# Eva Canel

Eva Canel (castellà: Agar Eva Infanzón y Canel) (Cuaña, 30 de gener de 1857 - l'Havana, 2 de maig de 1932) va ser una escriptora, periodista i colona espanyola que es va assentar a Cuba.

## Biografia

Va néixer el 30 de gener de 1857 en la localitat asturiana de Coaña. Filla d'Epifania Canel i Uría i del metge Pedro Infanzón. A l'edat de tres anys es va quedar orfe de pare, mort en un naufragi causat per uns pirates, i es va traslladar amb la seva mare a Madrid. Complerts els quinze anys, va començar a treballar com a actriu i va conèixer a Eloy Murri i Buxó, director d'una revista satírica anomenada La Broma, amb qui es va casar aquell mateix any. L'any 1874 el seu marit va ser desterrat per publicar un pamflet que la censura va considerar inconvenient i va haver de marxar a Bolívia, deixant-la com a directora de la revista. Un any després, Canel va viatjar a Amèrica per a reunir-se de nou amb ell i va començar a col·laborar en El Ferrocarril, una revista publicada a La Paz que dirigia Murri. Al gener de 1875, la parella es va traslladar a Buenos Aires i va fundar El Petróleo, on ella va començar a dedicar-se de ple al periodisme. En 1876, el matrimoni va decidir traslladar-se de nou, aquesta vegada a Lima, on va fundar Las Noticias i va col·laborar amb diversos diaris com El Comercio i El Perú Ilustrado. A Lima va néixer l'únic fill de la parella, anomenat Eloi com el pare.
Arran de la Guerra del Pacífic entre el Perú i Xile, Canel i la seva família van tornar de nou a Espanya, establint-se a Barcelona. No obstant això, Murri va acabar marxant-se a Cuba, on va morir l'1 de març de 1889, i on Canel es va traslladar poc després. A Cuba, va tractar de buscar feina en dos diaris, Diario de la Marina i Unión Constitucional, però cap dels dos va acceptar la seva sol·licitud. Per això l'any 1891, la periodista va fundar a l'Havana la seva pròpia revista setmanal La Cotorra. Órgana política- satírica y libérrima. Semanario político que no sabe tirar al sable y no se bate más que a picotazos. Aquesta publicació, de tipus satíric i pamfletari, es va mantenir fins a l'any 1893.
Després de passar vuit anys a Cuba, va tornar a Espanya al finalitzar la Guerra d'Independència cubana i es va instal·lar de nou a Madrid. No obstant això, l'any 1899 va tornar a Buenos Aires on va començar el seu apogeu literari, escrivint tres novel·les, donant nombroses conferències i col·laborant amb diversos diaris. A més, es va fer amb la propietat d'una impremta i va fundar les revistes Kosmos, en 1904, i Vida Española, en 1907.
Canel, devota cristiana, inicialment s'hauria mostrat afí al republicanisme i les idees democràtiques del seu marit. No obstant això, va acabar sent partidària del conservadorisme i del carlisme. L'any 1899, durant la seva estada a Buenos Aires, va arribar a rebre una dedicatòria autògrafa de Don Carlos i Doña Berta.
El 15 de juliol de 1905 va realitzar una dissertació en la funció de gala del Teatro Español de General Villegas, a la província de Buenos Aires, en el marc dels festejos per la inauguració de l'Hospital de Caridad. L'escriptora va dissertar sobre "La Caritat" i va ser llargament ovacionada.
L'any 1914 va iniciar un viatge per Hispanoamérica, però en arribar a Panamà va caure malalta i, tot i que al principi va voler acudir a una clínica estatunidenca, acabà tornant a Cuba, on va rebre l'ajuda del seu amic Antonio Díaz Blanco. Allí va continuar amb la seva labor periodística i literària, fins que en 1924 el seu estat de salut va empitjorar i va començar a tenir crisis nervioses i una memòria cada vegada més deteriorada. Finalment, el 2 de maig de 1932 va morir i va ser enterrada al seu poble natal.

## Obra

Les seves obres estan influenciades per diverses tendències: empra des de tècniques romàntiques fins a naturalistes. A vegades, se li va negar l'autoria d'algunes d'elles o la hi van donar al seu marit, Eloy Murri Buxó. Altres pseudònims amb els quals va signar van ser Beata de Jaruco, Fray Jacobo, Ibo Maza, Sofía de Burgos o Clara Mont.

### Novel·la

* Manolín (1891)
* Trapitos al sol (1891)
* Oremus (1893), reeditada en 2022 per l'Editorial Espinas.
* El agua turbia (1899)

### Teatre

* La mulata (1891)
* El indiano (1894)
* Fuera de la ley (1902)
* Agua de limón (1904)
* La abuelita (1905)
* De Herodes a Pilatos (1905)
* Uno de Baler (1907)

### Altres gèneres

* Cosas del otro mundo. Viajes, historias y cuentos americanos (1889)
* Magosto. Colección de tradiciones, novelas y conferencias asturianas (1894)
* Álbum de la Trocha. Breve reseña de una excursión feliz desde Cienfuegos a San Fernando, recorriendo la línea militar (1897)
* De América. Viajes, tradiciones y novelitas cortas (1899)
* Lo que vi en Cuba. A través de la isla (1916)

## Premis i reconeixements

L'any 1921 el Papa Benet XV li va atorgar la Creu Pro Ecclesia et Pontifice. En 1929 la Sociedad Geográfica de Madrid la va nomenar Miembro Correspondiente, i el govern de Primo de Rivera li va concedir el Lazo de la Orden de Isabel La Católica i la Medalla de Oro de Ultramar.

## Referències

* 1 2 3 «Recordando a Eva Canel». La Nueva España. [Consulta: 29 setembre 2008].
* 1 2 3 Kenmogne, Jean. «II. Vida familiar, carácter y personalidad». A: Una escritora asturiana en América: Eva Canel. Cuadernos hispanoamericanos, 1995. ISSN 0011-250X.
* 1 2 3 «Eva Canel en escritoras.com». Arxivat de l'original el 3 de octubre de 2008. [Consulta: 29 setembre 2008].
* ↑ Monguió, Luis. «Un periodista en verso en el Río de la Plata, 1874-75». A: Actas del VIII Congreso de la Asociación Internacional de Hispanistas: 22-27 de agosto de 1983. Ediciones Istmo, 1986. ISBN 84-7090-163-X.
* 1 2 «Agar María Joaquina Infanzón Canel | Real Academia de la Historia». dbe.rah.es. [Consulta: 21 agost 2024].
* 1 2 Kenmogne, Jean. «II. Vida familiar, carácter y personalidad y III. Decadencia, homenajes y muerte». A: Una escritora asturiana en América: Eva Canel. Cuadernos hispanoamericanos, 1995. ISSN 0011-250X.
* ↑ Bocetos tradicionalistas. Barcelona: Biblioteca de La Bandera Regional, 1912, p. 106.
* ↑ Kenmogne, Jean. «V. Las obras de Eva Canel». A: Una escritora asturiana en América: Eva Canel. Cuadernos hispanoamericanos, 1995. ISSN 0011-250X.
* ↑ «Biblioteca Nacional de España».
* ↑ «Regresa del olvido Eva Canel, la primera feminista española» (en castellà). La Voz de Asturias, 01-04-2022. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Eva Canel en escritoras.com» (en castellà). escritoras.com. [Consulta: 1r desembre 2023].

## Enllaços externs

* Eva Canel, Por qué firmé con nombre de hombre, podcast de la Asociación Clásicas y Modernas