OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mylodon darwini

Mylodon darwini fou un peresós gegant terrestre sud-americà. Mesurava 3,5-4 metres de gran i s'extingí a principis de l'Holocè.

## Descripció

Mylodon feia aproximadament 1,3 d'alçada a l'espatlla i uns 3,5 metres de llarg. S'assemblava al seu parent proper Glossotherium (= Paramylodon), que visqué a Nord i Sud-amèrica a la mateixa època. Ambdós es caracteritzaven pel seu crani curt i la seva regió nasal, aparentment separada. Les restes modificades de Mylodon trobades a la Caverna d'Última Esperança a Xile mostren un pelatge tosc i groguenc. A la pell s'hi trobaren petits ossets incrustats, que servien com protecció contra els depredadors.
# Can Baró (masia de Barcelona)

El Can Baró és una masia de Barcelona que dona nom a un barri situat al vessant sud del turó de la Rovira i està catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El seu nom, que apareix en un plànol del 1748 realitzat pel geòmetra Francesc Clavera, prové de Ramon Feliu d'Ivorra i Salvà, baró de Cervelló i senyor de Sant Vicenç dels Horts, que el 1737 la va vendre al metge barceloní Francesc Sampere. El 1794, el seu net Josep Manuel Pascali i Sampere, ambaixador a Suïssa, va rebre el títol de baró de Sant Lluís.
El 1867, la propietat va passar a mans del ciutadà madrileny Joaquín de las Llanas y López de la Huerta, que promogué un projecte d'urbanització dels extensos terrenys, que donà origen a l'actual barri al voltant del mas. El 1869, una part fou segregada per a construir els dipòsits de la Societat d'Aigües de Barcelona, provinent del manantial de Dosrius (vegeu Parc de les Aigües).
Hi ha notícies que afirmen que el 1909, el mas va acollir gent que fugia dels aldarulls provocats durant la Setmana Tràgica, i que durant la Guerra Civil espanyola serví com a hospital. Després es convertí en col·legi dels jesuïtes.
Actualment acull l'escola ACIS Artur Martorell.

## Arquitectura

De planta basilical amb el coronament curvilini, consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana és força interessant amb obertures distribuïdes simètricament, amb tres balcons que fan d'ampit al primer nivell i tres finestres al segon pis. Totes aquestes obertures tenen els brancals i llindes rectes (menys la del balcó central que disposa d'un arc escarser), fetes de blocs de pedra ben escairada que sobresurten lleugerament del revestiment de la façana. Probablement, les finestres de les golfes hagin estat tapiades i en el seu lloc s'hi ha instal·lat un rellotge de sol que presideix la façana.
La data de 1674 que hi ha inscrita a la llinda de pedra de la porta d'entrada es creu que és la data de la reforma d'una construcció més antiga.

## Referències

* 1 2 «Can Baró». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El nom de la masia». Can Baró. Història del barri (blog), 24-11-2011.
* 1 2 «Propietaris». Can Baró (blog).
* ↑ AHPB, notari Bonaventura Galí, 21-12-1737.
* ↑ «José Manuel de PASCALI y SANTPERE». geneanet. Van Marcke de Lummen.
* 1 2 3 «Mas Can Baró». Rutes històriques per Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2022-08-15.
* ↑ «Can Baró». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Vegeu també

* Palau Solterra-Barberà
* Casa Sampere

## Bibliografia

* Ajuntament de Barcelona. Masies de Barcelona, 2009, p. 157-158.

## Enllaços externs

* «Can Baró». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Håkon Tønsager

Håkon Tønsager (Oslo, 31 de juliol de 1890 - Oslo, 15 de gener de 1975) va ser un remer noruec que va competir a començaments del segle xx. Era germà del també remer Ejnar Tønsager.
El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Estocolm, on va disputar la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Quedà eliminat en semifinals i se li atorgà la medalla de bronze.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Haakon Tønsager». [Consulta: 19 agost 2024].
# Parocnus

Parocnus és un gènere extint de mamífers pilosos de la família dels megalòcnids que visqueren al Carib durant el Plistocè, fa entre 11.700 i 129.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils a Cuba i la República Dominicana. Les estimacions del seu pes corporal abasten un ventall força ampli, des de 23 kg fins a més de 70 kg. Malgrat que es podien enfilar als arbres, eren els peresosos més terrestres del Carib.

