OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sic

L'adverbi sic (del llatí sic, així, abreviatura de sic erat scriptum, així fou escrit) s'utilitza en els escrits, generalment entre parèntesis o claudàtors, per indicar que la paraula o la frase que el precedeixen és literal, encara que pugui semblar incorrecta.
S'utilitza quan es reprodueixen errors, tipogràfics o de qualsevol altra mena, o inconveniències en citar textos, per tal d'informar al lector que l'ús indegut es troba a la font original i no és obra d'aquell que cita. L'ús més freqüent és aquest, on amb freqüència es tracta de mostrar una debilitat, una falta ortogràfica, una ortografia antiga o un judici forassenyat. Nogensmenys, també es pot utilitzar quan apareixen paraules poc comunes la grafia de les quals és similar a d'altres molt conegudes, i es vol evitar que el lector les interpreti com a errors.
Per exemple:
* «Venència (sic) no és Venècia»
* «L'adsorció (sic) es realitza amb carbó actiu».
* «la corrupció són “deu o quinze casos aïllats” [sic]»

## Referències

* 1 2 Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «sic». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 848. ISBN 9788441225169.
* ↑ Garner, Bryan A. «sic». A: A Dictionary of Modern Legal Usage (en anglès). Oxford University Press, 2001, p. 806-807. ISBN 9780195142365.
* ↑ «sic». Diccionari normatiu valencià. [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ AA.VV. Júlia Azcunce (coord.). Normes d'estil bàsiques de cercle d'art (pdf). [en línia]. Barcelona: Universitat de Barcelona, novembre 2017, p. 3.
* ↑ «Sic». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bassas, Antoni «Rajoy i l'apoteosi del cinisme polític». Ara, 05-06-2018.
# Harmagedon

Harmagedon o Harmaguedon, és un mot que prové de l'hebreu i significa "muntanya de Meguidó". Apareix a l'Apocalipsi 16:16, que diu: Els van reunir, doncs, al lloc que en hebreu s'anomena Harmagedon. Harmagedon és un lloc simbòlic (una muntanya: har) on s'apleguen els reis de la terra per preparar-se per a la batalla final contra Déu, que segons algunes creences són convocats pels dimonis. El terme també s'utilitza en un sentit genèric per referir-se a qualsevol escenari relacionat amb la fi del món.

## Adventistes del Setè Dia

La interpretació dels adventistes sobre la batalla final de l'Harmagedon, és que tindrà lloc després del període de mil anys assenyalat a l'Apocalipsi, en què Crist i els Sants baixaran a la Terra, per ressuscitar els morts i s'enfrontaran en la batalla final del bé contra el mal. Satanàs i els seus seguidors intentaran vèncer els seguidors de Crist, però seran superats pel poder de Crist. Amb la seva guia, Déu destruirà Satanàs i els dolents, d'una vegada per sempre, amb un foc abrusador. La Terra serà incinerada, extingint tot el mal; llavors, d'acord amb llur interpretació dels dos capítols finals de l'Apocalipsi, la Terra serà restaurada al seu estat original anterior a l'entrada del pecat en el món, essent Crist i els Sants redimits i declarats victoriosos.

## Testimonis de Jehovà

Els Testimonis de Jehovà creuen que la batalla d'Harmagedon és l'última guerra del món, on els governs humans seran destruïts per Jehovà, després d'haver quedat palès que són incompetents per garantir el benestar de les persones i la solució als problemes de la humanitat. Aquest succés ocasionarà l'establiment del Regne de Déu a la Terra, un regne dirigit per Jesucrist, però sota la supervisió de Jehovà. Aquest regne governarà 1000 anys i aconseguirà que les persones hi visquin en pau i sense malalties, en un procés de perfeccionament físic i emocional. També molta gent ressuscitarà i podrà decidir subjectar-se al Regne. Un cop finalitzat aquest període de 1000 anys, la humanitat perfecta s'enfrontarà a una última prova. Qui la passi guanyarà vida eterna, qui no, destrucció eterna.

## Vegeu també

* Meguidó
* Apocalipsi
* Escatologia
* Mil·lenarisme
* Ragnarök
# Escut d'Andorra

L'escut d'Andorra és el tradicional de fa segles i fou adoptat oficialment com a símbol nacional el 1969. Apareix també al centre de la bandera d'Andorra.

