OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neòpters

Els neòpters (Neoptera, del grec neos, "nou" i pteros, "ala"; "ales noves") són una infraclasse d'insectes pterigots que inclou gairebé tots els insectes actuals; es caracteritzen pel fet que poden plegar les ales sobre l'abdomen quan l'animal està en repòs, en contrast amb els efemeròpters i odonats, que pertanyen al grup dels paleòpters (Palaeoptera*), que no poden plegar les ales.
Els neòpters se subdivideixen en dos superordres i una sèrie d'ordres que, atès que no tenen cap caràcter derivat en comú, no poden agrupar-se en una categoria taxonòmica de rang superior.
* Ordre Blattodea - paneroles
* Ordre Caloneurodea†
* Ordre Dermaptera - tisoretes
* Ordre Embioptera
* Ordre Grylloblattodea
* Ordre Isoptera - tèrmits
* Ordre Mantodea - Mantis
* Ordre Mantophasmatodea
* Ordre Orthoptera - grills i llagosts
* Ordre Phasmatodea - cavalls de faves
* Ordre Plecoptera
* Ordre Titanoptera†
* Ordre Zoraptera

## Superordre Exopterygota (Hemipteroidea)

* Ordre Hemiptera - xinxes, pugons, cigales
* Ordre Phthiraptera
* Ordre Psocoptera
* Ordre Thysanoptera

## Superordre Endopterygota

* Ordre Coleoptera - escarabats
* Ordre Diptera - mosques, mosquits
* Ordre Hymenoptera - formigues, abelles i vespes
* Ordre Lepidoptera - papallones i arnes
* Ordre Mecoptera
* Ordre Megaloptera
* Ordre Miomoptera†
* Ordre Neuroptera
* Ordre Protocoleoptera†
* Ordre Protodiptera†
* Ordre Raphidioptera
* Ordre Siphonaptera - puces
* Ordre Strepsiptera
* Ordre Trichoptera

## Referències

* Ali, D.W. and D.C. Darling. 1998: Neuroanatomy and neurochemistry: implications for the phylogeny of the lower Neoptera. Canadian Journal of Zoology, 76(9): 1628-1633.
* Grimaldi, D.; Engel, M.S. 2005: Evolution of the insects. Cambridge University Press, New York, USA. limited preview on Google books
* Terry, M.D. and M.F. Whiting. 2005: Mantophasmatodea and phylogeny of the lower neopterous insects. Cladistics, 21(3): 240-257.
* Wheeler, W.C., M. Whiting, Q.D. Wheeler, and J.M. Carpenter. 2001: The phylogeny of the extant hexapod orders. Cladistics, 17: 113-169.
# Exopterigots

Els exopterigots (Exopterygota), hemipteroïdeus (Hemipteroidea) o hemipterodeus (Hemipterodea) són un superordre d'insectes neòpters, probablement parafilètic, que inclou els ordres amb metamorfosi simple o incompleta (hemimetàbols), és a dir, aquells que el seu desenvolupament comporta dos estadis similars entre si, la nimfa i l'imago (adult).
No sembla que es tracti d'un grup monofilètic, ja que l'única característica que tenen en comú és l'esmentada metamorfosis incompleta, un caràcter ancestral (plesiomòrfic) i no comparteixen cap (apomorfia) que en justifiqui la monofília. De fet, els insectes paleòpters (efemeròpters i odonats) també tenen metamorfosi incompleta, però a diferència dels exopterigots no poden plegar les ales sobre l'abdomen quan l'insecte està en repòs.
* Nimfa d'hemípter sense ales
* Un ftiràpter (poll)
* Un psocòpter (Trichadenotecnum sexpunctatum)
* Un tisanòpter (trips)
# Enric Sierra

