OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gumbe

El gumbe o gumbé és un estil musical molt rítmic originari de Guinea Bissau. També se sent al Senegal, al Cap Verd, Gàmbia o Sierra Leone. L'instrument principal d'aquest ritme és la carabassa o simplement un tambor.
D'origen animista, aquesta música va néixer de la unió de certs ritmes tradicionals com el tina, tinga, brocxa, kussundé (del poble balanta), djambadon (mandienka) i kunderé (bijagós). Alhora animat i càlid, el gumbe de Guinea Bissau és també un cant dedicat als genis tutelars. Acompanya tots els esdeveniments de la vida social (naixement, matrimoni, defunció, circumcisió...). També és un mitjà de comunicació entre dos pobles pròxims.
Al llarg del temps, i igual que molts altres països de la comunitat PALOP, Guinea Bissau ha patit una influència musical significativa de Portugal (fado), però també de certs gèneres musicals d'Amèrica Llatina com la rumba o la cúmbia. El gumbe no es va fer popular fins que Ernesto Dabó va produir a Lisboa el tema M'Ba Bolama. Les cançons d'aquest estil són cantades en crioll, en portuguès o en algunes llengües africanes (per exemple en mandjak, pepel o balanta), i les seves lletres generalment fan referència a un tema social, a les relacions amistoses o amoroses, i de vegades fins i tot a qüestions polítiques.
Grups formats a Guinea Bissau com Super Mama Djombo, Cobiana Djazz o artistes com Nkassa Cobra, Tabanka Djaz o Naka Ramiro van tenir un paper clau en la modernització de l'estil durant els anys setanta. El gumbe es va convertir llavors en un mitjà d'expressió en la independència i lluites anticolonials fins al final de la colonització portuguesa a l'Àfrica occidental el 1974.

## Referències

* 1 2 «Goumbé» (en francès). Afrisson. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «A musicalidade em Guiné-Bissau com o Gumbé» (en portuguès). Coração Africano, 27-01-2015. [Consulta: 28 maig 2024].
* 1 2 3 «Gumbe, musique populaire de Guinée-Bissau» (en francès). Music in Africa, 10-09-2018. [Consulta: 28 maig 2024].
* 1 2 «Gumbe» (en francès). melo-app.com. [Consulta: 28 maig 2024].
# Constant magnètica

La constant magnètica (simbolitzada com μ$_0$) és la permeabilitat del buit. És un factor matemàtic que relaciona unitats de mesura mecàniques i electromagnètiques, la força de les interaccions electromagnètiques es mesura amb el mateix tipus d'unitats que les forces mecàniques.
La permeabilitat del buit es defineix com la relació entre la densitat de flux magnètic i la força del camp magnètic:
    $\mu _{0}={\frac {\mathbf {B} }{\mathbf {H} }}$
Està relacionada amb ε$_0$, la permitivitat del buit, per
    $\mu _{0}={\frac {1}{\varepsilon _{0}c^{2}}}$
on c és la velocitat de la llum.
En unitats del Sistema Internacional d'Unitats, el valor és exacte i s'expressa per:
    μ$_0$ = 4π×10$^{−7}$ N/A² = 4π×10$^{−7}$ H/m, o aproximadament 1,2566×10$^{−6}$ H/m

## Referències

* (anglès)«NIST - CODATA 2002 valors recomendats - constant magnètica». [Consulta: 31 augost].

## Vegeu també

* Impedància característica del buit
* Permitivitat
# Gustav Erik Larsson

Gustav Erik Larsson (Gemla, Comtat de Kronoberg, 20 de setembre de 1980) és un ciclista suec, ja retirat, professional del 2001 al 2016. Abans de passar al professionalisme i al ciclisme en ruta practicà el mountain bike, sent quatre vegades campió del seu país d'aquesta modalitat.
Ja com a professional, el seu èxit esportiu més important fou la medalla de plata aconseguida als Jocs Olímpics del 2008 de Pequín en la contrarellotge individual i una etapa al Giro d'Itàlia de 2010. A banda d'aquests èxits cal destacar diversos campionats de Suècia de contrarellotge.
El març de 2015 va fer un intent de rècord de l'hora al velòdrom de Manchester. No ho va aconseguir, però la distància de 50,016 quilòmetres va ser un nou rècord de l'hora suec.