## Descripció

És quarterat, com indica la llei andorrana:
* Al primer quarter, de gules, una mitra d'or perfilada i embellida d'argent per damunt d'un bàcul de bisbe d'or posat en barra (les armes del copríncep episcopal, el bisbe d'Urgell).
* Al segon quarter, d'or, tres pals de gules (les armes del copríncep secular o nobiliari, el comte de Foix).
* Al tercer quarter, d'or, quatre pals de gules (per Catalunya).
* Al quart quarter, d'or, dues vaques passant de gules posades en pal, acornades, encollarades, clarinades i ungulades d'atzur (per Bearn).
L'escut està acompanyat d'una aurèola decorativa on, al peu, figura la divisa VIRTUS VNITA FORTIOR, que traduïda literalment significa 'la virtut unida és més forta' o 'la virtut és més forta en la unió'; en sentit figurat, podria simplificar-se en 'la unió fa la força'.

## Quarters de l'escut

La Llei d'utilització dels símbols de l'Estat d'Andorra diu així en el seu annex:
| « | L'escut del Principat d'Andorra tradicionalment ha estat format per quatre cases, dues corresponents a cadascun dels dos Coprínceps. Les quatre cases tradicionals són: a) la del Bisbat, representada per una mitra i un bàcul daurats sobre fons vermell; b) la de Catalunya c) la de Foix; d) la de Bearn. | » |
| — Punt 1 de 'Annex de la Llei sobre la utilització dels signes d'estat, de 20-6-9 del Butlletí Oficial del Principat d'Andorra, https://www.bopa.ad/bopa/008048/Pagines/6D12.aspx |||
Segons la normativa oficial, l'escut d'Andorra es compon dels següents quarters:
* Primer quarter: armes del Bisbat d'Urgell.
* Segon quarter: armes del Comtat de Foix.
* Tercer quarter: armes de Catalunya.
* Quart quarter: armes del Vescomtat de Bearn.

## Història

L'escut andorrà fa referència a la història i la situació del país. Els dos quarters superiors són les armories dels dos coprínceps originals, i els inferiors representen els casals de Barcelona i de Bearn, els dos veïns més poderosos als quals rendien vassallatge els coprínceps.
* Escut antic d'Andorra, esculpit a la Casa de la Vall
* Escut actual d'Andorra, dalt l'entrada de la Casa de la Vall

## Evolució

* Segles XIII-XVI
* 1580-? Casa de la Vall
* Escut del Copríncep Episcopal ca.1800-1959
* Escut del Copríncep Laic ca.1870-1959
* ca.1800-1959
* 1931-1959 Versió de la bandera
* 1959-1969

## Altres escuts

* Escut de les altes autoritats: Coprínceps, Síndic General i Cap de Govern

## Vegeu també

* Bandera d'Andorra
* Escuts i banderes d'Andorra

## Referències

* 1 2 "Llei sobre la utilització dels signes d'Estat". Annex. PDF

## Enllaços externs

* Llei sobre la utilització dels signes d'Estat PDF
* Heraldry of the World – Història de l'escut (anglès)
* Hubert Herald – Història de l'escut (neerlandès)
# Emplectita

L'emplectita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la calcostibita. Rep el nom del grec emplektos, trenat, degut a l'associació íntima amb quars a la localitat tipus, la mina Tannenbaum, Antonsthal, Districte de Breitenbrunn, Muntanyes Metal·líferes, Saxònia, Alemanya, on va ser descoberta l'any 1817.

## Característiques

L'emplectita és un mineral sulfosal, de la classe dels sulfurs, amb fórmula CuBiS₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant cristalls prismàtics, estriats en {001}, i aplanats en {010}. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2, amb una fractura desigual i una exfoliació perfecta en {010}.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'emplectita pertany a «02.HA: Sulfosals de l'arquetip SnS, Amb Cu, Ag, Fe (sense Pb)» juntament amb els següents minerals: calcostibita, miargirita, berthierita, garavellita, clerita, aramayoïta i baumstarkita.

## Formació i jaciments

Es forma en filons hidrotermals a temperatura moderada. Sol trobar-se associada a altres minerals com: calcopirita, pirita, esfalerita, molibdenita, quars, fluorita, tetraedrita-tennantita, luzonita, famatinita, pirita, mawsonita, nekrasovita, laitakarita, bismut, calcita, quars i barita.

