OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pernil de Virgínia

El pernil de Virgínia (anglès: Country ham o pernil campestre) és una varietat de pernil curat originària dels Estats Units i relacionada amb la gastronomia del sud d'aquest país. Destaca pel seu marcat gust salat.

## Producció

Els pernils campestres es curen en salaó (i ocasionalment en nitrats) durant un període d'un a tres mesos. Pot ser fumat amb fusta noble (normalment noguera americana o roure vermell) i llavors envellir-se durant diversos mesos fins a 2 o 3 anys, segons el contingut en greixos de la carn. El procés de fumat no s'exigeix per llei per elaborar aquest pernil. Alguns tipus (com el pernil salpebrat de Carolina del Nord) no es fumen. El procés de fumat dona a la carn un color molt més vermell que el d'altres pernils. Solen vendre's en botigues sense refrigerar en peces completes amb l'os embolicades en bosses de cotó, amb marques identificatives impreses. També es ven envasat en rodanxes bé remullades bé preparades per cuinar, normalment en bosses de plàstic al buit.

## Preparació

Els pernils campestres sencers han de fregar-se i remullar-se durant diverses hores abans de consumir-se per tal de retirar-ne la sal i la floridura, atès que si això no es fes així seria massa salat per al consum. Fins i tot encara que es remulli adequadament, continua resultant bastant salat. Hi ha diversos mètodes per cuinar el pernil de Virgínia: en rodanxes i fregit, rostit sencer o cuit a foc lent durant diverses hores (amb diversos canvis d'aigua) i sencer després rostit.
Sovint se serveix en restaurants com a entrant, presentat com una rodanxa sencera, amb el tros corresponent d'os. També és comú servir una rodanxa tallada a trossos per a fer sandvitxos fets amb galetes de mantega (o similars), de vegades amb llard o red-eye gravy.
El red-eye gravy està estretament relacionat amb el pernil campestre, i s'elabora afegint aigua o cafè al suc que deixa anar a la paella el pernil, cuinant-lo durant poc temps.
El pernil campestre pot comparar-se al prosciutto, si bé aquest no es fuma i generalment és més sucós. A més a més, sol tallar-se molt més fi.
Alguns llibres de receptes de cuina xinesa produïts a Occident suggereixen que el pernil campestre pot substituir pernils xinesos tals com el pernil de Jinhua, en tenir un gust semblant.

## Vegeu també

* Pernil Smithfield
* Benton's Smoky Mountain Country Hams

## Referències

* ↑ Kaminsky, Peter. Pig Perfect: Encounters with Remarkable Swine and Some Great Ways to Cook Them. Hyperion, 304. ISBN 1401300367.
# Michael Reusch

Michael Reusch (Rothrist, 3 de febrer de 1914 - Rothrist, 6 d'abril de 1989) fou un gimnasta artístic suís, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 3 de febrer de 1914 en una ciutat desconeguda de Suïssa. Va morir el 6 d'abril de 1989.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en les proves del concurs complet (per equips) i de barres paral·leles. Així mateix finalitzà cinquè en la prova del concurs complet (individual), sisè en la prova d'anelles i setè en les proves de salt sobre cavall i cavall amb arcs, com a resultats més destacats.
Després de la Segona Guerra Mundial participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de barres paral·leles i la medalla de plata en la prova del concurs complet (per equips) i d'anelles. Així mateix finalitzà setè en la prova de cavall amb arcs com a resultat més destacat.
Al llarg de la seva carrera guanyà cinc medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, tres d'elles d'or, en cavall amb arcs, barres paral·leles i barra fixa.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Michael Reusch». [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «REUSCH Michael - FIG Athlete Profile». [Consulta: 14 febrer 2024].
# Nawabganj (Bareilly)

Nawabganj és una ciutat i municipalitat del districte de Bareilly a l'estat d'Uttar Pradesh. Està situada a 26° 52′ N, 82° 08′ E﻿ / ﻿26.867°N,82.133°E﻿ / 26.867; 82.133. Consta al cens de 2001 amb una població de 30.601 habitants (el 1881 eren 4.443 habitants). És la capital del tehsil del mateix nom. Fou fundada entre els anys 1775 i 1797 per Asaf al-Dawla, que era nawab d'Oduh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Uombat comú

El uombat comú (Vombatus ursinus) és una de les tres espècies de uombat, l'única vivent del gènere Vombatus. Té una àmplia distribució a les parts més fresques i ben proveïdes d'aigua del sud i l'est d'Austràlia, incloent-hi Tasmània i regions muntanyoses que s'estenen cap al nord fins a la part meridional de Queensland, però està en declivi a l'oest de Victòria i Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 43-44. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Summe Sacerdot d'Israel

