OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acàcia taperera

L'acàcia taperera (Albizia julibrissin), és una espècie d'arbre natiu del sud i est d'Àsia des de l'Iran fins a l'est de la Xina i Corea.
Addicionalment pot rebre els noms de acàcia de Constantinoble, albízia i arbre de seda. També s'ha recollit la variants lingüística acàcia taparera.
Es fa servir com a arbre d'alineació en jardineria (també a Barcelona).
El gènere Albizia (incorrectament "Albizzia") rep el nom del noble italià Filippo del Albizzi qui va introduir aquestes plantes. Pel que fa al nom específic julibrissin és una corrupció del persa gul-i abrisham (گل ابریشم) que significa "flor de seda".
Les seves fulles es tanquen de nit o quan plou com si dormissin i en alguns idiomes el seu nom comú fa referència a aquest fet.

## Sinònims

* Acacia julibrissin (Durazz.) Willd.
* Acacia nemu Willd.
* Albizia nemu (Willd.) Benth.
* Albizzia julibrissin Durazz. (orth.var.)
* Feuilleea julibrissin (Durazz.) Kuntze
* Mimosa julibrissin (Durazz.) Scop.
* Mimosa speciosa Thunb.
    Mimosa speciosa Jacq. is Albizia lebbeck
* Sericandra julibrissin (Durazz.) Raf.

## Varietats

* Albizia julibrissin var. julibrissin.
* Albizia julibrissin var. mollis.

## Galeria

* Arbre al c/Armengol de Barcelona
* Una acàcia de Constantinoble a Sebastopol
* Albizia julibrissin f. rosea té les flors més acolorides queA. julibrissin
* Foliols tancats de nit
* Els fuits en beina.
* Detall de la floració

## Referències

* 1 2 «Albizia julibrissin». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 21 març 2022].
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Albizia julibrissin (DC.) Fawc. & Rendle. Version 10.01, November 2005. Retrieved 2008-MAR-30.

## Enllaços externs

* Well-illustrated, descriptive list of Albizia julibrissin varieties, forms and cultivars Arxivat 2009-09-29 a Wayback Machine.
* Albizia julibrissin images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2006-09-10 a Wayback Machine.
* Albizia julibrissin List of Chemicals (Dr. Duke's Databases)
# Grau Réaumur

El grau Réaumur (°Ré, °Re, °R) és una unitat de temperatura en desús. Anomenada en honor de René Antoine Ferchault de Réaumur que la va proposar com a unitat a 1731.
Un valor de 0 graus Réaumur correspon al punt de congelació de l'aigua i 80 graus Réaumur al punt d'ebullició de l'aigua. Per tant, a diferència de les escales de grau Celsius o kelvin, la graduació d'aquest interval correspon a 80 graus en la regla de Réaumur. S'assembla a l'escala de graus Celsius en tant que 0 graus Celsius equival a 0 grau Réaumur.
Aquest sistema de temperatura és utilitzat de vegades per mesurar la temperatura dels almívars i els caramels.
El grau Réaumur va ser utilitzat àmpliament a Europa, particularment en França, Alemanya (així com a Rússia —com es pot veure a les obres de Dostoievski—) però va ser finalment substituït pel grau Celsius, una unitat derivada de temperatura del Sistema Internacional.

## Conversió entre diferents unitats de temperatura

| | de Réaumur | a Réaumur |
| Cèlsius | x °Ré ≘ x × ⁠5/4⁠ °C | x °C ≘ x × ⁠4/5⁠ °Ré |
| Fahrenheit | x °Ré ≘ (x × ⁠9/4⁠ + 32) °F | x °F ≘ (x − 32) × ⁠4/9⁠ °Ré |
| Kelvin | x °Ré ≘ (x × ⁠5/4⁠ + 273.15) K | x K ≘ (x − 273.15) × ⁠4/5⁠ °Ré |
| Rankine | x °Ré ≘ (x × ⁠9/4⁠ + 491.67) °R | x °R ≘ (x − 491.67) × ⁠4/9⁠ °Ré |
| Per a intervals de temperatura en lloc de temperatures específiques, 1 °Ré = 1.25 °C = 2.25 °F |||

## Vegeu també

* grau Celsius
* grau Fahrenheit
* kelvin
# Coria Castillo

Coria Castillo (Madrid, 1980) és una actriu i còmica (Stand up) que gaudeix amb especial reconeixement per protagonitzar Fácil, de Movistar Plus+, dirigida per Anna R. Costa.

