OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mari Carme Giner Roig

Mari Carme Giner Roig (Alboraia, 3 d'octubre de 1962) és una actriu de doblatge, música i cantant valenciana, membre de Carraixet. Com a dobladora, Giner ha interpretat el personatge de Son Goku en la versió valenciana de Bola de Drac.
Mari Carme Giner és filla d'un dels fundadors de Carraixet, Lleonard Giner. Forma part del grup que son pare fundà, on toca el fiscorn.
Ha participat en el doblatge a valencià d'algunes sèries com ara Les tres bessones i Bola de Drac.
Giner va ser escollida per formar part de Family duo, un programa de concurs de talents que la cadena pública valenciana À punt Mèdia va començar a emetre el programa el setembre de 2018. L'any 2019 es va obrir una tria per escollir candidats per a la segona temporada del xou, durant la qual també Mari Carme Giner formà part del jurat.

## Referències

* 1 2 3 «Mari Giner, de 'Family Duo': "Los valencianos hemos sido ignorados y agredidos por cantar en nuestro idioma"» (en castellà). Formula TV, 06-10-2018. [Consulta: 3 agost 2020]. «Mucha gente cree que la música en valenciano es una cosa normal, pero lo cierto es que los grupos y cantantes valencianos hemos sido ignorados, marginados e incluso agredidos por cantar en nuestro idioma. Nunca se ha dado una situación como la actual, como la que estamos viviendo ahora, con más intérpretes en valenciano que nunca. Y además con una gran calidad y variedad impresionante.»
* ↑ «Mari Carmen GINER» (en anglés). Anime News Network. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Paulo Selvi, Isabel. «QuaDriVium 6 (2015)COMUNICACIÓ/ COMUNICACIÓN/ PAPER- Les musicacions de la poesia de Vicent Andrés Estellés: una aproximació sociològica» (pdf) p. 11. QUADRÍVIUM-Revista Digital de Musicologia. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Carraixet celebra cinc dècades als escenaris». À Punt, 18-12-2022. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «Societat - Carlos Marco, Mari Carme Giner, Sandra Cervera i Sergio Alcover formen el jurat del xou de talents musicals d'À Punt». Diari La Veu, 21-06-2018. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ Muñoz, Abelard. «Carraixet: l'oxigen de la música popular». Diari La Veu, 16-09-2013. [Consulta: 3 agost 2020].
# Berberidàcies

Berberidàcia (Berberidaceae) és una família de plantes amb flor i dicotiledònia de l'ordre Ranunculales. Consta de 15 gèneres amb unes 650 espècies, que es distribueixen per les zones temperades de l'hemisferi nord i els Andes sud-americans, i algunes espècies tropicals o de deserts. Només trobem un únic representant als Països Catalans, que és el coralet (Berberis vulgaris). L'APG II de 2003 reconeix aquesta família dins l'ordre Ranunculales en el clade eudicots.

## Morfologia

Herbes rizomatoses o tuberoses o arbusts llenyosos, usualment glabres, rarament amb pèls simples unicel·lulars a uniseriats. Fulles alternes o basals (rarament oposades) o fasciculades en braquiblasts, perennes o caduques, herbàcies o coriàcies, simples o compostes, senceres, dentades, espinuloses, lobulades, palmatífides o bipartides, bases simples a embeinants o amb estípules menudes a vestigials, nervació pinnatinèrvia o palmatinèrvia, de vegades modificades, a espines (Berberis). Tiges amb espines nodals en Berberis. Inflorescències terminals, rarament axil·lars, en panícula, cima o fascicle, o bé flors solitàries. Flors petites a mitjanes, hipògines, hermafrodites, bàsicament trímeres. Periant amb 2-6 (-9) verticils tepaloides o amb sèpals i estaminodis nectarífers, o bé periant absent (Achlys). Sèpals (0-)9-12(-50), imbricats, grocs a ataronjats. Androceu de 3-6 (-20) estams, trímers o dímers (Epimedium), en 1-2 verticils, lliures. Gineceu súper, d'1 carpel, estil curt, estigma apical o subapical. Fruit carnós en baia fonamentalment, o bé sec i dehiscent de manera irregular (utricle) o regular (fol·licle). Llavors amb endosperma oliós.

## Usos

La família presenta nombrosos tipus d'alcaloides: n'és el més comú la berberina, una bencilisoquinolina que tenyeix la planta de groc. Nombroses espècies d'aquesta família tenen usos com a fàrmacs tradicionals, sobretot a l'Àsia oriental, però també a Europa amb el Berberis vulgaris. Sinopodophyllum hexandrum s'usa com a verí i en jardineria. Podophyllum peltatum s'usa com a insecticida: un dels seus composts, l'etopòsid, s'usa contra el càncer de pulmó; tanmateix, les seves baies són comestibles.