El Summe Sacerdot d'Israel (en hebreu: כהן גדול) (transliterat: Cohen Gadol) era un levita escollit cap de tots els jueus, responsable principal del Temple de Jerusalem, administrador, president del Sanedrí i Gran Conseller des de l'arribada dels jueus a Canaan fins a la destrucció del Temple de Jerusalem i la posterior deportació a Babilònia.
Era l'únic mortal a qui li era permès entrar a la part més íntima, sagrada i important del Temple: el Santíssim o sancta sanctorum. Ho feia tres cops, un sol dia a l'any (el Yom Kippur o Dia de l'Expiació, instituït per Jahvè).
El primer entrava amb encens a l'altar, el segon cop amb la sang d'un brau com a ofrena pel pecat de la tribu sacerdotal, i finalment entrava amb la sang d'un boc, l'ofrena pel pecat del poble d'Israel. Ja dins del Santíssim, el Summe Sacerdot esquitxava amb la sang dels animals el terra davant de l'Arca de l'Aliança.

## Vegeu també

* Eleazar, Summe Sacerdot d'Israel
# Districte de Spree-Neiße

El Districte de Spree-Neiße (en baix sòrab Wokrejs Sprjewja-Nysa) és un districte alemany (districte) en l'estat federal de Brandenburg (Alemanya). Limita al nord amb el districte d'Oder-Spree, a l'est la república de Polònia, al sud els districtes saxons de Niederschlesischer Oberlausitzkreis i Kamenz, a l'oest es troba el districte d'Oberspreewald-Lausitz i al nord-oest el districte de Dahme-Spreewald. El districte de Spree-Neiße es tanca a l'oest amb la ciutat independent (kreisfreie Stadt) de Cottbus.

## Demografia

| Any | Població |
| 1990 | 157.358 |
| 1991 | 153.328 |
| 1992 | 150.820 |
| 1993 | 152.241 |
| 1994 | 152.982 |
| 1995 | 153.493 |
| 1996 | 154.856 |
| 1997 | 155.946 |
| Any | Població |
| 1998 | 155.773 |
| 1999 | 155.247 |
| 2000 | 153.827 |
| 2001 | 151.100 |
| 2002 | 148.939 |
| 2003 | 141.256 |
| 2004 | 139.464 |
| 2005 | 136.896 |
| Any | Població |
| 2006 | 135.017 |
| 2007 | 132.798 |
| 2008 | 130.626 |

## Composició del districte

En l'any 2004 es va fer una reforma del districte degut en part a la dissolució de Haidemühl, de tal forma que es va quedar des de l'1 de gener de 2006 amb 30 municipis (Gemeinden) i 7 ciutats. Tots els municipis són bilingües (alemany i baix sòrab), i els llocs es denominen oficialment en els dos idiomes.
| Städte ¹ ciutats lliures Döbern ↔ Derbno ¹ (3.696) Drebkau ↔ Drjowk (6.104) Forst (Lusàcia) ↔ Baršć (21.304) Guben ↔ Gubin (20.049) Peitz ↔ Picnjo ¹ (4.792) Spremberg ↔ Grodk (25.050) Welzow ↔ Wjelcej (4.057) Municipis Kolkwitz ↔ Gołkojce (9.773) Neuhausen/Spree ↔ Kopanće/Sprjewja (5.386) Schenkendöbern (4.139) | Ämter i municipis associats Burg (Spreewald) ↔ Borkowy (Błota) (9.617) Briesen ↔ Brjazyna (831) Burg (Spreewald) ↔ Borkowy (Błota) (4.461) Dissen-Striesow ↔ Dešno-Strjažow (1.042) Guhrow ↔ Gory (578) Schmogrow-Fehrow ↔ Smogorjow-Prjawoz (885) Werben ↔ Wjerbno (1.812) Döbern-Land ↔ Derbno-kraj (13.185) Döbern ↔ Derbno, Stadt (3.696) Felixsee ↔ Feliksowy jazor (2.249) Groß Schacksdorf-Simmersdorf ↔ Tšěšojce-Žymjerojce (1.128) Hornow-Wadelsdorf ↔ Lěšće-Zakrjejc (638}) Jämlitz-Klein Düben ↔ Jemjelica-Źěwink (495) Neiße-Malxetal ↔ Dolina Nysa-Małksa (1.800) Tschernitz ↔ Cersk (1.486) Wiesengrund ↔ Łukojce (1.593) Peitz ↔ Picnjo (11.962) Drachhausen ↔ Hochoza (855) Drehnow ↔ Drjenow (587) Heinersbrück ↔ Most (652) Jänschwalde ↔ Janšojce (1.828) Peitz ↔ Picnjo, Stadt (4.792) Tauer ↔ Turjej (787) Teichland ↔ Gatojce (1.228) Turnow-Preilack ↔ Turnow-Pśiłuk (1.233) |

## Política
### Landrat

* des de 1994 - Dieter Friese (SPD).

