OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalyub

Qalyub o Kalyub (àrab: قليوب, Qalyūb) és una ciutat de la governació de Qalyubia, a Egipte, al nord de l'àrea metropolitana del Caire, on comença el delta del Nil, a 4 km de la riba dreta del riu a la Turat al-Sardusiyya, una canalització que potser fou una resta d'un antic canal (Bahr al-Sardus) considerat tradicionalment d'època faraònica.

## Població

L'any 1986 tenia 84.413 habitants i el 2006 de 106.804 habitants. La ciutat fa de centre comercial de la regió, que és principalment agrícola. La impremta del diari Al-Ahram hi té la seu. Es diu que la ciutat es va construir amb materials de l'antiga Heliòpolis, a pocs quilòmetres de distància.

## Llocs d'interès

Hi ha sis mesquites antigues, entre les quals destaca la gran mesquita o Jami al-Zaynabi amb un imponent manara, que ja existia el 1182, però fou restaurada el 1735/1736 pel xeic local Ahmad al-Shawaribi. Destaca també la tomba del santó Sidi Awad.

## Història

El nom derivaria del grec Καλλιόπη. L'esmenta Joan de Nikius. El 641 Amr ibn al-As va fer un pont en aquesta ciutat per poder passar a altres zones d'Egipte. El 1154-1155 el califa al-Zahir Abu Mansur Ismail (1149–1154) la va donar en feu a Nasr ibn Abbas, que era el seu favorit. Bàybars I (1260-1277) va nomenar el xeic al-Shawaribi encarregat de vigilar el pont construït sobre el Bahr Abu l-Manadjdja i li va donea extensos territoris en feu i la família va portar hereditàriament el títol de Shaykh al-Arab. El 1375 la província d'al-Kalyubiyah tenia entre 59 i 61 pobles i uns ingressos de 419.000 dinars Vers 1406 Ibn Dukmak diu que estava en gran part ruïnes i al Zahiri diu el mateix el 1434/1435. En la guerra entre Selim I i Tuman Bay, va ser atacada per grups àrabs (10 de març de 1517).
Sembla que posteriorment es va refer sota els otomans. Mustafa Pasha va donar al Shaykh al-Arab de Kalyub el control de tota la província. El febrer de 1798 Sulayman al-Shawaribi fou executat pels francesos quan es va intentar revoltar. Sota els francesos la província tenia uns ingressos de 3.390.000 dinars pel miri, 1.710.000 pel kushufiyya i 15.119.000 per la fais. El 1804 i 1805 soldats sense control van exaccionar a la població. Al segle xix fou famosa pels seus jardins i plantacions d'arbres amb nombrosos desmais. El 1824-1825 Muhammad Ali hi va fundar una filatura de cotó i més tard una caserna. La família al-Shawaribi va contribuir al seu desenvolupament amb la construcció d'un hotel de l'època i una mesquita. Fou capital de la mudiriyya (província establerta regularment) d'al-Qalyubiyah en el segle xix, però sota el kediv Ismail Pasha es va decidir el trasllat de la seu a Behna (1871) i la ciutat va esdevenir capital d'un cercle o markaz. Ja no va recuperar la capitalitat que va restar a Behna (Bahna). La maduriyya d'al-Qalyubiyah tenia 980.000 persones el 1960. L'agost del 2006 hi va haver un greu accident ferroviari.

## Bibliografia

* Wiet, Materiaux pour servir a la geographie de l'Egypte
# Jean Ragnotti

Jean Ragnotti (Carpentràs, França; 29 d'agost de 1945), apodat Jeannot, és un pilot de ral·lis francès, actualment retirat. Durant la seva llarga carrera, estretament lligada a la marca Renault, va aconseguir esdevenir un pilot de culte pel seu estil de conducció i carisma. També realitzà d'especialista de cinema per escenes amb vehicles. Guanyà el Campionat de França de Ral·lis els anys 1980 i 1984.