### Gèneres

* Achlys
* Berberis
* Bongardia
* Caulophyllum
* Diphylleia
* Dysosma
* Epimedium
* Gymnospermium
* Jeffersonia
* Leontice
* Mahonia
* Nandina
* Podophyllum
* Ranzania
* Vancouveria

## Enllaços externs

* Berberidaceae Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine., Leonticaceae Arxivat 2006-11-01 a Wayback Machine., Nandinaceae Arxivat 2006-03-10 a Wayback Machine., Podophyllaceae Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards), The families of flowering plants. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Can Rossell (Subirats)

Can Rossell, o Can Rossell de la Costa, és un nucli de població del municipi de Subirats (Alt Penedès) situat al centre del terme municipal, prop de l'antiga quadra de Savall, a 325 m d’altitud, al nord de Sant Pau d’Ordal. Molt a prop hi ha la urbanització Can Rossell. Té una població de 80 habitants (2023).
La caseria es formà al segle XIX, al voltant de la masia de Cal Rossell, quan es van anar construint cases enganxades i ben arrenglerades, formant un sol carrer orientat a migdia. L'antiga masia de Cal Rossell es va enderrocar, i amb la runa es va tapar la bassa que hi havia al costat de l'era de la masia i que les veïnes havien aprofitat sempre per rentar-hi la roba. El 1977 es va cobrir el torrent que passava davant de les cases.
L'economia es basava en el conreu de la vinya, els presseguers, les oliveres, així com els cereals i els ametllers de forma més residual. Actualment són minoria els canrossellencs que es dediquen a l'agricultura i la majoria treballen arreu de la comarca, a la indústria o als serveis. Als anys 1960 i 1970 va funcionar a Can Rossell una petita bòbila local, que es va dedicar a la fabricació de maons, totxos i totxanes, gràcies a l'extracció de l'argila dels voltants. També tenia una secció de ceràmica. Hi treballaven veïns de Can Rossell i de les poblacions del voltant. Va ser un ajut econòmic important, doncs una duríssima pedregada el 1962, va assolar les vinyes, perdent la collita d'aquell any i les vinyes van tardar anys en refer-se. Resta en peus la xemeneia de la bòbila.
La Festa Major cau el diumenge després de Pasqua. Es muntava un envelat a l'era de Can Rossell, fins al 1927, que es construí el Centre Recreatiu de Can Rossell, amb la implicació de tot el veïnat del nucli i de les masies properes.

## Referències

* ↑ «Can Rossell». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Subirats». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «082732 Subirats». Institut d’Estadística de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 3 Casals Ros, Montserrat. Subirats. Capital de la vinya. Ajuntament de Subirats, 2023, p. 200. ISBN 978-84-16445-82-0.
# Jean Serra

Jean Serra (El Biar, 13 de desembre de 1952 - Eivissa, 20 de novembre de 2024) nom de ploma de Jean Joseph Serra i Torres, va ser un poeta en català, nascut a Algèria de pares eivissencs exiliats durant la Guerra Civil espanyola. El 1957 es va traslladar a Eivissa, on treballà en el camp de la delineació artística. Va col·laborar a Lluc, Diario de Ibiza i Última Hora. Era membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana i col·laborador de l'Institut d'Estudis Eivissencs.

## Obra publicada
### Narrativa

* Història d'en Jordi, 1980
* Herència clara, 1990
* Camins, 1993
* Sense anar més lluny, 1999
* Punt de cadeneta, 2007
* Camins i llocs, 2008

### Poesia

* Memòria trencada, 1978
* Illa, 1979
* Lleure i crepuscle de noces, 1980
* Tria de poemes, 1987
* Poema al pare, 1987
* Mester d'amant, 1992
* Àmbit humà, 1995
* Estroncar el soroll: 1975-1988, 1996
* Poemes, 1997
* Entre paraula i silenci, 2001
* Des de la quietud, 2003
* Oberta riba, 2003
* Convocat silenci, 2003 (Premi Vicent Andrés Estellés de poesia exaequo amb Patrick Gifreu)
* Tal vegada una poètica, 2004
* Vida guanyada, 2005

### Estudis literaris

* La nostra pròpia veu: literatura de les Pitiüses (amb Isidor Marí i Mayans), 1984
* Caps de fil, 1992
* Per arribar a ser, 1993
* A la vora de Villangómez, 1995
* Ales que s'obriran a un nou embat: Escrits recents sobre Villangómez, 2006

### Textos autobiogràfics

* Quadern d'Istambul, 2005

## Referències

* ↑ «S'ha mort Jean Serra, referent de la poesia a Eivissa i activista per la llengua catalana». Vilaweb, 21-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ Romero, José Miguel L. «Fallece el escritor ibicenco Jean Serra» (en castellà), 21-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Jean Serra». CIRCULO ROJO GRUPO EDITORIAL S. [Consulta: 17 juny 2023].
* 1 2 3 «Jean Serra». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC). [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Ha mort el poeta Jean Serra». dBalears, 21-11-2024. [Consulta: 25 novembre 2024].

