OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferran Maria de Baviera i de Borbó

Ferran Maria de Baviera i de Borbó (Madrid, 10 de maig de 1884 - Madrid, 5 d'abril de 1958) va ser un noble i militar espanyol, príncep de Baviera i infant d'Espanya.
Fill del príncep Lluís Ferran de Baviera i de la infanta Maria de la Pau de Borbó. Va fer carrera militar, curant estudis a l'Escola de Guerra i a la Universitat de Munic, on va assolir el grau de tinent de cavalleria de l'exèrcit bavarès, on va servir fins a instal·lar-se a Espanya.
El 12 de gener de 1905 va contraure matrimoni amb la infanta Maria Teresa de Borbó, filla d'Alfons XII d'Espanya i de Maria Cristina d'Àustria. Atès que el monarca espanyol no tenia encara hereus i, tècnicament, Maria Teresa era l'hereva al tron. A Ferran se li va imposar la condició de no estar vinculat militarment amb Baviera o Alemanya i establir la seva residència a Espanya. Així, el 20 d'octubre de 1905 va naturalitzar-se espanyol.
Alhora que es va naturalitzar, se li va conferir el càrrec de cavalleria de l'exèrcit espanyol i va començar a servir al regiment 20 d'hússars de Pavia. El 1908 va ser ascendit a comandant, destinat al regiment 12 de caçadors de Lusitània, amb el qual va passar amb l'exèrcit destacat a l'Àfrica, participant en diverses batalles que li van fer merèixer la creu espanyola del mèrit militar amb distintiu vermell i la creu d'oficial del mèrit militar bavarès. El 12 de març de 1912 va ser promogut a tinent coronel i destinat a l'Escolta Reial.
El 1912 va enviudar de la infanta, i va tornar-se a casar, aquesta vegada amb dama de sang reial, María Luisa de Silva y Fernández de Henestrosa, que era dama de la reina. El 1914, arran de l'esclat de la Primera Guerra Mundial, va decidir conservar la nacionalitat espanyola, fet que va suposar perdre els drets sobre el tron de Baviera.

## Descendència

Del seu matrimoni amb la infanta Maria Teresa en van néixer quatre fills:
* Lluís Alfons de Baviera (Madrid, 1906-1938)
* Josep Eugeni de Baviera (Madrid, 1909-1966)
* Maria de la Mercè de Baviera (Madrid, 1911-1953)
* Maria del Pilar de Baviera (Madrid, 1912-1916)

## Referències

* 1 2 3 4 García Louapre, Pilar. «Fernando María de Baviera y Borbón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 26 desembre 2023].
* 1 2 3 4 Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). vol. 23. Barcelona: Hijos de J. Espasa, 1924, p. 867-868.
* ↑ El Ejército nacional (en castellà). Imprenta Nacional, 1928, p. 252.
# Colocolo

El colocolo (Dromiciops gliroides) és un marsupial semiarborícola sud-americà, que se suposa que és més proper als marsupials d'Australàsia que als de les Amèriques. Molts científics creuen que els marsupials passaren de Sud-amèrica a Austràlia via l'Antàrtida, on s'han trobat fòssils de marsupials. La presència del colocolo a Sud-amèrica suggereix que alguns marsupials arribaren a Sud-amèrica des d'Austràlia, com ho feu un monotrema (Monotrematum), del qual s'han trobat fòssils a l'Argentina.
# Talp marsupial septentrional

El talp marsupial septentrional (Notoryctes caurinus) és una espècie de talp marsupial endèmica d'Austràlia. El seu hàbitat natural són els deserts. Es tracta d'una espècie amenaçada, amb un pelatge groc. La seva dieta es compon de pupes i larves d'insecte. Manca d'ulls i a penes té orelles.
# Talp marsupial meridional

El talp marsupial meridional (Notoryctes typhlops) és un marsupial similar a un talp que viu al desert del sud-oest d'Austràlia. Està extremament adaptat a un mode de vida subterrani. Té unes potes davanteres grans similars a pales, manca d'ulls i té un pelatge sedós que l'ajuda a moure's fàcilment. S'alimenta de cucs de terra i larves.
# Haud

