OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Demòcrates de Suècia

Demòcrates de Suècia (suec: Sverigedemokraterna) és un partit polític suec fundat el 1988 d'ideologia nacionalista, com a continuació del moviment racista Bevara Sverige Svenskt ("Mantinguem Suècia sueca"). La seva organització juvenil va ser fundada el 1998. Des del 2005 edita el diari SD-Kuriren, del que en ven 28.000 exemplars. Les seves postures contràries a la immigració han provocat que sigui considerat com a xenòfob i ultradretà i que alguns mitjans de comunicació l'hagin boicotejat.
Va obtenir uns resultats minsos a les eleccions legislatives sueques de 1998. Els resultats han anat en progressió a les eleccions de 2002, a les de 2006, i a les de l'any 2010 quan per primer cop obtenen representació parlamentària. L'any 2014 aconsegueixen un 13% de diputats al Riksdag. L'any 2018 va créixer més, fins a més de 17% del vot.

## El moviment precursor: Bevara Sverige Svenskt

Entre 1979 i 1988 cobra forma el moviment "Bevara Sverige Svenskt" que proposava la repatriació de les persones no ètnicament sueques als seus països d'origen. El moviment es va dissoldre en 1988, el seu successor seria el partit dels Demòcrates de Suècia.

## Resultats electorals
### Riksdag

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1988 | 1,118 | 0.0 | 0 / 349 | = | Extraparlamentari |
| 1991 | 4,887 | 0.1 (#10) | 0 / 349 | = | Extraparlamentari |
| 1994 | 13,954 | 0.3 (#9) | 0 / 349 | = | Extraparlamentari |
| 1998 | 19,624 | 0.4 (#8) | 0 / 349 | = | Extraparlamentari |
| 2002 | 76,300 | 1.4 (#8) | 0 / 349 | = | Extraparlamentari |
| 2006 | 162,463 | 2.9 (#8) | 0 / 349 | = | Extraparlamentari |
| 2010 | 339,610 | 5.7 (#6) | 20 / 349 | 20 | Oposició |
| 2014 | 801,178 | 12.9 (#3) | 49 / 349 | 29 | Oposició |
| 2018 | 1,135,627 | 17.5 (#3) | 62 / 349 | 13 | Oposició |
| 2022 | 1,330,325 | 20.5 (#2) | 73 / 349 | 11 | Suport extern |

### Parlament Europeu

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Grup |
| 1999 | 8,568 | 0.3 | 0 / 22 | | - |
| 2004 | 28,303 | 1.1 (#9) | 0 / 19 | = | - |
| 2009 | 103,584 | 3.3 (#10) | 0 / 19 | = | - |
| 2014 | 359,248 | 9.7 (#5) | 2 / 20 | 2 | EFDD |
| 2019 | 636,877 | 15.3 (#3) | 3 / 20 | 1 | ECR |
| 2024 | 552,920 | 13.18 (#4) | 3 / 21 | = | ECR |

## Referències

* ↑ Masclans, Núria «L'extrema dreta avança a Suècia però es manté com a tercera força». Ara.cat.
* ↑ «Preliminär - Val 2018» (en suec). Arxivat de l'original el 2018-09-15. [Consulta: 14 setembre 2018].

## Enllaços externs

* (suec) Demòcrates de Suècia
* (suec) SD-Kuriren
* (suec) Joves Demòcrates de Suècia
# Denílson Custódio Machado

Denílson Custódio Machado (Campos dos Goytacazes, 28 de març de 1943 - Rio de Janeiro, 1 d'octubre de 2024) va ser un futbolista brasiler. Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1966.

## Palmarès
### Fluminense

* Campionat brasiler de futbol: 1970
* Campeonato Carioca: 1964, 1969, 1971, 1973

## Referències

* ↑ «Morre Denílson, o ‘Rei Zulu’, ex-Vitória e ídolo do Fluminense» (en portuguès brasiler). [Consulta: 3 octubre 2024].
* ↑ Denílson Custódio Machado a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Denílson Custódio Machado Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Balquer

El balquer, rossinyol d'aigua, rossinyol gros, buscarla grossa o tord de prat a les Balears o busquerot i xitxarrot al País Valencià (Acrocephalus arundinaceus) és un moixó de l'ordre dels passeriformes semblant a les boscarles i un dels ocells més grossos del canyissar.