## Biografia i trajectòria

Coria Castillo és actriu i humorista. Va estudiar interpretació i va començar a fer teatre als 13 anys al Colectivo de teatro El Tirso. El 2009 centra la seva carrera en la comèdia, molt aviat guanya diversos concursos de monòlegs a nivell nacional i comença a participar en programes de Paramount Comedy i Comedy Central com Central de cómicos.
En 2011 es va de gira 3 anys per tot Espanya i Mèxic amb l'espectacle del Circo de los Horrores, Manicomio de los horrores. En tornar, gana el prestigiós concurs de monòlegs de Cadena Ser i col·labora 2 anys a Hoy por hoy Madrid. També ha treballat en l'espectacle de circ i cabaret Luxuria, com a guionista i mestra de cerimònies. A més, és col·laboradora habitual en el podcast de ràdio Hoy de tranqui, de Cadena Dial, presentat per Eva i Qué.
Des de 2018 col·labora amb la companyia Yllana en xous de comèdia i improvisació, així com en esdeveniments d'empresa. També ha col·laborat en programes com Las que faltaban, Dar cera, pulir cero i Ilustres ignorantes a Movistar Plus+. Ha gravat especials de comèdia per Amazon Prime, Phi Beta Lambda i À Punt.
El 2022 estrena com a protagonista la sèrie de televisió Fácil, de Movistar Plus+, per la qual rep diversos reconeixements, entre els quals destaquen la seva nominació als X Premis Feroz 2023 com a millor intèrpret femenina i la seva nominació en el Festival Internacional de Cinema d'Almeria com a millor actriu de comèdia.
Serà la presentadora de la gala dels XI Premis Feroz, al costat de Brays Efe, que se celebrarà el 26 de gener de 2024 al Palacio de Vistalegre a Madrid.

## Premis i nominacions

| Any | Treball nominat | Premi | Categoria | Resultat |
| 2023 | Fácil | X Premis Feroz | Millor actriu de repartiment d'una sèrie | Nominat |
| 2023 | Fácil | Festival Internacional de Cinema d'Almeria | Millor interpretació femenina en sèrie de comèdia | Nominat |

## Referències

* ↑ Fácil: fecha de estreno, tráiler, reparto, sinopsis y todo serie de Anna R. Costa para Movistar Plus a Fotogramas
* ↑ Coria Castillo: "Todas las personas deberían hacer teatro", rtve.es
* ↑ Movistar Plus+ presenta 'Fácil', sobre cuatro mujeres diferentes que quieren vivir sin que decidan por ellas, La Sexta
* ↑ As bestas' y 'La ruta' lideran las nominaciones de los Premios Feroz 2023, Cadena Ser
* ↑ Certamen Nacional de Series de Televisión: Nominaciones Festival de Series FICAL, web del festival
* ↑ Brays Efe y Coria Castillo presentarán los Premios Feroz 2024, Europa Press

## Enllaços externs

* Coria Castillo a FilmAffinity
# Bandera de Mauritània

La bandera de Mauritània fou adoptada el 22 de març de 1958 i va ser modificada en un referèndum celebrat el 5 d'agost del 2017.

## La primera versió

En un fons verd, hi apareix una mitja lluna daurada coronada per una estrella també groga que té cinc puntes. Els colors verd i groc representen els típics colors del panafricanisme. Alhora, el verd i els símbols de la lluna creixent i l'estrella simbolitzen l'islam, la principal religió del país. El groc també simbolitza la immensitat de les dunes del desert del Sàhara.

## La segona versió

El 5 d'agost de 2017, el president Mohamed Ould Abdelaziz va convocar un referèndum per canviar la bandera nacional, abolir el senat i introduir altres esmenes constitucionals. El referèndum va ser aprovat i els canvis a la bandera (afegir-hi dues ratlles vermelles) es van adoptar l'endemà.

