OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hoquei sobre gel als Jocs Olímpics d'hivern de 2002

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 celebrats a la ciutat de Salt Lake City (Estats Units) es disputaren dues proves d'hoquei sobre gel, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina.
La competició tingué lloc entre els dies 9 i 24 de febrer de 2002 a les instal·lacions Peaks Ice Arena i l'E Center. Hi participaren un total de 468 jugadors, entre ells 312 homes i 156 dones, de 16 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Prova masculina detalls | Canadà Mario Lemieux Paul Kariya Ed Jovanovski Curtis Joseph Jarome Iginla Simon Gagné Chris Pronger Mike Peca Owen Nolan Joe Nieuwendyk Scott Niedermayer Adam Foote Theo Fleury Martin Brodeur Eric Brewer Rob Blake Ed Belfour Steve Yzerman Ryan Smyth Brendan Shanahan Joe Sakic Al MacInnis Eric Lindros | Estats Units Bill Guerin Mike Dunham Chris Drury Aaron Miller Adam Deadmarsh Mike Richter Tom Poti Scott Young Doug Weight Keith Tkachuk Chris Chelios Tony Amonte Phil Housley Mike York Brian Rolston Tom Barrasso Gary Suter Jeremy Roenick Brian Rafalski Mike Modano Brian Leetch John LeClair Brett Hull | Rússia Yegor Podomatsky Daniil Markov Alexei Kovalev Vladimir Malakhov Alexey Zhamnov Sergei Gonchar Darius Kasparaitis Pavel Datsyuk Igor Kravchuk Oleg Tverdovsky Pavel Bure Igor Larionov Sergei Fedorov Alexei Yashin Nikolai Khabibulin Boris Mironov Sergei Samsonov Valeri Bure Maksim Afinoguénov Ilya Bryzgalov Ilya Kovalchuk Andrei Nikolishin Oleg Kvasha |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Prova femenina detalls | Canadà Sami Jo Small Becky Kellar Colleen Sostorics Thérèse Brisson Cherie Piper Cheryl Pounder Lori Dupuis Caroline Ouellette Danielle Goyette Jayna Hefford Jennifer Botterill Hayley Wickenheiser Dana Antal Kelly Bechard Tammy Lee Shewchuk Kim St-Pierre Vicky Sunohara Isabelle Chartrand Cassie Campbell Geraldine Heaney | Estats Units Sara Decosta Tara Mounsey Courtney Kennedy Angela Ruggiero Lyndsay Wall Karyn Bye Sue Merz Laurie Baker Andrea Kilbourne Allison Mleczko Jenny Potter Julie Chu Shelley Looney Krissy Wendell Katie King Cammi Granato Natalie Darwitz Chris Bailey Tricia Dunn Sarah Tueting | Suècia Emelie Berggren Anna Andersson Maria Rooth Erika Holst Anna Vikman Evelina Samuelsson Maria Larsson Kristina Bergstrand Ann-Louise Edstrand Josefin Pettersson Lotta Almblad Joa Elfsberg Gunilla Andersson Nanna Jansson Therese Sjölander Ylva Lindberg Danijela Rundqvist Ulrica Lindström Kim Martin Annica Åhlén |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | Estats Units | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 3 | Rússia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 3 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ice Hockey at the 2002 Winter Olympics». [Consulta: 30 desembre 2024].
# Dunfermline Athletic Football Club

El Dunfermline Athletic Football Club és un club de futbol escocès de la ciutat de Dunfermline, Fife.

## Palmarès

* Scottish First Division: 1989, 1996
* Scottish Second Division: 1926, 1986
* Copa escocesa de futbol: 1961, 1968

## Entrenadors

| William Knight (1922-1925) Sandy Paterson (1925-1930) William Knight (1930-1936) David Taylor (1936-1938) Peter Wilson (1938-1939) Sandy Archibald (1939-1946) William McAndrew (1947) Bobby Calder (1947-1948) Sandy Terris (1948-1949) Webber Lees (1949-1951) Tom Younger (1951-1952) Bobby Ancell (1952-1955) Andy Dickson (1955-1960) Jock Stein (1960-1964) Willie Cunningham (1964-1967) George Farm (1967-1970) Andy Stevenson (1970) (Provisional) Alex Wright (1970-1972) | George Miller (1972-1975) Jimmy Thomson (1975) (Provisional) Harry Melrose (1975-1980) Pat Stanton (1980-1982) Jimmy Thomson (1982) (Provisional) Tom Forsyth (1982-1983) Jim Leishman (1983-1990) Iain Munro (1990-1991) Jocky Scott (1991-1993) Bert Paton (1993-1999) Dick Campbell (1999) Jimmy Nicholl (1999) (Provisional) Jimmy Calderwood (1999-2004) David Hay (2004-2005) Jim Leishman (2005-2006) Stephen Kenny (2006-2007) Jim McIntyre (2008-) |