## Palmarès

* 2001
** Campió de Suècia de contrarellotge per equips
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Brandenburg
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Guillem Tell
* 2002
** Campió de Suècia de contrarellotge per equips
** 1r de la Volta a Eslovàquia i vencedor d'una etapa
** 1r a Solleröloppet
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Ringerike
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Brandenburg
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Guillem Tell
* 2006
** Campió de Suècia de contrarellotge
* 2007
** Campió de Suècia de contrarellotge
* 2008
** Contrarellotge individual als Jocs Olímpics
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Dinamarca
* 2009
** 1r al Tour de Poitou-Charentes i vencedor d'una etapa
** Medalla de plata al Campionat del Món de contrarellotge
* 2010
** Campió de Suècia de contrarellotge
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat de Madrid
* 2011
** Campió de Suècia de contrarellotge
* 2012
** Campió de Suècia de contrarellotge
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 2013
** Campió de Suècia de contrarellotge
* 2015
** Campió de Suècia de contrarellotge

### Resultats al Tour de França

* 2006. 104è de la classificació general
* 2009. 50è de la classificació general
* 2012. Abandona (11a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 66è de la classificació general
* 2008. 14è de la classificació general
* 2010. 59è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2012. 35è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 20è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Gustav Larsson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 9 novembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Gustav Larsson». [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Gustav Erik LARSSON» (en italià). [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ «Gustav Erik Larsson correrá en el Vacansoleil-DCM la próxima temporada» (en spanish), 10-10-2011. [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ Gustav Larsson UCI Hour Record attempt. FACE Partnership. 14 March 2015. Arxivat de l'original el 19 December 2021.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Escut de les illes Fèroe

L'Escut de les illes Fèroe s'ha documentat en una cadira del segle xv localitzada a Kirkjubøur, una població de l'Illa Streymoy. Posteriorment, el símbol del carner s'ha utilitzat com segell del Løgting, que llavors era el terme que es referia al tribunal de justícia de les illes. Aquest escut va deixar d'utilitzar-se a l'abolir-se el Løgting el 1816 i malgrat que va ser restablit el 1852 no es va recuperar.
Després de la concessió d'autonomia a les Illes Fèroe després de la II Guerra Mundial es va recuperar el 1948 el símbol del carner a iniciativa del govern de les illes. La versió actual de l'escut es va aprovar l'1 d'abril de 2004, el seu disseny és més semblant al símbol del carner trobat a Kirkjubøur que la versió anterior.
# FC Dinamo București

El FC Dinamo București o Dinamo de Bucarest és un dels clubs de futbol més importants de Romania, actual campió de la Liga I, la lliga romanesa de primera divisió. Es disputa amb el Rapid de Bucarest i l'Steaua de Bucarest la supremacia futbolística a la capital del país.

## Història

El 25 de maig de 1919 nasqué el Maccabi București, que acabada la Segona Guerra Mundial esdevingué Ciocanul Bucureşti.
El 14 de maig de 1948, un club fundat el gener del mateix any, l'Unirea Tricolor MAI, que pertanyia al Ministeri d'Administració i Interior de Romania s'uní amb el Ciocanul i formà el CS Dinamo București, el club representatiu de l'esmentada institució. El 1992 es convertí en FC Dinamo București.

## Palmarès

* Lliga romanesa de futbol (18): 1955, 1962, 1963, 1964, 1965, 1971, 1973, 1975, 1977, 1982, 1983, 1984, 1990, 1992, 2000, 2002, 2004, 2007
* Copa romanesa de futbol (12): 1959, 1964, 1968, 1982, 1984, 1986, 1990, 2000, 2001, 2003, 2004, 2005
* Supercopa romanesa de futbol (1): 2004-05

## Entrenadors destacats

* Angelo Niculescu, que guanyà dues lligues el 1955 i 1965
* Nicolae Nicușor Dumitru, sis lligues el 1962, 1964, 1971, 1975, 1983 i 1984
* Ion Nunweiller, dues lligues el 1973 i 1977
* Mircea Lucescu, dues copes i una lliga
* Cornel Dinu, una lliga el 2000 i una copa el 2001