Haud (o Hawd) és una regió geogràfica del Corn d'Àfrica, de límits indeterminats, que inclou part de l'Ogaden i el territori al sud de l'antiga Somàlia Britànica.
Algunes autoritats consideren que determina la part d'Etiòpia a l'est de Harar. En temps del Mad Mullah s'anomenava Haud a tota la zona al nord i sud de la frontera, fins al límit amb el territori sota influència italiana (amb un Haud del Nord i un Haud del Sud). I.M. Lewis indica que anava al sud fins a les muntanyes de Golia i Ogo, és a dir a la zona fronterera occidental de la Somàlia Britànica amb Etiòpia
Els britànics van assolir el govern de l'Ogaden el 1941 en el marc de l'acord amb el negus d'Etiòpia després de la victòria sobre els italians. El Haud fou inclòs en l'administració de la Somàlia Britànica però sota sobirania etíop. Quan els britànics van abandonar Etiòpia el 1948 van entregar l'Ogaden però van conservar l'administració del Haud, que no van evacuar fins al 1954. LLavors els britànics van demanar als etíops el lliure accés a la zona per part dels nòmades, per portar a pasturar els seus ramats i es va signar un tractat en relació a l'afer, que es va complicar per la imprecisa localització de la frontera entre Etiòpia i la Somàlia Italiana, afer que es va allargar durant els anys cinquanta. El 1956 el Regne Unit va oferir la compra del territori, pero Etiòpia va refusar.
L'1 de juliol de 1960 les dues Somàlies es van unir per formar la República de Somàlia i van denunciar qualsevol tractat anterior sobre les fronteres amb Etiòpia. En els següents anys fou teatre d'alguns enfrontaments fronterers o amb nòmades armats, a més de les tres guerres entre els dos països. Vegeu Primera guerra etíop-somali (1964), Segona guerra etíop-somali (1977-1978) i Tercera guerra etíop-somali (1982-1988).
Haud (escrit Hawd) és també el nom d'una regió de Somalilàndia creada el 2008. Vegeu Hawd.

## Nota

* ↑ I.M. Lewis, A Modern History of the Somali, fourth edition (Oxford: James Currey, 2002), pp. 2f
* ↑ tot i que els britànics tenien signats tractats amb els nòmades, el territori havia estat promés a Abissínia en un tractat el 1897, i encara que mai l'havia administrat, Etiòpia el considerava sota la seva sobirnaia i no establia distinció entre aquest territori i l'Ogaden, que li havien de ser retornats al final de la guerra

## Referències

* Theodore M. Vestal, "Consequences of the British Occupation of Ethiopia During World War II".
# Elena e Costantino

Elena e Costantino és una òpera en italià de Ramon Carnicer i Batlle segons un llibret d'Andrea Leone Tottola. Va ser estrenada al Teatre de la Santa Creu de Barcelona el 15 de juny de 1821. Té una versió anterior deguda a Johann Simon Mayr.

## Origen i context

Va ser la segona òpera de maduresa de Carnicer i fou rebuda amb aplaudiments pel públic assistent. Definida al catàleg d'obres de Carnicer com a opera semiseriosa o dramma eroico-cómico, es desenvolupa al comtat d'Arle a la Provença i narra una intricada història d'amors, odis, traïcions i enganys.
El compositor utilitza tots els recursos de l'òpera de l'època. Gran coneixedor dels compositors italians i en especial de l'obra de Rossini, posa de manifest el que ja havia experimentat en Adele di Lusignano. Amb un gran domini del belcantisme, combina cavatines, duets, àries i cors, demostrant el seu coneixement i domini de la tècnica compositiva. Carnicer tracta l'orquestra amb mestria i dona gran importància escènica i musical al cor.
Cal destacar el Rondo di Elena, com a exemple de coloratura i utilització dels artificis escènics a l'estil rossinià, amb la participació del coro di donne i Anna que tanquen l'escena IV. Els personatges són: Elena, princesa di Tarascona, esposa de Constantino, Constantino, comte di Arles, Adolfo, fill d'ambdós, sota el nom de Paolino, no parla, Edmondo, suposat comte di Arles, Governatore di Arles, Carlo, napolitano establert a la Provença, Anna, la seva filla, Urbino, pastor al servei de Carlo, Cor de la guàrdia, gent de la vila, soldats i pastors. El repartiment obeeix també a les regles clàssiques, tant pel que fa a la distribució de les veus com als rols representats per cada una d'elles.