## Trajectòria

Ragnotti debuta al món dels ral·lis l'any 1969 al volant d'un Opel Kadett Rallye, disputant proves d'àmbit francès. L'any següent ja disputaria algunes proves del Campionat d'Europa, així com el Ral·li de Monte-Carlo dins del campionat per marques precursos del Campionat Mundial.
Posteriorment estigué uns anys compaginant els ral·lis amb altres competicions automobilístiques de circuit, com les 24 hores de Le Mans. L'any 1976 fitxa per l'equip Renault, una relació que durarà la resta de la seva carrera, a partir d'aleshores centrada principalment en els ral·lis.
De la mà de Renault esdevé un dels pilots habituals de les proves del Campionat Mundial de Ral·lis amb les diferents versions i evolucions del Renault 5. Entre les seves fites cal destacar la conquesta, copilotat pel seu compatriota Jean-Marc Andrie, del Ral·li Monte-Carlo de 1981, imposant-se als Audi Quattro, amb la seva innovadora tracció total, molt superiors tècnicament. L'any següent, tornaria a regnar sobre l'asfalt dins del Mundial, guanyant el Tour de Còrsega de 1982, una victòria que reeditaria al 1985, en aquesta ocasió amb la versió Maxi Turbo. Paral·lelament als seus èxits al Campionat Mundial, també guanyaria el Campionat de França de Ral·lis dels anys 1980 i 1984.
A partir de l'any del 1986 el cotxe utilitzat per Ragnotti seria el Renault 11, arribant a finalitzar en segona posició el Ral·li de Portugal com a resultat més destacat dins del Mundial de Ral·lis.
Posteriorment, des del 1988, es limitaria a disputar proves de ral·li franceses, tant del Campionat de França com d'Europa, canviant la montura del seu cotxe per un Renault Clio a partir de 1991, amb el qual acabaria tercer al campionat francès de 1991 i subcampió al de 1992.
L'any 1996 canvia el Renault Clio per un Renault Mégane en la que serà la seva darrera temporada completa com a pilot de ral·lis. A partir d'aleshores, participa habitualment en exhibicions, demostrant el seu acrobàtic i espectacular estil de pilotatge, conduint sempre vehicles Renault.

## Victòries al WRC

| | Ral·li | Any | Copilot | Vehicle |
| 1 | Ral·li de Monte-Carlo | 1981 | Jean-Marc Andrie | Renault 5 Turbo |
| 2 | Tour de Còrsega | 1982 | Jean-Marc Andrie | Renault 5 Turbo |
| 3 | Tour de Còrsega | 1985 | Gilles Thimonier | Renault 5 Maxi Turbo |

## Referències

* ↑ «Jean Ragnotti y sus acrobacias» (en castellà). [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Lewin, Ignacio «Ragnotti, ex camionero y especialista de cine, ganó en Montecarlo» (en castellà). El País [Madrid], 31-01-1981. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Shacki. «Jean Ragnotti - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2024].
# Economia de Malta

Malta solament produeix el 20% dels aliments que consumeix, té subministrament limitat d'aigua dolça i no posseeix fonts d'energia pròpies. La posició geogràfica del país, entre la Unió Europea i Àfrica fa que sigui un port d'entrada d'immigració il·legal.
El sector financer ha crescut en els últims anys, i va aconseguir escapar de la crisi econòmica del 2008-2009. Localment s'atribueix això a l'estabilitat del sector bancari del país i a la seva prudents pràctiques de maneig de riscos de préstecs. La recessió econòmica mundial i l'alça de preus d'aigua i electricitat van afectar l'economia del país, que és molt dependent del comerç exterior, de la indústria - especialment d'electrònics i fàrmacs - i del turisme, però el creixement va tornar quan l'economia mundial es va recuperar. Després d'una retracció d'1,2% el 2009 el país va créixer 2% el 2010.
Per a l'entrada a la Unió Europea es van privatitzar algunes empreses que es trobaven sota el control de l'estat i es van liberalitzar els mercats. L'1 de gener de 2008 es va incorporar, al costat de Xipre, a la zona euro.

## Referències

* 1 2 3 4 https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/mt.html Arxivat 2015-10-16 a Wayback Machine.
# Lemminis

Els lemminis (Lemmini) són una tribu de petits rosegadors miomorfs. Habiten les tundres, les taigàs i les praderies àrtiques del nord del continent americà, així com algunes regions d'Euràsia. S'alimenten principalment d'herba, arrels i fruits. El seu cicle de reproducció es caracteritza per ser bastant curt, cosa que, juntament amb la gran fertilitat de les femelles, produeix freqüents explosions demogràfiques que es compensen en part per l'actuació dels depredadors i l'escassetat d'aliments en determinades èpoques. Aquest mamífer construeix túnels i pous, que li serveixen com a cau i dipòsit per aprovisionar-se de menjar.