## Jugadors destacats

| Anys 50 Titus Ozon Alexandru Ene Nicolae Panait Vasile Anghel Anys 60 Florea Dumitrache Constantin Frățila Lica Nunweiller Radu Nunweiller Ion Haidu Ion Nunweiller Spiridon Niculescu Vasile Gergely | Anys 70 Cornel Dinu Dudu Georgescu Anys 80 Mircea Lucescu Dorin Mateuţ Rodion Camataru Dumitru Moraru Ion Marin Adrian Bumbescu Gheorghe Mulțescu Costel Orac Ioan Andone Mircea Rednic Cornel Țălnar Michael Klein | Anys 90 Bogdan Stelea Ionuț Lupescu Ioan Sabău Dănuţ Lupu Florin Raducioiu Florin Prunea Gheorghe Mihali Dorinel Munteanu Viorel Moldovan Sulejman Demollari Arben Minga | Anys 2000 Adrian Mihalcea Catalin Hîldan Marius Niculae Florentin Petre Ionel Danciulescu Liviu Ciobotariu Cosmin Contra Adrian Mutu Claudiu Niculescu |

## Enllaços externs

* (romanès) (anglès) Web oficial
* (romanès) Dinamo - Liga 1 Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* (romanès) Resultats de tots els temps
* (romanès) Suporterii Dinamovisti Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* (romanès) La història del Dinamo Arxivat 2009-11-24 a Wayback Machine.
# Velai

Velai (en occità Velai, en francès Velay) és un territori històric d'Occitània, que actualment forma el departament d'Alt Loira. El centre i principal nucli urbà és Lo Puèi de Velai.
Segons la proposta de divisió administrativa d'Occitània del diari Jornalet, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, aquest territori correspondria amb la subregió del Velai , ubicada dins la regió del Llenguadoc, que contindria un únic parçan (comarca occitana) amb el mateix nom: Velai.
Tot i haver estat vinculat històricament a la província del Llenguadoc durant l'Antic Règim, i ocupar la major part del departament de l'Alt Loira, aquest ha estat integrat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Geografia

Velai és situat al sud-est del Massís Central, entre la vall de l'Alier a l'oest i els contraforts muntanyencs del marge dret del Roine a l'est. És una regió mitjanament alta, amb el punt més alt al Mont Mesenc, a 1754 m.
El relleu de Velai s'articula al voltant del massís de Maigal que constitueix el centre del país.
* A l'est i al nord-est, el pla granític de Tença.
* Al sud, el pla basàltic del Mesenc.
* A l'oest i al sud-oest, el planell de Puèi de Velai i la plana volcànica de Velai.
* Al nord, la plana granítica de Crapona d'Arzon.
El relleu de planades és interromput per les valls del riu Loira.

## Economia

Hi destaca l'agricultura de cereals i fruiters i hi és important la ramaderia d'ovins, però l'activitat típica de la comarca són les puntes.

## Història

La colonització gal·la no va deixar gran empremta a Velai. No obstant això, la dominació política i militar dels cèltics va influir de manera decisiva en l'estructura i la cohesió del país. Durant la conquesta romana, fou territori dels gals Vellavi. La capital administrativa va ser, durant un temps, Roession (Ruessium) ("ben situada"), avui dia Saint-Paulien, però és entorn de Lo Puèi de Velay on s'articulà el país dels vellave.
Després de la seva integració al regne de França, Velay fou annexat a la província del Llenguadoc i a la senescalia de Beaucaire. El país participava en les assemblees del Llenguadoc, però en les seves qüestions internes era regit per una assemblea escollida anualment: els Estats de Velai. La vida política de Velai era constantment convulsionada per les lluites pel poder entre el bisbat i la noblesa. El període de les guerres de religió va ser particularment dur i violent. Lo Puèi de Velai va romandre afecta al camp catòlic, mentre que les terres dels voltants ajudaren als hugonots. En termes generals, la Revolució Francesa no fou ben acceptada per la població, que va romandre fidel als seus valors religiosos.