## Futbolistes destacats

| Pre-1980s 1934 Stewart Chalmers 1957 Eddie Connachan 1958 Harry Melrose 1958 Alex Smith 1960 Roy Barry 1960 Charlie Dickson 1960 Alex Edwards 1960 John Lunn 1961 Bert Paton 1964 Alex Ferguson 1966 Willie Callaghan 1967 Willie Duff 1970 Jim Leishman 1973 Geir Karlsen 1976 Hugh Whyte | 1980s 1981 Norrie McCathie 1984 Ian Westwater 1987 Stuart Beedie 1987 John Holt 1987 Ross Jack 1987 Craig Robertson 1987 Hans Segers 1988 John Watson 1989 István Kozma 1989 George O'Boyle 1989 Tommy Wilson | 1990s 1990 Scott Leitch 1990 David Moyes 1991 Neale Cooper 1991 Hamish French 1991 Jackie McNamara 1993 Ivo Den Bieman 1993 Stewart Petrie 1993 Andy Tod 1994 Derek Fleming 1995 David Bingham 1995 Brian Rice 1997 Gerry Britton 1997 Greg Shields 1998 Derek Ferguson 1998 David Graham 1999 Lee Bullen 1999 Edinho | 2000s 2000 Stephen Crawford 2000 Ian Ferguson 2000 Gary Mason 2000 Barry Nicholson 2000 Youssef Rossi 2000 Marco Ruitenbeek 2000 Andrius Skerla 2001 Gus MacPherson 2002 Craig Brewster 2002 Derek Stillie 2003 Noel Hunt 2005 Mark Burchill 2005 Lee Makel 2005 Allan McGregor 2006 Adam Hammill 2006 Dorus de Vries |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web de seguidors
* Web no oficial
* Dunfermline Athletic a la BBC
# Ha-Tiqvà

Ha-tiqvà (hebreu: התקווה‎, ‘l'esperança’) és l'himne nacional d'Israel. La lletra va ser escrita per a Iasi l'any 1878 per Naftali Herz Imber (1856-1909), poeta jueu nascut a Zloczow (Galitzia). En l'any 1897, durant el primer congrés sionista, va esdevenir l'himne del sionisme. Tot i estar prohibit per les autoritats britàniques al Mandat Britànic de Palestina durant un temps, va sobreviure fins a ésser proclamat himne nacional d'Israel l'any 1948, any de la creació de l'Estat d'Israel.

## Música

La melodia de Ha-tiqvà deriva de La Mantovana, una cançó italiana del segle xvi, composta per Giuseppe Cenci, també conegut com a Giuseppino del Biado ca. 1600 amb el text «Fuggi, fuggi, fuggi da questo cielo». A la Itàlia de princips del segle xvii era coneguda com a «Ballo di Mantova» i va guanyar popularitat a l'Europa del renaixement amb noms diversos segons les zones. La melodia va ser utilitzada pel compositor txec Bedřich Smetana en el poema simfònic "Vltava", que pertany a l'obra Má vlast (La meva pàtria). Va ser arranjada per Samuel Cohen i orquestrada l'any 1897 pel compositor Paul Ben-Jaim.

## Text actual

A continuació es mostra el text actual en hebreu, la transliteració i la seva traducció al català.

## Referències

* ↑ Historia de Palestina desde la conquista otomana hasta la Fundación del Estado de Israel, pàgina 155.

## Bibliografia

* Krämer, Gudrun. Historia de Palestina desde la conquista otomana hasta la Fundación del Estado de Israel (en castellà). Espanya: Siglo XXI de España Editores, 2006. ISBN 8432312746.

## Enllaços externs

* Fitxer MP3
* (anglès) Informació de la Hatikva Arxivat 2009-05-24 a Wayback Machine. a la pàgina de l'Agència Jueva.
# Deepa Shree Niraula

Deepa Shree Niraula (दिपाश्री निरौला) és una actriu, còmica, directora i personalitat de la ràdio nepalesa. És coneguda pel seu paper a la sèrie de televisió nepalí Tito Satya. Va aparèixer a la sèrie de pel·lícules de comèdia Chakkapanja. És la directora de la franquícia de cinema nepalí Chhakka Panja i va ser convidada permanent a la primera temporada de Mundre Ko Comedy Club.