## Referències

* 1 2 Entrada «Parocnus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Woods i Sergile, 2001, «The sloths of the West Indies: a systematic and phylogenetic review» (J. L. White i R. D. E. MacPhee).

## Bibliografia

* Woods, C. A.; Sergile, F. E. Biogeography of the West Indies (en anglès). 2a edició. CRC Press, 2001. ISBN 0-8493-2001-1.
# Portaavions Kaga

El portaavions Kaga (japonès: 加賀; batejat així per l'antiga província de Kaga, avui part de la Prefectura d'Ishikawa) va ser un portaavions de la Marina Imperial Japonesa. Va participar en l'atac a Pearl Harbor i va ser enfonsat durant la batalla de Midway, el 4 de juny de 1942.
El Kaga va ser inicialment construït a partir del buc d'un cuirassat de la classe Tosa com un portaavions de 3 cobertes, disseny que també seguiria inicialment l'Akagi, però el 1936 va ser totalment remodelat, deixant una única coberta. A més, posseïa 5 canons de 200mm per banda, en el terç de popa, com a reminiscència del seu passat com a cuirassat, però molt propers a la línia de flotació, la qual cosa els feia perdre eficàcia (sobretot amb mar grossa). Estava dotat d'una poderosa artilleria antiaèria, que demostrà la seva capacitat defensiva en la primera fase de la batalla de Midway.
Com a característiques a destacar, posseïa una alta superestructura amb una coberta suspesa a proa i popa a una alçada considerable. La xemeneia, situada al centre de la banda d'estribord (gairebé a l'alçada de coberta i inclinada cap al mar) desviava els fums de la coberta per a facilitar les operacions aèries,i comptava amb un enginyós sistema que bombejava aigua de mar cap al seu interior. El vapor resultant impedia que el fum fos molt fosc o espès i en reduïa la temperatura per a major seguretat dels aviadors, que no es trobaven un inesperat corrent d'aire calent. El problema principal d'aquest sistema era que comportava una gran corrosió. El pont estava ubicat a estribord, i era bastant petit en relació a la mida del navili.
El 19 de febrer de 1942 participà en bombardeig de Darwin, a Austràlia. El 5 de juny de 1942, durant la segona fase de la batalla de Midway, el Kaga va ser sorprès pels bombarders en picat del USS Yorktown; va ser tocat per 4 bombes de 500 kg, una de les quals explotà a popa, al costat de la coberta de vol, arrencant part del buc i de les plataformes d'artilleria antiaeria i llençant-les al mar amb els seus servidors (descobertes al juliol del 2005 a 5.000m de fondària).
Una altra de les bombes va explotar al pont, matant al capità Jisaku Okada amb tots els oficials i servidors del pont de comandament. Les bombes van arribar als hangars, on hi havia els avions disposats per llançar un nou bombardeig contra la flota americana, amb la qual cosa els incendis i les explosions es van multiplicar. El Kaga s'enfonsà hores després per l'efecte de les innumerables explosions i incendis.

## Referències

* ↑ Wiest, Andrew A.; Mattson, Gregory Louis. The Pacific War (en anglès). Zenith Imprint, 2001, p.166. ISBN 0760311463.

## Enllaços externs

* (En anglès) Registre de moviments des de Combinedfleet.com
* (En anglès) WW2DB: Kaga
# Parocnus

Parocnus és un gènere extint de mamífers pilosos de la família dels megalòcnids que visqueren al Carib durant el Plistocè, fa entre 11.700 i 129.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils a Cuba i la República Dominicana. Les estimacions del seu pes corporal abasten un ventall força ampli, des de 23 kg fins a més de 70 kg. Malgrat que es podien enfilar als arbres, eren els peresosos més terrestres del Carib, cosa que els hauria fet especialment vulnerables a la caça pels éssers humans que poblaren la regió.

