OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plaka

Plaka (grec: Πλάκα) és un barri antic del centre històric d'Atenes, Grècia, de 35 hectàrees i que es troba gairebé immediatament al peu oriental de l'Acròpoli. Plaka és com era de gran la ciutat d'Atenes quan va esdevenir capital del regne de Grècia el 1834. En l'actualitat és considerat potser la zona més atractiva i acolorida d'aquesta ciutat.
L'origen de la paraula Plaka és encara incert, però predominen dues explicacions. La primera versió es remunta al segle xvi, quan la majoria de la població de Plaka era de parla albanesa, en què l'adjectiu pliak volia dir "antic" o "vell". La segona versió sosté que l'origen és una gran placa de pedra que es trobaria entre els carrers Adrianou, Tripodon i Lisicratous.
La seua estructura edilícia deriva en gran part del període d'ocupació otomana, quan es va destruir la urbanització de planta regular, típicament grecollatina, i es va substituir per una urbanització sense planificació, ajustada als accidents del relleu. Açò va donar origen a un barri de carrers laberíntics, en molts casos estrets i en pendent, que estan atapeïts de tavernes i restaurants. El primer rei de Grècia, Otó I, d'origen bavarès, va contractar arquitectes estrangers que van portar a Plaka l'estil neoclàssic de moda a Occident. Aquesta és la raó per la qual el barri compta amb nombroses cases d'aquest estil. A diferència de les cases de l'època otomana, que evitaven el contacte amb el carrer mitjançant parents contundents i altes, els arquitectes van innovar amb grans finestres, cornises ornamentades i balcons de ferro forjat.
Alguns carrers que són envaïts per turistes camí de l'ascensió de l'Acròpolis estan atapeïts de botigues de records i de restaurants pintorescos segons els tòpics turístics. A Plaka no s'hi permeten els vehicles de motor i igualment la majoria de carrers són massa estrets perquè hi puguin passar.
Les excavacions han demostrat que el carrer Adrianou és el més antic d'Atenes que ha mantingut el mateix ús i traçat des de l'antiguitat. Aquest divideix el barri en l'Alt Plaka, que arriba fins a Anafiótika, i el Baix Plaka; fins a Monastiraki.
Entre els museus de Plaka, hi ha el nou Museu Jueu de Grècia, el Museu d'Art Popular Grec, el Museu Frissiras i el Museu d'Instruments Musicals Grecs.

## Referències

* ↑ Sir Richard Claverhouse Jebb, Robert B. Todd: Collected Works of Richard Claverhouse Jebb; 2002; page 65.(web)
* ↑ Poulton, Hugh and Taji-Farouki, Suha: Muslim identity and the Balkan State; 1997; page 142.
* 1 2 Facaros, Dana and Theodorou, Linda: Peloponnese & Athens; p. 90.
* ↑ The contemporary review, Volume 38; p. 853.
* ↑ Shay, Anthony: Choreographic politics: state folk dance companies, representation, and power; 2002; p. 165
# Joan Hispà

Joan Hispà o Joan d'Espanya, Iohannes Hispanus (Regne de Lleó?, 1123 - Cartoixa de Reposoir, Savoia, 25 de juny de 1160) fou un monjo cartoixà, fundador de la branca femenina de l'orde, les monges cartoixanes. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Vida

Havia nascut en 1123, potser a Almazán (Castella) Als tretze anys marxa de casa seva i arriba a Arle, on estudia; orientat per un monjo basilià, ingressa a l'Orde de la Cartoixa i entra a la cartoixa de Montrieux, on serà sagristà i prior entre 1146 i 1149. Hi mitigà els dejunis i permeté parlar en algunes circumstàncies, a més de restaurar-ne l'edifici i ocupar-se de la formació intel·lectual dels monjos.
Va redactar una regla de vida per a les monges de Prébayon, les Consuetudines, seguint les directrius cartoixanes, esdevenint així el fundador de la branca femenina de l'orde. Arran d'uns conflictes amb un noble local, va haver de marxar a la Grande Chartreuse, on conegué sant Antelm. Amb ell i altres germans, va fundar a la Savoia la cartoixa de Reposoir (anomenada per la pau del lloc, que el feia un repositorium o lloc de repòs de l'ànima) en 1151-52, essent-ne el primer prior.
Hi morí el 25 de juny de 1160. Fou sebollit al cementiri del monestir, i per voluntat seva entre dos pastors que havien mort en una allau.