## Noms populars i dialectals

Altres noms: bolquer, buixerot, carreter, carreter balcà, rossinyol balquer, tri-tri, xarrac.

## Morfologia

* Fa 19 cm de llargària total.
* Té un cap truncat molt característic, proveït d'una línia superciliar molt marcada.
* Presenta un principi de cresta.
* Bec més llarg i més robust que d'altres ocells semblants.
* És de colors bruns semblants a la de la boscarla de canyar i, per sota, és blanc vermellós.
* Té la cua més ampla que la boscarla de canyar.
* No presenta dimorfisme sexual.

## Subespècies

* Acrocephalus arundinaceus arundinaceus
* Acrocephalus arundinaceus zarudnyi
* Acrocephalus arundinaceus orientalis

## Reproducció

Comença a nidificar a mitjan maig, després de construir un niu entre joncs i canyissos, a la vora de l'aigua i semblant al de la boscarla de canyar: en forma de copa i subjectat a les tiges de les plantes aquàtiques. El volum de la posta va de 3 a 6 ous, que la femella covarà al llarg de 13-15 dies, després dels quals encara mancaran 12 dies perquè els novells deixin el niu. És probable que alguns exemplars efectuïn una doble posta.
Fa niu a tot Europa, menys a Escandinàvia i Anglaterra.

## Alimentació

Menja insectes però, de tant en tant, afegeix algun peixet a la seua dieta.

## Hàbitat

Ocupa qualsevol zona que presenti canyissos o canyes, i, així, nidifica a totes les zones palustres dels Països Catalans, fins i tot a la part interior del Principat de Catalunya, aprofitant els marges dels rius i els embassaments existents.

## Distribució geogràfica

Viu a Euràsia i Àfrica.

## Costums

* El seu cant és molt típic i, estrident, ronc i molt potent, evoca els ambients de les maresmes: consta d'una sèrie de xerrics repetits diverses vegades.
* Vola baix i s'atura sovint en els arbres i en els fils de telèfon o d'electricitat.
* Algunes parelles són monògames però d'altres no.
* Es desplaça en sentit vertical agafat a les tiges dels diferents tipus de plantes dels canyissars.
* És estival i migrador nocturn.
* Arriba als Països Catalans durant el mes d'abril i hi roman fins a l'octubre.

## Referències

* ↑ https://menorcasom.org/ocells/tord-de-prat
* ↑ https://www.iepenedesencs.org/parlarpenedesenc/lema.php?id=187
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 92. ISBN 84-315-0434-X
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 133. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6

## Enllaços externs

* «Balquer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Informació sobre la població del balquer al Principat de Catalunya
* Fotografies i enregistraments sonors del balquer (anglès)
* Descripció i hàbitat d'aquest ocell (francès)
# Metilació de l'ADN

La metilació de l'ADN és una modificació epigenètica de l'ADN. El process consisteix en la unió d'un grup metil (-CH₃) amb una base nitrogenada. Diferents bases nitrogenades poden patir aquest tipus de modificació per diverses funcions. L'adenina es pot metilar al nivell de les seqüències G$^{me}$ATC del genoma d'alguns bacteris com l'escheríchia coli per l'enzim DAM (DNA adenine methylase). La funció d'aquesta metilació és protegir el genoma de la cèl·lula de l'atac d'endonucleases de restricció produïdes per si mateixa, com a mitjà de resistència a l'atac de bacteriòfags. Un altre exemple de metilació de l'ADN és la metilació de la citosina del dinucleòtid CpG. Aquest tipus de metilació és gairebé absent en determinades zones del genoma eucariota anomenades illes CpG, que contenen parts reguladores i promotors dels gèns eucariotes; la metilació d'aquestes seqüències és superior en patologies com ara la síndrome de Prader-Willi. La metilació fisiològica de l'ADN en aquestes regions que generalment estan situades amunt dels promotors és un fenomen que intervé en el control de l'expressió gènica en la desactivació del cromosoma X, en l'estructura cromatínica i en la impressió genètica, en la determinació de la impressió biològica. La metilació de la citosina també és un important factor de mutació. De fet, mentre que la desaminació de la citosina produeix uracil (una base nitrogeada que no pertany a l'ADN, sinó a l'ARN, i és immediatament reconeguda com a estranya), la desaminació de la 5-metil-citosina ($^{5me}$C) la transforma en timina, generant un malaparellament, en què el sistema de reparació de malaparellament no preserva sempre la base nitrogenada correcta. Se sospita que també està implicada en el tall dels introns i la modificació dels exons.