Enric Sierra (Arenys de Mar, 1963) és un periodista català.
Va començar la seva trajectòria a Ràdio Arenys, on encara dirigeix el programa El Dominical. Al llarg de la seva trajectòria ha treballat o col·laborat amb mitjans com El Punt, El Correo Catalán, Cadena 13, Agència Efe, TVE i el diari Avui.
L'any 2000 fou un dels impulsors del diari gratuït 20 Minutos. El 2006 es va incorporar a La Vanguardia amb l'encàrrec de potenciar una nova web. L'octubre de 2024 fou nomenat vicedirector de La Vanguardia per Jordi Juan. Des de l'any 2020 exercia com a director adjunt.
És membre del Col·legi de Periodistes de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Enric Sierra, director adjunto de La Vanguardia: “Si el periodista continúa teniendo el control de la información y el dominio de las herramientas para llegar a los lectores, entonces tenemos oficio para muchos años”» (en castellà). AMI, 03-05-2024. [Consulta: octubre 2024].
* 1 2 «Enric Sierra, nuevo vicedirector de ‘La Vanguardia’» (en castellà), 06-10-2024. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ EnaCast. «Enric Sierra, nomenat nou vicedirector de La Vanguardia». Ràdio Arenys, 07-10-2024. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ Portillo, Jacinto Lajas. «Enric Sierra: "La Vanguardia ofrecerá toda su hemeroteca de forma gratuita"» (en castellà), 17-10-2008. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Enric Sierra | Col·legi de Periodistes de Catalunya». [Consulta: 11 octubre 2024].
# Megaloceros giganteus

Megaloceros giganteus fou una espècie del gènere Megaloceros i un dels cérvols més grossos que han existit mai. S'estenia arreu d'Euràsia, des d'Irlanda fins a l'est del llac Baikal i visqué durant el Plistocè superior. Les restes més recents conegudes de l'espècie han estat datades a principis de l'Holocè, fa uns 7.700 anys.
El seu nom comú uapití irlandès és imprecís. Malgrat que se n'han trobat nombrosos esquelets en aiguamolls d'Irlanda, l'animal no habitava únicament a Irlanda i tampoc no estava properament relacionat amb qualsevol de les espècies extants anomenades uapití; per això, en les publicacions més recents es prefereix el nom «cérvol gegant». Megaloceros giganteus aparegué per primer cop fa aproximadament 400.000 anys. Possiblement evolucionà de M. antecedens. El tàxon anterior – considerat de vegades una paleosubespècie M. giganteus antecedens – és similar però tenia banyes més compactes.
# Formació de Hell Creek

La formació de Hell Creek està composta d'una sèrie intensament estudiada d'estrats del Cretaci superior i del Danià d'Amèrica del Nord. Deu el seu nom a afloraments situats a prop de Hell Creek, a prop de Jordan.
La formació se situa en una regió d'ermots (badlands) de l'est de Montana i parts de Dakota del Nord, Dakota del Sud i Wyoming. A Montana, s'encavalca amb la formació de Fox Hills, i és la formació més recent del període Cretaci. El Pompey's Pillar és una petita secció aïllada de la formació Hell Creek.
Es compon d'una sèrie d'argiles d'aigua dolça i de salmorra, llims i gresos dipositats durant el Maastrichtià, l'última part del Cretaci, per l'activitat fluvial amb les modificacions dels cursos dels rius i els deltes; i de dipòsits molt rars de torba al baix marge continental davant el mar Niobrarà. El clima era càlid. El cèlebre límit K-Pg ric en iridi, que separa el Cretaci del Cenozoic, apareix com una marca discontínua però diferent en la formació, a prop dels seus estrats superiors.
Hi ha excavacions comercials per vendre fòssils de la formació. Normalment són dents de dinosaures, fragments dels ossos dels cocodrilians, o plaques dèrmiques dels lepisòstids. Es pot veure una selecció representativa de fòssils de Hell Creek al Museum of the Rockies, a Bozeman.

