è districte de París, 13 de juny de 1894 - Mantes-la-Jolie, 22 de febrer de 1959) fou un ciclista francès.
Germà d'Henri Pélissier, és anomenat El Gran o El Bruixot de la Bordeus-París. Fou ciclista professional entre 1919 i 1931, durant els quals aconseguí nombroses victòries de renom, com ara 2 etapes al Tour de França, una París-Tours i una Volta a Euskadi.
Un cop acabada la seva carrera professional es dedicà a fer de director esportiu, feina que desenvolupà durant una trentena d'any. Va dirigir Jacques Anquetil, a l'equip de La Perle, durant els seus primers anys com a professional, de 1953 a 1955.

## Palmarès

Palmarès.
* 1919
** 1r de la París-Dijon
** 1r de la París-Nancy
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1920
** 1r de la Torí-Florència-Roma
** 1r del Gran Premi de Provença
** 1r del Gran Premi de Sporting, amb Henri Pélissier
** 1r del Circuit de la Creuse
* 1921
** Campió de França en ruta
** 1r de la París-Tours
** 1r del Circuit d'Aisne-Oise
* 1922
** 1r de la Bordeus-París
** 1r de la París-Montceau-les-Mines
* 1923
** Campió de França en ruta
* 1924
** Campió de França en ruta
** 1r de la Volta a Euskadi i vencedor d'una etapa
** 1r de la Bordeus-París
** 1r de la París-Chauny
* 1926
** 1r al Gran Premi Wolber
** 1r del Critèrium d'As
** 1r del Critèrium Internacional de cyclo-cross
* 1927
** Vencedor de la primera etapa del Tour de França i líder durant cinc dies

### Resultats al Tour de França

* 1919. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1920. Abandona
* 1923. 23è a la classificació general
* 1924. Abandona
* 1925. Abandona
* 1927. Abandona. Vencedor d'una etapa i líder durant cinc etapes

## Referències

* ↑ «Francis PÉLISSIER» (en anglès). cyclebase. [Consulta: 30 juny 2024].
* 1 2 Palmarès de Francis Pélissier
* ↑ Bastide & Leducq 1981, p. 306-309.
# Clarence von Rosen

Clarence von Rosen (10 de novembre de 1903 - 7 de juliol de 1933) va ser un genet suec que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar quatre proves del programa d'hípica, dues d'individuals i dues per equips. En les dues proves individuals, el concurs complet i els salts d'obstacles, va guanyar la medalla de bronze. En les dues proves per equips l'equip suec no finalitzà la competició.
Va morir en un accident d'avió el 1933 mentre era passatger d'un avió durant un espectacle aeri.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Clarence, Greve von Rosen, Jr.». [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Clarence von Rosen - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 12 octubre 2024].
# Falcònids

La família dels falcònids (Falconidae) està formada per 65 espècies d'aus rapinyaires d'hàbits diürns.

## Morfologia

* Es diferencien dels accipítrids perquè posseeixen un ganxo (dent) a la mandíbula superior.
* En els orificis nasals posseeixen un tubercle que actua com a tanca de pressió i que entra en funcionament quan l'ocell es llança en picat a gran velocitat.
* Tenen les ales punxegudes i la cua llarga.

## Taxonomia

Aquesta família s'ha classificat tradicionalment al costat de les altres famílies de rapinyaires diürns, però la tendència actual és a considerar-la l'única família de l'ordre Falconiformes; s'apunta, a més, que estan més prop dels Passeriformes que no dels Accipitriformes.
La subdivisió en subfamílies també ha rebut algunes reestructuracions i si anteriorement es classificaven els caracaràs juntament amb els falcons selvàtics, arran els estudis genètics de principi del segle xxi, s'obtenen uns cladogrames on els gèneres Herpetotheres i Micrastur formarien un clade diferenciat de la resta dels falcònids, apropant els caracaràs als típics falcons. Basant-se en aquests treballs s'han dividit els falcònids en 2, 3 o 4 subfamílies, que contindrien, segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.11, 2011) 11 gèneres amb 65 espècies:
* Subfamília Falconinae, amb 9 gèneres i 57 espècies.
** Tribu Caracarini, amb 6 gèneres i 11 espècies.
*** Caracara amb dues espècies.
*** Daptrius, amb una espècie: caracarà negre.
*** Ibycter, amb una espècie: caracarà gorja-roig.
*** Milvago, amb dues espècies.
*** Phalcoboenus, amb 5 espècies.
*** Spiziapteryx, amb una espècie: falconet alatacat.
** Tribu Falconini, amb 3 gèneres i 46 espècies.
*** Falco, amb 39 espècies.
*** Microhierax, amb 5 espècies.
*** Polihierax, amb dues espècies.
* Subfamília Herpetotherinae, amb dos gèneres i 8 espècies.
** Herpetotheres, amb una espècie: falcó rialler.
** Micrastur, amb 7 espècies.