## Representacions

El 12 i 14 de març de 2005 es va tornar a representar de forma excepcional en versió de concert al Teatro Real de Madrid dirigida per Jesús López Cobos i amb la participació de Ruth Rosique, Robert McPherson, Saimir Pirgu, Eduardo Santamaria, Lorenzo Regazzo, Mariola Cantarero i David Menéndez i el Cor i l'Orquestra Simfónica de Madrid. La recuperació d'Elena e Costantino es deu a Emilio Casares de l'Instituto Complutense de Ciencias Musicales, que va editar una acurada partitura sota la supervisió de Divina Cots i Celsa Tamayo, amb la col·laboració de Grover Wilkins. El segell italià Dynamic va enregistrar aquest concert.
# The Fairy-Queen

The Fairy-Queen (en anglès, La reina de les fades, número Z.629 del catàleg de Purcell) és una semiòpera barroca, en cinc actes, composta el 1692 pel músic anglès Henry Purcell. La primera audició va tenir lloc el 2 de maig de 1692 al Queen's Theatre, Dorset Garden, a Londres.
Respira la frescor, la fantasia i la ironia del Somni d'una nit d'estiu, la peça teatral de Shakespeare en què es basava l'obra originalment. Es creu que el possible autor del llibret va ser Thomas Betterton. Purcell no va adaptar el text de Shakespeare a la música, sinó que va crear petites mascarades entre actes, a la manera d'un intermezzo italià. Alguns dels texts van ser modernitzats per aclarir el seu significat a l'audiència del segle xvii.
La reina de les fades pertany al gènere de la semiòpera, que alterna teatre de text, música instrumental i parts cantades. És una successió de mascarades, la rèplica anglesa a l'òpera italiana i francesa a finals del segle xvii. Un gènere sortit de la cort que ben aviat va omplir els teatres londinencs amb un públic que volia un espectacle brillant i gaudia amb històries divertides.

## Referències

* 1 2 Alern, Francesc Xavier. «2 de maig de 1692 al Queen's Theatre, Dorset Garden». Revista Musical Catalana. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «HENRY PURCELL (1659-1695) The Fairy Queen & The Prophetess». AliaVox. [Consulta: 4 maig 2024].

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# Ángel Niño Quesada

Ángel Niño Quesada (Villablino, 1984) és un polític i consultor espanyol, regidor de l'Ajuntament de Madrid des de 2019.
Nascut el 1984 a Villablino, una localitat de la província de Lleó, va estudiar al IES Valle de Laciana de la localitat; Niño, que va rebre una mitjà-beca a l'institut, va decidir fer la carrera d'Enginyer Tècnic en Informàtica de Gestió, traslladant-se a Madrid amb 18 anys. Llicenciat també en Administració i Direcció d'Empreses, va treballar com a consultor, amb especialització en big data. Coordinador d'organització del Comitè Territorial de Ciutadans-Partit de la Ciutadania (Cs) a Madrid, va ser inclòs al número 5 de la llista del partit per a les eleccions municipals de 2019 a Madrid i al número 20 de la llista per a les eleccions al Parlament Europeu de 2019 a Espanya, celebrades ambdues el 26 de maig de 2019.
Electe com a regidor de l'Ajuntament de Madrid, després de la investidura de José Luis Martínez-Almeida el 15 de juny de 2019 amb el suport dels regidors de PP, Cs i Vox, Niño va ser nomenat regidor-president del districte de Ciudad Lineal. Tot just dues setmanes més tard, al juliol de 2019, va assumir també l'àrea delegada d'«Emprenedoria, Ocupació i Innovació», dependent de l'Àrea de Govern d'«Economia, Innovació i Ocupació», dirigida per Miguel Ángel Redondo.