## Referències

* ↑ La presència de cocodrilians indica un clima subtropical, sense cap període fred anual prolongat.
# Pompea Paulina

Pompea Paulina (en llatí Pompeia Paulina) va ser una dama romana. Era la dona d'Anneu Sèneca el filòsof, amb el que es va casar ja gran. Era probablement filla de Pompei Paulí (Pompeius Paulinus) que era comandant a Germània durant el regnat de Neró.
Va estar molt unida al seu marit que parla d'ella amb afecte i menciona la cura que ella tenia per la seva salut. Estava sopant amb el seu marit, explica Tàcit, quan va arribar un centurió portant, de part de Neró, l'orde de mort per a Sèneca. El filòsof va rebre la notícia amb calma i es va acomiadar de la seva dona però aquesta va insistir que volia morir junt amb ell. Els dos es van obrir les venes junts, però Neró, que no volia cridar l'atenció amb una crueltat innecessària, va ordenar tapar les ferides i salvar a la dona. Així Paulina va viure encara uns quants anys més, però li va quedar una palidesa constant que indicava que havia estat molt a prop de la mort.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology: Vol.III. Londres: John Murray, 1876, p. 141.
# Ratpenat soprano

El ratpenat soprano (Pipistrellus pygmaeus), conegut també amb el nom de pipistrel·la nana és una espècie nana de ratpenat.
Fou identificada com a espècie separada de la pipistrel·la (Pipistrellus pipistrellus) l'any 1999.

## Referències

* Obrist, M.K., Boesch, R. i Flückiger, P.F.: 'Variability in echolocation call design of 26 Swiss bat species: Consequences, limits and options for automated field identification with a synergic pattern recognition approach.' Mammalia., 68 (4): 307-32. Any 2004.
* Parsons, S. i Jones, G.: 'Acoustic identification of twelve species of echolocating bat by discriminant function analysis and artificial neural networks.' J Exp Biol., 203: 2641-2656. Any 2000.
* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Escala Baumé

L'escala Baumé és una escala usada en la mesura de les concentracions de certes solucions (xarops, àcids) que fou creada pel químic i farmacèutic francès Antoine Baumé (1728-1804) l'any 1768 quan va construir el seu areòmetre. Cada element de la divisió de l'escala Baumé s'anomena grau Baumé i se simbolitza per ºB o ºBé.
La graduació d'un areòmetre en graus Baumé es va establir en referència a una dissolució aquosa de clorur de sodi (NaCl) al 10% en massa i aigua destil·lada. Es marca els valor 0 per a l'aigua destil·lada i el valor 10 per a la dissolució al 10%, i es divideix l'espai entre ambdós en 10 graus Baumé. L'escala es pot allargar per avall per a líquids menys densos que l'aigua destil·lada (ρ = 1 g/cm³). Per a líquids més densos que l'aigua l'escala és un poc diferent, es manté el valor 0 ºBé per a l'aigua destil·lada i es posa el valor 15 ºBé quan l'areòmetre està dins d'una dissolució al 15% de clorur de sodi. Això condueix a què les dues escales no s'encavalquen, per exemple els 25 ºBé (densitat alta) no coincideixen amb els 25 ºBé (densitat baixa). Per aquesta raó se la considera una escala que dona lloc a confusió i que cal eliminar.
La relació entre la densitat, ρ, de la dissolució i els graus Baumé s'ha expressat de diferents formes durant els temps que s'ha emprat. Actualment a 20 °C la relació entre la densitat, ρ, i els graus Baumé d'una dissolució és definida per les següents relacions:
          ºBé = 145 – 145/ρ
          ρ = 145/(145 - ºBé)
          ºBé = 140/ρ – 130
          ρ = 140/(130 + ºBé)
El seu avantatge és que permet avaluar la concentració de qualsevol solució amb una mateixa unitat (graus Baumé) i un mateix aparell (areòmetre Baumé), però cal emprar una taula específica per determinar la concentració de cada tipus de substància. Se segueix emprant en l'actualitat en la producció industrial de cervesa, de vi, de mel i d'àcids concentrats.
# Hannes Kolehmainen

Hannes Kolehmainen (Kuopio, Gran Ducat de Finlàndia 1889 - Hèlsinki, Finlàndia 1966) fou un atleta finlandès, posteriorment nacionalitzat nord-americà, especialista en proves de fons i guanyador de cinc medalles olímpiques.
Considerat com el pioner de la generació d'atletes finlandesos que van dominar les proves de mitja i llarga distància a la dècada del 1920, va formar part de l'anomenat grup "Lentävä suomalainen"/"Flying Finns" (Finlandesos Voladors) al costat de Paavo Nurmi, Ville Ritola, Albin Stenroos, Lauri Lehtinen, Volmari Iso-Hollo i Lasse Virén.