## Referències

* ↑ David P. Mindell and John Harshman. Cladograma dels Falcónids a Tree of Life Rev. 26/01/2012
* ↑ Classificació dels falcònids a John Boyd's Home Page Rev. 26/01/2012
* ↑ «Classificació del COI». Arxivat de l'original el 2011-05-22. [Consulta: 21 novembre 2009].

## Bibliografia

* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 100. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6.

## Enllaços externs

* Enregistraments sonors de diferents espècies d'aquesta família. (anglès)
# Conill roquer

Els conills roquers (Pronolagus) són un gènere de lagomorfs africans. El gènere conté les següents quatre espècies, que no es diferencien gaire entre si:
* Conill roquer de Natal (Pronolagus crassicaudatus)
* Conill roquer de Smith (Pronolagus rupestris)
* Conill roquer de Jameson (Pronolagus randensis)
* Conill roquer de Saunders (Pronolagus saundersiae)
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Francisca López

Francisca López (nascuda el segle xv) fou una impressora valenciana.
El novembre del 1498, havent mort el seu marit Lope de la Roca, entra al negoci de la impremta i fou l'única dona impressora de la seva època i no solament per continuar el negoci com a vídua d'impressor, sinó que va conservar els punxons del seu marit, perquè sàvia de l'important que eren per continuar el negoci i de la dificultat per aconseguir-ne. Gravar punxons d'acer requeria comptar amb acers de qualitat, i sotmetre'ls a un procés molt difícil, que podia suposar la destrucció de la peça. Va llogar una societat amb antics empleats de l'home, com Juan Joffre i Sebastián de Escocia, utilitzant material de Jaume de Vila.

## Referències

* ↑ Serrano Morales, Jose Enrique. Reseña histórica en forma de diccionario de las imprentas que han existido en Valencia desde la introducción del arte tipográfico en España hasta el año 1868. Valencia: Imprenta de F. Domenech, 1898-1899.
* 1 2 Sandra, Establés Susán. Diccionario de mujeres impresoras y libreras de España e Iberoamérica entre los siglos XV y XVIII. Prensas de la Universidad de Zaragoza, 2018-06-06, p. 340. ISBN 978-84-17358-68-6.
* ↑ Gutiérrez, Lourdes; Purificación Lafuente; Laura Carrillo. «Mujeres Impresoras» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 6 setembre 2024].
# Maria Misericòrdia Ramon Juanpere

Maria Misericòrdia Ramon Juanpere (Reus, 1951) és biòloga, professora i política catalana.
Biòloga de formació, es va llicenciar el 1975 a la Universitat Autònoma de Barcelona i obtingué el doctorat el 1981 a la Universitat de les Illes Balears. És professora de Genètica des del 1985 a la mateixa universitat. També ha estat docent de màsters, cursos d’especialitat i de postgrau i ha publicat articles i ponències de la seva especialitat.
S'afilià al Partit Socialista de les Illes Balears l'any 1996. El juliol del 1999, el President del Govern de les Illes Balears Francesc Antich la nomenà Consellera sense cartera. Al març de 2000, i després d'aprovar una llei que permetia el president de decidir lliurement el nombre de conselleries, fou nomenada Consellera d'Innovació i Energia del Govern balear.
L'any 2009 se li atorgà un dels Premis Ramon Llull pel fet que, com a investigadora, «ha treballat en el camp de la genètica de les poblacions amb especial èmfasi en la població humana de les Illes Balears. També ha estudiat els mecanismes d’evolució que es donen a les Illes Balears amb altres espècies com ara les sargantanes».

## Referències

* 1 2 «Medallas de Oro y Premios Ramon Llull de las illes Balears 2009» (en castellà). Diari de Mallorca, 28-02-2009. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ «Premis Ramon Llull 2009». Govern de les Illes Balears, 2009.
* ↑ «Dra. Cori Ramon Juanpere. Currículum». Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Ordre del president de les Illes Balears de dia 27 de juliol de 1999, de nomenament dels membres del Govern de les Illes Balears
* ↑ BOCAIB Núm. 507 - 17/març/2000 Extraordinari. Ordre del President de les Illes Balears de dia 16 de març de 2000, per la qual es nomenen membres del Govern de les Illes Balears Número d'edicte 6001 - Pàgina 4198