OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de Wessex

El casal de Wessex fou la dinastia saxona que va governar el regne de Wessex, situat al sud-oest de l'illa de la Gran Bretanya, i que finalment unificaria tots els regnes anglosaxons sota el seu poder.
També és anomenada el casal de Cerdic, ja que Cerdic de Wessex (519-534) és considerat el primer rei de la nissaga. L'any 871, el seu descendent Alfred el Gran va crear el regne d'Anglaterra, i la dinastia va mantenir la posició fins al 1016 amb Edmund II. Aquest període, en què el domini de la casa de Wessex era sovint disputat pels vikings danesos, és conegut com el període saxó.
El rei danès Svend Barbaforcada va reclamar al tron el 1013, i emprengué la conquesta d'Anglaterra, fet que acabà amb l'exili del casald de Wessex. Ell i els seus successors regnarien fins al 1042, data en què la dinastia de Wessex va ser restaurada per un breu període. El 1066, els normands van conquerir Anglaterra, amb una decisiva victòria en la batalla de Hastings, en què morí Harold II, l'últim monarca de la nissaga.
Els intents dels anglosaxons de reinstaurar un rei autòcton en la persona d'Edgar Aetheling, un net d'Edmund II, van resultar infructífers i la dinastia normanda es va perpetuar al tron. Més tard, una neboda d'Edgard (Matilde d'Escòcia) es casaria amb el rei normand Enric I, fet que creà un vincle entre les dues cases.

## Monarques del Regne de Wessex

| Nom | Període aprox. | Altres formes del nom |
| Cerdic | (519-534) | |
| Cynric | (534-560) | |
| Ceawlin | (560-591) | Ceaulin o Caelin |
| Ceol | (591-597) | Ceola o Ceolric |
| Ceolwulf | (597-611) | |
| Cynegils | (611-643) | |
| Cwichelm | (c. 626-636) | |
| Cenwalh | (643-645) | Cenwealh o Coenwalh |
| Penda | (645-648) | |
| Cenwalh | (648-674) restaurat | |
| Seaxburh | (672-674) | Seaxburgh o Seaxburga |
| Cenfus | (674) | |
| Æscwine | (674-676) | |
| Centwine | (676-685) | |
| Cædwalla | (685-688) | Caedwalla |
| Ine | (688-726) | |
| Æthelheard | (726-740) | Ethelheard o Æþelheard |
| Cuthred | (740-756) | |
| Sigeberht | (756-757) | Sigebert |
| Cynewulf | (757-786) | |
| Beorhtric | (786-802) | Brihtric |
| Egbert | (802-839) | |
| Etelwulf | (839-858) | Ethelwulf o Æthelwulf |
| Æthelbald | (858-860) | Ethelbald |
| Æthelberht | (860-865) | Etelbert, Ethelbert |
| Æthelred | (865-871) | Ethelred o Etelred |
| Alfred el Gran | (871-899) | |
| Eduard el Vell | (899-924) | |
| Etelweard? | (924) | Ælfweard |
| Etelstan | (924-927) | Æthelstan |
# Mapa de Vinland

