OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parusia

La parusia, per la majoria dels cristians, és l'esdeveniment, esperat al final de la història, de la segona vinguda de Crist a la terra. Les profecies d'una segona vinguda són diverses i són presents en moltes religions i cultures. La més destacada és la creença del cristianisme sobre el retorn de Jesucrist.
En grec koiné forma del participi present del verb pareimi, que significa presència física, o també adveniment, apropament, retorn, especialment de Crist, a vegades, pel càstig de Jerusalem i, en la "fi dels temps" -sunteleia ton aionos- (literalment, "consumació de les èpoques") per càstig dels malvats, però principalment per la restauració de tot allò creat en Crist per mitjà de la resurrecció.
Els evangelis esmenten nombroses prediccions sobre la presència de Jesús en la seva tornada al món, com per exemple: Mateu 16:27, 24:26-28 i 24:37-41; Lluc 17:22-37; Joan 14:3.
Aquesta creença està fortament lligada a la creença en Déu, i la creença dels profetes, de vegades anomenats missatgers, o Manifestacions, els quals tenen un nivell de divinitat, santedat o proximitat a Déu. Gairebé totes les tradicions religioses tenen una forma de profecia del retorn d'una d'aquestes figures, o la vinguda d'una nova figura.

## Cristianisme

L'àmplia majoria d'aquells que s'identifiquen a si mateixos com a cristians, esperen la segona vinguda, o el segon adveniment de Jesucrist. D'entre les diverses denominacions cristianes, els detalls de la segona vinguda de Crist són relativament diferents. Molt pocs s'atreveixen a assegurar una interpretació autoritativa i completa de les fonts bíbliques, les que són típicament simbòliques i profètiques. El que comunament s'accepta és que:
* Jesucrist va morir a la creu.
* S'aixecà d'entre els morts i va ascendir al Cel.
* Tornarà per jutjar el món i establir el Regne de Déu.
* Ningú sap el dia o l'hora del retorn de Crist.
El Llibre de Daniel, l'Evangeli segons Mateu i l'Apocalipsi, són considerats la més gran font d'estudi, encara que moltes parts de la Bíblia apareixen petites referències al "dia final" i la Segona Vinguda de Crist. Una petita referència està continguda en el Credo Nicè: "Ell vindrà de nou amb glòria per jutjar els vius i els morts: del Seu Regne que no tindrà fi" (parlant de Jesucrist).
El pastor William Miller i el Moviment Millerita esperaven la segona vinguda el 22 d'octubre de 1844. El fet que això hagi fallat fou anomenat posteriorment com la Gran Decepció. Alguns dels seus seguidors van crear l'Església Adventista del Setè Dia i els Testimonis de Jehovà.

## Vegeu també

* Prediccions dels Testimonis de Jehovà.
* Escatologia.
* Etimasia
* El Dia del Senyor

## Referències

* ↑ Mt 16:27
* ↑ Mt 24:26-28
* ↑ Mt 24:37-41
* ↑ Lc 17:22-37
* ↑ Jn 14:3
# Alexandre Domènec de Ros

Alexandre Domènec de Ros i Gomar (Lleida, 1598 - Madrid, 1656), que publicava amb el pseudònim J. Gómez Adrín, va ser un escriptor polític i predicador català. Va estudiar gramàtica en l'Estudi de la Companyia de Jesús, a Lleida, però va acabar a l'Orde de Sant Agustí. Va ser canonge degà de la seu de Tortosa i protonotari apostòlic. Es va desplaçar a Saragossa, on va conviure amb Gracián. El 1633 va passar a una escola de Girona com a professor i tres anys més tard es traslladaria a l'escola jesuïta de Gandia.