## Descripció i hàbitat

Els lemminis pesen entre 30 i 110 grams i fan entre 7 i 15 cm de longitud. Generalment, presenten un pelatge llarg i suau, i cues molt curtes. Són herbívors, i s'alimenten principalment de fulles i brots, herbes, i ciperàcies en particular, però també d'arrels i bulbs. A vegades poden menjar cucs i larves. Com en els altres rosegadors, les seves incisives creixen de manera continuada, permetent-los de nodrir-se de farratge més dur del que normalment seria possible.
Els lemminis no hibernen durant el dur hivern del nord. Es mantenen actius, excavant la neu per trobar menjar i utilitzant herbes tallades i emmagatzemades amb antelació. Són animals de naturalesa solitària que es troben només per reproduir-se i després se separen. Com tots els rosegadors, presenten unes taxes reproductives molt altes i poden criar ràpidament si hi ha molta disponibilitat de menjar.

## Referències

* ↑ Entrada «Lemmini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Caudipteryx

Caudipteryx ("cua ploma") és un gènere de dinosaure teròpode oviraptorosaure que va viure al Cretaci inferior (Aptià), fa uns 124,6 milions d'anys. Estava emplomat i en aparença general feia l'aspecte d'un ocell. S'han descrit dues espècies; C. zoui (l'espècie tipus), l'any 1998, i C. dongi, l'any 2000.
Les restes fòssils de Caudipteryx foren descobertes per primera vegada a la formació de Yixian de l'àrea Sihetun de la província de Liaoning, al nord-est de la Xina l'any 1997.

## Referències

* 1 2 Ji, Q., Currie, P.J., Norell, M.A., and Ji, S. (1998). "Two feathered dinosaurs from northeastern China." Nature, 393(6687): 753–761. doi:10.1038/31635PDF fulltext Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.
* ↑ Zhou, Z., and Wang, X. (2000). "A new species of Caudipteryx from the Yixian Formation of Liaoning, northeast China." Vertebrata Palasiatica, 38(2): 113–130. PDF fulltext Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine.
# Jefimija

Jefimija (1349 $^{(Gregorià)}$ - 1405 $^{(Gregorià)}$), que va néixer amb el nom Jelena Mrnjavčević (ciríl·lic serbi: Јелена Мрњавчевић,sro [ mr̩ɲǎːʋ- ]), filla de Vojihna i vídua de Jovan Uglješa Mrnjavčević, és considerada la primera dona poeta sèrbia. El seu Lament for a Dead Son i l'Encomium del príncep Lazar són famosos en el cànon de la literatura sèrbia medieval.
Jefimija també va ser una hàbil cosidora i gravadora. El seu lament pel seu estimat fill va ser gravat al dors del díptic, (icona de dos panells que representa una verge i un nen) que Teodosije, bisbe de Serres, havia presentat com a obsequi a l'infant Uglješa en el seu bateig. L'obra té gravat al dors el lament de Jefemija.

## Lloança del príncep Lazar

* creu bordada
* iconografia bordada
* Poema

## Llegat

Està inclosa a els 100 serbis més destacats.

## Referències

* ↑ Gavrilović, 2006, p. 78-79.
* ↑ Hawkesworth, Celia. Voices in the Shadows: Women and Verbal Art in Serbia and Bosnia. Central European University Press, 2000, p. 80.
* ↑ Pavlikianov, Cyril. The Medieval Aristocracy on Mount Athos: Philological and Documentary Evidence for the Activity of Byzantine, Georgian and Slav Aristocrats and Eminent Churchmen in the Monasteries of Mount Athos from the 10th to the 15th Century. Sofia: Center for Slavo-Byzantine Studies, 2001. ISBN 9789540715957.

## Bibliografia

* Ćirković, Sima. The Serbs. Malden: Blackwell Publishing, 2004.
* Gavrilović, Zaga. «Women in Serbian politics, diplomacy and art at the beginning of Ottoman rule». A: Jeffreys. Byzantine Style, Religion and Civilization: In Honour of Sir Steven Runciman. Cambridge University Press, 2006, p. 72–90.
* Pavlikianov, Cyril. The Medieval Aristocracy on Mount Athos: Philological and Documentary Evidence for the Activity of Byzantine, Georgian and Slav Aristocrats and Eminent Churchmen in the Monasteries of Mount Athos from the 10th to the 15th Century. Sofia: Center for Slavo-Byzantine Studies, 2001.
# Bene Israel

Bene Israel traduït com Fills d'Israel, són un grup de jueus que van emigrar al segle xix de l'oest de Maharashtra (Índia) a prop de les ciutats, principalment a Bombai, Pune, Ahmedabad, i Karachi (Karachi més tard va esdevenir part del Pakistan).
L'idioma nadiu dels Bene Israel és el marathi. La majoria de Bene Israel han emigrat a Israel, però encara en queden uns 4.500 a l'Índia i el Pakistan. Els Bene Israel comparteixen l'herència genètica dels cohanim, amb Moisès, i les seves tradicions provenen dels que van escapar de les persecucions a Galilea en el segle ii aC.