## Enllaços externs

* LletrA. «Jean Serra». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
# Musaranya etrusca

La musaranya etrusca (Suncus etruscus) és una espècie de musaranya i el mamífer més petit del món quant a pes. Té una esperança de vida de 15 mesos.

## Descripció

El tret més característic de la musaranya etrusca és la seva mida diminuta, que la converteix, no tan sols en el mamífer més petit dels Països Catalans, sinó també d'arreu del món. Aquestes petites dimensions fan que sovint es vegi obligada a caçar insectes més grossos que ella mateixa. A banda de la seva mida minúscula, es reconeix perquè té el cap relativament gros respecte al cos, el musell molt punxegut, les dents totalment blanques i, sobretot, per les orelles, que són grosses i no queden tapades pel pelatge.
Té el cos cobert per dos tipus de pèls: uns de fins i curts disposats atapeïdament, i uns altres de llargs que sobresurten dispersos entre els primers i que són visibles sobretot a la cua. La tonalitat és grisosa o grisa marronosa, més clara per la part ventral, sense que es vegi, però, una demarcació neta entre el dors i el ventre. Els pèls que recobreixen les potetes són pràcticament incolors.
Dimensions corporals: cap + cos (3,6 - 5,3 cm) i cua (2 - 3 cm).
Pes: 1,7 - 2,7 g.

## Hàbitat

Alzinars, suredes, rouredes i espais oberts, on li agrada amagar-se entre les pedres d'antics conreus en terrassa abandonats i recoberts d'abundant vegetació herbàcia.

## Costums

Activa les vint-i-quatre hores del dia, preferentment durant la nit i poc abans d'eixir el sol.

## Espècies semblants

La musaranya comuna i la musaranya de jardí són de mida més gran i presenten la coloració ventral més contrastada respecte a la dorsal.
La musaranya nana té el cos i la cua recoberts per un sol tipus de pèl, i les orelles, amagades entre el pelatge.

## Referències

* ↑ «Musaranya etrusca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 34-35.
* Fordham et al. (2006). Musaranya etrusca. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12-12-2007 (en anglès).
# Pablo Simón Cosano

Pablo Simón Cosano (Arnedo, 1985) és un politòleg i comentarista polític espanyol.
Nascut a la localitat riojana d'Arnedo el 1985, es va llicenciar en 2008 en Ciències Polítiques i de l'Administració per la Universitat Pompeu Fabra (UPF), doctorant-se al mateix centre el 2011, amb la lectura de Understanding the nationalization of party, una tesi dirigida per Ignacio Lago Peñas.
Donat a conèixer com a editor de la plataforma d'anàlisi política Politikon, treballa com a professor de la Universitat Carles III de Madrid (UC3M). Especialista en sistemes de partits i sistemes electorals, ha col·laborat també a LaSexta i la Cadena SER.

## Obres

* El príncipe moderno. Barcelona: Debate, 2018.

## Referències

* 1 2 Núñez, Javier. «Pablo Simón: “Vox reúne las claves de la extrema derecha: es un partido autoritario, xenófobo y populista”». Noticias de Navarra, 17-12-2018. Arxivat de l'original el 2019-07-22. [Consulta: 30 novembre 2019].
* ↑ «Cómo la tecnología cambia la política». Noticias CyL, 20-02-2019.
* ↑ Barragán, Carlos «Pablo Simón: "La izquierda debe entender que la clase obrera tradicional ya no existe». El Confidencial, 15-10-2018.
* ↑ Núñez Florencio, Rafael «El príncipe moderno». El Cultural, 16-11-2018.
* ↑ Errejón, Íñigo «Un mapa para el mientras tanto». El País, 03-01-2019.
# Marsopa sense aleta

La marsopa sense aleta o marsopa negra (Neophocaena phocaenoides) és una de les set espècies de marsopes. A les aigües de voltants del Japó, al límit septentrional de la seva distribució, és conegut com a sunameri. Una població d'aigua dolça que viu al riu Iang-tsé (Xina) hi és coneguda com a jiangzhu, o 'porc de riu'. S'alimenta principalment de peixos, gambes i cefalòpodes.