### Kreistag

El Kreistag té 50 diputats:
Fracció CDU/SPB-L/Wählergemeinschaft VS
* CDU 12 escons
* SPB-L 1 escó
* Wählergemeinschaft VS 1 escó
Fracció SPD/Wählergemeinschaft Landwirtschaft und Umwelt/
* SPD 11 escons
* Wählergemeinschaft Landwirtschaft und Umwelt 1 escó
Fracció Die Linke
* Die Linke 11 escons
Fracció FDP
* FDP 5 escons
Fracció Freie Bürger
* GUB-SPN 1 escó
* WGTP 1 escó
* Klinger Runde 2 escons
Grup Mixt
* Bündnis 90/Die Grünen/VS 1 escó
* DSU 1 escó
* NPD 2 escons

## Enllaços externs

* Web oficial del Landkreis Spree-Neiße
* Visió històrica de Spree-Neiße Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Marc Emili Lèpid (cònsol any 6)

Marc Emili Lèpid (en llatí Marcus Aemilius Lepidus) va ser un magistrat romà. Era fill de Paul·le Emili Lèpid (Paullus Aemilius L. F. M. N. Lepidus) i de Cornèlia. Era germà de Luci Emili Paule. No era com el seu germà que va conspirar contra August, sinó que sempre van ser amics amb l'emperador. August li va confiar la guerra contra els dàlmates l'any 9. Va ser cònsol l'any 6, juntament amb Luci Arrunti el Jove.
August, poc abans de la seva mort, va fer un repas dels nobles romans, per veure qui podria conduir l'imperi o a qui l'ambició l'impulsaria a buscar-lo, i deia que Marc Emili Lèpid era un home capaç de dirigir l'imperi però no ho volia fer, capax sed aspernans.
Mort August, el seu successor Tiberi no el va apreciar massa, però per la seva prudència es va saber mantenir a distància i no donar cap motiu de queixa i així va mantenir el respecte mutu amb l'emperador. Tàcit parla molt bé d'Emili Lèpid, i alaba la seva saviesa i equanimitat.
L'any 21 no va voler acceptar el càrrec de procònsol d'Àfrica, i el mateix any es va distingir en el debat al senat sobre el càstig de Gai Lutori Prisc. L'any 26 va ser nomenat governador d'Àsia.
Va morir l'any 33. Aquest Marc Emili Lèpid va reparar la basílica Emília l'any 22.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/779?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LepidusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 769. ]
# Dives (Oise)

Dives és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França, regat pel Divette. L'any 2020 tenia 401 habitants. És compost de dos llogarets: Plessis-Cacheleux i Le Plémont. El primer esment escrit In Villa Diva in llatí data del 982. Forma part de la mancomunitat de municipis Pays des Sources («país de les fonts»).

## Demografia

El 2020 Dives era de 401 habitants. Hi havia 190 habitatges, 166 habitatges principals, quatre segones residències i vint desocupats. 168 eren cases i 21 eren apartaments.

## Economia

El 2020 la població en edat de treballar era de 180 persones, 161 eren actives. L'any 2000 hi havia 9 explotacions agrícoles.
Dives té una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes que forma una escola dispersa.

## Llocs d'interés

* Parc i ruïnes de l'antic castell fortificat
* El poble es va trobar a la línia del front durant la Primera Guerra Mundial. L'església de Sant Martí del 1555 es va malmetre. La nova església en estil neobarroc data del 1923.