## Biografia

Deepa Shree Niraula té una educació de nivell mitjà del campus Mahendra Morang, afiliada a la Universitat de Tribhuwan a Biratnagar.
Niraula va començar a actuar a través de Tharu Cinema, protagonitzant Hatai Kuhira, que es filma en idiomes Tharu. Més tard va debutar al cinema nepalí, però només va obtenir el reconeixement després d'haver interpretat a la sèrie de televisió Tito Satya. També ha actuat a la pel·lícula en sànscrit Raag-Biragam.

## Referències

* 1 2 «Tito Satya stars provide succour». The Kathmandu Post. [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ Mukhiya, Shiva. «Deepa Shree Niraula: A long journey from a bubbly dancer into a blockbuster director» (en anglès britànic). OnlineKhabar, 03-09-2021. Arxivat de l'original el 11 setembre 2021. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Radio Kantipur». [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ (en nepalès) , 23-11-2007, p. 1, 6 [Consulta: 29 maig 2023].
# Coràsmic

El coràsmic o llengua coràsmica fou una llengua irànica de la regió de Coràsmia.
Es va desenvolupar al segle i aC i va patir la influència dels parts. Probablement, la seva escriptura va quedar danyada el 712, però, almenys parlada, va subsistir; escrita sembla que va canviar als caràcters àrabs. La llengua fou considerada rude pels viatgers àrabs. Alguns termes s'han conservat en l'Al-Biruní i en el glossari del diccionari àrab Muqaddimat al-àdab del savi corasmí Az-Zamakhxarí, i d'una obra de dret per a la regió que inclou termes locals i especialment en el Kunyat al-munya de Mukhtar ibn Mahmud az-Zahidí († 1260).
La llengua i cultura coràsmiques foren progressivament influenciades pel turc, que va substituir totalment l'antiga llengua al segle xiv (es va parlar fins aquest segle a Hazarasp). El 1971 se'n va publicar un diccionari, però inacabat.

## Referències

* ↑ W. B. Henning, que va morir mentre el feia, i la part ja confeccionada la va publicar D.N. MacKenzie com "A fragment of the Kharezmian dictionary" a Londres el 1971
# Borte

Borte (també apareix com Borté) o Börta Ujin (nascuda vers el 1162) fou la primera dona de Genguis Kan (+1227). Era filla de Dai-Setchen i de Tchotan
El pare de Genguis Kan, Yesugei, va concertar el matrimoni d'aquest amb Borte abans de morir vers el 1167, però la caiguda en desgràcia de la família semblava que ho faria impossible. El jove Temujin (nom de naixença de Genguis Kan) va redreçar la situació i de mica en mica va sortir de la misèria; llavors va demanar al cap de la tribu qongirat, Dai-Setchen, la mà de la seva filla tal com s'havia convingut. Dai-Setchen hi va accedir i li va donar com a dot unes pells de llúdries negres.
Un dia Temujin fou sorprès per una banda de mongols markit dirigits per un cap de nom Toqto'a-bäki (o Toktagha) i la seva dona Borte va ser feta presonera; llavors va obtenir l'ajut d'un cap mongol, Djamuqa del djadjirat, i del seu senyor Togrul Khan dels kerait; els markit foren derrotats a la vora del Bu'ura, afluent del Selenga i van haver d'entregar a la presonera; havien passat vuit mesos i en ser alliberada Borte va donar a llum a un fill, Jotxi, i Temujin no va voler saber si era fill seu o d'un dels segrestadors markit (concretament del markit Tchilgerboko). Aquest dubte va tenir un efecte notable en el paper de la descendència de Jotxi en la història.
Borte va aconsellar a Genguis Kan de desfer-se del xaman Koktchu (fill del padrastre del gran kan), consell que fou seguit.
Fou la mare de Jotxi, Txagatai, Ogodei i Tului.
Les seves filles foren:
* Khojen Beki, la gran, promesa de Tusakha, fill de Senggum, i net de Wang Khan, kan dels kerait; es va casar amb Botu, de la tribu ikire que abans havia estat casat amb la germana de Genguis Kan, Temulun o Temulin
* Alaqai Beki, casada amb Alaqush Digit Quri, cap dels ongut tribe; i després al seu nebot i hereu Jingue; i finalment al seu fillastre Boyaohe
* Tümelün, casada amb Chigu, fill d'Anchen, fill de Dei Sechen (pare de Börte)
* Altalün, casada primer amb Olar, cap de la tribu olqunu'ut; després al seu fillastre Taichu
* Checheyigen, casada amb Törölchi, fill de Quduka beki, noble de la tribu oirat.
Només els fills de Borte tenien dret a la successió però altres dones del gran kan van rebre honors, terres, comandaments, i soldats.
# Juan Antonio Gómez Trénor