## Obres

* Memorial en defensa de la lengua castellana para que se predique en ella en Cataluña (1636?)
* Cataluña desengañada
* Las dichas de vna pena, y los motivos de consuelo, en la muerte de mi señora D. Francisca Mariana Henriquez de Cabrera, y Sandoual
* Sermon de la Purissima Concepcion de la Virgen nuestra Señora, y en accion de gracias de la reduccion de Cataluña, a la obediencia de su Magestad...
* Catalogna dissingannata (1647)
* Catalvña desengañada, discvrsos políticos (2009)
* El Dean Tortosa D. Alexandro Ros dize que el zelo que tiene el seruidor de V.M. y el dolor que le causa la obstinacion de Cataluña su patria, le obliga a representar los medios mas proporcionados...(entre 1601 i 1700)
* Sermon de la Purissima Concepcion de la Virgen nuestra Señora, y en accion de Gracias de la reduccion de Cataluña, a la obediencia de su Magestad (que Dios Guarde) (1653)

## Obra relacionada

Antoni Simon i Tarrés va guanyar el XXIII Premi Ferran Soldevila d'estudis històrics (2017), convocat per la Fundació Congrés de Cultura Catalana, per l'obra Lengua y política en la Catalunya del siglo XVII. Alexandre Ros i Gomar (1604-1656), que estudia les relacions entre llengua, poder i nació.

## Referències

* ↑ «Alexandre Domènec de Ros | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «'Alexandre Ros y la Cataluña desengañada', por Ricardo García Cárcel» (en castellà). [Consulta: 17 abril 2020].
* 1 2 «Ros, Alejandro Domingo de».
* ↑ «Ros, Alexandre Domènec de».
* ↑ Queralt, Xavier Baró «Algunes reflexions sobre l'ús de la llengua a la Catalunya barroca i la superació del concepte de decadència». Revista de Dret Històric Català, 18, 2019, pàg. 99–113. ISSN: 2014-0010.
* ↑ «Ros, Alejandro Domingo de» (en castellà). [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Antoni Simon Tarrés gana el premio Ferran Soldevila de estudios históricos». La Vanguardia, 23-05-2017 [Consulta: 14 octubre 2018].
# Quartet de corda núm. 6 (Beethoven)

El Quartet de corda núm. 6 en si bemoll major, opus 18 núm. 6, de Ludwig van Beethoven, va ser compost entre el 1799 i el 1800, publicat el 1801 i dedicat amb els cinc altres quartets de l'opus 18 al príncep Joseph Franz von Lobkowitz. El príncep Lobkowitz tenia al seu càrrec al violinista i amic de Beethoven, Karl Amenda. És cronològicament el cinquè dels sis primers quartets de Beethoven.
L'adagio patètic del final porta el títol «la Malinconia». Vincent d'Indy va subratllar la influència de Friedrich Rust en aquest quartet a cordes.
Consta de quatre moviments i la seva execució dura aproximadament 25 minuts:
* Allegro con brio
* Adagio, ma non troppo
* Scherzo. Allegro
* Adagio «la Malinconia» — Allegretto quasi Allegro

## Referències

* ↑ Massin J et B, Ludwig van Beethoven, Fayard, 1967, p. 615

## Vegeu també

* Llista de composicions de Beethoven
* Catàleg complet d'obres de Beethoven
# Ganga estepària

La ganga estepària (Syrrhaptes paradoxus) és una espècie d'ocell de mitjana grandària que pertany a la família dels pteròclids (Pteroclididae), única de l'ordre dels pteroclidiformes (Pteroclidiformes).

## Morfologia

* Fa 30-41 cm de llargària. La femella és una mica més curta que el mascle.
* Al dors el plomatge és ocre ratllat de fosc.
* En la part inferior, pit gris clar, a continuació una zona negra abdominal i més darrere blanc.
* La femella és més pàl·lida que el mascle, amb la part superior del cap i el coll clapat.
* Tenen potes i peus coberts de plomes.

## Reproducció

El niu és una raspadura del terreny on pon de 2 a 3 ous verdosos amb taques críptiques.

## Hàbitat i distribució

Aquesta espècie es reprodueix en latituds mitjanes de l'Àsia central, sobre estepes seques i hàbitats semblants. És un migrant parcial, especialment a les zones septentrionals de l'àrea de distribució, en Kazakhstan i Mongòlia, i depenent de lo rigorós de cada hivern. Ocasionalment i de manera poc explicada, les gangues estepàries poden fer grans desplaçaments fora del seu àrea, i presentar-se en llocs poc habituals, com Pequín o Irlanda.

## Comentaris

Marco Polo mencionà un ocell al que anomena Bargherlac que podria correspondre a aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Descripció de la ganga estepària
* ↑ Ganga estepària en GROMS
# Economia d'Armènia

Després de diversos anys de creixement econòmic de dos dígits, Armènia va enfrontar una forta recessió l'any de 2009, amb el seu PIB sofrint una caiguda de 14% aquell any. La retracció en el sector de construcció civil i en els enviaments fets per treballadors armenis en l'exterior van ser les principals causes de la caiguda. L'economia va començar recuperar-se el 2010 amb gairebé 5% de creixement.
Durant el període soviètic amb economia planificada, Armènia va desenvolupar una forta indústria, subministrant màquines-eina, tèxtils i altres manufacturats a les altres repúbliques. Des del seu independència el país té s'ha tornat per una agricultura en petita escala, diferent del complex agrícola-industrial de l'era soviètica.
Des de la independència el 1991, Armènia té fet moltes reformes en l'economia, incloent privatitzacions, reformes en els preus i prudents reformes fiscals. Fins a la independència la seva economia era basada en la indústria - principalment productes químics, electrònics, processament d'aliments, goma sintètica i tèxtils.
El conflicte amb Azerbaidjan pel domini de la regió d'Alt Karabakh va contribuir per una caiguda de l'economia durant la dècada de 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 5 CIA. «The World Factbook» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-07-04. [Consulta: 3 abril 2015].
# Cryptogramma

Cryptogramma és un gènere de falgueres de la família Pteridaceae. Creixen en zones rocoses i les fulles estèrils s'assemblen al julivert. Consta d'unes 5 espècies que viuen a les zones temperades de l'hemisferi nord.
Als Països Catalans el gènere està representat únicament per l'espècie dels Pirineus Cryptogramma crispa.

## Característiques

Aquest gènere té dos tipus de fulles molt diferents. Les fulles fèrtils porten els esporangis distribuïts en segments estrets, es poden corbar formant un sorus. Les fulles no fèrtils tenen segments més amples i semblen les fulles del julivert.

## Taxonomia

* Cryptogramma acrostichoides - Amèrica
* Cryptogramma cascadensis -
* Cryptogramma crispa - Europa
* Cryptogramma stichensis - Sitka
* Cryptogramma stelleri -

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* genus description
# Jaume Martínez Llabrés

Jaume Martínez Llabrés (Palma, 9 de maig de 1971) és un arquitecte i polític mallorquí. És alcalde de Palma des de juny de 2023.

## Biografia

Va néixer a Palma el 1971. Després de realitzar els estudis d'Arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona i especialitzar-se en dret urbanístic, va començar la seva carrera professional com a arquitecte de la Conselleria de Turisme del Govern Balear (1999-2003).
Després va treballar a l'Ajuntament de Calvià on va ser director Adjunt a la Regidoria de Planejament i Urbanisme (2004-2007) i director general d'Ordenació del Territori, Turisme i Comerç (2007-2011).
Posteriorment, va ser Conseller de Turisme i Esports del Govern de les Illes Balears (2013-2015). Després, va treballar en l'empresa Home Art Studio, especialitzada en arquitectura hotelera i turística, consultoria urbanística i turística; i planificació territorial i turística.
És membre de l'Agrupació d'Arquitectes Perits Forenses de les Illes Balears.
Està casat i té tres fills (un nin i dues nines).
Després de les eleccions municipals de 2023, Martínez Llabrés va accedir a l'alcaldia de Palma, on governa en minoria, després de comptar amb els onze regidors del Partit Popular. Els altres grups polítics representats en la corporació es van votar a si mateixos: vuit regidors del PSOE-PSIB, sis de Vox, tres de Més, i un de EUIB-Unides Podem.

## Referències

* 1 2 «Martínez Llabrés, Jaime». , 17-06-2023 [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Jaime Martínez Llabrés». Asociación Española de Expertos Científicos en Turismo - AECIT, 2020. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Jaime Martínez: “La solución a la estacionalidad es un cambio de modelo”». , 15-06-2014 [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Home Art Studio: arquitectura y turismo». , 03-05-2021 [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «"Somos la única alternativa al bloque de izquierdas, que han demostrado no saber gestionar"». [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ Redacción «Jaime Martínez Llabrés (PP) asume la Alcaldía de Palma con el único apoyo de su partido». , 17-06-2023 [Consulta: 11 juliol 2023].
# Roald Larsen

Roald Larsen (Christiania, 1 de febrer de 1898 - Oslo, 28 de juliol de 1959) fou un patinador de velocitat sobre gel noruec, un dels més importants de la dècada del 1920.

## Biografia

Va néixer el 2 de gener de 1898 a la ciutat d'Oslo, fill del vidrier Hans Jacob Larsen i de Lydia Larsen. En finalitzar la seva carrera esportiva continuà la professió del seu pare fundant l'empresa Roald Larsen AS.
Va morir a la seva residència d'Oslo el 28 de juliol de 1959.

## Carrera esportiva

Membre del Kristiania Skøiteklub l'any 1924 es convertí en campió d'Europa de patinatge de velocitat sobre gel, així com campió del seu país i en els Jocs Olímpics d'hivern de 1924 disputats a Chamonix (França) aconseguí guanyar cinc medalles en les proves de velocitat: bronze en les proves de 500, 5.000 i 10.000 metres i plata en les proves de 1.500 i de combinada, esdevenint juntament amb Clas Thunberg l'esportista més guardonat dels Jocs.
En els Jocs Olímpics d'hivern de 1928 disputats a Sankt Moritz (Suïssa) participà en les proves de 500 metres, on quedà tercer; en la prova de 1.500 metres, on quedà quart; i en la prova de 10.000 metres, on finalment abandonà abans de finalitzar la prova.

### Rècords del món

Al llarg de la seva carrera realitzà un rècord mundial:
| Prova | Temps | Data | Seu |
| 500 m | 43.1 | 4 de febrer de 1928 | Davos |
Font: ISU.org

### Rècords personals

| Prova | Temps | Data | Seu | Rècord del món |
| 500 m | 43.1 | 4 de febrer de 1928 | Davos | 43.4 |
| 1.000 m | 1:31.8 | 3 de febrer de 1929 | Hamar | 1:31.8 |
| 1.500 m | 2:21.3 | 1 de gener de 1928 | Oslo | 2:17.4 |
| 3.000 m | 5:21.7 | 5 de març de 1935 | Tønsberg | - |
| 5.000 m | 8:34.4 | 10 de febrer de 1924 | Kongsberg | 8:26.5 |
| 10.000 m | 17:40.3 | 17 de febrer de 1924 | Oslo | 17:22.6 |
    Larsen l'any 1929 igualà el rècord en la distància de 1.000 m. d'Oscar Mathisen.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Roald Larsen». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Historical World Records». ISU. Arxivat de l'original el 5 febrer 2012. [Consulta: 28 març 2012].

## Enllaços externs

* (anglès) www.skateresults.com - Roald Larsen Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Cotorra de Kramer

La cotorra de Kramer (Psittacula krameri) és un ocell originari de zones tropicals d'Àfrica i Àsia que va aparèixer a Catalunya a la dècada dels 1970. Actualment se la pot trobar a les àrees costaneres de la província de Barcelona tot i que recentment s'ha localitzat també en àrees de l'interior, com ara la ciutat de Girona. S'ha inscrit a la llista de les 100 espècies invasores més dolentes d'Europa.
El seu nom fa honor al naturalista austríac Wilhelm Heinrich Kramer.
No s'ha de confondre aquesta espècie amb la cotorreta de pit gris o cotorra argentina, que s'està implantant també, particularment a Barcelona, i com a mínim des del 2013 també a Girona.

## Descripció

Presenta dimorfisme sexual: els mascles adult tenen un collaret fi vermell que destaca sobre el plomatge verd; les femelles i els individus immadurs dels dos sexes o bé no tenen el collaret o bé el presenten d'un color gris pàl·lid.

## Distribució i expansió

La seva àrea de distribució original era una secció d'Àfrica entre el tròpic de Càncer i l'equador (parts de Marroc, Mauritània, Senegal, Guinea Bissau, Etiòpia, Djibouti, Somàlia), i el subcontinent indi i el sud-est asiàtic (Pakistan, el Nepal, Índia, Sri Lanka, Bangladesh, Myanmar i sud-est de la Xina), però s'ha anat introduint a altres parts del món, com ara moltes parts d'Europa.
Els principals nuclis reproductors a l'estat Espanyol són a Barcelona, Màlaga i València. L'Institut Català d'Ornitologia fa el recompte d'individus madurs establerts a Catalunya en 180-300 individus, i considera que l'especie "sembla en expansió, tot i que el nombre d'exemplars és encara petit", i per tant, a 2017, encara no ha arribat a un estat de plaga a Catalunya.
Durant la dècada del 2010, aquesta au ha posat en perill d'extinció al rat penat de l'espècie Nyctalus lasiopterus, el qual habita el Parc Nacional de Doñana (Andalusia).

## Referències

* ↑ «Girona controla que la cotorra argentina no es converteixi en una plaga a la ciutat». Diari de Girona, 27-08-2013. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ «100 of The Worst» (en anglès). Daisie, 2012.
* 1 2 Fitxa de cotorra de Kramer a SEO/Birdlife, 2008 o adaptacions posteriors, (castellà). [Accedit 2017-04-24].
* ↑ Fitxa de cotorra de Kramer al Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya, Institut Català d'Ornitologia (ICO), 2017. [Accedit 2017-04-24].
* ↑ Hernández-Brito, Dailos; Carrete, Martina; Ibáñez, Carlos; Juste, Javier; Tella, José L. «Nest-site competition and killing by invasive parakeets cause the decline of a threatened bat population». Royal Society Open Science, 5, 5, 09-05-2018, pàg. 172477. DOI: 10.1098/rsos.172477.

## Vegeu també

* Cotorreta de pit gris

## Enllaços externs

* Fitxa de la cotorra de Kramer al Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya, Institut Català d'Ornitologia (ICO)
* Cant
# Margarita

La margarita és un mineral de la classe dels silicats que rep el seu nom del grec margaron (perla). Aquest mineral és del grup de les miques.
Pertany al grup dels fil·losilicats amb la fórmula: CaAl₂(Al₂Si₂)O$_{10}$(OH)₂. Forma masses de làmines fines de colors blanc, rosat o groguenc. Cristal·litza de forma monoclínica. És traslúcida.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la margarita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, willemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilithionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilithionita, fluorannita, shirokshinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, bileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïita, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyita, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.
Normalment es troba com un producte de l'alteració de corindó, andalusita i altres minerals aluminosos.

## Referències

* ↑ «Margarite Mineral Data». webmineral.com. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Margarite». mindat.org. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Margarite». mineralienatlas.de. [Consulta: 30 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Mindat Margarita (anglès)
* http://www.webmineral.com/data/Margarite.shtml
* http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/margarite.pdf
# Plasencià

| Període | Sèrie | Estage | Edat (Ma) |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | més recent |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | 3,6 |
| Neogen | Pliocè | Zanclià | 5,333 |
| Neogen | Miocè | Messinià | 7,246 |
| Neogen | Miocè | Tortonià | 11,63 |
| Neogen | Miocè | Serraval·lià | 13,82 |
| Neogen | Miocè | Languià | 15,97 |
| Neogen | Miocè | Burdigalià | 20,44 |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | 23,03 |
| Paleogen | Oligocè | Catià | més antic |
| Subdivisió del període Neogen segons IUGS, el juliol del 2009. ||||
El Plasencià o Piacenzià és un estatge faunístic del Pliocè. Comprèn el període entre fa 3,6 ± 0,005 milions d'anys i fa 2,588 ± 0,005 milions d'anys. Es va produir un augment de la temperatura i dels mamífers, entre ells el naixement del gènere Homo.

## Fauna

* Última aparició del cetaci Mesocetus en el registre fòssil
* Última aparició del rosegador Caviodon en el registre fòssil

## Referències

* ↑ Riba i Arderiu i Reguant i Serra, 1986, «Plasencià».
* ↑ Erin N. DiMaggio EN; Campisano CJ; Rowan J; Dupont-Nivet G; Deino AL; et al. (2015). "Late Pliocene fossiliferous sedimentary record and the environmental context of early Homo from Afar, Ethiopia". Science. 347: 1355–9. PMID: 25739409. doi:10.1126/science.aaa1415.