## Biografia

Va néixer el 9 de desembre de 1889 a la ciutat de Kuopio, població situada a la història regió de Savonia, que en aquells moments formava part del Gran Ducat de Finlàndia, un estat dependent de l'Imperi Rus, i que avui dia forma part de Finlàndia. Vegetarià devot i paleta d'ofici, els seus germans William i Tatu també foren destacats corredors de fons.
Establert als Estats Units, l'any 1921 aconseguí la nacionalitat nord-americana.
Va morir l'11 de gener de 1966 a la ciutat de Hèlsinki, capital de Finlàndia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 realitzats a Estocolm, on aconseguí guanyar quatre medalles olímpiques: la medalla d'or en els 5.000 metres, establint un nou rècord del món amb un temps de 14:36.6 segons i on derrotà el francès Jean Bouin; en els 10.000 metres, on realitzà un nou rècord olímpic amb un temps de 31:20.8 segons; i en la prova individual de cros individual; així com la medalla de plata en la prova de cros per equips al costat de Jalmari Eskola i Albin Stenroos. En aquests Jocs participà, així mateix, en la prova dels 3.000 metres per equips, on fou eliminat en la ronda final.
Després de la Primera Guerra Mundial participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de marató, l'única prova que disputà. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França) tornà a participar únicament en aquesta prova, si bé no la pogué finalitzar.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) fou l'encarregat d'encendre el peveter olímpic en la cerimònia inaugural dels Jocs, després de rebre la torxa olímpica de mans de Paavo Nurmi.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Hannes Kolehmainen». [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Smooth Stride Chief Asset of Kolehmainen; Great Finnish Distance Runner, Who Has Plucked Titles Galore, Trains Earnestly and Has Amazing Stamina». The New York Times, 05-03-1919.
* 1 2 «Hannes Kolehmainen, Marathon Champion, Is Now U.S. Citizen». The New York Times, 15-01-1921.
# Assassinat de Sarajevo

El 28 de juny de 1914 va ser assassinat a Sarajevo (Bòsnia) l'arxiduc Francesc Ferran, l'hereu presumpte a la Corona Austrohongaresa. L'autor de l'atemptat va ser Gavrilo Princip, un nacionalista serbobosnià, membre del grup nacionalista serbi Jove Bòsnia (Mlada Bosna), una organització que defensava l'ús de la violència amb l'objectiu que l'imperi austrohongarès abandonés Bòsnia per unificar-se amb Sèrbia.
La Jove Bòsnia o Mà Negra, com altres fonts diuen que és com s'anomenava el grup nacionalista, va enviar sis assassins, amb pistoles i bombes, per a matar l'arxiduc. El pla era, tirar la bomba o disparar i suïcidar-se, perquè no els poguessin capturar, i així, no delatar-ne els companys.
Els sis conspiradors es van posar al llarg de tot el trajecte de l'arxiduc, amb la finalitat de trobar el moment idoni per eliminar-lo. Dels sis assassins, només dos van poder fer servir les armes, Nedelko Cabrijnovic i Gavrilo Princip, els altres, sigui per nervis o perquè hi havia un policia a prop o perquè les seves armes van fallar, no van poder complir el seu comès. Nedelko Cabrijnovic va llançar la seva bomba amb la mala sort que va anar a parar al capó del cotxe de l'arxiduc, fent que la bomba rebotés i acabés a sota del cotxe de darrere. Després d'això Cabrijnovic es va prendre una càpsula de cianur, que estava en mal estat, per la qual cosa no li va fer efecte i el van detenir.
A causa de l'intent d'assassinat fallint, l'arxiduc, a última hora va decidir anar a l'hospital a veure els afectats de la bomba, en contra dels consells dels seus companys. I va ser anant cap a l'hospital, quan el cotxe estava aturat, que per casualitat Gavrilo Princip passava per allà, i en veure l'hereu i la seva esposa tan a prop seu no va voler desaprofitar aquesta oportunitat i va efectuar dos trets, un va ferir l'arxiduc al coll i l'altre va ferir la seva dona a l'estómac. Després d'això, es va intentar suïcidar, però les persones que es trobaven al seu voltant li ho van impedir i el van detenir.
Gràcies a les detencions, la Mà Negra o Jove Bòsnia es va desmantellar i tots van acabar a la presó o executats.
El magnicidi fou el detonant de la Crisi de juliol que va portar a l'esclat de la Primera Guerra Mundial (1914-1918) atès que, de resultes de l'assassinat, Àustria declarà la guerra a Sèrbia perquè Sèrbia es va negar a acceptar l'Ultimàtum de juliol que li va llançar Àustria, fet que desencadenà el joc d'aliances pel qual Alemanya i l'Imperi Otomà donarien suport a l'Imperi Austrohongarès; i Rússia, França i la Gran Bretanya recolzarien Sèrbia.

