OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Miranda i Cuervas

María Asunción Miranda Cuervas (Castelldefels, 23 de juliol de 1973) és una política catalana del PSC i alcaldessa de Castelldefels entre els anys 2017 i 2023.
Llicenciada en Ciències de la Comunicació a l'especialitat de Publicitat i Relacions Públiques per la Universitat Autònoma de Barcelona. La seva formació acadèmica es va completar amb un Màster en Estratègia i Màrqueting Polític a l'Institut de Ciències Polítiques (ICP). La seva vida laboral, en un primer moment va anar lligada al món del màrqueting i la comunicació. Militant del PSC, posteriorment s'ha centrat a l'àmbit de l'Administració Pública, on ha ocupat diversos llocs de responsabilitat a l'Ajuntament de Castelldefels: Cap de Gabinet d'Alcaldia, Regidora de Règim interior, Regidora de Festes i Regidora d'Urbanisme i de Turisme i Consellera Comarcal de Turisme, càrrecs que compatibilitza amb la seva activitat privada al món de la consultoria de màrqueting i comunicació.
Fruit del pacte de govern pentapartit entre PSC, MOVEM Castelldefels-En Comú Podem, ERC, PDeCAT i CSPOT, el 10 de juny de 2017 Miranda va ser investida alcaldessa de Castelldefels, rellevant Candela López Tagliafico, de Movem, que havia governat els dos primers anys de mandat, i en les eleccions de 2019, tot i que va guanyar el PP, va ser escollida de nou amb els vots de Socialistes, Movem i ERC, havent de reconstruir el govern municipal a la sortida de Movem el 2020.

## Referències

* 1 2 «María Miranda Cuervas». Consell Comarcal del Baix Llobregat. Arxivat de l'original el 9 de març 2019. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Consell Comarcal del Baix Llobregat». Arxivat de l'original el 2014-03-04. [Consulta: 23 febrer 2014].
* ↑ Redacció «Maria Miranda (PSC) és la nova alcaldessa de Castelldefels - 11 juny 2017». El Punt Avui.
* ↑ «Maria Miranda ja és alcaldessa de Castelldefels». La Premsa del Baix, 11-06-2017 [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ Cañete, Lucas. «Maria Miranda sigue como alcaldesa de Castelldefels: la izquierda vuelve a destronar a Reyes» (en castellà). El Llobregat, 15-06-2019. [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ «Castelldefels reconstruye el gobierno tras la salida de Movem-En Comú Podem» (en castellà). El Llobregat, 26-05-2020. [Consulta: 19 agost 2021].

## Enllaços externs

* http://elbaixllobregat.cat/forum-comarcal-de-la-mobilitat-el-baix-llobregat-comarca-l%C3%ADder-en-l%C3%BAs-de-la-bicicleta
# Nectophrynoides

Nectophrynoides és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids endèmic de Tanzània.

## Taxonomia

* Nectophrynoides asperginis (Poynton, Howell, Clarke & Lovett, 1999)
* Nectophrynoides cryptus (Perret, 1971)
* Nectophrynoides frontierei Menegon, Salvidio & Loader, 2004
* Nectophrynoides laevis Menegon, Salvidio & Loader, 2004
* Nectophrynoides laticeps Channing, Menegon, Salvidio & Akker, 2005
* Nectophrynoides minutus (Perret, 1972)
* Nectophrynoides paulae (Menegon, Salvidio, Ngalason i cols., 2007)
* Nectophrynoides poyntoni (Menegon, Salvidio & Loader, 2004)
* Nectophrynoides tornieri (Roux, 1906)
* Nectophrynoides vestergaardi (Menegon, Salvidio & Loader, 2004)
* Nectophrynoides viviparus (Tornier, 1905)
* Nectophrynoides wendyae (Clarke, 1988)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Líquid intersticial

El líquid intersticial és el líquid contingut a l'interstici o espai entre les cèl·lules. Al voltant d'una sisena part dels teixits corporals corresponen a l'interstici, i de mitjana una persona adulta té prop d'onze litres de líquid intersticial donant a les cèl·lules del cos nutrients i eliminant els seus residus.