## Especificacions

Els elements de la bandera s'especifiquen com:
* Proporció = 2 : 3 i totes les proporcions següents són a l'amplada de la bandera
* Amplada de les ratlles vermelles = 20%
* Amplada de la zona verda = 60%
* Amplada de l'àrea de l'estrella i la mitja lluna = 40%
* Distància entre la franja vermella inferior i la part inferior de la mitja lluna = 10%
* Diàmetre del cercle exterior de la mitja lluna = 75% (50% de la longitud de la bandera)
* Amplada màxima de la mitja lluna = 10,2%
* Distància entre l'amplada màxima de la mitja lluna i la base de l'estrella = 10,7%
* Les banyes de la mitja lluna són les parts esquerra i dreta del cercle exterior
* Distància entre la franja vermella superior i el vèrtex perpendicular de l'estrella = 10%
* Altura de l'estrella = 19,1% (és a dir, el diàmetre de l'estrella es converteix en 21,1164%)Esquema.

### Colors

| Esquema de colors | Verd | Vermell | Groc |
| CMYK | 86-5-95-0 | 11-100-100-4 | 1-13-100-0 |
| HEX | #00A95C | #D01C1F | #FFD700 |
| RGB | 0-169-92 | 208-28-31 | 255-215-0 |

## Referències

* ↑ «Mauritania - Construction Sheet» (en anglès). crwflags.com. [Consulta: 28 maig 2024].
# Fredolic ver (grup de bolets)

Els fredolics vers o veritables són bolets de mitgencs a menuts, de barret de grisenc a negrós, vellutat o esquamós, sec, fràgil, de làmines de blanquinoses a grisenques, escotades, de cama fibrosa, buida i fràgil, de color blanc a gris o vermellós. Tots ells són comestibles.

## Espècies de fredolics vers

Les espècies més corrents de fredolics veritables són:
* Tricholoma terreum, fredolic
* Tricholoma basirubens, fredolic de peu rosat
* Tricholoma orirubens, fredolic enrogidor
* Tricholoma squarrulosum, fredolic pebrer
* Tricholoma atrosquamosum, fredolic pebrer de cama blanca.

## Referències

* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* 1 2 Gràcia i Barba, Enric. La Clau dels Bolets. Volum 2. El Papiol: efadòs, 2021, p. 112. ISBN 978-84-19239-32-7.
# Cornel Durău

Cornel Durău (Bechet, 30 de gener de 1957) és un jugador d'handbol romanès, ja retirat, que va competir entre les dècades de 1970 i 1990.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla de bronze en la competició d'handbol. Hi va jugar els sis partits i marcà sis gols. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles revalidà la medalla de bronze en la mateixa competició. Hi jugà sis partits i va marcar setze gols. En el seu palmarès també destaca la medalla de bronze al Campionat del Món de 1990. Amb la selecció jugà un total de 200 partits en què marcà 435 gols.
A nivell de clubs va jugar al Dinamo de Bucarest, Hidrotehnica Constanța i Handbol Torrevella, abans d'acabar la seva carrera a Alemanya.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Cornel Durău». [Consulta: 25 desembre 2023].
* 1 2 «Cornel Durau - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 desembre 2023].
# Isabel d'Aragó i de Fortià

Isabel d'Aragó i de Fortià (Barcelona, gener de 1377 - Alcolea de Cinca, Aragó, 28 de gener de 1424) fou princesa d'Aragó i comtessa consort del comtat d'Urgell (1408-1413).
Fou la filla gran de Pere III el Cerimoniós i de la seva quarta muller, Sibil·la de Fortià. En el testament del seu pare de l'any 1379, el rei Pere li deixa un dot de 50.000 lliures que ratifiquen les corts, i designa la seva mare com a tutora.
Després de diverses temptatives de prometre-la amb el jove rei francès, amb l'hereu al tron de Nàpols o amb el duc Lluís II d’Anjou, el 1407 es casà a València amb el comte Jaume II d'Urgell. Aquest matrimoni permeté a Jaume II d'Urgell ser el màxim pretendent al tron aragonès, durant el Compromís de Casp de 1412, a la mort de Martí l'Humà sense successió. Isabel d'Aragó també es presentà com a candidata al tron de la Corona d'Aragó, però fou descartada automàticament per ser dona.
D'aquesta unió en nasqueren:
* la infanta Elisabet d'Urgell i d'Aragó (1409-1443), casada el 1428 amb Pere de Portugal, duc de Coïmbra
* la infanta Elionor d'Urgell (1414-1438), casada el 1436 amb Raimon Orsini
* la infanta Joana d'Urgell (1415-1445), casada el 1435 amb Joan I de Foix i el 1445 amb Joan Ramon Folc III de Cardona
* l'infant Felip d'Urgell (?-v. 1422)
* la infanta Caterina d'Urgell (?-v. 1424)