Juan Antonio Gómez Trénor fou un aristòcrata valencià, fill de Juan Antonio Gómez Fos i María de las Mercedes Trenor y Palavicino. Es va casar amb la seva cosina Elvira Trénor y Moroder, segona comtessa de Trénor.
Fou nomenat alcalde de València i procurador a Corts Franquistes entre maig de 1943 i setembre de 1947 en substitució del baró de Cárcer. La seva gestió es caracteritzà per la fam, l'estraperlo (mercat negre) i el continuisme en l'obra del seu antecessor, tot i que el 1944 intentà un pla d'ordenació territorial. El 1947 va dimitir per motius de salut com a alcalde. No obstant això va mantenir el càrrec de Cap del Sindicat de Cereals dins l'Organització Sindical franquista i com a tal es mantingué com a procurador en Corts fins al 1958.

## Referències

* ↑ Juan Antonio Gómez y Trénor, Conde de Trenor, geneall.net
* ↑ Trénor Arxivat 2016-10-19 a Wayback Machine. a abcgenealogia
* ↑ Fitxa històrica del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Els alcaldes de València Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
# Harpia grossa

L'harpia grossa (Harpia harpyja) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae) i única espècie del gènere Harpia Vieillot, 1816. Aquesta àguila neotropical fou descrita el 1758 per Carl von Linné al seu Systema naturae com a Vultur harpyja.
És el rapinyaire més gran i poderós que es troba al Nou Món. Sol viure a les zones baixes de les selves tropicals. El seu estat de conservació es considera vulnerable.
El seu nom prové de les harpies de la mitologia grega, que eren esperits de l'aire que s'enduien els morts cap a l'Hades i als quals atribuïa un cos d'àguila i un cap de persona.
És l'au nacional de Panamà i apareix l'escut d'armes del país.

## Descripció

L'harpia és l'àguila més gran que existeix, darrere de l'àguila monera de les Filipines (Pithecophaga jefferyi). L'extinta àguila de Haast de Nova Zelanda feia però, el doble que una harpia.
El cap de l'harpia és de color gris perla. La part superior de l'esquena, les ales i la pitrera estan cobertes de plomes de color negre pissarra. La part inferior de les ales i l'abdomen són blancs. La cua és negra amb tres franges grises. Com a tret molt característica, l'harpia té al cap una cresta erèctil. El seu bec és molt fort i disposa d'unes urpes que poden arribar a fer 15 cm, més llargues que les d'un os bru.
La femella és més gran que el mascle. Sol fer uns 100-110 cm de llarg, uns 200 d'envergadura i pesa entre 6,5 i 9 kg de mitjana.

## Ecologia

Aquesta espècie és activament carnívora. Les seves preses preferides són els mamífers arborícoles com ara les mones, els coatís o els peresosos. També pot atacar altres espècies d'ocells. Els esperons són extremadament potents per tal d'esclafar el cap de les víctimes i poden arribar a exercir una pressió de 42 kgf cm².

## Estat i conservació

L'harpia està amenaçada per la desforestació i la caça indiscriminada.

## Referències

* ↑ «Harpia grossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 272. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Harpy Eagle. Harpia harpyja» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Informació del Zoo de San Diego Zoo sobre l'harpia
* Comparació entre l'harpia i l'àguila monera de les Filipines
* Expedició a la selva amazònica amb informació sobre l'harpia
# Fisioteràpia del sòl pelvià