## Bibliografia

* Riba i Arderiu, O.; Reguant i Serra, S. Una taula dels temps geològics. Institut d'Estudis Catalans, 1986. ISBN 9788472830776.
# Quartet de corda núm. 1 (Beethoven)

El Quartet de corda núm. 1 en fa major, opus 18 núm. 1, va ser compost per Ludwig van Beethoven el 1799, i publicat el 1801. Com els altres sis quartets de l'opus 18 estan dedicats al príncep Joseph Franz von Lobkowitz. Cronològicament va ser compost després del Quartet número 3.
Segons el violinista amic de Beethoven, Karl Amenda, el segon moviment estava inspirat en l'escena de la tomba del Romeo i Julieta de William Shakespeare. Beethoven va revisar a fons la versió que havia rebut Amenda i la versió que va enviar a l'editor un any més tard, va ser força diferent, transformant el caràcter del segon moviment, Adagio molto, en un Adagio affetuouso ed appassionato més específic. D'aquestes modificacions, Beethoven escrivia:
    "... el seu quartet, en el qual he fet algunes alteracions dràstiques. Ara he après a escriure quartets; i això se n'adonarà, imagino, quan els rebi.
Té quatre moviments:
* Allegro con brio
* Adagio affettuoso ed appassionato
* Scherzo. Allegro molto
* Allegro

## Referències

* ↑ Steinberg, Michael: "Essay", a Robert Winter (editor) (1994): The Beethoven Quartet Companion. University of California Press, pp 151. ISBN 0-520-08211-7
# Batalla de São Mamede

La batalla de São Mamede va ser lluitada el 1128 a prop de Guimarães entre les tropes d'Alfons Henriques i les de Teresa de Lleó. Alfons Henriques va sortir victoriós i va impossibilitar la incorporació de Portugal al Regne de Galícia. Aquesta victòria, juntament amb una altra gran victòria en la Batalla d'Ourique, va fer que Alfons Henriques fos proclamat rei de Portugal per les seves tropes i va canviar l'escut del país. La independència de Portugal va ser confirmada més tard a les corts de Lamego, segons la tradició.

## Antecedents

Alfons Henriques, nascut el 1109 fou nomenat comte de Portugal el 1112, a la mort del seu pare Enric de Borgonya, sota la regència de la seva mare Teresa de Lleó. El 1120, el jove príncep va prendre el costat de Paio Soares da Maia, l'arquebisbe de Braga, un enemic polític de la seva mare, i tots dos van ser desterrats, passant anys fora del seu propi comtat, sota la vigilància del bisbe. En fer catorze anys el 1122 es va ordenar cavaller pel seu propi comtat a la Catedral de Zamora, va organitzar un exèrcit, i va disposar-se a prendre el control de les seves terres.
Mentrestant, uns nous incidents van provocar la invasió del comtat de Portugal per Alfons VII de Castella, que el 1127, posà setge a la ciutat de Guimarães, on residia Alfons Henriques. Alfons prometé lleialtat i vassallatge al rei castellà, per la qual cosa aquest desistí de conquerir la ciutat. Però, alguns mesos després, el 1128, les tropes de Teresa de Lleó van enfrontar-se amb les d'Alfons Henriques en la batalla de São Mamede.

## La batalla

Prop de Guimarães va derrotar el 24 de juny de 1128 les tropes de Fernando Pérez de Traba, i Teresa i Fernando foren capturats i desterrats.

## Conseqüències

La victòria d'Alfons Henriques va impossibilitar la incorporació de Portugal al Regne de Galícia i el 1139, després d'una gran victòria en la batalla d'Ourique contra un fort contingent musulmà, Alfons Henriques és aclamat com a rei de Portugal per les seves tropes i va canviar l'escut, sense la creu i amb cinc escudets o quines col·locats on abans hi havia hagut els besants d'argent commemorant els cinc reis moros vençuts en la batalla. Segons la tradició, la independència va ser-li confirmada més tard, a les corts de Lamego, quan va rebre el 26 de juliol de l'arquebisbe de Braga la corona de Portugal, tot i que estudis recents qüestionen la reunió d'aquestes corts.

## Referències

* ↑ António de Morais Silva Historia de Portugal, p.15 (portuguès)