## Referències

* 1 2 Entrada «Parocnus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Woods i Sergile, 2001, «The sloths of the West Indies: a systematic and phylogenetic review» (J. L. White i R. D. E. MacPhee).

## Bibliografia

* Woods, C. A.; Sergile, F. E. Biogeography of the West Indies (en anglès). 2a edició. CRC Press, 2001. ISBN 0-8493-2001-1.
# Joan Busquets Crusat

Joan Busquets Crusat (La Canonja, 1902 - Reus, 1997) empresari català, nascut a La Canonja però traslladat a Reus el 1905.
Va estudiar a Reus i a Tarragona i va treballar en diverses empreses, des de meritori fins a cap comercial d'una important empresa de fruits secs. Quan es va voler independitzar li va mancar capital i llavors el 1924 va fundar l'empresa després coneguda com a Jubus que es va dedicar a la fabricació de maquinària per a triar i trencar l'avellana (la producció més important de la zona) i per als fruits secs. Va ser president local de la Lliga Regionalista, conseller delegat de Gas Reusense, president suplent de la Cambra de Comerç, president del manicomi Institut Pere Mata i conseller del Banc d'Espanya a Reus i Tarragona. Del 1934 al 1942 va ser president del Reus Deportiu i va fundar el CF Reus Deportiu.
Va publicar un llibre de memòries: Breu història d'una vida: 1902-1982, que va ampliar el 1987 amb Records de la vida que passa.

## Reconeixement

El 1993 va rebre el guardó de Més Amic de Reus. El 1995 va ser declarat fill adoptiu de la ciutat de Reus, que també li va dedicar el «Carrer de Joan Busquets Crusat».

## Referències

* ↑ «Els presidents del Reus Deportiu», Reus Deportiu, [Consulta l'1 de febrer de 2014]
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 65-66. ISBN 9788497916929.
* ↑ «Busquets Crusat, Joan». Catàleg Argus. Generalirar de Catalunya. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Fills il·lustres. Ajuntament de Reus. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ 41° 9′ 32″ N, 1° 5′ 34″ E﻿ / ﻿41.15889°N,1.09278°E﻿ / 41.15889; 1.09278
# Mosquiter de l'Emei

El mosquiter de l'Emei (Phylloscopus emeiensis) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). És endèmic de l'interior de la Xina. Els seus hàbitats principals són els boscos temperats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de l'Emei». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 626. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Emei Leaf-warbler. Phylloscopus emeiensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Hília estriada

L'hília estriada (Pholidornis rushiae) és una espècie d'ocell de la família dels hílids (Cettiidae) i única del gènere monotípic Pholidornis. Es troba a l'Àfrica occidental i central. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, les plantacions, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

No hi ha consens taxonòmic sobre la família a la que pertany Pholidornis. Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està inclòs en els hílids (Hyliidae). Ja el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que estaria inclòs en els escotocèrtids (Scotocercidae).

## Referències

* ↑ «Hília estriada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 630. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Tit-hylia. Pholidornis rushiae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 630. ISBN 978-84-16728-37-4.
# El diari d'Alice

El diari d'Alice (portuguès: O Diário de Alice) és una sèrie d'animació portuguesa de 2023 creada per Diogo Viegas.
Es tracta d'una coproducció portuguesa - brasilera - espanyola, que s'estrenà en línia a principis de març del 2024 per RTP Online i s'emeté el 25 de març a RTP2. A Espanya, es va estrenar el març de 2024 a Clan, emetent-se també versions en gallec i valencià a TVG2 i À Punt. El 2024, va ser seleccionat per al festival de cinema d'Annecy.
Dirigida al públic jove, la sèrie està composta d'històries imaginatives de cinc minuts, amb il·lustracions simpàtiques. La fantasia que la sèrie utilitza com a recurs narratiu funciona també com a solució per resoldre i superar situacions que s'ajusten a la quotidianitat de l'educació infantil o per proposar aprenentatges valuosos per al públic.