## Referències

* 1 2 http://www.ricerca.it/RICERCA/Sezioni/SezMetilazione/index.asp
* ↑ http://www.praderwilli.it/

## Bibliografia

* Elias Daura-Oller, Maria Cabre, Miguel A Montero, Jose L Paternain, and Antoni Romeu (2009)"Specific gene hypomethylation and cancer: New insights into coding region feature trends". Bioinformation. 2009; 3(8): 340–343.PMID PMC2720671
* Shen, L. & Waterland, R.A. (2008): Methods of DNA methylation analysis. In: Curr. Opin. Clin. Nutr. Metab. Care. 10(5):576–581. PMID: 17693740 doi:10.1097/MCO.0b013e3282bf6f43
* Beck, S. & Rakyan, V.K. (2008): The methylome: approaches for global DNA methylation profiling. In: Trends Genet. 24(5):231–237. PMID: 18325624 doi:10.1016/j.tig.2008.01.006
* Shames, D.S. et al. (2007): DNA methylation in health, disease, and cancer. In: Curr. Mol. Med. 7(1):85–102. PMID: 17311535 PDF Arxivat 2010-06-16 a Wayback Machine.
* Patra, S. K. (2008) Ras regulation of DNA-methylation and cancer. Exp Cell Res 314(6): 1193-1201.
* Patra, S.K., Patra, A., Ghosh, T. C. et al. (2008) Demethylation of (cytosine-5-C-methyl) DNA and regulation of transcription in the epigenetic pathways of cancer development Cancer Metast. Rev. 27(2): 315-334
# La reina al palau dels corrents d'aire

La reina al palau dels corrents d'aire, (Luftslottet som sprängdes en suec; literalment "El castell d'aire que va explotar") és una novel·la del periodista i escriptor suec Stieg Larsson.
Es tracta d'una novel·la policíaca, i és el tercer i últim llibre de la trilogia Millennium. Està precedit per Els homes que no estimaven les dones i La noia que somiava un llumí i un bidó de gasolina, respectivament.
L'argument segueix el judici contra els criminals que porten tota la vida perseguint la Lisbeth, on ella acaba d'explicar la seva infantesa i s'allibera de la tutela per la seva suposada incapacitat mental. També insinua que reprèn la seva relació amorosa amb Blomkvist, després de renunciar a una herència del seu pare.

## Referències

* ↑ «Bestselling fiction authors in the world for 2008». AbeBooks, 15-01-2009. Arxivat de l'original el 29 de maig 2012. [Consulta: 22 setembre 2009].; «Inspector Norse: Why are Nordic detective novels so successful?». The Economist, 11-03-2010. [Consulta: 19 març 2010].
* ↑ "La cara de los dos millones de copias", EP3, 03/07/2009. Consultat el 15/02/2010
* ↑ Ressenya del llençament a "El País" el 19/06/2009. Consultat el 15/02/2010.
* ↑ "A Punk Pixie’s Ominous Past" The New York Times (20 May 2010). Retrieved 5 February 2011

## Enllaços externs

* The Hacker and the Hack a The New York Times, crítica del llibre per David Kamp, 28/5/2010 (anglès)
# Guerra de Reforma