## Vegeu també

* Aureli del Velai.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «País» (en occità). Jornalet. [Consulta: 15 gener 2025].
# György Nébald

György Nébald (Budapest, 9 de març de 1956) és un tirador d'esgrima hongarès, ja retirat, especialista en sabre, que va competir entre les dècades de 1970 i 1990. És el germà de Rudolf Nébald i està casat amb Ildiko Mintsa-Nebald, ambdós tiradors d'esgrima.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova del sabre per equips, mentre en la del sabre individual fou tretzè. El 1988, en els Jocs de Seül, guanyà la medalla d'or en la prova del sabre per equips, mentre en la del sabre individual fou cinquè. El 1992, als Jocs de Barcelona, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. Va guanyar la medalla de plata en la prova del sabre per equips, mentre en la prova individual finalitzà en posicions molt endarrerides.
En el seu palmarès també destaquen onze medalles al Campionat del Món d'esgrima, sis d'or, tres de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1978 i 1991; així com dues medalles de plata a les Universíades de 1979 i una medalla d'or i una de bronze al Campionat d'Europa d'esgrima de 1991. A nivell nacional guanyà deu campionats hongaresos.
Del 2012 al 2021 va ser el president del Club de Campions Olímpics d'Hongria.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – György Nébald». [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ «Magyar Olimpiai Bizottság», 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ Kozák, Péter. Ki kicsoda a magyar sportéletben: sportolók, edzők, sportvezetők, sportújságírók, sportorvosok, sportszakemberek. Szekszard: Babits, 1994, p. 370. ISBN 978-963-495-007-3.
* ↑ Á, MTI, V. «Olimpiai Bajnokok Klubja: Fábián László az új elnök» (en hongarès), 28-06-2021. [Consulta: 25 juliol 2024].
# Győző Veres

Győző Veres (Berekböszörmény, 13 de juny de 1936 - Melbourne, 1 de febrer de 2011) fou un aixecador de peses hongarès que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del pes tres-quarts pesant del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, guanyà una nova medalla de bronze en la prova del pes pesant lleuger. El 1968, a Ciutat de Mèxic, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on fou quart en la prova del pes pesant lleuger.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del món d'halterofília, dues d'or, dues de plata i una de bronze, entre les edicions del 1961 i 1966. Al Campionat d'Europa d'halterofília guanyà sis medalles, dues d'or, dues de plata i dues de bronze entre el 1959 i 1966.
Durant la seva carrera esportiva va establir divuit rècords mundials. El 1962 va ser escollit esportista hongarès de l'any.
El 1973 va emigrar, primer a Turquia i posteriorment a Austràlia, on va treballar en un concessionari d'automòbils i on passà la resta de la seva vida.

## Referències

* 1 2 MTI. «Gyász: elhunyt Veres Győző, a súlyemelés első magyar világbajnoka -» (en hongarès), 01-02-2011. [Consulta: 16 gener 2024].
* 1 2 3 «Olympedia – Győző Veres». [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ «Gyozo Veres, Top Olympic Lifters of the 20th Century @ Lift Up». [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ értéktár, Debreceni. «Veres Győző világ- és Európa-bajnok olimpiai bronzérmes súlyemelő életműve» (en hongarès). [Consulta: 16 gener 2024].
# Creu de terme de Santa Anna (Prenafeta)

La Creu de terme de Santa Anna és una creu de terme de Prenafeta, al municipi de Montblanc (Conca de Barberà), situada davant de l'ermita de Santa Anna de Montornès.

## Història

És una creu gòtica de pedra, rèplica de l'original del segle XIV, que va ser enderrocada el 1936 i recollida pels masovers del mas de Gassol, pròxim a l'ermita. Als anys 1970 la van cedir al Museu Comarcal de la Conca de Barberà on s'enganxaren els bocins i encara hi és exposada.
A Barberà de la Conca, parròquia a la qual pertany l'ermita de Santa Anna, hi ha una altra reproducció idèntica, la Creu de terme de la Font Vella.