## Referències

* 1 2 «Commune de Dives (60198)» (en francès). Populations légales 2020. INSEE, 29-12-2022. [Consulta: 3 octubre 2023].
* 1 2 3 4 «Dives» (en francès). Pays des Sources. [Consulta: 3 octubre 2023].
* 1 2 «Dossier complet − Commune de Dives (60198)» (en francès). Insee, 25-08-2023. [Consulta: 3 octubre 2023].
Viccionari
# Diada de Sant Patrici

La diada de Sant Patrici (en irlandès, Lá Fhéile Pádraig, en anglès, Saint Patrick's Day o Feast of Saint Patrick) és la festa patronal d'Irlanda, en honor del seu sant patró, Patrici d'Irlanda, que se celebra el 17 de març. És una festa oficial des de començaments del segle xvii i diada festiva d'ençà el 1903. En origen, era una festa de caràcter catòlic, però amb el temps ha anat evolucionant gradualment a una festa secular de la cultura irlandesa i en certa manera una mena de diada nacional. Se sol celebrar també als pubs irlandesos que no estan situats a Irlanda i a països amb comunitats d'immigrants irlandesos, o d'origen irlandès, importants, especialment al continent americà.
La festa religiosa cau sempre durant la quaresma i algunes famílies irlandeses tenen com a tradició saltar-se les restriccions alimentàries que li són pròpies la diada de Sant Patrici. La seva celebració cristiana es fa en dilluns quan el 17 de març cau en diumenge. Està associada amb símbols com el color verd, tot i que en origen era el blau, i el shamrock o trèvol, que segons la llegenda era usat per Sant Patrici per a explicar la Santíssima Trinitat als seus deixebles. Per això és tradició portar alguna cosa de color verd o posar-se un trèvol a la solapa. Actualment, des de finals del segle xx, se solen fer rues de disfreses i festes que actualment duren, des de 2006, cinc dies, i que inclouen concerts, teatre i altres manifestacions d'arts escèniques al carrer, a més de focs artificials. A partir dels anys 90 del segle xx s'aprofita aquesta data per a organitzar fires i festivals que mostren la cultura irlandesa.
Tradicionalment la diada de Sant Patrici es juguen les finals d'algunes competicions esportives (bàsicament de futbol i rugbi), com per exemple la Munster Schools Rugby Senior Cup, la Ulster Schools Cup, la Leinster Schools Rugby Senior Cup final, l'All-Ireland Senior Club Football Championship, l'All-Ireland Senior Club Hurling Championship, de 1986 a 1991 el campionat interprovincial irlandès de futbol gaèlic i de hurling, etc.

## Als mitjans

A la pel·lícula El fugitiu (1993), protagonitzada per Harrison Ford, apareix la festa de Sant Patrici celebrada pels irlandesos de Chicago. S'hi aprecia el riu Chicago tenyit de color verd amb motiu d'aquesta celebració.

## Referències

* ↑ «St. Patty's Day celebration packs extra emotion». CBS Evening News, 16-03-2013 [Consulta: 22 març 2013].
* ↑ «100,000 at St. Patrick's Day Block Party in St. Paul». ABC 5 Eyewitness News, 16-03-2013 [Consulta: 22 març 2013]. Arxivat 28 de març 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-03-28. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ Moran, Lee «Trump Tweets St. Patrick’s Day Greeting In Irish Gaelic, But Spells It Wrong» (en anglès). Huffington Post, 17-03-2017.
* ↑ «Feast of Saint Patrick» (en anglès). Litmus - Dublin Diocesan Liturgical Resource Centre.
# Risurrezione

Risurrezione és una òpera en quatre actes de Franco Alfano, amb llibret de Cesare Hanau, basat en l'obra homònima de Lev Nikolàievitx Tolstoi. S'estrenà al Teatro Vittorio Emanuele de Torí el 30 de novembre de 1904.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# Orleanskaia deva

Orleanskaja deva (trasliteració del rus Орлеанская дева en rus, La donzella d'Orleans) és una òpera en quatre actes, amb música de Piotr Ilitx Txaikovski i llibret del mateix compositor, basada en la vida de Joana d'Arc. Va ser estrenada el 25 de febrer de 1881 al Teatre Mariïnski de Sant Petersburg.
La fonts en les quals es va basar el compositor per a escriure el llibret van ser la peça teatral de Friedrich von Schiller Die Jungfrau von Orleans, l'obra de Jules Barbier Jeanne d'Arc, el llibret de l'òpera d'Auguste Mermet i la biografia de Henri Wallon. Les parts més conegudes de l'òpera són l'ària de Joana (acte I) i les danses (acte II).
# Teoria cel·lular

La teoria cel·lular és una branca fonamental de la biologia que explica la constitució de la matèria viva a força de cèl·lules i el paper que aquestes tenen en la constitució de la vida.