La Guerra de Reforma, també coneguda com la Guerra dels Tres Anys fou una guerra civil a Mèxic entre el 17 de desembre de 1857 i l'1 de gener de 1861, data de l'entrada de Benito Juárez a la ciutat de Mèxic.
Fou el conflicte armat que enfrontà els dos grups en què estava dividida la societat mexicana: els liberals i els conservadors. El conflicte s'inicià quan el general conservador Félix Zuloaga feu públic el Pla de Tacubaya el qual demanava l'abrogació de la Constitució Federal dels Estats Units Mexicans de 1857, de caràcter progressista i liberal, la permanència d'Ignacio Comonfort en la presidència i la convocatòria d'un Congrés extraordinari, el qual s'encarregaria d'elaborar una nova constitució que, segons els conservadors «garantís els veritables interessos del poble».
Dos dies després de la publicació, Comonfort, aleshores president electe, s'adherí al Pla de Tacubaya. Benito Juárez, president de la Suprema Cort de Justícia de Mèxic, defensà enèrgicament la constitució i refusà col·laborar amb els conservadors. Per aquesta raó, Comonfort ordenà empresonar-lo.
Amb el pas del temps, la guerra esdevingué cruenta i polaritzà la nació. Molts moderats s'uniren als liberals, convençuts que calia limitar el gran poder econòmic i polític de l'Església Catòlica. Durant un temps, els liberals i conservadors establiren governs paral·lels: la seu del govern conservador era la ciutat de Mèxic, i la del govern liberal era la ciutat de Veracruz.
La guerra acabà amb la victòria dels liberals. Es realitzà una convocatòria per a celebrar eleccions federals a cadascun dels estats federals. Les legislatures dels estats havien de modificar llurs constitucions segons el que establia la constitució de 1857.

## Referències

* ↑ «¿Qué es la cuarta transformación en México y qué plantea?» (en castellà). CNN, 02-02-2024. [Consulta: 20 maig 2024].
# Acta de la Claredat

L'Acta de la Claredat (Clarity Act en anglès), és una llei aprovada pel Parlament del Canadà que establí les condicions mitjançant les quals el govern del Canadà podria entrar en negociacions que podrien portar a la secessió si s'ha produït una votació en aquest sentit en alguna de les províncies del Canadà. Estipulà que per tal de començar les negociacions per a la separació, s'ha de celebrar un referèndum quant a la independència de dita província que haurà de posar «clarament» (segons el judici de la Cambra dels Comuns del Canadà) la pregunta als votants en termes de la independència i el resultat ha de ser «clarament majoritari» a favor. La proposta de llei es començà a debatre el 13 de desembre de 1999 a la Cambra dels Comuns i fou aprovada el 15 de març del 2000. El Senat aprovà la versió final el 29 de juny del 2000.
L'Acta de la Claredat fou creada com a resposta al referèndum de Quebec de 1995 i al moviment d'independència de Quebec present des de dècades enrere. El contingut de l'Acta de la Claredat fou basat en la referència a la Secessió de Quebec a la Cort Suprema del Canadà feta pel govern federal de Jean Chrétien.

## Vegeu també

* Reenviament relatiu a la secessió del Quebec
* Referèndum d'independència

## Enllaços externs

* An Act to give effect to the requirement for clarity as set out in the opinion of the Supreme Court of Canada in the Quebec Secession Reference
# Jaume Arbós i Serra

Jaume Arbós i Serra (Terrassa, 29 de febrer de 1952) és un jugador d'hoquei sobre herba terrassenc, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.
Amb 20 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental), on aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar setè en la competició masculina d'hoquei herba, un diploma que també aconseguí en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on finalitzà en sisena posició final. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) aconseguí guanyar la medalla de plata en la competició olímpica, en perdre la final davant l'equip indi. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), la seva última participació olímpica, finalitzà en vuitena posició, aconseguint així un nou diploma olímpic. Amb la selecció espanyola jugà 150 partits i també guanyà el Campionat d'Europa de 1974 i fou segon als Jocs del Mediterrani de 1979.
A nivell de clubs jugà sempre a l'Atlètic Terrassa Hockey Club, amb qui va guanyar tres lligues (1983, 1984, 1985), dues Copes del Rei (1984, 1985) i una Copa d’Europa (1985).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jaime Arbós». [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «Jaume Arbós Serra | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 febrer 2025].
# Jaume Bauzá Mayol

Jaume Bauzá Mayol (Montuïri, 1972 o 1973) és un empresari i polític mallorquí del Partit Popular.
Fou batle de Montuïri a partir del 2010. Després de les eleccions municipals del 2011 va revalidar la batlia per majoria absoluta. Arran dels resultats del PP a les eleccions municipals del 2015 va perdre la batlia a mans del candidat de MÉS per Mallorca, Joan Verger. Va formar part del corrent crític dins del Partit Popular balear contra l'anterior president, Gabriel Company.
El 2023, ja amb Margalida Prohens com a presidenta del PP balear, es presentà com a diputat per Mallorca a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2023, essent nomenat diputat. Gràcies a un acord entre el Partit Popular i Vox que possibilità un govern en solitari del PP, fou nomenat Conseller de Turisme, Cultura i Esports.

## Referències

* 1 2 Margalida Prohens anuncia els nous consellers del Govern, en el qual es combina "l’experiència en l’Administració i en el sector privat", Govern de les Illes Balears, 10 de juliol de 2023
* ↑ «Jaume Bauzá y Marga Serra, candidatos del PP a las alcaldías Montuïri y sa Pobla» (en castellà), 26-04-2015. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ mallorcadiario.com. «Jaume Bauzà, nuevo conseller de Turismo con Josep Aloy de director general» (en castellà). [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ Jaume Bauzá y Marga Serra, candidatos del PP a las alcaldías Montuïri y sa Pobla, Ultima Hora, 26 d'abril de 2015
* ↑ ACTA DE LA SESSIÓ DE CONSTITUCIÓ DEL PLE DE L'AJUNTAMENT I ELECCIÓ DE BATLE, REALITZADA EL DIA 11 DE JUNY DE 2011, Ajuntament de Montuïri, 11 de juny de 2011
* ↑ ACTA DE LA SESSIÓ DE CONSTITUCIÓ DEL PLE DE L'AJUNTAMENT I ELECCIÓ DE BATLE, REALITZADA EL DIA 13 DE JUNY DE 2015, Ajuntament de Montuïri, 13 de juny de 2015
* ↑ «Jaume Bauzà será el conseller de Turisme, Cultura i Esports» (en castellà), 09-07-2023. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ Proclamació dels diputats i diputades electes com a conseqüència de les eleccions del 28 de maig de 2023 al Parlament de les Illes Balears, Butlletí Oficial de les Illes Balears, 13 de juny de 2023
* ↑ Margalida Prohens anuncia els nous consellers del Govern, en el qual es combina "l’experiència en l’Administració i en el sector privat", Govern de les Illes Balears, 10 de juliol de 2023
# Economia de São Tomé i Príncipe

Des de 1800, l'economia de São Tomé i Príncipe es va basar en l'agricultura. En el temps de la independència, les plantacions que posseeixen els portuguesos ocupaven el 90% de les terres cultivables. Després de la independència, el control d'aquestes plantacions van passar a diverses empreses agrícoles estatals, que es van ser privatitzant amb el temps. El cultiu dominant a São Tomé i Principe és el cacau, que representa un 95% de les exportacions. Altres productes són la copra, margallons, banana i cafè.
La producció domèstica és inadequada per al consum local, per la qual cosa el país importa part d'aquest menjar. Han estat empresos els esforços que ha vingut fent el govern en els últims anys per expandir la producció alimentosa i uns altres grans projectes, la majoria d'ells, finançats per donants estrangers.
A més de l'agricultura, la principal activitat econòmica és la pesca i petites indústries del sector alimentós. Els paisatges de les illes tenen un potencial atractiu turístic, i el govern està tractant de millorar la infraestructura del lloc, que fins al moment és precària. El sector del govern representa un 11% de l'ocupació.
Després de la independència, el país ha centralitzat la seva economia i la majoria dels mitjans de producció són i estan controlats per l'Estat. La Constitució garanteix una economia mixta, amb cooperatives privades combinades amb propietat i mitjans de producció pública. En la dècada dels 80 i els 90, l'economia de Sao Tomé va travessar grans dificultats. L'economia es va veure estancada, i les exportacions de cacau van caure tant en valor, com en volum, creant grans dèficits. Els esforços per redistribuir les terres per a la plantació van resultar en un descens de la producció del cacau. Al mateix temps, els preus internacionals del cacau van caure.
En resposta a la crisi econòmica, el govern va dur a terme una sèrie de reformes. En 1987, es va implementar un programa d'ajust del Fons Monetari Internacional (FMI) i es va convidar a capitals privats a participar en activitats relacionades amb l'agricultura, el comerç, els bancs i el turisme. Les reformes dels noranta es van centrar en la privatització, especialment en l'agricultura i els sectors industrials. Existeix potencial per a exploració de petroli al seu mar territorial, que està investigat amb ajuda de Nigèria.
El va ser beneficiat el desembre de 2000 amb el perdó de US$ 200 milions del seu deute extern, sota el programa d'ajuda als Països Altament Endeutats.