## Contingut

El líquid intersticial és un filtratge del plasma provinent dels capil·lars. El seu contingut és gairebé igual al plasma, però es diferencia d'aquest per una concentració més baixa de proteïnes, perquè aquestes no aconsegueixen travessar els capil·lars amb facilitat. El líquid intersticial consisteix en un solvent aquós que conté aminoàcids, sucres, àcids grassos, coenzims, hormonaes, neurotransmissors, sals minerals i productes de rebuig de les cèl·lules.

## Funció fisiològica

El líquid intersticial banya les cèl·lules dels teixits. Això proporciona un mitjà de transport de materials a les cèl·lules i comunicació intercel·lular a part de la seva funció de transport de rebuigs metabòlics.

## Vegeu també

* Limfa
* Plasma sanguini
# Joaquim Muntal i Gramunt

Joaquim Muntal i Gramunt (Capellades, segle XIX - 1934) fou un empresari català, del sector del tabac.

## Biografia

Nascut a Capellades (Anoia) al segle xix, emigrà a Cuba el 1906 per a fer-se càrrec de la gestió del magatzem de paper Sucesores de Pablo M. Costas de l'Havana, fundat el 1880, dedicada a la venda de paper de fumar en el magatzem El Pino. Aquest paper era produït per l'empresa Miquel i Costas & Miquel de Capellades, fundada per Llorenç i Antoni Miquel i Costas. El magatzem de l'Havana havia estat creat per Pau Miquel i Costas. La gestió de Muntal va fer que el negoci tingués una gran expansió comercial, i durant el 1920-1930 fou la primera empresa del ram a l'Havana, i el seu paper de fumar era conegut a tota Cuba.
Alhora, es va integrar en les activitats catalanistes de Cuba. Fou president del Centre Català de l'Havana el 1914-1915 i vicepresident el 1940, i vicepresident de la Societat de Beneficència de Naturals de Catalunya el 1925-1928. També fou vicepresident de l'Assemblea Constituent del Separatisme Català el 1928. Fou pare de Joaquim Muntal i Blanch, últim secretari del Centre Català el 1959.

## Referències

* 1 2 3 «Joaquim Muntal i Gramunt». GEC. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Grupo Miquel y Costas: papel con mucha historia» (en castellà). Arxivat de l'original el 2010-03-30. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Correspondència enviada per Joaquim Muntal Gramunt (1905-1934)». A: Muntal-Comas-Soteras (família). Biblioteca de Catalunya. Documentació (Ms. 9747).
* ↑ «Joaquim Muntal i Blanch, nou president del Centre Català de l'Havana». Nova Catalunya, 1-1950, pàg. 1.
# Villia Annalis

La lex Villia Annalis va ser una antiga llei romana que establia l'edat mínima en la qual determinades magistratures es podrien exercir; això ja havia estat regulat per diverses lleis o reglaments interns que no s'observaven o eren incomplets; no solament es limitava l'edat, sinó que en alguns casos per exercir alguna magistratura calia haver-ne exercit prèviament una altra; regulava també les reeleccions o més concretament els terminis entre cada elecció (dos anys o més). La llei Villia Annalis o Víl·lia Annal va ser un compendi de totes les normes. La va proposar Luci Vil·li Annal (que després, per aquesta llei, va agafar el cognomen d'Annal), tribú de la plebs, l'any 179 aC, quan eren cònsols Luci Manli Acidí Fulvià i Quint Fulvi Flac.
La llei regulava principalment l'edat mínima per l'exercici de cada magistratura, però el senat podia concedir com a privilegi dispensar aquest fet com en els casos de Publi Corneli Escipió Emilià Africà Menor, Gai Màrius, Gneu Pompeu Magne, Octavi (August) i més tard membres de la família imperial.
Les edats que la llei determinava eren:
* Per la qüestura: 26 anys
* Per l'edilitat: 37 anys
* Per el tribunat de la plebs: 30 anys
* Per la censura: 40 anys
* Per el consolat: 42 anys.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta e Vicente de Lalama, 1840, p. 167-168 [Consulta: 13 abril 2022].
# Khalq