## Referències

* ↑ Lleonart, J. «marsopa negra». Noms de mamífers marins. TERMCAT, 2014. [Consulta: 28 octubre 2020].
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Fundació Guillem Cifre de Colonya

La Fundació Guillem Cifre de Colonya és una fundació creada el 1991 que té per objecte promoure i participar en tota classe d'activitats d'interès general i, també, la gestió i administració de l'obra social de Colonya Caixa d'Estalvis de Pollença.
L'any 1880 Guillem Cifre de Colonya (1852-1908) fundà a Pollença (Mallorca) la institució d'ensenyament Colonya que després es convertí en caixa d'estalvis escolar. L'èxit d'aquesta caixa d'estalvis va fer que es dirigís cap a un clar objectiu social i cultural. El 1991 es constituí la Fundació Guillem Cifre de Colonya, per tal de gestionar els fons provinents dels beneficis de la caixa d'estalvis i de les donacions de l'estalvi ètic, fonamentada en tres grans àrees d'actuació: social, cultural i esportiva.
L'àrea social-assistencial és a la que s'ha dedicat un major esforç econòmic, atenent la demanda de la societat d'una major cobertura de serveis i activitats destinades als més desfavorits, com persones amb risc d'exclusió, malalts, persones amb discapacitat, així com per contribuir a cobrir serveis bàsics. En aquesta àrea social es col·labora amb entitats i associacions que treballen per atendre els majors i per millorar les condicions de les persones més desfavorides o en risc d'exclusió social. En aquest aspecte, cal esmentar també que, dins de la Fundació Guillem Cifre de Colonya s'emmarca la tasca social que du a terme l'estalvi ètic de Colonya, que suposa una manera d'entendre l'estalvi que repercuteix directament en la millora de les condicions socials de la comunitat.
A l'àrea cultural, aquesta fundació col·labora amb entitats que treballen en l'àmbit de l'art, la música i amb totes aquelles activitats que afavoreixen el coneixement i la difusió de la Cultura, que tenguin, així mateix, un marcat caire social i d'integració. Destacar dintre d'aquesta àrea el Premi de Narrativa Infantil i Juvenil Guillem Cifre de Colonya, atorgat ininterrompudament des de 1981 i que premia una novel·la inèdita en català, destinada a infants d'entre 8 i 12 anys.
En l'àrea referida a esports, l'actuació de la Fundació se centra exclusivament en la promoció de l'esport de base i escolar, patrocinant equips de gairebé totes les disciplines esportives que compleixin aquesta condició.
El 2020 rebé el premi Francesc de Borja Moll dels premis 31 de Desembre atorgats per l'Obra Cultural Balear (OCB).

## Referències

* 1 2 3 4 «Fundació Guillem Cifre de Colonya: què és i a qui ajuda?». [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Els premiats dels 31D - Obra Cultural Balear», 21-06-2024. [Consulta: 25 desembre 2024].
# Zífid de quatre dents septentrional

El zífid de quatre dents septentrional (Berardius bairdii) és una espècie de zífid del gènere Berardius. A diferència d'una de les dues altres espècies d'aquest gènere, el zífid de quatre dents meridional, aquesta espècie només viu a l'extrem nord de l'oceà Pacífic, des de Nord-amèrica fins al Japó. Hi ha poc dimorfisme sexual i es mouen en grups d'aproximadament 10 individus.
Fou anomenat en honor de l'ornitòleg estatunidenc Spencer Fullerton Baird.

## Referències

* ↑ Entrada «Berardius bairdii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Beolens, Watkins i Grayson, 2009, «Baird».

## Bibliografia

* Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Paó verd

El paó verd(Pavo muticus), és un ocell de la família dels fasiànids, ordre dels gal·liformes. És molt menys conegut i una mica més petit que el paó blau.

## Particularitats

Aquest ocell és una espècie en perill i es troba en estat salvatge a unes poques zones de Myanmar, la Xina Meridional, Laos, Tailàndia (zones de l'Isaan i Muntanyes de Phi Pan Nam), Vietnam, Cambodja, Malàisia i l'illa de Java.
Té un plomatge d'un color verd turquesa metàl·lic i, tot i que posseeix colors molt delicats, la cua estesa del mascle no resulta tan impressionant com la dels paons blaus. El crit del mascle és un fort kí-uau, que sovint es repeteix, mentre el crit de la femella sona au-aà.