## Referències

* ↑ Dias da Silva, Raquel. «‘O Diário de Alice’ une talentos de Portugal, Espanha e Brasil». Time Out Lisbon, 15-03-2024.
* ↑ «Clan estrena 'El diario de Alice', primera coproducción de animación con la cadena pública portuguesa RTP» (en castellà). rtve.es, 25-03-2024. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ «El diari d'Alice». La Colla. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ «O diario de Alice» (en gallec). Xabarín. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ NTC, À Punt. «Dos produccions en què participa À Punt, seleccionades en el Festival de Cinema d'Animació d'Annecy». À Punt, 03-05-2024. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ «Crítica El diario de Alice animación en Clan | Contraste». Una guia para el espectador crítico. [Consulta: 3 juliol 2024].
# Mosquiter de les Canàries

El mosquiter de les Canàries o mosquiter canari (Phylloscopus canariensis) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). És endèmic de les illes Canàries. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de les Canàries». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
* ↑ Fitxa del mosquiter canari a la "Enciclopèdia de las Aves de España" de la SEO Arxivat 2011-11-16 a Wayback Machine. Rev. 30/05/2013 (castellà)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 624. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Canary Islands Chiffchaff. Phylloscopus canariensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Lliga catalana de bàsquet femenina 1992-1993

La Lliga Nacional Catalana de Basquetbol 1992 fou la dotzena edició de la Lliga catalana. La competició se celebrà el 8 de desembre de 1992 al Nou Pavelló del Garraf de Vilanova i la Geltrú i fou organitzada per la Federació Catalana de Basquetbol. Hi participaren l'Universitari de Barcelona, vigent campió, i el Comarcal Reus Ploms.
Es proclamà campió el club reusenc per 85 a 68, guanyant el seu primer títol. Individualment, destacà la jugadora americana Andrea Magnum amb 32 punts, màxima anotadora del partit, mentre que l'alera catalana Rosa Castillo guanyà la seva novena Lliga catalana, rècord absolut de la competició. La final fou retransmesa en directe pel Canal 33. Hi assistiren el secretari general de l'Esport de la Generalitat de Catalunya, Josep Lluís Vilaseca, i el president de la Federació Catalana de Basquetbol, Enric Piquet.

## Final

* En negreta = Equip guanyador
* Pts. = Punts
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| 8 de desembre de 1992 (1992-12-08) 19:00 CET Acta | Comarcal Reus Ploms | 85–68 | Universitari de Barcelona | Nou Pavelló del Garraf, Vilanova i la Geltrú Assistència: 1.500 espectadors Àrbitres: Galerón i Camacho |
| Nou Pavelló del Garraf, Vilanova i la Geltrú Assistència: 1.500 espectadors Àrbitres: Galerón i Camacho |||
| 8 de desembre de 1992 (1992-12-08) 19:00 CET Acta | Pts: Magnum 30 | | Pts: Shannon 18 | Nou Pavelló del Garraf, Vilanova i la Geltrú Assistència: 1.500 espectadors Àrbitres: Galerón i Camacho |
| Comarcal Reus Ploms | Universitari de Barcelona |
| # | Jugadora | Pts |
| | Magnum | 30 |
| | Rosa Castillo | 8 |
| | Ruiz | 10 |
| | Nina Pont | 15 |
| | Williams | 12 |
| | Vañó | 4 |
| | Córdoba | 1 |
| | Clavero | 5 |
| Total | Total | 85 |
| Entrenador |||
| Xavier Tubau |||
* Campió de la Lliga Catalana 1992-93
* Comarcal Reus Ploms Primer títol
| # | Jugadora | Pts |
| | Laura Cano | 17 |
| | Shannon | 18 |
| | Eulàlia Vila | 14 |
| | Ladiña | 8 |
| | Peñalver | 4 |
| | Soler | 3 |
| | Abad | 2 |
| | Villabona | 2 |
| Total | Total | 68 |
| Entrenador |||
| Ruldua |||