## Veneració

El seu cos fou exhumat pel bisbe Charles-Auguste de Sales el 8 de setembre de 1649; les relíquies, col·locades en un reliquiari van passar a la cartoixa femenina de Beauregard el 1926 i el 1978, en traslladar-se aquesta, a Notre-Dame de Reillanne (Reillanne, Alps d'Alta Provença).
Fou beatificat el 14 de juliol de 1864 per Pius IX.

## Notes

* ↑ En la Vita medieval figura Almanceps, topònim que no se sap a quin lloc deu correspondre; sovint s'ha transcrit per Almansa, però és improbable. El lloc més versemblant és Almazán (Sòria).

## Bibliografia

* Jean Falconnet. Vie et culte de saint Jean d'Espagne. 1882.

## Enllaços externs

* Biografia
* Jean d'Espagne et le Reposoir
# Mestre artesà

El títol de mestre artesà, avui dia, és la qualificació professional més alta en les indústries artesanes. Històricament, un mestre artesà o mestre comerciant (de vegades anomenat només mestre o gran mestre) era un membre d'un gremi.
En el sistema de gremis europeu (o «guilda») de l'edat mitjana només els mestres i els oficials podien ser membres del gremi. Un aspirant a mestre hauria de passar pel procés d'aprenent a oficial abans de poder ser elegit per convertir-se en mestre artesà. Aleshores hauria de produir una suma de diners i una obra mestra abans de poder unir-se al gremi. Si l'obra mestra no era acceptada pels mestres, no se li permetia unir-se al gremi, i podia arribar a romandre com a oficial durant la resta de la seva vida.

## Història

Des de finals del segle XIV, l'oficial que volia muntar el seu propi taller, per al que necessitava tenir la categoria de mestre, havia d'aprovar un rigorós examen consistent en la realització d'una «obra mestra» que demostrés el seu domini de l'ofici, previ pagament d'unes quantitats de diners força elevades. En molts casos els fills dels mestres estaven dispensats o bé del pagament dels drets d'examen, o bé de realitzar la prova, i a vegades de les dues coses, la qual cosa va aixecar les protestes dels oficials.
Entre altres mesures per a evitar la competència entre els diversos tallers, les reglamentacions gremials limitaven el nombre d'oficials i d'aprenents que podia emprar cada mestre. També s'encarregaven de la compra de matèries primeres per evitar l'acaparament que poguessin fer alguns mestres i assegurar que tothom en tingués.
Els mestres dominaven els gremis perquè només ells podien accedir als seus càrrecs directius (anomenats priors i cònsols al Principat de Catalunya; mayordomo en el Regne d'Aragó; clavaris en el Regne de València; clavaris i sobreposats en el Regne de Mallorca; consuls, prudhommes, prévots en el Regne de França i jurados y veedores a Castella), bé fos per cooptació, per elecció o a sorts, bé per designació de les autoritats municipals en el cas dels gremis «regulats». El control dels gremis pels mestres, cada vegada més aferrats als seus privilegis i més preocupats per l'aparició de noves formes de producció «capitalistes» i mercaders que proporcionaven matèria primera a artesans no agremiats, es va anar accentuant amb el temps fins a convertir els gremis a la fi de l'Edat mitjana en «organismes restrictius».

## Referències

* 1 2 3 4 5 Bonnasie, Pierre. Vocabulario básico de la historia medieval. Barcelona: Crítica, 1983, p. 60-63. ISBN 84-7423-201-5.
* 1 2 3 «Artesans i gremis». Sàpiens, 27-07-2010. [Consulta: 28 febrer 2023].
# Regina (Nou Mèxic)

Regina és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 99 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Regina tenia 99 habitants, 47 habitatges i 32 famílies. La densitat de població era de 5,3 habitants per km².
Dels 47 habitatges en un 19,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 2,1% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles, el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,1% tenia menys de 18 anys, un 2% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 36,4% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.355 $ i la renda mediana per família de 14.659 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 42.813 $. La renda per capita de la població era de 12.791 $. Aproximadament el 14% de les famílies i el 18,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Regina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Regina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Maurice Piot