## Referències

* ↑ «Isabel d’Aragó | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 desembre 2022].
* 1 2 Costafreda Puigpinós, Virginia «La Infanta Isabel, darrera comtesa d'Urgell i la seva relació amb els Ardèvol de Tàrrega». Urtx: revista cultural de l'Urgell, núm. 27 [Tàrrega], 2013, p. 157-161.
* 1 2 Pons, Marc. «Mor Isabel d’Aragó, la candidata al Compromís de Casp rebutjada per la seva condició de dona - Institut Nova Història». ElNacional.cat, 24-01-2019. [Consulta: 13 desembre 2022].

## Vegeu també

* Infanta Felipa de Coimbra
* Pere de Portugal
# Escala de la natura

L'escala de la natura, scala naturæ, gran cadena de la vida o gran cadena de l'ésser, és una idea recurrent en la història de la biologia segons la qual tots els organismes poden ser ordenats de forma lineal, contínua i progressiva, començant pel més senzill fins a arribar al més complex, que normalment s'identifica amb l'home.

## Origen de la idea

La idea de l'escala de la natura es remunta a les representacions més antigues de la natura, com ara L'escala de Jacob a la Bíblia. En filosofia, l'inici d'aquesta idea es troba al Timeu de Plató, en què les formes animals apareixen com a resultat de la degradació progressiva a partir de l'home.

## La idea d'escala de la natura en filosofia de la natura

Aristòteles construeix diverses sèries orgàniques en funció de diversos criteris. Tanmateix, encara es tracta d'una conceptualització molt vaga de la idea, que no arribarà a sistematitzar-se fins al Renaixement, quan comença a proliferar l'interès per les formes intermèdies entre animals i plantes. Destaca l'obra d'Edward Tyson (1651 - 1708). Al segle xviii, la idea de l'escala de la natura coneix el seu major apogeu, relacionant-se amb el tema de la unitat anatòmica dels animals. L'obra de Leibniz i els seus treballs sobre el càlcul infinitesimal donaran un nou impuls a la idea, que es resumeix en la cèlebre frase "la naturalesa no fa salts". Així, la creença en l'escala de la natura esdevé comuna a la majoria de naturalistes, com ara Buffon o Linné, tot i que Charles Bonnet fou el que més lluny dugué aquesta convicció.

## L'escala de la natura i la teoria de l'evolució

Lamarck fou el primer naturalista a oferir una interpretació filogenètica de la cadena de l'ésser. Segons Lamarck, la tendència intrínseca de la natura vers l'augment de la complexitat explicaria el tronc ascendent que es pot traçar des dels organismes més senzills fins als més complexos.

## Referències

* Schmitt, Stéphane. Aux origines de la biologie moderne. L'anatomie comparée d'Aristote à la théorie de l'évolution. París: Éditions Belin, 2006.

## Bibliografia

* Lovejoy, O.. The great Chain of being. A Study of the History of an idea. Cambridge: Harvard University Press, 1969.
# Gimlet (còctel)

El Gimlet és un còctel típicament fet de ginebra o vodka i suc de llimona endolcit. Una descripció de 1928 de la beguda va ser: "el gin, una mica de llimona i soda" (DB Wesson, I'll never be Cured III). Una descripció literària el 1953 va ser: "un veritable Gimlet és la meitat de ginebra i la meitat de Rose's Lime Juice i res més" (Terry Lennox en The Long Goodbye de Raymond Chandler).
El còctel es prepara normalment mesclant quatre parts de licor amb una de suc de llimona endolcit, i se serveix, sol o amb gel, en got tradicional guarnit amb una rodanxa de llimona.

## Vegeu també

* Pomada, beguda tradicional menorquina.