La fisioteràpia del sòl pelvià és una àrea especialitzada dins de la fisioteràpia centrada en la rehabilitació dels músculs del sòl pelvià després de lesions o disfuncions. Es pot utilitzar per abordar problemes com debilitat muscular o tensió després del part, disparèunia, vaginisme, vulvodínia, restrenyiment, incontinència fecal o urinària, prolapse d'òrgans pelvians i disfunció sexual. Els fisioterapeutes autoritzats amb entrenament especialitzat en fisioteràpia del sòl pelvià aborden la disfunció en individus de tots els espectres de gènere i sexe, tot i que sovint s'associa amb la salut de les dones pel seu gran enfocament a resoldre problemes de traumatisme pelvià després del part.
Els fisioterapeutes del sòl pèlvic realitzen un examen inicial per determinar la probable disfunció muscular o nerviosa subjacent que causa els símptomes d'un pacient. Els terapeutes examinaran manualment els músculs del sòl pèlvic tant externament com internament, palpant per localitzar els punts desencadenants del dolor i guiaran els pacients per estrènyer o afluixar manualment els músculs per avaluar el to i la funció. Durant aquest examen inicial, el fisioterapeutes del sòl pelvià ha d'aïllar la causa de la disfunció en una de les dues categories més àmplies: trastorns de to baix o agut. Els trastorns del to baix, com la incontinència urinària d'esforç, la bufeta hiperactiva, el prolapse d'òrgans pèlvics i la incontinència anal, són causats per la debilitat dels músculs del sòl pèlvic. Els trastorns de to elevat, com ara el dolor miofascial del sòl pèlvic, la disparèunia, el vaginisme i la vulvodínia, són causats per músculs massa forts o actius del sòl pèlvic. Si bé els trastorns de tons baixos es poden abordar mitjançant exercicis com ara Kegels destinats a enfortir el sòl pèlvic, els trastorns de tons alts es poden empitjorar amb aquests exercicis i s'han d'abordar a través d'altres mitjans com la biofeedback o l'entrenament de dilatació.
Trastorns del sòl pelvià que pot tractar:
* Dolor pelvià crònic
* Disfunció sexual
* Problemes urinaris i fecals
* Sòl pelvià en el pre i postpart.

## Vegeu també

* Exercicis de Kegel

## Referències

* ↑ ColFiCat. «Fisioteràpia del Sòl Pelvià», 15-11-2017. [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ Wallace, Shannon L.; Miller, Lucia D.; Mishra, Kavita «Pelvic floor physical therapy in the treatment of pelvic floor dysfunction in women» (en anglès). Current Opinion in Obstetrics & Gynecology, vol. 31, 6, 12-2019, pàg. 485–493. DOI: 10.1097/GCO.0000000000000584. ISSN: 1040-872X. PMID: 31609735.
# Florence Cestac

Florence Cestac (Pont-Audemer, 18 de juliol de 1949) és una dibuixant de còmics francesa, la segona dona que guanyava, al llarg de vint-i-cinc anys, el Gran Premi de Còmic de la Vila d'Angulema el 2000.
Nascuda a Pont-Audemer, Cestac va començar la seva carrera com a il·lustradora i el 1972 es va fer càrrec de la llibreria Futuropolis amb el seu marit, Étienne Robial, i la va transformar en l'editorial de còmics Futuropolis.
Va crear les històries humorístiques de detectius de Harry Mickson per a les publicacions L'Écho des savanes, Charlie Mensuel, Pilote i Ah! Nana. Després que Futuropolis fos adquirit per Éditions Gallimard el 1994, va crear la sèrie Les Déblok per a Le Journal de Mickey, juntament amb Nathalie Roques.
La seva sèrie Cestac pour les grands, dirigida a un públic adult, va comportar-li èxits i reconeixement. Un dels seus àlbums, Le Démon de midi (1996), va ser adaptat al teatre i el cinema en la pel·lícula de 2005 The Demon Stirs.

## Referències

* 1 2 3 «Florence Cestac» (en anglès). Lambiek, actualització: 2021-06-01. [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ «Sexism row mars French comic award» (en anglès). BBC News, 2016.
* ↑ «Florence Cestac - Europe Comics» (en anglès). Europe Comics.
* ↑ «'Rumiko Takahashi, creadora de Ranma 1/2, guanya el gran premi del festival d'Angulema'». Llegim (Diari Ara), 2019 [Consulta: 24 gener 2019].
# Model de color RYB

El model de color RYB (Red, Yellow, Blue = vermell, groc, blau) és un model de síntesi sostractiva de color igual que el model CMYK. Ara com ara, sabem que aquest model no és correcte, però així i tot és un model que s'usa comunament en belles arts. En aquest model, el verd és una mescla de blau i el groc. El groc és el complementari del violeta i el taronja, el complementari del blau. Avui, els científics saben que el conjunt correcte és el model CMYK, que usa el cian en lloc del blau i magenta en lloc del vermell.