Maurice Piot (Saint-Quentin, 14 de juliol de 1912 - 13è districte de París, 22 de maig de 1996) va ser un tirador d'esgrima francès, especialista en sabre, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'esgrima de 1950.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Maurice Piot». [Consulta: 31 agost 2023].
# Rio Lucio

Rio Lucio és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 379 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio Lucio tenia 379 habitants, 146 habitatges, i 115 famílies. La densitat de població era de 136,8 habitants per km².
Dels 146 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 21,9% dones solteres, i en un 21,2% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.107 $ i la renda mediana per família de 22.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.393 $ mentre que les dones 20.375 $. La renda per capita de la població era d'11.827 $. Aproximadament el 17,9% de les famílies i el 21,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio Lucio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio Lucio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rafela Puigcercós i Roma

Rafela Puigcercós i Roma (1540 - Sant Feliu Sasserra, Bages, 1620) va ser una dona acusada de bruixeria i condemnada a morir a la forca.
Va ser una de les moltes dones acusades de bruixeria entre 1618 i 1622, moment de màxima efervescència de la persecució. La delicada situació econòmica i social per la qual passava Catalunya necessitava un boc expiatori que expliqués la pertinaç sequera, els aiguats descontrolats, les destrosses de collites o les malalties encomanadisses i la mort d'infants. El col·lectiu sobre el qual va recaure la culpabilitat era el de les dones grans, generalment vídues o abandonades, amb algun defecte físic, fetilleres i de classe social baixa. Els buscadors de bruixes buscaven en el cos de les dones algun senyal que es pogués considerar una marca diabòlica. De Rafela Puigcercós van dir que «bo tenia sinó un cabell sol sota la una axella y dessota de laltra ne tenia sols dos o tres».
Rafaela Puigcercós fou una dona hàbil i capacitada per fer beuratges i guarir malalties amb remeis casolans i, com moltes altres fetilleres i remeieres, va patir l'acció del tribunals civils encarregats de portar a terme la cacera de bruixes i els judicis. Tenia uns seixanta anys quan va ser detinguda a Sant Agustí del Lluçanès i processada, sota l'acusació de bruixa, al mateix temps que Joana Pons (Joana la Negra), Àngela Vilafreser (la Vigatana) i Joana Mateus (La Matamoros). Els càrrecs que se'ls imputaven en aquests casos eren sempre els mateixos: matar infants, produir golls, fer malbé les collites, provocar pedregades, matar el bestiar, tenir relacions amb el dimoni, etc. A Puigcercós li atribuïen poders especials i la consideraven una «gran bruixa», coneguda més enllà de la seva comarca. El 15 de setembre de 1620 va ser torturada a Sant Feliu Sasserra, en una propietat del lloctinent de la vegueria del Lluçanès, Joan Mas.
Se la va acusar de participar en una de les assemblees diabòliques que es van fer a la Roca de la Pinya, on es deia que el diable es presentava «en forma d'home alsat, negrot, vestit de coloretes». Va ser condemnada a la forca i penjada al setembre de 1620 al Serrat de les Forques.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rafela Puigcercós Roma». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 3 4 5 6 Serra Rotés, Rosa «Bruixes, més que bruixes, les berguedanes!» (pdf). L'Erol: revista cultural del Berguedà, 1994, pàg. 15-21 [Consulta: 31 agost 2023].
# Ruidoso Downs

Ruidoso Downs és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.824 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ruidoso Downs tenia 1.824 habitants, 680 habitatges, i 490 famílies. La densitat de població era de 330,6 habitants per km².
Dels 680 habitatges en un 39% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 30.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.000 $ mentre que les dones 17.623 $. La renda per capita de la població era de 12.144 $. Aproximadament el 17,4% de les famílies i el 20,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ruidoso Downs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ruidoso Downs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lambert (Missouri)

Lambert és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 49 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lambert tenia 49 habitants, 17 habitatges, i 13 famílies. La densitat de població era de 378,4 habitants per km².
Dels 17 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,5% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En l'11,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 34,7% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 43.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.375 $ mentre que les dones 13.125 $. La renda per capita de la població era de 16.533 $. Cap de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lambert». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lambert». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].