## Història

Robert Hooke havia observat ja en el segle xvii que el suro i altres matèries vegetals apareixen constituïts de cèl·lules (literalment, cel·les). Dos científics alemanys, Theodor Schwann, històleg i fisiòleg, i Matthias Jakob Schleiden, botànic, s'adonaren de certa comunitat fonamental en l'estructura microscòpica d'animals i plantes, en particular la presència de nuclis, que el botànic britànic Robert Brown havia descrit recentment (1827). Van publicar junts l'obra Investigacions microscòpiques sobre la concordança de l'estructura i el creixement de les plantes i els animals (Mikroskopische Untersuchungen über die Übereinstimmung in der Struktur und dem Wachstum der Tiere und Pflanzen, Berlín, 1839). Van assentar el primer principi de la teoria cel·lular històrica: tot en els éssers vius està format per cèl·lules o productes secretats per les cèl·lules.
El descobriment del món microscòpic es va fer al segle xviii, quan l'holandès Antonie van Leeuwenhoek, amb un microscopi senzill construït per ell mateix, va observar una gota d'aigua, dins la qual va trobar un món nou, poblat per éssers minúsculs que nedaven vertiginosament.
Un metge alemany, Rudolf Virchow, interessat en l'especificitat cel·lular de la patologia (només algunes classes de cèl·lules semblen implicades en cada malaltia) va explicar el que hem de considerar el segon principi:
Tota cèl·lula s'ha originat a partir d'altra cèl·lula, per divisió d'aquesta. Ara estem en condicions d'afegir que la divisió és per bipartició, perquè a pesar de certes aparences, la divisió és sempre, en el fons, binària. El principi el va popularitzar Virchow en la forma d'un aforisme creat per François-Vincent Raspail, «omnis cellula et cellula». Virchow va acabar amb les especulacions que feien descendir la cèl·lula d'un hipotètic blastema.
La teoria cel·lular va ser debatuda al llarg del segle xix, però va ser Louis Pasteur qui amb els seus experiments sobre la multiplicació dels microorganismes unicel·lulars va descartar que aquests s'originessin per generació espontània i va donar lloc a l'acceptació rotunda i definitiva de la teoria cel·lular.

## Teoria actual

Aquells éssers que no segueixen les bases d'aquesta teoria, es coneixen com a éssers de vida acel·lular, per exemple els virus.
# Gilip

Gilip (grec antic: Γύλιππος, llatí: Gylippus), fill de Cleàndrides, fou un militar espartà. Va acompanyar al seu pare a l'exili el 445 aC (va ser a Turis) i després es va distingir a diverses guerres.
El divuitè any de la guerra del Peloponès els espartans van seguir el consell d'Alcibíades i van nominar a Gilip com a cap de l'expedició en ajut de Siracusa. Amb dues galeres d'Àsine i dues més de Corint (dirigides per Pitè) va embarcar cap a Lèucada, on va saber que el setge de Siracusa ja havia acabat i, d'acord amb Pitè, va decidir de no continuar endavant i esperar més reforços. Van anar a Tarent, d'on fou expulsat, i després a Turis, de la qual va assolir la ciutadania que ja havia guanyat el seu pare i on va intentar obtenir ajut.
Finalment, s'estava a Locres quan va rebre notícies que el setge de Siracusa no s'havia pogut completar encara, i va avançar cap a Sicília desembarcant a Hímera. Des d'aquí va iniciar les operacions per salvar Siracusa i va obtenir un èxit notable amb la captura del fortí de Làbdal i la matança de la seva guarnició i més tard amb la primera gran victòria siracusana que va netejar d'atenencs Epípoles (414 aC). Després va sortir de l'illa iva anar a buscar reforços però va tornar el 413 aC i va assaltar els fortins de Plemiri, que eren els dipòsits d'armament atenesos, i va continuar les seves victorioses operacions militars i es pot dir que fou part essencial en la derrota dels atenencs (413 aC).
Més tard, quan Atenes fou ocupada pels espartans, fou comissionat per Lisandre per portar a Esparta el tresor atenès i es va apropiar de trenta talents (una quantitat molt important), però fou descobert i condemnat a l'exili i després condemnat a mort en absència. Ateneu diu que va morir de fam però no indica si a l'exili o en virtut de la sentència.

## Referències

* ↑ Smith, William; Hugh Clough, Arthur. «Gylippus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Company, 1844, p. 316.
# La frascatana nobile

La finta frascatana, també produïda amb el nom La frascatana nobile, és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Pasquale Mililotti. S'estrenà al Teatro Nuovo de Nàpols la tardor de 1776.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa» (en alemany). www.operone.de. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ Rossi, Nick; Fauntleroy, Talmage. Domenico Cimarosa: his life and his operas. Greenwood Publishing Group, 1999. ISBN 9780313301124.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :