OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Namu

Namu (en marshallès: Nam̧o) és un atol de l'oceà Pacífic que forma un districte legislatiu de la cadena de Ralik de les Illes Marshall. Comprèn 54 illes i illots, té una superfície terrestre de tan sols 6,27 km² i envolta una llacuna amb una superfície de 397 km². Es troba 62 quilòmetres al sud-sud-oest de l'atol de Kwajalein. Hi ha quatre nuclis de població principals, les illes de Namu, Majkin, Loen i Mae. Segons el cens del 2021 la població de l'atol de Namu era de 525 habitants.

## Història

L'expedició espanyola d'Álvaro de Mendaña va fer el primer albirament documentat per europeus de l'atol de Namu el 17 de setembre de 1568. El pilot Hernán Gallego el va confondre amb San Bartolomé (atol de Bokak), que Toribio Alonso de Salazar havia vist el 1526, tot i que Bokak era molt més al nord. Mendaña diu que els van posar el nom de San Mateo Shoals. Les illes estaven habitades, amb moltes cases. Un grup de desembarcament va trobar un cisell fet d'un clau i trossos de corda que presumiblement eren obsequis deixats allí el 3 de juliol de 1566 pel galió San Jerónimo, llavors comandat pel pilot rebel Lope Martín. El capità Thomas Dennet del vaixell britànic Britannia va albirar l'atol el 1797 en la ruta d'Austràlia a la Xina i el va anomenar Illa Ross.
L'Imperi Alemany va reclamar l'atol de Namu juntament amb la resta de les Illes Marshall el 1885. Després de la Primera Guerra Mundial va quedar sota el Mandat de les Illes del Pacífic de l'Imperi Japonès. A la fi de la Segona Guerra Mundial va quedar sota el control dels Estats Units com a part del Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic fins al 1986, quan les illes Marshall van aconseguir la seva independència.

## Referències

* ↑ Marshallese-English Dictionary - Place Name Index
* ↑ «Republic of the Marshall Islands 2021 Census Report, Volume 1: Basic Tables and Administrative Report». Pacific Community (SPC): Statistics for Development Division. Pacific Community, 30-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-27. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ Sharp, Andrew The discovery of the Pacific Islands Oxford, 1960, p.40,47.
* ↑ Sharp, Andrew. The Discovery of the Pacific Islands. Second. Oxford: Clarendon Press, 1962, p. 177–8.
* ↑ Churchill, William «Germany's Lost Pacific Empire». Geographical Review, vol. 10, 2, 1920, pàg. 84. JSTOR: 207706.
* ↑ «Marshall Islands Municipalities». [Consulta: 10 novembre 2020].
# Liliyana Natsir

Liliyana Natsir (Manado, 9 de setembre de 1985) és una esportista d'Indonèsia que competeix en bàdminton en la categoria de dobles. Quatre cops campiona del mon en dobles mixtos, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 celebrats a Rio de Janeiro (Brasil) va aconseguir, novament al costat de Tontowi Ahmad, la medalla d'or.

## Palmarès

Jocs Olímpics :
| | 2016 Rio de Janeiro | Dobles mixtos |
| | 2008 Pequín | Dobles mixtos |
| Campionat del Món |||
| 1 | 2005 Anaheim | Dobles mixtos |
| 1 | 2007 Kuala Lumpur | Dobles mixtos |
| 2 | 2009 Hyderabad | Dobles mixtos |
| 3 | 2011 Londres | Dobles mixtos |
| 1 | 2013 Guangzhou | Dobles mixtos |
| 3 | 2015 Jakarta | Dobles mixtos |
| 1 | 2017 Glasgow | Dobles mixtos |
| Copa del Món |||
| 2 | 2005 Yiyang | Dobles mixtos |
| 1 | 2006 Yiyang | Dobles mixtos |
| Jocs Asiàtics |||
| 3 | 2010 Guangzhou | Equip femení |
| 2 | 2014 Incheon | Dobles mixtos |
| 3 | 2018 Jakarta–Palembang | Dobles mixtos |
| 3 | 2018 Jakarta–Palembang | Equip femení |
| Campionat d'Àsia |||
| 1 | 2006 Johor Bahru | Dobles mixtos |
| 2 | 2008 Johor Bahru | Dobles mixtos |
| 3 | 2008 Johor Bahru | Dobles femenins |
| 3 | 2010 Nova Delhi | Dobles mixtos |
| 1 | 2015 Wuhan | Dobles mixtos |
| 2 | 2016 Wuhan | Dobles mixtos |
| 2 | 2018 Wuhan | Dobles mixtos |

## Referències

* ↑ Rio Olympics 2016: Indonesia's Natsir and Ahmad win badminton mixed doubles

## Enllaços externs

* Liliyana Natsir al BWF.tournamentsoftware.com
* Liliyana Natsir a la BWFbadminton.com
# Vicenç Almirall i Castells

Vicenç Almirall i Castells (Barcelona, 27 de gener de 1904 - 1987 ?) fou un jugador d'escacs català que va aconseguir la categoria de Mestre espanyol. Es va llicenciar en enginyeria industrial a Barcelona i va ser president de la Federació Catalana d'Escacs entre els anys 1951 i 1958. El 1979 va rebre la insígnia de plata de la de la Federació Catalana d'Escacs en reconeixement de tota la seva trajectòria.
Va desenvolupar tota la seva escaquista a Madrid. Va guanyar l'antic campionat de Castella en la primera ocasió que es va disputar l'any 1935, a la segona edició de l'any 1936 va quedar empatat amb Juan Manuel Fuentes a la primera posició. Va guanyar el Torneig Nacional de Madrid de l'any 1935, que li va donar dret a reptar el campió d'Espanya Ramón Rey Ardid. Va perdre el matx essent per tant subcampió d'Espanya l'any 1935.

## Bibliografia

* Morán, Pablo. Campeones y campeonatos de España de ajedrez. Madrid: Ricardo Aguilera, 1974. ISBN 8470051601.
* Martín González, Àngel; López Manzano, Antonio. Federació Catalana d'Escacs. FCE: 75 Anys d'Història 1925-2000, 2001, pàg.141. ISBN 84-607-1908-1.

## Referències

* ↑ «Homenatge a Vicenç Almirall el 1958». [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ «Guardons especials de la FCdE». escacs.cat. Arxivat de l'original el 12 d'octubre 2014. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Morán, Pablo «La federació madrilenya d'escacs compleix els seixanta anys». Revista de ajedrez ocho x ocho, XV, 156, pàg. 46.
* ↑ «Torneig Nacional de Madrid del 1935». [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Martín: FCE: 75 Anys d'Història 1925-2000, pàg.51
* ↑ «Campions d'Espanya». Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-2.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Amfidòntids

Els amfidòntids (Amphidontidae) són una família de mamífers que tingueren una amplíssima distribució des del Juràssic inferior fins al Cretaci inferior, fa entre 113 i 182,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, l'Índia, Rússia i la Xina. No se'n sap gaire cosa. Formen part dels simetrodonts dotats de dents molars amb angles obtusos. En el passat, la família ha estat classificada com a sublegió, infralegió i ordre.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amphidontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 346.
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 343.
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Mesozoic mammals — early mammalian diversity and ecomorphological adaptations» (T. Martin).
* ↑ McKenna i Bell, 1997, p. 44.

## Bibliografia

* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 9780231119184.
* McKenna, M. C.; Bell, S. K. Classification of Mammals Above the Species Level (en anglès). Columbia University Press, 1997. ISBN 978-0-231-52853-5.
* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Lim Si-hyeon

Lim Si-hyeon (coreà: 임시현) (Gangneung, Corea del Sud, 13 de juny de 2003) és una arquera sud-coreana, especialitzada en el Tir amb arc. Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant 3 medalles d'or als Jocs Olímpics de París 2024. A més, ha guanyat 1 medalla d'or al Campionat del Món de Berlín 2023 i 3 medalles d'or en els Jocs Asiàtics.
En la prova classificatòria de París, va aconseguir l'actual rècord del món amb una puntuació de 694 punts.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2024 | París | 1 | Individual |
| 2024 | París | 1 | Equips femení |
| 2024 | París | 1 | Equips mixt |
| Campionat del Món ||||
| 2023 | Berlín | 5a posició | Individual |
| 2023 | Berlín | 1/8 final | Equips femení |
| 2023 | Berlín | 1 | Equips mixt |
| Jocs Asiàtics ||||
| 2022 | Hangzhou | 1 | Individual |
| 2022 | Hangzhou | 1 | Equips femení |
| 2022 | Hangzhou | 1 | Equips mixt |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Archery. [Consulta: 12 setembre 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). World Archery. [Consulta: 12 setembre 2024].
* ↑ «Lim Sihyeon shatters world record to open Paris 2024 Olympic Games» (en anglès). World Archery, 25-07-2024.
# Francisco Jesús María Romero

Francisco Jesús María Romero (València, 1963), més conegut com a Paco «Bessó», és un dolçainer i constructor d'instruments valencià.
Va nàixer en 1963 al barri del Carme de la ciutat de València. Va començar la seua formació tradicional com dolçainer en 1978, fent de tabaleter amb Raimon Galiana en el col·lectiu de dolçainers La Moma. En 1989, juntament amb Raimon Galiana, va començar a produir i perfeccionar el flabiol valencià, construint els primers de plàstic en 1995. En 2007 va començar a fabricar dolçaines de resina injectada, que permetia la producció de l'instrument abaratint-ne costos. A banda d'instruments valencians, al seu taller també construeix instruments tradicionals de Catalunya, Aragó i Castella. N'és autor d'un mètode elemental de flabiol valencià i dolçaina. Ha dirigit diverses colles de dolçaina i tabal, així com impartint classes de dolçaina en múltiples escoles, com a l'Escola de Música Tradicional de l'Alfàs del Pi.
Ha sigut el principal constructor i difusor del flabiol valencià, estandarditzant l'afinació, utilitzant materials més econòmics com el plàstic i venent al voltant de 4000 unitats anualment. Així mateix, n'és un dels principals impulsors del Projecte Flabiol, un programa per a portar l'ensenyament del flabiol valencià a l'escola i substituir la flauta dolça com a instrument d'iniciació musical.

## Referències

* 1 2 3 calvariperiódicodigital. «Entrevista a Paco Bessó» (en castellà), 14-11-2021. [Consulta: 2 abril 2024].
* ↑ Yus, Silvia. «Paco "El Bessó" reanuda las clases de música tradicional en L'Alfàs del Pi» (en espanyol europeu), 09-01-2024. [Consulta: 2 abril 2024].
* 1 2 Cornadó Camí, Marc. Proyecto Flabiol: una oportunidad para la música tradicional valenciana en las aulas de secundaria (en castellà), 2019.
* 1 2 «El flabiol valencià demana lloc a les aules», 21-05-2018. [Consulta: 2 abril 2024].
# Angle d'incidència

L'angle d'incidència és l'angle amb què una ona electromagnètica penetra en una superfície, ja sigui reflectant o refractant. Aquest angle es calcula a partir de la perpendicular amb el pla on incideix l'ona (és a dir, la normal). En una superfície reflectant plana, l'angle d'incidència és el mateix que l'angle de reflexió. En canvi, en una superfície refractant, l'angle d'incidència serà diferent a l'angle de refracció, degut a la diferència entre els índexs de refracció dels dos medis (per exemple, entre aire i vidre). Segons la llei de Snell, l'angle d'incidència es pot calcular sabent l'angle de refracció i els índexs de refracció.
$n_{1}\sin \theta _{1}=n_{2}\sin \theta _{2}\,$