Khalq, que en paixtu vol dir ‘poble’ o ‘masses', va ser el nom d'una de les dues faccions en què estaven dividits els comunistes afganesos del Partit Democràtic Popular de l'Afganistan. L'altra facció era la Parcham («Bandera»).
El personatge més destacat d'aquesta facció fou el president i primer ministre Hafizullah Amin (1979), eliminat pels soviètics que afavorien a la facció Parcham, més fidel, dirigida per Babrak Karmal, president i primer ministre de 1979 a 1986. La facció Khalq era considerada més radical i menys prosoviètica i dominava l'exèrcit, on uns 800 oficials de la facció Parcham foren purgats el 1979, encara que més tard foren readmesos amb Babrak Karmal, que va haver de col·laborar amb els oficials del Khalq.

## Referències

* ↑ «Khalq - PDPA-Khalq and The Saur Revolution April 1979 - April 1992 - Encyclopedia II» (en anglès). Arxivat de l'original el 29 de juliol 2012. [Consulta: 5 octubre 2016].
# Treva de Niça

La Treva de Niça va ser un tractat signat a Niça entre l'emperador Carles V i Francesc I de França el 18 de juny de 1538 per aturar durant 10 anys els enfrontaments pels territoris italians del Sacre Imperi Romanogermànic.

## Història

La mort del Duc Sforza de Milà l'any 1535 va tornar a plantejar la qüestió d'Itàlia, en donar lloc a les pretensions franceses sobre la successió al ducat de Milà per a un dels seus candidats. Així el 1537 un exèrcit francès va envair Savoia i el Piemont, ocupant Torí i aguditzant el perill de Milà.
El 1536 Carles V retornava triomfant de Tunis i ple de plans per a la unificació del cristianisme, entrevistant-se amb el Papa en presència d'ambaixadors francesos va declarar que si Francesc I no acceptava les seves condicions de pau li declararia la guerra. L'única alternativa que oferia era un duel personal entre ell i Francesc I, si guanyava ell el premi seria Borgonya i si sortia victoriós Francesc guanyaria Milà.
Carles V va permetre als seus ministres de negociar per a guanyar temps. Empès pels seus capitans Andreu Doria i Antonio de Leiva va decidir iniciar les hostilitats. Pensava en un atac per mar i terra contra França, el que significava un trasllat total de tropes. Del múltiple atac sobre les províncies meridionals de les Disset Províncies, la invasió septentrional des dels Països Baixos es va haver d'abandonar per falta de liquiditat econòmica però l'emperador Carles durant l'estiu de 1536 es va internar per la Provença. La campanya va ser un desastre i a l'octubre Carles estava novament a Gènova arruïnat amb la seva potència militar i endeutat. L'esgotament mutuu va fer aturar les operacions majors i fracassades les negociacions pels emissaris de l'emperador sobre Milà, per l'ajuda francesa als turcs i pel suport de França al cinquè Concili General es va signar la Treva de Niça el juny de 1538 amb un acord que havia de durar 10 anys i amb el programa d'una lliga contra els musulmans i protestants i la col·laboració en un concili general.
Posteriorment Francesc I, irritat per les accions de l'emperador a Milà, i aprofitant l'esgotament de l'emperador i dels recursos trets d'Alger l'any anterior, trenca la treva el juliol de 1542 i envia un exèrcit invasor als Països Baixos.

## Referències

* ↑ Davenport, Frances Gardiner. European Treaties Bearing on the History of the United States and Its Dependencies (en anglès). The Lawbook Exchange, 2012, p. 205. ISBN 1584774223.
# José Mardones Llorente

José Mardones Llorente (Vitòria, Àlaba ; 4 de febrer de 1914 - ibídem; 6 de maig de 1969) va ser un futbolista espanyol que jugava com a defensa.