## Enllaços externs

* Preparació del Gimlet a drinkboy.com Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Imperatiu categòric

L'imperatiu categòric és un principi ètic formulat per Immanuel Kant en la Fonamentació de la metafísica dels costums i la Crítica de la raó pràctica, que ens mostra, de manera racional, quina ha de ser la pauta de la nostra conducta. És un dels principis fonamentals de la filosofia kantiana. La voluntat es dona a si mateixa les seves lleis, anomenades imperatius. Però cal distingir dos tipus d'imperatius: els imperatius hipotètics, basats en la recerca d'un premi o la fugida d'un càstig, propis d'una ètica teleològica, (Kant els rebutja), i els imperatius categòrics, propis d'una ètica deontològica (el deure pel deure, acceptats per Kant). Així trobem la màxima kantiana definida com a imperatiu categòric: actua només segons aquella màxima que puguis voler que es converteixi, alhora, en llei universal. El que Kant pretén és trobar un referent moral racional que permeti de crear una ètica universal, seguint el principi següent: actua com creus que hauria de fer-ho tothom, que seria una formulació més senzilla de l'imperatiu categòric de Kant. Aquesta afirmació no es refereix a imitar la massa social i tenir-la com a referent dels actes de cada individu, sinó que es refereix a idealitzar-la de manera universal jerarquitzant la idea del bé.

## Referències

* ↑ Renaud Barbaras. Merleau-Ponty: Le réel et l'imaginaire. Mimesis Edizioni, 16 febrer 2004, p. 325–. ISBN 978-2-7116-4324-0.

## Bibliografia

* Immanuel Kant. Fonamentació de la metafísica dels costums, cap. 2 (Espasa Calpe, Madrid 1994, 10a ed., p. 91-92).
* Immanuel Kant. Crítica de la razón práctica, Ed. Sígueme. Salamanca, 1995.
* L'imperatiu categòric en la Filoxarxa.
* Article de José Vicente Mestre en la revista A Parte Rei sobre l'ètica kantiana Arxivat 2017-02-15 a Wayback Machine..
* Article sobre l'imperatiu categòric (castellà) Arxivat 2009-10-11 a Wayback Machine..
# Tractat de Sistova

El Tractat de Sistova va acabar la guerra austro-turca de 1788-1791 entre l'Imperi Otomà i l'Arxiducat d'Àustria, i es va signar a Sistova el 4 d'agost de 1791. Signat amb la mediació d'Holanda, Anglaterra i Prússia, deixava per Turquia els territoris de Moldàvia i Valàquia (gairebé ratificant el tractat de Belgrad de 1739, excepte per la cessió d'Orsowa).

## Referències

* ↑ Emerich, John. The Cambridge Modern History. Macmillan & Company, 1904, p. 334.
# Arna de la roba comuna

L'arna de la roba (Tineola bisselliella) és una espècie de lepidòpter de la família dels tinèids (Tineidae). És una petita papallona nocturna que es troba a tot el planeta, essent una plaga pels teixits.

## Característiques

Fa entre 1 i 2 cm d'envergadura. Els marges de les ales són pilosos. Les ales anteriors són de tons marronosos amb reflexos daurats i sense dibuix; les ales posteriors són també llises i de tons més grisos. Vola amb batecs ràpids de les ales i s'amaga per resistir la captura.

## Història natural

Les femelles ponen fins a 250 ous molt petits, d'1 mm de diàmetre. Prefereixen llocs amb poca llum i teixits no gaire secs. Les larves ixen passats entre 8 i 10 dies. Són blanquinoses amb el cap fosc. Segreguen una substància sedosa. La crisàlide està envoltada amb aquesta mateixa substància. El cicle complet de la metamorfosi dura uns tres mesos en condicions òptimes.
Aquest petit insecte es considera una plaga. L'eruga s'alimenta preferentment de teixits d'origen animal car digereix la queratina, fent forats i espatllant teles i peces de roba. També pot menjar teixits vegetals, deixalles i productes alimentaris emmagatzemats.
Fora de l'ambient domèstic poden viure als nius dels ocells on les larves s'alimenten de les plomes i restes de palla. En les cases les erugues mengen les fibres com la llana, seda i cotó, pells i catifes.