## Referències

* 1 2 3 Solomon, Isaac Joseph. «Bene Israel of India» (en anglès). 8/10/2011. Arxivat de l'original el 2015-12-16. [Consulta: 8 octubre 2011].
# Jens Arnold Diderich Jensen

Jens Arnold Diderich Jensen (Bildsøe) (Flensburg, 24 de juliol de 1849 - Copenhaguen, 24 de novembre de 1936) va ser un oficial de la marina i explorador danès que feu diverses missions a l'Àrtida. Va participar en l'expedició geològica, dirigida pel professor K.J.V Steenstrup, que estudià la costa occidental de Groenlàndia. També va participar en una expedició el 1878 al gel interior de Groenlàndia. A més, a la primavera de 1884 va participar en una expedició que va recórrer el paral·lel 65º nord i 67º nord de Groenlàndia. Aquestes expedicions -entre d'altres- van ajudar a cartografiar la costa de 800 km compresa entre Kangaatsiaq i Tigsaluk.

## Biografia

J.A.D. Jensen va nàixer a Flensburg el 1849, era el fill de Hans Jensen un comerciant i fabricant de la ciutat i de Johanne Magdalene Ahlers. El 1871 servia com a subtinent i accedí a la posició de tinent el 1873. Va dirigir diverses missions entre 1881 i 1883 a les aigües daneses. El 1886 fou nomenat capità i un any més tard esdevingué cap de la Marineministeret. Fou promogut al rang de comandant el 1901. Afegí Bildsøe al seu cognom el 1911.

## Obres

* Indlandsisen (1888)
* Grundrids af Læren om Ebbe og Flod (1899)
* Lærebog i Navigation, I-II (1903-04)
* Kortfattet Navigationslære (1908)
* Danske Søfartslove i Uddrag (1908)
* Nautisk Almanak, siden 1891

## Reconeixements

Els següents punts geogràfics duen el seu nom:
* Fiord J.A.D. Jensen (68° 13′ N, 30° 06′ O﻿ / ﻿68.217°N,30.100°O﻿ / 68.217; -30.100)
* Nunatak J.A.D. Jensen (62° 50′ N, 48° 56′ O﻿ / ﻿62.833°N,48.933°O﻿ / 62.833; -48.933)
* Cap J.A.D Jensen (68° 10′ N, 29° 50′ O﻿ / ﻿68.167°N,29.833°O﻿ / 68.167; -29.833)
* Arxipèlag J.A.D. Jensen (74° 53′ N, 58° 03′ O﻿ / ﻿74.883°N,58.050°O﻿ / 74.883; -58.050)

## Referències

* ↑ «Jens Arnold Diderich Jensen». Det Kgl. Bibliotek.
* ↑ Nansen, Fridtjof. Paa ski over Grønland. Kristiania: Aschehoug, 1890, p. 389–434.
* 1 2 Rink, H. «The Recent Danish Explorations in Greenland and Their Significance as to Arctic Science in General». Proceedings of the American Philosophical Society, 22, 120, 1885, pàg. 280–296. ISSN: 0003-049X.
* ↑ Kornerup, Thorvald. Oversigt over Meddelelser om Grønland (1876-1912) (en danès), 1913.
* 1 2 «J.A.D. Bildsøe | lex.dk» (en danès), 17-07-2011. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ Bildsøe, Jens Arnold Diedrich Jensen. Om indlandsisen i Grønland: i anledning af Dr. Nansens expedition (en danès). Forlagsbureauet i Kjøbenhavn, O.H. Delbanco, 1888.
* ↑ Heyda, Charles M. Gazetteer of Greenland: Names Approved by the United States Board on Geographic Names (en anglès). Defense Mapping Agency, 1983.
# Brasilianita

La brasilianita és un mineral de la classe dels fosfats. El nom li va ser donat per Frederick Harvey Pough i Edward Porter Henderson l'any 1945 per la seva localitat tipus, Brasil, on va ser trobada per primera vegada.