## Referències

* ↑ «El Nou Pavelló acull dimarts la final de la Copa Catalana femenina». Diari de Vilanova, Núm. 25.714, 04-12-1992, pàg. 35 [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ Saladrigas, Roman «El Reus Ploms va ser el vencedor de la Copa Catalana femenina que es va disputar dimarts al Nou Pavelló». Diari de Vilanova, Núm. 25.715, 11-12-1992, pàg. 39 [Consulta: 30 juliol 2024].
# Lliga catalana de bàsquet masculina 1985-1986

Fou la 6a edició de la Lliga catalana de bàsquet.

## Fase de grups
### Grup A

| Pos | Equip | J | G | P | P.F. | P.C. | +/- | Classificació |
| 1 | Barcelona | 4 | 3 | 1 | 394 | 339 | +55 | Classificat per la final |
| 2 | Español | 4 | 2 | 2 | 359 | 402 | -43 |
| 3 | Santa Coloma | 4 | 1 | 3 | 371 | 383 | -12 |
| Local \ Visitant | BAR | ESP | SCO |
| FC Barcelona | | 104-72 | 94-83 |
| RCD Español | 98-96 | | 99-96 |
| CB Santa Coloma | 86-100 | 106-90 | |

### Grup B

| Pos | Equip | J | G | P | P.F. | P.C. | +/- | Classificació |
| 1 | Joventut | 4 | 4 | 0 | 360 | 327 | +33 | Classificat per la final |
| 2 | Granollers | 4 | 2 | 2 | 340 | 334 | +6 |
| 3 | Manresa | 4 | 0 | 4 | 327 | 366 | -39 |
| Local \ Visitant | JOV | GRA | MAN |
| Club Joventut de Badalona | | 86-70 | 84-78 |
| CB Granollers | 88-90 | | 86-76 |
| Manresa EB | 91-100 | 82-96 | |

## Final

| 24 setembre 1985 19:00 | FC Barcelona | '91'–90 | Club Joventut de Badalona | Pavelló Josep Mora, Mataró Àrbitres: Mas, Pizarro |
| Pavelló Josep Mora, Mataró Àrbitres: Mas, Pizarro |||
| 24 setembre 1985 19:00 | Pts: Sibilio 23 Rebs: Wiltjer 10 Assist: San Epifanio 3 Rec: Solozábal 5 | | Pts: Jiménez 18 Rebs: Stewart 9 Assist: Montero, Jiménez 1 Rec: Housey 3 | Pavelló Josep Mora, Mataró Àrbitres: Mas, Pizarro |
| Barcelona | Joventut |
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P | R | A |
| B | 7 | Ignacio Solozábal | 19 | 0 | 2 |
| A | 15 | Epi | 22 | 2 | 3 |
| A | 6 | Cándido Sibilio | 23 | 3 | 0 |
| P | 11 | Juan Domingo de la Cruz | 5 | 0 | 0 |
| P | 14 | Gregory Wiltjer | 8 | 10 | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P | R | A |
| A | 4 | Ángel Heredero | NVP | NVP | NVP |
| B | 5 | Arturo Fernández | 0 | 0 | 0 |
| AP | 9 | Mark Smith | 2 | 1 | 0 |
| A | 10 | Julián Ortiz | 12 | 2 | 0 |
| A | 12 | Xavier Crespo | 0 | 1 | 0 |
| Entrenador: ||||||
| Aíto García Reneses ||||||
* Campió de la Lliga Catalana 1985
* FC Barcelona Cinquè títol
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P | R | A |
| B | 10 | José Antonio Montero | 10 | 1 | 1 |
| A | 8 | Jordi Villacampa | 13 | 1 | 0 |
| A | 7 | Josep Maria Margall | 10 | 1 | 0 |
| A | 4 | Andrés Jiménez | 18 | 2 | 1 |
| P | 11 | Arthur Housey | 12 | 6 | 0 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P | R | A |
| B | 5 | Rafael Jofresa | 4 | 0 | 0 |
| AP | 6 | Gregory Stewart | 17 | 9 | 0 |
| P | 12 | Antonio Soler | NVP | NVP | NVP |
| E | 14 | Miguel Ángel Abarca | NVP | NVP | NVP |
| AP | 15 | Rafael Vecina | 6 | 2 | 0 |
| Entrenador: ||||||
| Miquel Nolis ||||||
# El fulgor