## Referències

* ↑ «Emplectite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ «Emplectite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Goniomma

Goniomma és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae). Es distribueix pel Mediterrani Occidental, incloent-hi la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Goniomma inclou 10 espècies, de les quals 7 viuen a la península Ibèrica:
* Goniomma baeticum Reyes, Espadaler & Rodríguez, 1987 - present a la península Ibèrica
* Goniomma blanci (André, 1881) - present a la península Ibèrica
* Goniomma collingwoodi Espadaler, 1997 - present a la península Ibèrica
* Goniomma compressisquama Tinaut, 1995 - present a la península Ibèrica
* Goniomma decipiens Espadaler, 1997 - present a la península Ibèrica
* Goniomma hispanicum (André, 1883) - present a la península Ibèrica
* Goniomma kugleri Espadaler, 1986 - present a la península Ibèrica
* Goniomma otini Santschi, 1929
* Goniomma punicum (Forel, 1907)
* Goniomma tuneticum (Forel, 1905)

## Referències

* ↑ «BioLib - Goniomma» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2023].
* 1 2 «Hormigas. org - Género Goniomma» (en castellà). [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «Goniomma - AntCat» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2023].
# Langita

La langita és un rar mineral de la classe dels sulfats. Va ser descoberta el 1864 i rep el seu nom en honor del físic i cristal·lògraf vienès Viktor von Lang (1838-1921). És dimorf amb la wroewolfeita.

## Propietats

És un sulfat de coure hidratat, amb hidroxil, que es troba gairebé exclusivament en druses de cristalls petits de color blau verdós. És normalment transparent, amb una lluentor sedosa i una ratlla blau-verdosa. Té exfoliació perfecta perpendicular a l'eix c del cristall, i diferent exfoliació perpendicular a b. Són comunes les macles. El mineral és tou, amb una duresa de 2,5 a 3 en l'escala de Mohs, una mica menor que la de la calcita. La gravetat específica està en l'interval de 3,28-3,50, una mica menor que la del diamant. Alguns hàbits de la langita poden ser confosos amb wroewolfeita i posnjakita. Es pot alterar a brochantita.

## Formació i jaciments

Es forma a partir de l'oxidació de sulfurs de coure, i va ser descrita per primera vegada en mostres de Cornwall, Anglaterra. És un mineral secundari poc freqüent, però molt estès a la zona oxidada dels dipòsits de sulfur de coure. S'associa amb: wroewolfeita, posnjakita, serpierita, devil·lina, calcofil·lita, connel·lita, brochantita, malaquita i guix. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà), a la mina Linda Mariquita (El Molar, Priorat) i a la mina de Les Ferreres (Camprodon, Ripollès), així com al Mas Vicenç (Queixàs, Rosselló) i al Correc d'En Llinassos (Oms, Rosselló).

## Referències

* ↑ Webmineral data
* ↑ «Langite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ «Langite from Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ BERBAIN, C.; FAVREAU, G. & MORENO, C. «Mas Vicenç, Fontcouverte, Caixas (Pyrénées-Orientales)». Le Cahier des Micromonteurs, 107, 2010, pàg. 20-25 [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Berbain, C.; Favreau, G. «Un exemple peu courant de minéralisation nickélifère: le Correc d'en Llinassos à Oms (Pyrénées-Orientales)». Le Cahier des Micromonteurs, 95, 2007, pàg. 3-24 [Consulta: 25 gener 2024].
# Elatea

Elatea (en llatí Elateia o Elatia, en grec antic Ἐλάτεια) era una ciutat de Fòcida, la més important del país després de Delfos. Estava situada a una plana que permetia controlar els accessos al sud de Grècia, vora la frontera amb la Lòcrida Opúncia i a la riba esquerra del riu Cefís. Segons Estrabó i Pausànias, es trobava a 180 estadis d'Amficea.
Homer no menciona Elatea. Els seus habitants afirmaven que eren arcadis i derivaven el seu nom d'Èlat, fill d'Arcas. L'exèrcit persa la va destruir durant l'expedició de Xerxes I a Grècia, diu Heròdot. Era una ciutat independent fins al 338 aC quan Filip II de Macedònia va entrar a Fòcida per fer la guerra contra Amfissa i la va ocupar, reparant totes les seves fortificacions. Atenes es va alarmar, cosa que prova que la ciutat era considerada com la clau per entrar al sud de Grècia, valora Diodor de Sicília.
Pausànias explica amb cert detall la història posterior de la ciutat. Diu que va resistir amb èxit un atac de Cassandre, però Filip V de Macedònia la va ocupar. Es va mantenir fidel a Filip quan el 198 aC els romans van envair Grècia, i la van haver de prendre a l'assalt. Va passar a Roma el 168 aC, segons diu Titus Livi. Durant la guerra contra Mitridates VI Eupator, el general Tàxiles la va atacar, però els ciutadans van rebutjar l'atac, i després com a premi els romans la van declarar ciutat lliure.
Entre els monuments dignes de menció, Pausànias anomena l'àgora, un temple d'Asclepi que contenia una estàtua del déu sense barba, un teatre i una antiga estàtua de bronze d'Atena. També parla d'un temple d'Atena Cranea a 20 estadis de la ciutat on s'arribava per un camí amb una pujada molt suau, encara que el temple era dalt d'un turó escarpat.
Al lloc que ocupava hi ha avui la ciutat de Lefta on es conserven algunes restes del període grec i romà, no gaire importants, i també s'han trobat restes del temple d'Atena Cranea.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Elateia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 abril 2021].
# Ramsdel·lita