## Característiques

És un fosfat anhidre de sodi i alumini, amb anions addicionals d'hidroxil de fórmula química NaAl₃(PO₄)₂(OH)₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls de brasilianita són allargats i prismàtics, és trencadís i té una fractura concoidal. Té una duresa a l'escala de Mohs de 5,5 i un pes específic de 2,98. Té una lluentor vítria i la seva ratlla és blanca. Comença a perdre el seu color quan s'escalfa a 200 °C i es torna incolor quan s'arriba a 300 °C.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la brasilianita pertany a «08.BK: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1, 2,5:1» juntament amb els següents minerals: medenbachita, neustädtelita, cobaltneustädtelita, curetonita, heyita, jamesita i lulzacita.
Els exemplars més purs poden ser tallats i utilitzats en joieria com gemmes de gran bellesa.

## Formació i jaciments

Es troba en roques pegmatites de tipus granit amb minerals fosfats, on es forma per alteració hidrotermal. També en jaciments sedimentaris metamorfitzats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: moscovita, albita, fluorapatita, turmalina, whitlockita, quars, ambligonita, lazulita, augelita, bertossaíta, siderita o montebrasita.

## Referències

* ↑ «Brazilianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r abril 2014].
* ↑ Čobić, A.; Zebec, V., Scholz, R., Bermanec, V., & de Brito Barreto, S. «Crystal morphology and xrd peculiarities of brazilianite from different localities». Natura Croatica, 20, 1, 2011.
* ↑ «Brazilianite gemston information» (en anglès). Gemdat. [Consulta: 1r abril 2014].
# Bavenita

La bavenita és un mineral de la classe dels silicats (inosilicats) que rep el seu nom del lloc del seu descobriment, a Baveno (Itàlia), l'any 1901.

## Característiques

La seva duresa a l'escala de Mohs és de 5,5, i cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És un silicat hidroxilat de calci, beril·li i alumini. L'estructura molecular és la d'un inosilicat amb cadenes múltiples de període 2, amb estructura de columna. Forma una sèrie de solució sòlida amb la bohseita (Ca₄Be₃AlSi$_9$O$_{25}$(OH)₃), en què la substitució gradual de l'alumini per beril·li va donant els diferents minerals de la sèrie.

## Formació i jaciments

Apareix formant druses en cavitats miarolítiques en granit i roques pegmatítiques associades, formades a partir de l'alteració del beril i d'altres minerals que contenen beril·li. També es pot formar en vetes d'alteració hidrotermal. Sol trobar-se associat a altres minerals com: beril, helvina, fenaquita, bertrandita, quars, epidota, estibina, albita, ortoclasa, titanita, clorita, clinozoisita o tremolita.

## Referències

* ↑ «Bavenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2014].
* ↑ «Bavenite-Bohseite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2014].
# Jesús Mena Campos

Jesús Mena Campos (Gómez Palacio, 28 de maig de 1968) és un saltador mexicà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va disputar dues proves del programa de salts. En la prova de palanca de 10 metres va guanyar la medalla de bronze, mentre en la del salt de trampolí de 3 metres fou setè. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, quedà eliminat en sèries en la prova de palanca de 10 metres. En aquests Jocs fou l'encarregat de dur la bandera mexicana durant la cerimònia inaugural.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs Panamericans de 1991, una de plata a les Universíades de 1991 i una medalla d'or i una de plata als Jocs Centreamericans i del Carib de 1986.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jesús Mena». [Consulta: 7 setembre 2023].
# Athyrium

Athyrium és un gènere de falgueres de la família Anthyriaceae que compta amb unes 180 espècies terrestres amb una distribució cosmopolita.