El fulgor és una pel·lícula documental argentina dirigida per Martín Farina.
La cinta va guanyar el millor documental en la 71a edició dels Premis Cóndor de Plata.

## Sinopsi

El carnestoltes s'acosta. Assistim al ritual de "neteja de la carn" realitzat pels "gautxos" que despleguen els seus ganivets. El paisatge bucòlic es barreja amb els carrers de la ciutat. A poc a poc, tot s'omple de color, plomes i homes seminús.

## Repartiment

* Vilmar Paiva
* Franco Heiler
* Antonio Molina
* Francisco Hilt
* Emmanuel Sellane
* Josias Rochelle
* Valentin Lonardi
* Nicolas Lertora
* Raul Molina
* Juanchi La Paz
* Juan Fiorovic
* Camila Giachelo
* Juan Domingo Giaquelo
* Catato La Paz
* Juan Rodriguez
* Jose Rodriguez
* Martin Rodriguez
* Juan Carlos Urrels
* Leandro Egui
* Andres Moussou
* Augusto Ancherama
* Guillermo Lapalma
* Adriano Fariña
* Matias Damian Arbelo
* Pablo Dandrea
* Luciano Ronconi
* Nicolas Ariel Kravchenko

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Premi | Data | Categoria | Nominat | Resultat | Ref. |
| Premis Cóndor de Plata | 22 de maig de 2023 | Millor documental | El fulgor | Guanyador | |

## Referències

* ↑ Crítica de “El Fulgor”, Martín Farina retrata los cuerpos masculinos del carnaval, Escribiendo Cine, 19 octubre 2022
* ↑ "El fulgor", de Martín Farina: una experiencia onírica , Página/12, 3 de juny de 2022
* 1 2 «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ Todos los ganadores de los Premios Cóndor de Plata 2023 a Página/12

## Enllaços externs

* El fulgor a Cine Nacional
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Colibrí cua d'estel gros

El colibrí cua d'estel gros (Lesbia victoriae) és una espècie de colibrí de la família dels troquílids. Habita Colòmbia, Equador i el Perú. Habita els estatges montans tropicals i subtropicals, boscos d'arbustos tropicals i subtropicals alts i els boscs degradats.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ BirdLife International (2012). "Lesbia victoriae." 2012 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2012. [Consulta: 23 d'agost de 2008]
# IFK Malmö

L'IFK Malmö és un club esportiu suec, de la ciutat de Malmö, amb seccions de bandy, futbol, handbol i altres esports. Els seus colors són samarreta groga i pantaló blanc.

## Història

El club va ser fundat el 23 d'abril de 1899. Participà en la primera edició del Campionat suec de futbol (Allsvenskan) la temporada 1924/25. Ha jugat un total de 13 temporades a primera divisió on destaca la segona posició assolida el 1960. El 1961 arribà a quarts de la Copa d'Europa (perdent amb el Rapid Viena).

## Palmarès

* Divisió 2 Södra Götaland: 1 (2006)

## Referències

* ↑ «De allsvenska klubbarnas födelsedagar».
* 1 2 «Club IFK Malmö (Malmö), Sweden». [Consulta: 24 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2005-08-19 a Wayback Machine.