## Referències

* ↑ Angle of Incidence Wolfram MathWorld
* ↑ «Angle of incidence | physics | Britannica» (en anglès). [Consulta: 9 desembre 2023].
# Sitalces de Tràcia

Sitalces (en llatí Sitalces, en grec antic Σιτάλκης) fou rei dels odrisis de Tràcia. Era fill de Teres I al que va succeir en el tron.
Ja va rebre un regne considerable del seu pare, que encara va incrementar amb successives guerres i al final del seu regnat els seus dominis anaven d'Abdera a les boques del Danubi i de Bizanci a les fonts de l'Estrímon, segons diu Tucídides. Les dates del seu regnat només es coneixen aproximadament ja que devia pujar al tron cap a l'any 460 aC i va regnar fins al 424 aC.
El primer any de la guerra del Peloponès (431 aC) va ser persuadit pel seu cunyat Nimfòdor fill de Pitees, un ciutadà d'Abdera, Sitalces estava casat amb la seva germana, d'entrar en aliança amb Atenes. L'any 430 aC va entregar als atenencs als ambaixadors corintis i espartans que havien anat a la seva cort en el seu camí cap a la cort de Pèrsia. Els atenencs van cultivar la seva amistat amb repetides ambaixades, a les que sempre va rebre amistosament. Sitalces i el seu fill Sadocos van rebre la ciutadania atenenca.
Els atenencs buscaven la seva aliança sobretot contra Perdicas II de Macedònia, amb el que Sitalces ja estava en termes d'hostilitat degut al suport que havia donat al pretendent Filip, germà de Perdicas II. Perdicas va poder evitar les hostilitats per un temps amb promeses que mai va complir i finalment el rei traci va decidir fer la guerra, donant suport als atenesos i envaint el territori de Macedònia.
L'exèrcit que va reunir Sitalces era el més nombrós vist a Grècia des de la invasió persa i el formaven almenys 50.000 cavallers i cent mil infants. Va creuar els passos del mont Cercine a la tardor del 429 aC i va baixar cap a Doberos a Peònia. Perdicas no li va poder fer front i li va deixar el camp lliure. Sitalces va saquejar el país fins al riu Àxios. Des d'allí va avançar cap a Migdònia de Calcídia assolant també aquest territori, però no va aconseguir el suport de la flota atenenca, i com que el seu exèrcit, que era molt nombrós, necessitava aprovisionaments que no podia obtenir, i estant proper l'hivern, es va escoltar al seu nebot Seutes I (subornat per Perdicas) i es va retirar després d'estar només 30 dies al Regne de Macedònia, com diuen Tucídides i Diodor de Sicília.
D'altres fets del seu regnat es coneix molt poc. Va fer la guerra als escites en suport del rei Esciles, al que havien enderrocat i que s'havia refugiat a la seva cort, però abans de començar les hostilitats es va signar un tractat entre Sitalces i el nou rei escita Octamasades, que era fill d'una germana del rei traci, i va entregar Esciles al nou aliat a canvi d'un germà del traci que s'havia refugiat a la cort de l'escita, segons explica Heròdot. La data d'aquestos fets és indeterminada.
El darrer fet del seu regnat va ser una expedició contra els tribal·lis l'any 424 aC, on va ser totalment derrotat i ell mateix va morir en la batalla.