## Clubs

| Club | Any |
| Deportivo Alavés | 1931-1933 |
| Reial Madrid CF | 1935-1943 |
| CE Sabadell | 1943-1944 |

## Referències

* ↑ José Mardones
# Joaquim Sitjas i Pausas

Joaquim Sitjas i Pausas (Barcelona, 17 de desembre de 1844 - Barcelona, 24 de desembre de 1900) va ser un mestre d'obres i agrimensor català.
Va néixer el 17 de desembre de 1844 al carrer de Ripoll, 23, de Barcelona. Fill de Josep Sitjas i Cortès, sabater natural de Terrassa, i de la barcelonina Rosa Pausas i Llopis.
Es va titular com a mestre d'obres i agrimensor el maig de 1865 i el novembre de 1867, respectivament, per l'Escola de Belles Arts de Barcelona. La seva activitat està documentada entre 1870 i 1900. Va projectar diverses obres particulars a Gràcia, Sant Gervasi de Cassoles i Badalona, on va projectar el panteó de Martí Codina del cementiri del Sant Crist. També va treballar per a Eusebi Güell en l'ampliació de la masia de la Quadra de Garraf.
En l'àmbit personal, va casar-se amb Josepa Torres i Español. Va morir el 24 de desembre del 1900 al carrer del Carme, 77, de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Registre de naixements. Llibre 4. Registre núm. 653 (pdf pàg.127)» (en castellà). Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 17-12-1844. [Consulta: 7 abril 2024].
* 1 2 «Registre de defuncions any 1900. Registre núm. 13937. Jutjat Hospital. (pdf pàg. 45)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 24-12-1900. [Consulta: 7 abril 2024].
* 1 2 «Sitjas Pausas, Joaquim». Diccionari de mapes parcel·laris i agrimensors a Catalunya (segles XVIII-XIX). Universitat de Barcelona. [Consulta: 27 febrer 2024].
* ↑ Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Ajuntament de Badalona, 1998, p. 126.
* ↑ Lacuesta, Raquel; González Toran, Xavier. Eusebi Güell i Bacigalupi, 1846-1918: poder, catalanitat, cultura, art. Diputació de Barcelona, 2019, p. 254, 424.
# Keteleeria

Keteleeria és un gènere de coníferes de la família Pinaceae que es troba al Sud de la Xina, Taiwan, Hainan, Nord de Laos i al Vietnam.
Són arbres perennes que arriben als 35 metres d'alçada. Les fulles són com agulles d'1,5-7 centímetres de longitud i de 2 a 4 mm d'amplada.
El gènere es diu Keteleeria en honor de J. B. Keteleer (1813-1903).

## Taxonomia

El gènere Keteleeria inclou tres espècies:
* Keteleeria davidiana
* Keteleeria evelyniana
* Keteleeria fortunei

## Referències

* ↑ «Keteleeria (油杉属) description». [Consulta: 25 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Flora de la Xina
# Objecte impossible

Un objecte impossible és una il·lusió òptica consistent en un dibuix en dues dimensions que sembla representar una figura tridimensional; és a dir, és la imatge d'un cos que no pot existir però que la ment veu com a factible a simple vista. Serveixen per estudiar les lleis de la percepció humana.
Alguns objectes impossibles coneguts són el triangle de Penrose i el blivet.
# Esperanza Almorza Hidalgo