## Cura dels teixits arnats o tinyats

Cal emmagatzemar la roba ben rentada, car les arnes prefereixen roba amb restes de suor i brutícia. Els armaris o capses han d'estar en llocs secs i nets i cal controlar de temps en temps per veure que no hi hagi bestioles entre la roba.
Les boles de naftalina són un sistema tradicional eficaç contra les arnes, però poden tindre efecte cancerigen. Hi ha teixits que duen un tractament contra les arnes com a part del procés de fabricació.

## Referències

* ↑ Insektenbox - Arna de la roba (alemany)
* ↑ BAYER - Control d'infestacions Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Protecció de la roba (anglès)
* Markku Savela: Lepidoptera (anglès)
* Ecotest Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (alemany)
# Labeo rohita

Labeo rohita és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 200 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan, l'Índia, Bangladesh, Myanmar i Nepal.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Frimodt, C., 1995. Multilingual illustrated guide to the world's commercial warmwater fish. Fishing News Books, Osney Mead, Oxford, Anglaterra. 215 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Khan, H.A. i V.G. Jhingran, 1975. Synopsis of biological data on rohu Labeo rohita (Hamilton, 1822). FAO Fish. Synop. (111):100 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Microscopi de camp fosc

El microscopi de camp fosc és una màquina dissenyada per observar preparacions microscòpiques. Té una gran utilitat en la microbiologia d'aigües per observar microorganismes vius. Utilitza un feix de llum molt intens en forma de conus buit concentrat sobre la mostra. L'objectiu il·luminat dispersa la llum i es fa així visible contra un fons fosc que té darrere, com les partícules de pols il·luminades en un raig de sol que es cola per una escletxa. Per això les porcions transparents de la mostra queden fosques, mentre que les superfície i les partícules es veuen brillants, per la llum que reben i dispensen en totes les direccions, incloses la de l'eix òptic que connecta la mostra amb la pupil·la de l'observador. Aquest forma d'il·luminació s'utilitza per analitzar elements biològics transparents i sense pigmentar, invisibles en la il·luminació normal.
L'objectiu rep la llum dispersa o refractada per les estructures de la mostra. Per aconseguir-ho, el microscopi de camp fosc està equipat amb un condensador especial que il·lumina la mostra amb una llum forta indirecta. En conseqüència el camp visual s'observa rere la mostra com un fons fosc sobre el qual apareixen petites partícules brillants de la mostra que reflecteixen part de la llum cap a l'objectiu.
# La batalla dels centaures (Miquel Àngel)

La Batalla dels Centaures és una escultura en relleu en marbre de l'escultor Miquel Àngel datada prop de 1492 i que es guarda al museu de la Casa Buonarroti a Florència. Les seves mides són de 84,5 x 90,5 cm.
Està realitzada en marbre de Carrara donat per Llorenç el Magnífic per a la seva realització, Ascanio Condivi relata a la seva biografia sobre Miquel Àngel, que va haver de ser executada poc abans de la defunció de Llorenç cap a començament de 1492. El relleu representa la batalla entre els grecs i els centaures i segurament la idea la va suggerir un relleu en bronze de Bertoldo imitant la batalla d'un sarcòfag romà i que es trobava en aquell temps al palau dels Mèdici.
Representa l'acció del rapte de la princesa Hipodamia (muller de Pirítous) per un centaure, història relatada per Ovidi, la princesa es troba d'esquena, i la meitat de les figures que haurien de ser els centaures, solament es veu la part superior dels seus cossos, pel que dona la impressió que el relleu són tots nus masculins, té una certa semblança amb el relleu del púlpit de la catedral de Siena, dels condemnats a l'infern de Nicola Pisano.

## Referències bibliogràfiques

* Hodson, Rupert. Miguel Ángel, escultor. Florencia, Gruppo Editoriale Faenza Editrice, 2000. ISBN 88-8138-044-7.
# Puntius conchonius

Puntius conchonius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a l'Afganistan, el Pakistan, l'Índia, el Nepal, Bangladesh i Myanmar.
Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Oo, W., 2002. Inland fisheries of the Union of Myanmar. In T. Petr and D.B. Swar (eds.) Cold Water Fisheries in the Trans-Himalayan Countries. FAO Fish. Tech. Pap. 431.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.