## Referències

* ↑ Sitalces a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 843
# New Hope (Mississipi)

New Hope és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 1.964 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Hope tenia 1.964 habitants, 669 habitatges, i 576 famílies. La densitat de població era de 314,6 habitants per km².
Dels 669 habitatges en un 49,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,4% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 13,9% no eren unitats familiars. En l'11,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.375 $ i la renda mediana per família de 60.909 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.089 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 25.153 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Hope». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Hope». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francisco Rodríguez Brito

Francisco Rodríguez Brito (castellà: Francisco Rodríguez) (Cumaná, 20 de setembre de 1945 - 23 d'abril de 2024) fou un boxejador veneçolà que va competir durant les dècades de 1960 i 1970. Era conegut amb el sobrenom de "Morochito" i fou el primer campió olímpic veneçolà.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla d'or en la categoria del pes minimosca del programa de boxa. Quatre anys més tard, als Jocs de Munic, fou l'abanderat veneçolà en la cerimònia inaugural, mentre en la prova del pes minimosca quedà eliminat en sèries. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or als Jocs Panamericans, el 1967 i 1971, i una d'or als Jocs Centreamericans i del Carib de 1970.
El seu rècord amateur fou de 266 victòries i 4 derrotes. Mai passà al professionalisme, tot i que inicialment havia firmat un contracte, però se'n va desdir davant els precs de la seva mare en veure un combat de boxa professional.

## Referències

* ↑ Requena, Yelimar. «Falleció "Morochito" Rodríguez» (en castellà), 24-04-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Press, Associated. «Falleció Francisco Rodríguez, primer campeón olímpico de Venezuela. Tenía 78 años» (en castellà), 25-04-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Francisco 'Morochito' Rodríguez, boxeador que ganó el primer oro olímpico de Venezuela: ¿Qué otras medallas ganó?» (en castellà), 26-04-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
* 1 2 «Olympedia – Francisco Rodríguez». [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Concurso: "Mi Ídolo Deportivo" // Francisco "Morochito Rodríguez", Nuestro primer Medallista de Oro.» (en anglès), 19-03-2021. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Fallece 'Morochito' Rodríguez, el primer venezolano en ganar una medalla olímpica» (en castellà), 24-04-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
# La Canterina

La Canterina (La cantant o La diva), Hob. 28/2, és una breu òpera bufa en dos actes amb música de Joseph Haydn, la primera que va compondre per al príncep Esterházy. Està basada en un llibret de Carl Friberth, que al seu torn estava inspirat en l'intermezzo del tercer acte de l'òpera L'Oringille de Niccolò Piccinni (1760). Va ser composta en 1766, i estrenada a la tardor d'aquest mateix any a Eisenstadt. Originalment va ser concebuda per ser un parell de intermezzi, amb cada un dels seus dos actes entre els actes d'una òpera seriosa. Se sol considerar aquesta òpera com un treball similar a La serva padrona de Pergolesi i Pimpinone de Telemann.
Aquesta obra poques vegades es representa en l'actualitat; en les estadístiques de Operabase apareix amb només 6 representacions en el període 2005-2010, sent la setena de Haydn.

## Argument

Gasparina és la cantant, guiada per la vida per Apollonia. Gasparina assisteix a classes de cant amb Don Pelagio, un home una mica més gran que està enamorat de Gasparina i imagina que ella també l'estima a ell. En realitat Gasparina l'únic que vol d'ell són els seus ensenyaments, però li juga amb ell i li permet que es faci il·lusions. Don Ettore és el veí, també enamorat de la cantant, més jove que don Pelagio i certament ric, de manera que Gasparina accepta els seus valuosos regals. Don Pelagio sorprèn Gasparnia amb Don Ettore i la tira del seu pis, ja que el rei Pelagi li havia deixat viure en un pis de la seva propietat. Gasparina fingeix estar entristida i desemparada i aconsegueix avivar la simpatia de Don Pelagio. Acaba l'òpera amb Gasparina habiéndoselas arreglat per tenir tant al senyor Ettore com al senyor Pelagio menjant de la seva mà. L'aspecte còmic de l'òpera es ressaltava representant al senyor Ettore com una dona vestida d'home, i Apollonia com un home vestit de dona.
# Lise Akoka