## Descripció

El conjunt estava format per la creu pròpiament dita, un capitell esculturat, un fust otxavat i un dau troncopiramidal al peu, que anava col·locat sobre tres graons quadrats concèntrics.
La creu és gòtica, del segle XIV, coetània a l'ermita. És una creu llatina floronada (extrems acabats en florons), arbre i travesser de secció quadrada amb les cares decorades amb una sanefa de cercles lobulats, les arestes resseguides d’una fronda, i les aixelles decorades amb traceries ogivals, ara un xic mutilades. Al davant es representa Jesús crucificat i al darrere la Mare de Déu, ambdós sota un dosseret amb pinacle.
El capitell és renaixentista, que fou canviat el segle XVI, amb collarí motllurat que descansa sobre el fust otxavat, tambor esculpit i àbac, també motllurat, de base quadrada on s'assenta la creu. Al tambor, separades per dos escuts heràldics, hi ha dues escenes esculpides en alt relleu; a l’una, hi ha representats santa Anna i sant Joaquim amb un àngel al costat, i a l’altra, santa Anna donant la mà a la Mare de Déu nena (aquesta imatge està actualment mutilada). Els escuts que separen les escenes historiades estan carregats amb les armes de Roca (tres rocs), que identificarien al rector de Barberà, Berenguer Roca, que regí la parròquia entre 1516 i 1562. Tot i que no és gaire usual la substitució dels capitells de les creus de terme, el canvi del capitell baix-medieval de la creu de Santa Anna per un de renaixentista es podria atribuir al fet que, davant dels continuats conflictes que el rector de Barberà tenia amb Prenafeta/Poblet per causa de la duplicitat de senyorius, aquell decidís marcar la creu amb el seu escut en senyal de propietat.

## Referències

* ↑ «Ermita de Santa Anna». Natura Local.
* ↑ «Creu de terme de Santa Anna (Prenafeta)». Pobles de catalunya.
* 1 2 3 Fuguet Sans, Joan; Plaza Arqué, Carme. Santa Anna de Montornès. Una ermita gòtica de la Conca de Barberà. Montblanc: Fundació Martí l’Humá, 2008, p. 39-42.
# Luna Fulgencio Sánchez

Luna Fulgencio Sánchez (Madrid, 5 de febrer de 2011) és una actriu i escriptora espanyola. Es va convertir en la persona més jove en entregar un Premi Goya.

## Filmografia

| Any | Títol | Personatge | Director |
| 2017 | Hay algo en la oscuridad | Verónica | Fran Casanova |
| 2018 | Durant la tempesta | Gloria Ortiz | Oriol Paulo |
| 2019 | Padre no hay más que uno | Rocío García Loyola | Santiago Segura |
| 2019 | La tercera parte | Alicia Millán | Paco Cavero i Alicia Albares |
| 2020 | Padre no hay más que uno 2 | Rocío García Loyola | Santiago Segura |
| 2021 | La casa del caracol | Rosita | Macarena Astorga |
| 2021 | ¡A todo tren! Destino Asturias | Lara | Santiago Segura |
| 2021 | El refugio | Martina | Macarena Astorga |
| 2022 | El test | Inés | Dani de la Orden |
| 2022 | Héroes de barrio | Paula | Ángeles Reiné |
| 2022 | Padre no hay más que uno 3 | Rocío García Loyola | Santiago Segura |
| 2022 | A todo tren 2. Sí, les ha pasado otra vez | Lara | Inés de León |
| 2023 | Lobo feroz | Matilde (nena) | Gustavo Hernández Ibáñez |
| 2023 | El hombre del saco | Sara | Ángel Gómez Hernández |
| 2024 | Padre no hay más que uno 4 | Rocío García Loyola | Santiago Segura |
| 2024 | Control Room | Mera | Luiso Berdejo |

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Treball nominat | Resultat | Ref. |
| 2021 | Villanueva Showing Festival | Trajectoria professional d'una jove promesa | Trajectoria professional d'una jove promesa | Guanyadora | |
| 2023 | Kids' Choice Awards | Artista espanyol favorit | Padre no hay más que uno | Nominada |

## Referències

* ↑ «El vestido de Luna Fulgencio, la actriz más joven en entregar un Goya» (en espanyol europeu), 11-02-2023. [Consulta: 21 agost 2024].
* ↑ «Luna Fulgencio y David Galan Galindo, premios al talento 2021» (en castellà), 26-05-2021. [Consulta: 31 agost 2021].
# Lídia Santos i Arnau