La ramsdel·lita o ramsdellita és un mineral de la classe dels òxids que pertany i dona nom al grup de la ramsdel·lita. Rep el seu nom del mineralogista estatunidenc Lewis Stephen Ramsdell (1895-1975), qui va descriure per primera vegada el mineral.

## Característiques

La ramsdel·lita és un òxid de fórmula química Mn$^{4+}$O₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És una espècie polimorfa de l'akhtenskita i la pirolusita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides al districte miner de Lake Valley, dins el comtat de Sierra (Nou Mèxic, Estats Units). Forma cristalls de fins a 1 cm, sovint pseudomorfs, després de la deshidrogenació oxidativa de la groutita o bé per inversió de pirolusita.

## Notes

* ↑ El Nomenclàtor (2023), publicat pel Grup Mineralògic Català, proposa respectar la grafia original publicada per l'Associació Mineralògica Internacional (IMA) per als topònims i antropònims, de tal manera que aquest mineral que rep el nom en honor de Lewis Stephen Ramsdell ha d'anomenar-se ramsdellita. Tant el Diccionari de Geologia (1997) com el Vocabulari de Mineralogia (2000), tots dos publicats per l'IEC, realitzen transcripció fonètica dels noms oficials de l'IMA independentment de l'arrel del nom del mineral. Segons aquest criteri aquest mineral ha d'anomenar-se ramsdel·lita.

## Referències

* ↑ «Ramsdellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Nomenclàtor». Grup Mineralògic Català. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Vocabulari de Mineralogia». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Ramsdellite». Handbook of mineralogy. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Ramsdellita». Asturnatura. [Consulta: 1r desembre 2023].
# Laari

El laari (en alfabet thaana: ލާރި) fou una moneda de bronze de les Maldives de l'època del soldanat que va durar fins al 1913, en què fou substituïda per la rupia singalesa. Des de 1960, amb l'adopció de la rupia de les Maldives (Rf) com a unitat monetària, el laari n'ha passat a ser la moneda fraccionària (100 laari = 1 Rf). Precisament en divehi, la llengua de les Maldives, laari vol dir "moneda".
El primer laari de què es té notícia fou introduït pel sultà Mohamed Ibn Hajji Ali (1692-1700).
Valors actuals en circulació:
* 1 laari, rodona, d'alumini
* 5 i 10 laari, en forma de petixina, d'alumini
* 25 i 50 laari, rodones, de cuproníquel
Les monedes de laari són encunyades per l'Autoritat Monetària de les Maldives.
# Megalòcnids

Els megalòcnids (Megalocnidae) són una família extinta de mamífers de l'ordre dels pilosos que visqueren a Sud-amèrica des del Miocè inferior fins al Plistocè superior, fa entre 11.700 anys i 23 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Cuba, Haití, Puerto Rico i la República Dominicana. Havien estat classificats com a subfamília dels megaloníquids, però un estudi de seqüenciació de l'ADN mitocondrial i el col·lagen publicat el 2019 els situà com el primer grup a divergir de la resta de peresosos o com un exogrup respecte als megaterioïdeus. Presentaven una variació considerable pel que fa a la mida i l'estil de vida; per exemple, Megalocnus era un animal terrestre que segurament pesava diverses tones, mentre que Neocnus probablement era arborícola i de dimensions comparables a la dels seus parents vivents, amb un pes inferior a 10 kg.