## Cercle cromàtic

El model RYB també usa la tríada de colors en un cercle cromàtic estàndard. Els colors secundaris també formen una tríada. Les tríades es formen amb tres colors equidistants en una roda particular. Altres rodes de color usuals inclouen el model de color RGB i el CMYK.

## Vegeu també

* Color.
* Model de color.
* Teoria del color.
# Dia del mestre

El dia del mestre és una festivitat commemorativa dedicada als mestres, catedràtics i professors. Generalment els alumnes i estudiants donen regals als mestres aquell dia. En algunes escoles s'organitzen festivals.
Se celebra en diferents dates d'acord amb cada país. La UNESCO promou la celebració del Dia Mundial de l'Ensenyant el 5 d'octubre, data en la qual, l'octubre de 1966, es va publicar la Recomanació conjunta de la OIT y la UNESCO relativa a la Situació del Personal Docent.
En el cas d'Amèrica, hi va haver una recomanació de celebrar el Dia Panamericà del Mestre l'11 de setembre (mort de Sarmiento) per la Conferència Interamericana d'Educació, celebrada a Panamà el 1947.
A Amèrica:
* Argentina, 11 de setembre (Mort de Domingo Faustino Sarmiento)
* Bolívia, 6 de juny (Fundació de la primera Escola de Mestres a Sucre i naixement de Modesto Omiste Tinajeros)
* Brasil, o Dia do Professor, 15 d'octubre (L'Emperador del Brasil Pere I firma la llei que promourà la creació d'escoles de primeres lletres a totes les ciutats, viles i llocs populars)
* Canadà, 5 d'octubre (Dia Mundial del Mestre)
* Colòmbia, 15 de maig (papa Pius XII va proclamar a Sant Joan Baptista de la Salle com a Patró Celestial de Tots els Educadors)
* Costa Rica, 22 de novembre (Onomàstic de Mauro Fernández Acuña)
* Cuba, 22 de desembre (declaració de Cuba Territori lliure d'analfabetisme)
* Xile, com a dia del Professor, 16 d'octubre (Fundació del Col·legi de Professors)
* Equador, 13 d'abril (Naixement de Juan Montalvo)
* El Salvador, 22 de juny
* EUA, dimarts de la primera setmana de maig
* Guatemala, 25 de juny (assassinat de la mestra María Chinchilla)
* Hondures, 17 de setembre (Homenatge a José Trinidad Reyes)
* Mèxic, 15 de maig (Presa de Querétaro)
* Nicaragua, 29 de juny (Homenatge a Emanuel Mongalo i Rubio)
* Panamà, 1 de desembre (Naixement de Manuel José Hurtado)
* Perú, 6 de juliol (fundació de la primera Escola Normal de Barons)
* Puerto Rico, divendres de la primera setmana del mes de maig
* República Dominicana, 30 de juny
* Uruguai, 22 de setembre
* Veneçuela, 15 de gener (Fundació de la Societat de Mestres d'Instrucció Primària el 1932)
A Europa:
* Espanya, 27 de novembre
* Portugal, o Dia do Professor; Països Baixos, Dag van de Leerkracht, 5 d'octubre (Dia Mundial del Mestre)
* Rússia, 1 de setembre
A Àsia:

## Referències

* ↑ «Recomendación conjunta de la OIT y la UNESCO relativa a la Situación del Personal Docente (1966) y Recomendación de la UNESCO relativa a la Condición del Personal Docente de Enseñanza Superior (1997) con la guía del usuario» (en castellà) p. 16. UNESCO i OIT, 2008.

## Enllaços externs

* (castellà) Dia del mestre Arxivat 2014-08-22 a Wayback Machine.
* (castellà) Dia del mestre Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine.
# Aphyosemion australe

Aphyosemion australe és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes que es troba a Àfrica: Angola, el Gabon, Camerun i República del Congo.
Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Aphyosemion australe» (en anglès). Fishbase.
# Endoderma

L'endoderma (molt sovint mal anomenada endoderm) és la capa germinativa que es troba a l'interior dels embrions de metazous. Dona lloc a diverses estructures, com per exemple el fetge, el pàncrees, part del tub digestiu, epitelis de la tràquea, bronquis, uretra, i altres.