## Referències

* 1 2 3 Delgado, Carmen. «Entrevista con el nuevo titular de la Junta de Ciudad Lineal, Ángel Niño». Gacetas Locales, 10-09-2019. Arxivat de l'original el 2020-02-24. [Consulta: 24 febrer 2020].
* 1 2 Vega, José Luis. «La Carlos III repartió seis becas entre alumnos de los institutos de Villablino». Diario de León, 31-07-2002.
* 1 2 López Macías, Javier. «Villacís rescata a cuatro concejales y opta por fichajes técnicos pero poco mediáticos para su lista». Madridiario, 17-04-2019.
* 1 2 Moya, Olivia. «La lista completa de Ciudadanos al Ayuntamiento de Madrid: fichajes sorpresa y algunas bajas». Libertad Digital, 17-04-2019.
* ↑ «Inmaculada Sanz, portavoz del nuevo gobierno municipal, en el que Levy obtiene Cultura y Mariano Fuentes (Cs) Urbanismo». Europa Press, 16-06-2019.
* ↑ «Cs introduce nuevos cambios en el Gobierno de Almeida tras dos semanas». eldiario.es, 04-07-2019.
# Fracció molar

La fracció molar és una unitat química per a expressar la concentració de solut en una dissolució. Ens expressa la proporció que es troben els mols de solut pel que fa als mols totals de dissolució, que es calculen sumant els mols de solut(s) i de dissolvent. Per a calcular la fracció molar, $x_{i}$, d'un component $i$, s'empra la següent expressió (s'empra $y_{i}$ per a simbolitzar les fraccions molars en mescles gasoses):
$x_{i}={\frac {n_{i}}{\sum n_{i}}}$
On:
* $n_{i}$ és el nombre de mols del solut
* $\sum n_{i}$ el nombre total de mols en tota la dissolució (tant de soluts com de dissolvent)
En una mescla amb N components es compleix que la suma de les fraccions molars de tots els components val 1:
$\sum _{i=1}^{N}x_{i}=x_{1}+x_{2}+...+x_{N}=1$

## Referències

* 1 2 International Union of Pure and Applied Chemistry. «IUPAC Gold Book - amount fraction, x (y for gaseous mixtures)» (en anglès). DOI: 10.1351/goldbook.A00296. [Consulta: 19 desembre 2017].
# Richard Coeur-de-lion

Richard Coeur-de-lion (Ricard Cor de Lleó) és una òpera en tres actes d'André Grétry, amb llibret de Michel-Jean Sedaine. S'estrenà al Comédie Italienne de París el 21 d'octubre de 1784. És generalment reconeguda com l'obra mestra de Grétry i una de les opéras comiques franceses més importants. Es basa en una llegenda sobre el rei Ricard I d'Anglaterra en captivitat a Àustria i el seu rescat pel trobador Blondel de Nesle.

## Referències

* ↑ Viking

## Bibliografia

* Operamanager.com - pàgina: Richard Coeur de Lion Arxivat 2015-01-21 a Wayback Machine.
* Plantilla:Almanacco
* Richard Cœur-de-lion de David Charlton, a 'The New Grove Dictionary of Opera', ed. Stanley Sadie (Londres, 1992) ISBN 0-333-73432-7
* Notes del fullet per a la gravació de Doneux per Michel Parouty
* Article a The Viking Opera Guide ed. Holden (1993)
* The Oxford Illustrated History of Opera ed. Roger Parker (OUP, 1994)
* Campardon, Émile (ed), Les Comédiens du roi de la troupe italienne pendant les deux derniers siècles: documents inédits recueillis aux Archives Nationales, Paris, Berger-Levrault, 1880 (
accessible de franc a Internet a Internet Archive: Volume I (A-L); Volume II (M-Z))

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# Le cantatrici villane

Le cantatrici villane és una òpera en dos actes de Valentino Fioravanti, amb llibret de Giovanni Palomba. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols el 1798.
Va circular molt de temps per Europa i al final del segle XX fou reexhumada en algunes ocasions.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. Història de l'òpera italiana. Empúries, 1992, p. 89. ISBN 9788475963570.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# Diego Vicentini

Diego Vicentini (Caracas, Veneçuela, 1994) és un director de cinema veneçolà. El seu primer llargmetratge, Simón, va ser triat per a representar a Veneçuela en la 38a edició dels Premis Goya.

## Educació

Vicentini va estudiar al Boston College, graduant-se en Filosofia i Finances al Boston College en 2016, i va ingressar a l'Escola de Cinema de Los Angeles, on va produir un curtmetratge sobre les protestes a Veneçuela de 2017, Simón (2018), com a part de la seva tesi per al seu mestratge en cinema.