## Referències

* ↑ Delsuc, F.; Kuch, M.; Gibb, G.C.; Karpinski, E.; Hackenberger, D.; Szpak, P.; Martínez, J.G.; Mead, J.I.; McDonald, H.G. «Ancient Mitogenomes Reveal the Evolutionary History and Biogeography of Sloths» (en anglès). Current Biology, vol. 29, 12, 6-2019, pàg. 2.031-2.042.e6. Bibcode: 2019CBio...29E2031D. DOI: 10.1016/j.cub.2019.05.043. PMID: 31178321.
* ↑ Tejada, Julia V; Antoine, Pierre-Olivier; Münch, Philippe; Billet, Guillaume; Hautier, Lionel; Delsuc, Frédéric; Condamine, Fabien L «Bayesian Total-Evidence Dating Revisits Sloth Phylogeny and Biogeography: A Cautionary Tale on Morphological Clock Analyses» (en anglès). Systematic Biology, vol. 73, 1, 02-12-2023, pàg. 125-139. DOI: 10.1093/sysbio/syad069. ISSN: 1063-5157. PMC: 11129595. PMID: 38041854.
* ↑ Defler, Thomas (2019), "Mammalian Invasion of the Caribbean Islands", History of Terrestrial Mammals in South America, vol. 42, Topics in Geobiology, Springer International Publishing, pàg. 221-234, ISBN 978-3-319-98448-3, OCLC 1086356172, DOI 10.1007/978-3-319-98449-0_11
# Sharavati

Sharavati és un riu del sud de l'Índia que neix al districte de Shimoga a Karnataka, prop de Ambutirtha i corre en direcció nord-oest i després de creuart els Ghats Occidentals per un salt escarpat de més de 250 metres a les cascades de Gersoppa, arriba fins a mar prop de Honawar al districte de North Kanara. En el seu curs hi ha nombroses rescloses i en surten diversos petits canals.
# Sonata per a piano núm. 11 (Mozart)

La Sonata per a piano núm. 11 en la major, K. 331 (300i) de W. A. Mozart és una de les sonates més populars del compositor, especialment per la melodia del darrer moviment, la famosa marxa turca. No es coneix quan ni on la va compondre, però actualment es creu que podria ser a Viena o Salzburg el 1783; s'havia suggerit que fos a París el 1778.

## Estructura

L'obra està estructurada en tres moviments:
* Andante grazioso - un tema i sis variacions
* Menuetto - un minuet i trio
* Alla Turca: Allegretto
La interpretació dura aproximadament 20 minuts. Tots els moviments tenen la mateixa tonalitat, la major i, per tant, és una obra homotonal.

### Marxa turca

L'últim moviment, Alla Turca, popularment conegut com la Marxa turca, és una de les peces de piano més conegudes de Mozart i, per extensió, de la música clàssica. Imita el so de les bandes turques dels geníssers, la música de les quals estava de moda en aquella època. Altres obres de l'època imiten aquest tipus de música, incloent-hi la mateixa òpera de Mozart Die Entführung aus dem Serail (El Rapte al Serrall).

## Audició

Fragments en format MIDI del Mutopia Project. :
| Tema Andante grazioso, Variació núm. 1 Variació núm. 2 Variació núm. 3 Variació núm. 4 Problemes de reproducció? Vegeu l'ajuda | Variació núm. 5 Variació núm. 6 Menuetto Alla Turca Interpretació de Romuald Greiss en un piano Budynowicz de 1850 |

## Relacions amb composicions posteriors

* El tema del primer moviment va ser utilitzat per Max Reger en una de les seves obres més conegudes, les Variacions i Fuga sobre un tema de Mozart (1914) per a orquestra.
* El músic de jazz Dave Brubeck anomenà amb un títol gairebé idèntic la peça "Blue Rondo à la Turk" de l'obra Time Out (1959) tot i que no es basa en la música de Mozart.
* Franco Battiato utilitza un passatge de la Marxa Turca a la cançó Temporary Road.

## Referències

* ↑ Robins, Brian. «Piano Sonata No. 10 in C major, K. 330 (K. 300h)». Allmusic.com. [Consulta: 18 desembre 2013].
* ↑ Robins, Brian. Piano Sonata No. 11 in A Major ("Alla Turca") K. 331 (K. 300i) a Allmusic. Consulta el 1 de juny de 2011.
* ↑ "Max Reger's Mozart Variations", presented by Walter Parker, Vermont Public Radio, 19 March 2012
* ↑ Leonard, James. «Blue Rondo à la Turk» (en anglès). All Music. [Consulta: 14 desembre 2019].

## Partitures

* Partitura lliure de la Sonata núm 11 al Mutopia Project