## Ecologia

Aquests ocells viuen entre les mates de bambú, a la sabana, matoll i boscos secs d'arbres d'arbres baixos. Els paons verds prefereixen viure el més lluny possible de les zones d'habitació humana, a prop d'estanys o cursos d'aigua.
Contràriament al paó blau aquest ocell és una espècie amenaçada. Ha vist la seva distribució molt reduïda durant les darreres dècades a causa de la desforestació massiva de les zones forestals a l'Àsia del sud-est. La fragmentació de l'hàbitat augmenta el risc d'endogàmia. La caça excessiva no hi ajuda gaire com que en molts llocs es valora com a aliment. Allà on s'ha controlat la caça, com a la reserva natural Huai Kha Khaeng a Tailàndia han reeixit primer estabilitzar i ara augmentar-ne la població.

## Vegeu també

* Paó blau

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català, Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Brickle, Nick W. «Habitat use, predicted distribution and conservation of green peafowl (Pavo muticus) in Dak Lak Province, Vietnam». Biological Conservation, 105, 2, 2002, pàg. 189. DOI: 10.1016/S0006-3207(01)00182-3.
* ↑ Brickle, N. W.; Cu, Nguyen; Quy Quynh, Ha; Thai Tu Cuong, Nguyen; Van San; Eames, Jonathan. The Status and Distribution of Green Peafowl Pavo muticus in Dak Lak Province, Vietnam. BirdLife International - Vietnam Programme (en anglès), 1998.
* ↑ Birdlife International «Pavo muticus: BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T22679440A131749282» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 07-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22679440a131749282.en.
* ↑ BirdLife International 2006. Threatened birds of Asia: the BirdLife International Red Data Book. Cambridge, UK. p. 1052–1087 Pavo muticus
* ↑ Sukumal, Niti; Dowell, Simon D.; Savini, Tommaso «Micro-habitat selection and population recovery of the Endangered Green Peafowl Pavo muticus in western Thailand: implications for conservation guidance» (en anglès). Bird Conservation International, 27, 3, 9-2017, pàg. 414–430. DOI: 10.1017/S095927091600037X. ISSN: 0959-2709.
# Futbol Club Llevant Les Planes

El Futbol Club Llevant Les Planes és un club de futbol català de la ciutat de Sant Joan Despí, fundat l'any 1983.
Fruit de la fusió del Rayo Planense i de la UP Bética, la millor època de l'equip masculí fou als anys 90 quan milità a Primera Catalana. El club juga els seus partits al Camp Municipal de Les Planes i disposa de diversos equips de futbol base.
Considerat com una de les entitats pioneres a Catalunya en la formació de jugadores de futbol, l'equip femení va competir dues temporades a la Divisió d'Honor espanyola (2012-2014) i aconseguí l'ascens la temporada 2021-22. L'estiu de 2024 l'equip femení es traslladà a la ciutat de Badalona, canviant el nom pel de FC Llevant Badalona.

## Temporades futbol femení

| Temporada | Divisió | Pos. | Copa de la Reina |
| 2007–08 | 3a (Gr. ?) | 1r | |
| 2008–09 | 2a (Gr. 3) | 13é | |
| 2009–10 | 3a (Gr. ?) | 1r | |
| 2010–11 | 2a (Gr. 3) | 3r | |
| 2011–12 | 2a (Gr. 3) | 1r | |
| 2012–13 | 1a | 11é | |
| 2013–14 | 1a | 16é | |
| 2014–15 | 2a (Gr. 3) | 1r | |
| 2015–16 | 2a (Gr. 3) | 3é | |
| 2016–17 | 2a (Gr. 3) | 11é | |
| 2017–18 | 2a (Gr. 3) | 12é | |
| 2018–19 | Pref. Cat. | 1é | |
| 2019–20 | 3a (Gr. 3) | 4t | |
| 2020–21 | 3a (Gr. 3) | | |
| 2021–22 | 2a (Gr. Nord) | 1r | 1a ronda |
| 2022–23 | 1a | 11é | 2a ronda |
| 2023–24 | 1a | 13é | vuitens |

## Referències

* ↑ Fontanals, Marçal. «A les portes del 25è aniversari». Mundo Deportivo, 23-10-2007. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Futbol Club Llevant Les Planes». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Levante las Planas és de primera (3-0)». L'Esportiu, 29-05-2022. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Concejo, Edurne «El Levante Las Planas cambia de nombre y se muda a Badalona». La Vanguardia, 23-07-2024 [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «El Levante Las Planas Regresa a primera división» (en castellà), 29-05-2022. [Consulta: 17 abril 2024].