Lídia Santos i Arnau (Barcelona, 8 d'octubre de 1950) és una advocada i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VII i VIII legislatures.
Doctora en dret per la Universitat Autònoma de Barcelona, on és professora titular de dret internacional privat. Va exercir l'advocacia del 1974 al 1986. És membre de l'Associació per a les Nacions Unides a Espanya (AONU) i l'Associació Catalana de Juristes Demòcrates (ACJD), que presidí. Militant del PSC-PSOE, ha estat escollida diputada per la província de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003 i 2006 i ha format part de la ponència del nou estatut d'autonomia de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Diputats del Parlament de Catalunya en la VIII Legislatura / 155. Santos i Arnau, Lídia. Parlament de Catalunya, p. 146.
# Mont Redoubt

El Mont Redoubt o Volcà Redoubt és un estratovolcà actiu i el cim més alt de la Serralada Aleutiana, a la Península d'Alaska, Alaska, Estats Units. Se situa a les muntanyes Chigmit, una serralada secundària de la serralada Aleutiana, a l'oest de la badia de Cook, a 180 km al sud-oest d'Anchorage i dins el Parc i Reserva Nacional del Llac Clark. El seu cim s'eleva fins als 3.108 msnm, amb una prominència de 2.790 metres, cosa que el fa ben visible sobre les terres veïnes.
Actiu des de fa mil·lennis, el mont Redoubt ha tingut erupcions confirmades el 1902, 1966, 1989 i 2009, així com dues erupcions qüestionables el 1881 i 1933. L'erupció de 1989 va llançar cendres volcàniques a una alçada de 14.000 m, afectant el vol 867 de la KLM, un Boeing 747, en el seu descens cap a l'aeroport d'Anchorage. Les cendres van cobrir una superfície de prop de 20.000 km². L'erupció de 1989 és important pel fet de ser la primera erupció volcànica que es va predir mitjançant el mètode desenvolupat pel vulcanòleg Bernard Chouet.

## Etimologia

El nom oficial de la muntanya és Redoubt Volcano, traducció russa del nom "Sopka Redutskaya", en referència al terme "reducte", "un lloc fortificat". El nom local "Ujakushatsch" també significa "lloc fortificat", però és difícil determinar quin nom deriva de l'altre. El United States Board on Geographic Names va posar-li el nom "Redoubt Volcano" el 1891.
El Global Volcanism Program de la Smithsonian Institution es refereix a la muntanya simplement com a "Redoubt" i enumera els següents com a noms alternatius. urnt Mountain, Goreloi, Mirando, Ujakushatsch, Viesokaia i Yjakushatsch. L'Alaska Volcano Observatory també empra sols "Redoubt" i enumera els mateixos noms alternatius, a més d'afegir: Goryalaya; Reducte Mtn. i Redutskaya, Sopka.

## Referències

* ↑ «Redoubt Volcano». bivouac.com. [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ Mont Redoubt Arxivat 2010-04-20 a Wayback Machine. Alaska Volcano Observatory. 4 desembre 2014
* ↑ «Aleutian Ranges». peakbagger. [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ «Redoubt - Historic eruptions». Arxivat de l'original el 2015-03-20. [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ Witkin, Richard «Jet Lands Safely After Engines Stop in Flight Through Volcanic Ash». New York Times. The New York Times Company, 16-12-1989 [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ Chouet, Bernard «Long-period volcano seismicity: its sources and use in eruption forecasting». Nature, 380, 6572, 28-03-1996, pàg. 309–316. Bibcode: 1996Natur.380..309C. DOI: 10.1038/380309a0.
* 1 2 «Feature Detail Report for: Redoubt Volcano». USGS, 01-01-2000. [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ «Redoubt», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. [Consulta: 4 desembre 2014].
* ↑ Alaska Volcano Observatory contributors. «Redoubt—Introduction». USGS. Arxivat de l'original el 9 de desembre 2009. [Consulta: 4 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web sobre el Mont Redoubt a l'Alaska Volcano Observatory amb informació actualitzada sobre la seva activitat volcànica Arxivat 2010-04-20 a Wayback Machine. (anglès)