## Carrera

El curtmetratge es va estrenar en 2018 en vuit països i, després del seu inesperat acolliment, Vicentini va decidir convertir-lo en llargmetratge. La pel·lícula homònima, Simón (2023), va ser el primer llargmetratge de Vicentini i es va estrenar el 15 d'abril de 2023 sl Festival de Cinema de Florida, a Orlando. La pel·lícula va ser triada per l'Acadèmia de Ciències i Arts Cinematogràfiques de Veneçuela per a representar al país en la 38a edició dels Premis Goya.

## Filmografia

* Simón (2018) (2018) (curtmetratge)
* Simón (2023)

## Referències

* 1 2 Asensio. «'Simón' llega a Londres para concienciar de la crisis de Venezuela» (en castellà), 04-03-2019. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Simón, el cortometraje inspirado en las protestas del año 2017» (en spanish). El Nacional, 22-11-2018 [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ «Película Simón, estrenada con éxito en Miami el 15Abr», 22-04-2023. Arxivat de l'original el 2023-07-17. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ Gonzalez. «Christian McGaffney le tira a Venezuela con esta película estadounidense» (en castellà), 24-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-08-12. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Película Simón con Christian McGaffney pasarán en Florida». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ Freitas, Alba «Simón, un grito de libertad para sanar». El Nacional, 14-04-2023 [Consulta: 29 juny 2023].
* ↑ «Simón representará a Venezuela en los Premios Goya» (en castellà). El Nacional, 19-08-2023 [Consulta: 5 setembre 2023].
# Coordenades galàctiques

El sistema de coordenades galàctiques és un sistema de seguiment de l'esfera celeste adaptat als objectes situats a la nostra galàxia i no situats en el veïnatge proper del Sol. La major part d'aquests objectes estan situats al pla galàctic, que ocupa una banda relativament estreta del cel. Les coordenades galàctiques s'efectuen amb l'ajut d'una latitud i d'una longitud (b i l en la seva notació abreujada) definides de manera que el pla galàctic correspon a l'equador, i l'origen de les longituds correspon al centre galàctic. La major part dels objectes situats en la nostra galàxia tenen per tant una latitud galàctica feble en valor absolut.
Aquest sistema de coordenades té en compte la rotació de la Via Làctia sobre si mateixa. El pla de referència d'aquest sistema és el pla galàctic centrat en el centre de la nostra galàxia. Aquest pla fa un angle aproximadament de 23º amb l'equador terrestre. La seva direcció de referència és la direcció del centre de la galàxia.

## Definició

La Unió Astronòmica Internacional (UAI) va definir el sistema de coordenades galàctiques en referència al sistema de coordenades equatorial el 1959. El pol nord galàctic es va definir amb l'ascensió recta 12$^h$ 49$^m$ , la declinació +27.4° .′, i el zero de longitud és el gran semicercle que s'origina des d'aquest punt al llarg de la línia en una posició angular de 123º amb respecte al pol equatorial. La longitud galàctica s'incrementa en la mateixa direcció com ascensió recta. La latitud galàctica és positiva cap al pol nord galàctic i negativa cap al sud.
El sistema d'equivalència referit a J2000.0 té el pol nord galàctic a 12$^h$ 51$^m$ 26.282$^s$ +27° 07′ 42.01″ (J2000), el zero de longitud en la posició angular 122.932°. El punt del cel en el que la latitud i la longitud són zero és 17$^h$ 45$^m$ 37.224$^s$ −28° 56′ 10.23″ (J2000).

## Referències

* ↑ «User Manual: The Galactic Coordinate System». Where is M13?. Think Astronomy, 2007. Arxivat de l'original el 2016-09-23. [Consulta: 7 febrer 2008].
* ↑ Reid, M.J.; Brunthaler, A. «The Proper Motion of Sagittarius A*». The Astrophysical Journal. The American Astronomical Society, 616, 2, 2004 2004, pàg. 883. DOI: 10.1086/424960 [Consulta: 7 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Eina de conversió de coordenades galàctiques/equatorials Arxivat 2009-01-24 a Wayback Machine..
* Coordenades galàctiques Arxivat 2012-10-03 a Wayback Machine., d'Internet Encyclopedia of Science
* Convertidor universal de coordenades.
# Gallina alacantina

La gallina alacantina o gallina monovera és una raça de gallina autòctona del País Valencià. Aquesta gallina rep aquest nom per la localització en les comarques del sud del país, havent-se conservat més o menys pura a la localitat de Monòver. El seu estat és complex, ja que s'ha dut a terme i encara s'està duent a terme una cria selectiva per tornar a recuperar la raça i salvar-la de l'extinció.
És una raça no homologada o reconeguda com autòctona, com la gallina valenciana de cinc dits, i a diferència de la gallina valenciana de Xulilla que és l'única raça autòctona reconeguda.