## Referències

* ↑ Tucker, Spencer; Roberts, Priscilla Mary. World War I: Encyclopedia (en anglès). vol.1. 1851094202, 2005, p. 936. ISBN 1851094202.
# Cocodril australià

El cocodril australià o cocodril d'aigua dolça (Crocodylus johnsoni) és una espècie de crocodilià endèmica de les regions septentrionals d'Austràlia. És un cocodril relativament petit: els mascles mesuren 2,3–3 m de longitud i les femelles fins a 2,1 m. Els mascles pesen prop de 70 kg (els espècimens grans poden arribar als 100 kg o més) i les femelles aproximadament 40 kg.

## Referències

* ↑ «Cocodril australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Britton, Adam. «Crocodylus johnstoni». Crocodilian Species List. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2011. [Consulta: 9 agost 2015].
* ↑ Madhavan, D. «26 fresh water crocodiles hatched at Vandalur zoo». The Times of India, 16-06-2009. [Consulta: 9 agost 2015].
# Hansle Parchment

Hansle Parchment (Saint Thomas, Jamaica, 17 de juny de 1990) és un atleta jamaicà especialitzat en la prova de 110 metres tanques. Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant 2 medalles. En els Jocs Olímpics de Londres 2012, va aconseguir la medalla de bronze, sent el primer jamaicà de la història en aconseguir una medalla en aquesta prova. Amb 31 anys, va aconseguir la medalla d'or en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, convertint-se així en l'atleta de més edat en guanyar l'or olímpic en aquesta prova. A més ha guanyat 2 medalles en els Campionats del Món.
Parchment és llicenciat en psicologia per la Universitat de les Índies Occidentals de Kingston.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Vent | Seu | Data |
| 110m tanques | 12.93 | +0.9 | Eugene | 17 de setembre de 2023 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2012 | Londres | 3 | 110m tanques |
| 2020 | Tòquio | 1 | 110m tanques |
| Campionat del Món ||||
| 2013 | Moscou | Semi-finals (DNF) | 110m tanques |
| 2015 | Pequín | 2 | 110m tanques |
| 2017 | Londres | 8a posició | 110m tanques |
| 2022 | Eugene | Final (DNS) | 110m tanques |
| 2023 | Budapest | 2 | 110m tanques |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Perfil oficial olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «"It's a first and I'm happy, but..."» (en anglès). The Jamaica Gleaner, 09-08-2012.
* ↑ «Hansle Parchment: Five things to know about Jamaica's Olympic 110m hurdles champion» (en anglès). olympics.com, 19-05-2022.
* ↑ «Hansle Parchment Wins Olympic Gold» (en anglès). University of West Indies, 05-08-2021.
# Harold Mahony

Harold Segerson Mahony (Edimburg, Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda, 13 de febrer de 1867 − Comtat de Kerry, 27 de juny de 1905) fou un tennista escocès, guanyador de tres medalles olímpiques (1900) i d'un títol de Wimbledon (1896).

## Biografia

Va néixer el 13 de febrer de 1867 a la ciutat d'Edimburg, capital d'Escòcia, que en aquells moments formava part del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda i avui dia del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda del Nord. Va morir el 27 de juny de 1905 prop del llac Caragh al comtat de Kerry a conseqüència d'un atropellament per bicicleta, que en aquells moments formava part del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda i avui dia de la República d'Irlanda.