Esperanza Almorza Hidalgo (Sevilla, 13 de juny de 1982) és una exjugadora de bàsquet, preparadora física i directora esportiva andalusa.
Començà a jugar al Club Náutico Sevilla, aconseguint un subcampionat d'Espanya en categoria cadet. Debutà amb el Mercaleon Sufi-Corsan de la Lliga femenina 2 la temporada 2001-02 i, posteriorment, jugà amb el Cadí la Seu, amb el qual aconseguí l'ascens històrica a la Lliga Femenina la temporada 2004-05. Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, participà al Campionat d'Europa júnior (2000) i sub-20 (2002).
Llicenciada en Ciències de l'Activitat Física i de l'Esport per la Universitat Pablo de Olavide de Sevilla, ha exercit com a preparadora física (2016-18) i directora esportiva (2019-22) de la secció femenina de bàsquet del CN Sevilla (2016-2018). També exercit com a preparadora física de les categories inferiors de la selecció espanyola. Entre d'altres reconeixements, fou homenatjada en la 14a edició de la Festa de l'Esport del Club Náutico Sevilla (2019)

## Referències

* 1 2 «#SomosNáutico / Esperanza Almorza: “El objetivo es que compitan lo mejor posible disfrutando y sientan el Club Náutico como una familia”» (en castellà). Club Náutico Sevilla, 10-11-2021. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Esperanza Almorza seguirà jugant una temporada més al Cadí la Seu d'Urgell». 3/24, 22-06-2005. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Entrevista del programa de podcast EZEN Inside: Esperanza Almorza» (en castellà). EZEN Salud y Rendimiento. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Homenaje del Real Club Náutico Sevilla a sus deportistas» (en castellà). ABC, 24-05-2019. [Consulta: 9 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Esperanza Almorza Hidalgo - Competiciones FEB
# Discoglòssids

Els discoglòssids (Discoglossidae) són una família d'amfibis anurs que conté dos gèneres, Alytes i Discoglossus. Tots dos gèneres es troben a Europa i al nord-oest d'Àfrica.

## Característiques

* Els representants d'aquesta família són gripauets que tenen la pupil·la vertical, el·líptica o triangular, la llengua plana i discoïdal i dents a la mandíbula superior.
* L'amplexus és engonal i les larves tenen l'espiracle en posició medioventral.
* La cintura pectoral és arcífera, és a dir, els ossos de la part ventral (els epicoracoïdals) se superposen i tenen una certa mobilitat, l'un sobre l'altre.

## Referències

* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 55. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546.
* San Mauro, Diego; Mario Garcia-Paris and Rafael Zardoya «Phylogenetic relationships of discoglossid frogs (Amphibia:Anura:Discoglossidae) based on complete mitochondrial genomes and nuclear genes». Gene, 343, desembre del 2004, pàg. 357-366.
* San Mauro, Diego; Miguel Vences, Marina Alcobendas, Rafael Zardoya and Axel Meyer «Initial diversification of living amphibians predated the breakup of Pangaea». American Naturalist, 165, maig del 2005, pàg. 590-599. Arxivat de l'original el 2012-12-05 [Consulta: 15 abril 2008].
# Esteve Canals i Guerau

Esteve Canals i Guerau (Sant Vicenç de Riells - Barcelona, 1756) fou un fabricant d'indianes de Barcelona

## Biografia

Fill de Jaume Canals i Eulàlia Guerau, pagesos de Riells, el 1708 es casà a Barcelona amb Mariàngela Martí, filla de Joan Pau Martí i Font, botiguer de teles del carrer dels Canvis Vells, mort l'any 1705 durant la Guerra de Successió.
El 1725 s'associà amb Pere Canet i el 1738 constituí amb Antoni Serra una de les primeres fàbriques d'indianes de Catalunya, prop del Portal Nou. A la seva mort, passà al seu fill Joan Pau Canals i Martí, que destacà com a erudit i fabricant, nomenat el 1777 baró de Vallroja.