## Espècies dels Països Catalans

* Athyrium filix-femina
* Athyrium distentifolium

### Altres espècies

| Athyrium adpressum Athyrium alpestre Athyrium anisopterum Athyrium araiostegioides Athyrium arisanense Athyrium asplenioides Athyrium atkinsonii Athyrium attenuatum Athyrium auriculatum Athyrium austro-orientale Athyrium austro-yunnanense Athyrium biseralatum Athyrium bomicola Athyrium brevifrons Athyrium brevisorum Athyrium bucahwangense Athyrium caudipinna Athyrium chingianum Athyrium christensenii Athyrium clarkei Athyrium clivicola Athyrium criticum Athyrium cryptogrammoides Athyrium delavayi Athyrium delicatulum Athyrium densisorum Athyrium dentilobum Athyrium devolii Athyrium dissitifolium Athyrium drepanopterum Athyrium dubium Athyrium duthiei Athyrium epirachis Athyrium erithrocaulon Athyrium erythropodum | Athyrium fallaciosum Athyrium fangii Athyrium fimbriatum Athyrium fissum Athyrium flabellulatum Athyrium flavicoma Athyrium flexile Athyrium fragile Athyrium fujianense Athyrium giganteum Athyrium goeringianum Athyrium guangnanense Athyrium himalaicum Athyrium hirtirachis Athyrium huhsienense Athyrium imbricatum Athyrium iseanum Athyrium kanghsienense Athyrium kenzo-satakei Athyrium kuratae Athyrium leiopodum Athyrium liangwangshanicum Athyrium mackinnonii Athyrium macrocarpum Athyrium medogense Athyrium melanolepis Athyrium mengtzeense Athyrium multidentatum Athyrium nakanoi Athyrium nephrodioides Athyrium nigripes Athyrium niponicum Athyrium nyalamense Athyrium oppositipinnum Athyrium otophorum | Athyrium pachyphlebium Athyrium pachyphyllum Athyrium pachysorum Athyrium parapellucidum Athyrium pectinatum Athyrium pellucidum Athyrium pseudo-filix-femina Athyrium pubicostatum Athyrium rachidosorum Athyrium reflexipinnum Athyrium roseum Athyrium rotundilobum Athyrium rubripes Athyrium rupicola Athyrium sessile Athyrium sikkimense Athyrium silvicolum Athyrium sinense Athyrium stenopodum Athyrium strigillosum Athyrium submacrocarpum Athyrium subrigescens Athyrium supraspinescens Athyrium tenuicaule Athyrium tenuifolium Athyrium tibeticum Athyrium tozanense Athyrium vidalii Athyrium tripinnatum Athyrium viviparum Athyrium wallichianum Athyrium wardii Athyrium wuliangshanense Athyrium yokoscense Athyrium yui Athyrium yunnanense |

## Referències

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980
* Flora of China: Athyrium species list
* Flora Europaea: Athyrium
* Flora of North America: Athyrium
# Apofis (mitologia)

Apofis, Àpopis o Apep (nom egipci: ꜥꜣpp A’pₑp, nom grec: Ἄπωφις Apōphis; Ἄποπις Apŏpis), representava en la mitologia egípcia a les forces malèfiques que habiten al Duat i a les tenebres. Fou representada com una serp gegantina, un drac amb parts de serp, o una gran tortuga o cocodril.
A diferència del Gènesi judeocristià, on el símbol del mal està representat per una serp, a Egipte, les serps, eren símbols de resurrecció, sent la cobra l'animal protector dels faraons i a la ciutat de Buto eren venerades pel seu caràcter benèfic.
Apep era una serp gegantina, indestructible i poderosa, que tenia com a objectiu interrompre el recorregut del vaixell solar, conduït per Ra, i evitar que sortís el nou dia, emprant diversos mètodes: atacava la barca directament o serpentejava per provocar bancs de sorra on la nau pogués encallar. La finalitat raïa a trencar la Maat, l'“ordre còsmic”.
Cada nit, Ra havia de vèncer Apofis, però, com que era indestructible, mai seria aniquilat, tan sols era ferit o sotmès. Sovint era representat tallat a trossos per Ra (en la forma d'un gat), permetent aquesta victòria tornar a ocupar el seu lloc al vaixell solar i reiniciant el cicle solar. En el cas que Ra fos derrotat per Apofis, seria la fi del món. Igualment, era necessari que Apofis no resultés destruït, ja que pels antics egipcis era necessari que existís un equilibri entre el bé i el mal i, si qualsevol dels dos combatents vencia, el balanç de forces seria alterat i el món retornaria al caos del que havia sortit.
Els egipcis creien que, quan el cel es tenyia de vermell, era a causa de les ferides provocades a Apofis. També, interpretaren que els eclipsis eren obra seva, en la lluita a Duat.
Totes les serps eren la seva encarnació, excepte la cobra, que representava al Sol.

## Referències

* 1 2 3 Littleton, C.Scott. Mythology. The illustrated anthology of world myth & storytelling. (en anglès). Londres: Duncan Baird Publishers, 2002, p. 21. ISBN 9781903296370.