## Carrera esportiva

Va iniciar la seva carrera tennística al Torneig de Wimbledon l'any 1890, on fou eliminat en primera ronda, arribant a les semifinals els anys 1891 i 1892. L'any 1896 aconseguí arribar a la seva única final del torneig individual, que aconseguí el títol en vèncer Wilfred Baddeley per 6-2, 6-8, 5-7, 8-6, 6-3. Fou el darrer tennista escocès en guanyar un títol de Grand Slam fins a la victòria d'Andy Murray en el US Open 2012, 116 anys després.
Va participar, als 33 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 realitzats a París (França), on va aconseguir guanyar la medalla de plata de la prova individual masculina al perdre la final davant el britànic Lawrence Doherty per 6-4, 6-2 i 6-3. Participà en la competició de dobles masculins, on fent parella amb el britànic Arthur Norris, guanyà la medalla de bronze i en la competició de dobles mixts, on fent parella amb la francesa Hélène Prévost i en nom de l'equip mixt aconseguí una nova medalla de plata. En totes tres proves li barraren el pas a un millor resultat els germans Lawrence i Reginald Doherty.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Superfície | Oponent a la final | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1896 | Wimbledon Championships, Londres, Regne Unit | Herba | Wilfred Baddeley | 6−2, 6−8, 5−7, 8−6, 6−3 |

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Lawrence Doherty | 4−6, 2−6, 3−6 |

### Dobles

| Any | Campionat | Parella |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Arthur Norris |

### Dobles mixtos

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Hélène Prévost | Charlotte Cooper Reginald Doherty | 2−6, 4−6 |

## Referències

* ↑ David Randall «Scotland's only winner of a Grand Slam. So far». , 31-01-2010.
* ↑ «ME. H. S. MAHONY KILLED.». [WA], 14-08-1905, p. 1.
* 1 2 3 «Olympedia – Harold Mahony». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ The Today Programme, BBC Radio 4, 8 July 2013
# Cases Antoni Salvadó i Prim

Les Cases Antoni Salvadó i Prim són un conjunt arquitectònic situat a la cantonada dels carrers del Comerç i de la Fusina de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

A finals del 1874, el corredor reial de canvis Antoni Salvadó i Prim (1836-1888), cosí del general Prim (la seva mare i el pare d'aquest eren germans), va adquirir a l'Ajuntament de Barcelona el solar K de l'illa 6 i 7 de la Urbanització del Born, i va encarregar-ne el projecte al mestre d'obres Josep Domínguez i Valls.

## Descripció

Es tracta de dos edificis en cantonada de planta baixa, entresol, tres pisos i un àtic enretirat de la façana. La planta baixa i l'entresol són tota una peça d'alçada considerable, abraçada per arcs peraltats, elements que dominen i són presents al llarg tots els edificis del conjunt de la Urbanització del Born.
La façana té una composició ordenada i regular, organitzada tota amb balcons. El balcó del primer pis és corregut, i les obertures estan coronats per petits frontons, i les baranes inclouen lires iguals que les dels Porxos d'en Xifré. Les llosanes i la cornisa de coronament són sostingudes per cartel·les i permòdols que aguanten els balcons. Sobre la cornisa s'aixeca una balustrada que delimita el terrat, per sota d'un fris amb les obertures de ventilació de la cambra de ventilació.

## Referències

* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Antonio Salvadó Prim». geneanet. Rafael Toldrà Ferre.
* ↑ Ajuntament de Barcelona. Història d'un desgavell. La desconstrucció de la gran via Diagonal (dossier de premsa), 12-06-2019.
* ↑ «Josepa Prim Estapé». geneanet. Rafael Toldrà Ferre.
* ↑ «Pau Prim i Estapà». geneanet. Ramon Sales.
* ↑ AHPB, notari Jaume Bruguerol i Roca, 22-12-1874.
* ↑ «Salvador Prim. Comerç 23-25 i Fusina 3. Construir una casa». Q127 Foment 589 D. AMCB.
* ↑ AHPB, notari Josep Andreu, 25-4-1878.
* 1 2 «Edifici d'habitatges al carre Fusina, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.