## Referències

* ↑ «Esteve Canals i Guerau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Escritura de poderes hacia Vagé, por Antonio Nadal y Darrer». Servidor documental de la saga Bacardí (Julio Carlos García Castrillón). AHPB, notari Carles Carbonell, 05-11-1782.
# Carolina del Sud

Carolina del Sud és un estat dels Estats Units d'Amèrica, situat al sud-est del país. La província de Carolina del Sud, provinent de la divisió de la província de Carolina el 1712, i que es va assentar des de les Bermudes el 1670, va ser una de les tretze colònies que es va revoltar contra els britànics durant la Revolució americana. El nom de Carolina es va donar en honor del rei Carles I d'Anglaterra. L'any 2000, la població de l'estat era de 4.012.012 d'habitants.

## Població

Segons el cens dels EUA del 2000, hi havia censats a l'estat 28.226 amerindis nord-americans (0,5%). Pel que fa a les tribus, les principals són els cherokees (7.893), catawba (1.401), tribus de l'est (1.261), lumbee (1.178), choctaw (340) i creek (278).

## Referències

* ↑ «Resident Population Data - 2010 Census». Obtingut 13/01/2011.

## Vegeu també

* Bandera de Carolina del Sud
* Segell de Carolina del Sud
* Springdale (Comtat de Lexington)
# Lexgaard

Lexgaard (frisó septentrional Leeksguurd, danès Læksgaarde) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. El 31 de desembre del 2023 tenia 55 habitants. Es troba a pocs kilòmetres de la frontera amb Dinamarca, i l'estació de tren més propera és la de Süderlügum.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Hiperòlids

Hyperoliidae és una família de granotes que conté 250 espècies repartides en 19 gèneres (17 són endèmics de l'Àfrica subsahariana mentre que el gènere Tachycnemis ho és de les illes Seychelles i el gènere Heterixalus de Madagascar).

## Vegeu també

* Callixalus pictus
* Kassinula wittei

## Bibliografia

* Schiotz, A. Treefrogs of Africa. Edition Chimaira, Frankfurt del Main,1999,ISBN 3-930612-24-0
# Esteve Canals i Guerau

Esteve Canals i Guerau (Sant Vicenç de Riells - Barcelona, 1756) fou un fabricant d'indianes de Barcelona.

## Biografia

Fill de Jaume Canals i Eulàlia Guerau, pagesos de Riells, el 1708 es casà a Barcelona amb Mariàngela Martí, filla de Joan Pau Martí i Font, botiguer de teles del carrer dels Canvis Vells, mort l'any 1705 durant la Guerra de Successió.
El 1725 s'associà amb Pere Canet i el 1738 constituí amb Antoni Serra una de les primeres fàbriques d'indianes de Catalunya, prop del Portal Nou. A la seva mort, passà al seu fill Joan Pau Canals i Martí, que destacà com a erudit i fabricant, nomenat el 1777 baró de Vallroja.

## Referències

* 1 2 3 «Esteve Canals i Guerau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Escritura de poderes hacia Vagé, por Antonio Nadal y Darrer». Servidor documental de la saga Bacardí (Julio Carlos García Castrillón). AHPB, notari Carles Carbonell, 05-11-1782.
# Esteve Canals i Guerau

Esteve Canals i Guerau (Sant Vicenç de Riells - Barcelona, 1756) fou un fabricant d'indianes de Barcelona.

## Biografia

Fill de Jaume Canals i Eulàlia Guerau, pagesos de Riells, el 1708 es casà a Barcelona amb Mariàngela Martí, filla de Joan Pau Martí i Font, botiguer de teles del carrer dels Canvis Vells, mort l'any 1705 durant la Guerra de Successió.
El 1725 s'associà amb Pere Canet i el 1738 constituí amb Antoni Serra una de les primeres fàbriques d'indianes de Catalunya, prop del Portal Nou. A la seva mort, passà al seu fill Joan Pau Canals i Martí, que destacà com a erudit i fabricant, nomenat el 1777 baró de la Vallroja.

## Referències

* 1 2 3 «Esteve Canals i Guerau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Escritura de poderes hacia Vagé, por Antonio Nadal y Darrer». Servidor documental de la saga Bacardí (Julio Carlos García Castrillón). AHPB, notari Carles Carbonell, 05-11-1782.