Lise Akoka és una directora i guionista francesa. En particular, va codirigir amb Romane Guéret la pel·lícula Les Pires que va guanyar el Premi Un Certain Regard al 75è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Biografia

Després d'estudiar psicologia i teatre, Lise Akoka va descobrir la pràctica del càsting salvatge i la d'entrenar els nens per al cinema. Allà va conèixer Romane Guéret amb qui portaria a terme els seus futurs projectes.
El seu primer llargmetratge Les Pires, codirigit amb Romane Guéret, va guanyar el Premi Un Certain Regard al 75è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Filmografia

Ha estat codirectora de totes les seves pel·lícules.
* 2015 : Chasse royale (curtmetratge)
* 2020 : Tu préfères (websèrie)
* 2022 : Les Pires

## Distincions
### Premis

* 75è Festival Internacional de Cinema de Canes : Premi Un certain regard per Les Pires
* Premi SACD 2023 : Prix Nouveau Talent Cinéma

### Nominacions

* César 2017 : César al millor curtmetratge per Chasse royale

## Notes i referències

* 1 2 3 «Cannes : le film français Les Pires, de Lise Akoka et Romane Gueret remporte le prix « Un certain regard »». Sud-Ouest..
* ↑ «Lise Akoka». quinzaine-cinéastes.fr..
* ↑ «Lise Akoka et Romane Guérét». distrib.pyramidefilms.com..
* ↑ «Les Pires, le regard de Lise Akoka et Romane Gueret». Festival de Cannes, 23-05-2022..
* ↑ «Cannes 2022 : « Les Pires », de Lise Akoka et Romane Gueret, récompensé par Un certain regard». Le Monde..
* ↑ «Cinéma : Entretien avec Lise Akoka, réalisatrice du film Les Pires, tourné à Boulogne-sur-Mer en salles ce 7 décembre». France 3..
* ↑ «Tu préfères». arte.tv.digitalproductions/fr..
* ↑ «La SACD dévoile les 33 lauréats de ses prix 2023». Société des auteurs et compositeurs dramatiques..
# Amfidòntids

Els amfidòntids (Amphidontidae) són una família de mamífers que tingueren una amplíssima distribució des del Juràssic inferior fins al Cretaci inferior, fa entre 113 i 182,7 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, l'Índia, Rússia i la Xina. No se'n sap gaire cosa. Formen part dels simetrodonts dotats de dents molars amb angles obtusos. Tenien els metacònids i els paracònids extremament febles. En el passat, la família ha estat classificada com a sublegió, infralegió i ordre.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amphidontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 març 2025].
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 346.
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 343.
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Mesozoic mammals — early mammalian diversity and ecomorphological adaptations» (T. Martin).
* ↑ Kielan-Jaworowska, Cifelli i Luo, 2004, p. 358.
* ↑ McKenna i Bell, 1997, p. 44.

## Bibliografia

* Kielan-Jaworowska, Z.; Cifelli, R. L.; Luo, Z.-X. Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (en anglès). Columbia University Press, 2004. ISBN 9780231119184.
* McKenna, M. C.; Bell, S. K. Classification of Mammals Above the Species Level (en anglès). Columbia University Press, 1997. ISBN 978-0-231-52853-5.
* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Lisímaca

Lisímaca (en grec antic: Λυσιμάχη) va ser, segons la mitologia grega, una filla d'Abant, fill de Melamp.
Es va casar amb Tàlau, fill de Pero i Biant, un germà de Melamp. Biant i Melamp havien rebut cadascun un terç del regne de Pretos, quan Melamp va curar les seves filles de la bogeria.
Lisímaca i Talau van ser els pares d'Adrast, Partenopeu, Prònax, Mecisteu, Aristòmac i Erifile, que es va casar amb Amfiarau.

## Referències

* 1 2 3 Apol·lodor. Biblioteca, I, 9, 12-13; II, 2, 2