## Descripció

El gall es caracteritza per tenir un cos estilitzat, elegant i no gaire ample. Pesa entre 2,8 i 3,3 kg, cap moderadament gros, ample i allargat, la cara llisa i vermella. La cresta, de color vermell viu, és senzilla i dreta amb les dents ben definides i llargues, amb un nombre que varia entre cinc i set, més aviat grossa, carnosa, amb el lòbul seguint la línia del clatell. Les orelles són lleugerament allargades, de mida mitjana, blanques, encara que es permeten tints vermells fins, com a màxim, un terç del total. Les barbetes són també una mica grosses amb penjolls i de color vermell. El ulls són grossos amb l'iris color mel. El bec és allargat, fort i ben arquejat, de color camussa i amb la mandíbula superior una mica més fosca que la inferior. El coll és llarg, dret i ben arquejat, amb abundant esclavina fins al dors. El tronc és de longitud mitjana, ample i inclinat cap enrere i el dors és llarg, ample i inclinat des de les espatlles fins a la cua amb abundants vores. El pit el té ample allargat i prominent i la cua és abundant, de mida mitjana, amb les plomes rectrius amb tendència a la verticalitat. El tarsos: són moderadament llargs, llisos i lliures de plomes, amb quatre dits i de color blanc o blanc/rosa.
La gallina pesa una mica menys que el gall, entre 2,4 i 2,8 Kg. Té la cresta ben dentada i caiguda cap a un lateral sense tapar-li l'ull. Les orelles ovalades, no massa grosses i la cua quadrada, ben poblada i ben plegada amb una inclinació d'uns 45° respecte al dors. L'esquena és horitzontal tenint menys inclinació del dors que el gall. Pon ous de color blanc-crema.

## Varietats

Es poden trobar diverses coloracions, com l'arminyada, blanc, exchequer, la pintada roja o la pintada negra.

## Referències

* ↑ «Una asociación de Torrent perpetúa la raza de gallina valenciana de Chulilla» (en castellà). El Periódico de Aquí, 27-03-2023. [Consulta: 7 setembre 2023].
* 1 2 «Estándar de la gallina de raza alicantina.» (en espanyol europeu). [Consulta: 6 febrer 2025].
* 1 2 «Estándar de la raza alacantina» (en castellà). [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Colores en Gallina Alacantina» (en castellà). [Consulta: 6 febrer 2025].
* ↑ «Alacantina» (en castellà). FESACOCUR. [Consulta: 6 febrer 2025].

## Enllaços externs

* https://clubalacantina.wixsite.com/alacantina
* https://www.youtube.com/channel/UCiW1IoJmsL_f55NOdAKWuRw
# Granota de Darwin

La granota de Darwin (Rhinoderma darwinii) és una granota nativa de Xile i l'Argentina. El tret més característic d'aquesta espècie és la manera en què creixen els capgrosos, dins el sac bucal del mascle. Són de color marró a verd amb una mida d'entre 2,5 i 3,5 cm. Mengen insectes i altres artròpodes.

## Referències

* ↑ Bell, Thomas. Charles Darwin. The Zoology of the Voyage of H.M.S. Beagle, Part V: Reptiles. Londres: Smith, Elder and Co., 1843, p. 48 [Consulta: 1r desembre 2013].
* ↑ Soto-Azat, Claudio; Valenzuela-Sánchez, Andrés; Clarke, Barry T.; Busse, Klaus; Ortiz, Juan Carlos «Is Chytridiomycosis Driving Darwin’s Frogs to Extinction?» (en anglès). PLoS ONE, 8, 11, 20-11-2013, pàg. e79862. DOI: 10.1371/journal.pone.0079862. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC3835940. PMID: 24278196.