## Enllaços externs

* Associació Caué - Amics de São Tomé e Príncipe - Barcelona
* Atlas de São Tomé e Príncipe Catàleg de cartografia disponible a internet (portuguès)
* São Tomé e Príncipe: un nou pol per als negocis al Golf de Guinea (report de Xavier Muñoz)
# Jaume Ferrer i Parpal

Jaume Ferrer i Parpal (Maó, 11 de febrer de 1817 - 25 d'octubre de 1897) va ser un metge, gramàtic i lexicògraf menorquí.
Cursà medicina a la Universitat de Barcelona i exercí com a metge as Mercadal i a Maó. Fou regidor de Maó el 1854 i el 1864 i col·laborà en diverses publicacions mèdiques (El Porvenir Médico, La Unión Médica, El Divino Valle) i a la Revista de Menorca, i va també dirigir el periòdic Es Menurquí, que es publicà de juny a setembre de 1891, i novembre de 1892.
S'interessà per l'estudi de la llengua, particularment la varietat menorquina del català, fet que el portà a escriure diverses obres sobre el menorquí en una ortografia de base fonètica: Quertille des dielècte menurqui (1858), Tratado de lectura del dialecto menorquin (1870), Tratado de analogia del dialecto menorquin (1872) i el Diccionario menorquín-castellano (1883-1887) en dos volums, que ha estat estudiat per Gemma Ferrer. En tota la seva obra lingüística es mostrà partidari del secessionisme lingüístic, per bé que les propostes que feu no tingueren èxit a l'època, i una fortuna posterior pràcticament inexistent fora de l'interès acadèmic.

## Referències

* 1 2 «Jaime Ferrer Parpal | Real Academia de la Historia». [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ Bellés Boeta, Eloi. Ideologies lingüístiques en gramàtiques i diccionaris catalans del segle XIX (Tesi: Doctorat). Universitat de Barcelona, 2022-12-16.
* ↑ Ferrer Parpal, Jaume «El Doctor Orfila». Revista de Menorca, 0, 1888, pàg. 5–9. ISSN: 0211-4550.
* ↑ «Es Menurquí : miscelánee de litereture, ciències y arts». Es Menurquí : miscelánee de litereture, ciències y arts, 1891-[1892].
* 1 2 Bellés, Eloi «Política e ideología en la obra lingüística del menorquín Jaime Ferrer y Parpal». Lazos entre lingüística e ideología desde un enfoque historiográfico (ss. XVI-XX). Ediciones Universidad de Salamanca [Salamanca], 2020.
* ↑ Ferrer i Parpal, Jaume. Quertille des dielècte menurquí, 1858.
* ↑ Ferrer i Parpal, Jaume. Tratado de lectura del dialecto menorquín, 1870.
* ↑ Ferrer i Parpal, Jaume. Tratado de analogía del dialecto menorquín, 1872.
* ↑ Ferrer i Parpal, Jaume. Diccionario menorquín-castellano. Imprenta de M. Parpal, 1883.
* ↑ Ferrer Carreras, Gemma. Apunts per a l'estudi del Diccionario menorquin-castellano de Jaume Ferrer i Parpal (Treball de final de grau). Barcelona: Universitat de Barcelona, 2016-06.