El mapa de Vinland és presumptament un mapamundi del segle xv, que podria ser una còpia d'un original del segle xiii. La seva importància radica, que a més de mostrar Àfrica, Àsia i Europa, el mapa representa una massa de terra a l'Atlàntic anomenada Vinland i ens diu que va ser visitada en el segle xi. El que es creu és que el mapa ens mostra que els exploradors vikings van trobar el Nou Món abans que Cristòfor Colom el 1492. Existeixen, no obstant, seriosos dubtes sobre la seva autenticitat, sobretot degut a la tinta amb la que va ser dibuixat.
El mapa anava conjuntament amb el còdex "Historia Tartorum", un manuscrit d'indubtable autenticitat. Ens descriu la història i els costums dels mongols i sembla una versió primerenca de les memòries de Giovanni da Pian de Carpini, frare franciscà que el 1245 va fer un viatge a Karakorum.
Posteriorment es va descobrir que semblava haver format part d'una còpia medieval del tercer volum de l'enciclopedia "Speculum historiale" de Vincent de Beauvais. La prova que vinculava els dos objectes era la coincidència dels forats deixats per un cuc.
El mapa va ser descobert el 1957, i donat per Paul Mellon, que l'havia comprat per 300.000$, al seu actual propietari, la Universitat Yale el 1965. Fou publicat per primera vegada en un llibre amb el nom de "The Vinland Map and Tartar Relation" el 1965. El 1995 la Universitat Yale va fer-ne una segona edició, juntament amb uns articles que pretenien demostrar que el mapa era veritable. Tot i que les proves fetes amb datació basada en el carboni 14 demostren que el pergamí sobre el que està fet el mapa és d'entre el 1423 i el 1445, l'anàlisi de la tinta fet per Walter McCrone va revelar que contenia anatasa, un material que només es va començar a utilitzar en la tinta a partir del 1920. D'altra banda hi ha experts que creuen que podria ser que contingués anatasa de manera natural. Finalment hi ha qui creu que el mapa és fals, ja que mostra els contorns de Groenlàndia que no es varen conèixer fins al 1896. D'altres diuen que això prova justament que el Vikings havien circumnavegat tota l'illa.
El New York Times va divulgar el 1996 que el mapa estava valorat en 25 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ Seaver, Kirsten A. Maps, Myths and Men. Stanford, CA: Stanford University Press, 2004. ISBN 0-8047-4963-9.
* ↑ K. M. Towe, R. J. H. Clark, K. A. Seaver «Analysing the Vinland Map: A Critical Review of a Critical Review». Archaeometry, 50, 5, 2008, pàg. 887–893. DOI: 10.1111/j.1475-4754.2008.00428.x [Consulta: 24 setembre 2008].
* ↑ Katherine L. Brown, Robin J. H. Clark «Analysis of Pigmentary Materials on the Vinland Map and Tartar Relation by Raman Microprobe Spectroscopy». Analytical Chemistry, 74, 15, 2002, pàg. 3658–3661. DOI: 10.1021/ac025610r [Consulta: 26 octubre 2007].
* ↑ René Larsen & Dorte V. P. Sommer «Facts and Myths about the Vinland Map and its Context». Zeitschrift für Kunsttechnologie und Konservierung, 23, 2, 2009, pàg. 196–205 [Consulta: 3 març 2010].
# Shikken

Els shikken (japonés: 執権) eren els regents del shōgun durant el shogunat de Kamakura en Japó. El càrrec va ser monopolitzat pel clan Hōjō.
Hōjō Tokimasa, sogre del primer shōgun, Minamoto no Yoritomo, va esdevenir el primer shikken l'any 1203. El shikken era el cap del mandokoro per aquell temps, i després de reemplaçar al segon shōgun, Minamoto no Yoriie, amb Sanetomo, va esdevenir el governador de facto del shogunat.
El fill de Tokimasa, Yoshitoki, va enfortir el càrrec fent que convergirà amb el càrrec de cap del Samurai-dokoro, una vegada aniquilat el poderós clan Wada, que havia posseït este càrrec des de sempre. El shikken va passar a ser el major càrrec, que controlava en la pràctica al shōgun, a qui convertí en titelles. En 1224, el fill de Yoshitoki, Hōjō Yasutoki, va crear el lloc de rensho (cosignataris) com assistent del regent.
En un primer moment, aquest càrrec va ser ocupat pel tokusō, capdavanter del clan Hōjō, però Hōjō Tokiyori va separar ambdues responsabilitats. Va instal·lar a Hōjō Nagatoki com shikken i al mateix temps va fer que Tokimune li succeïra com tokusō. El poder executiu passà del shikken al tokusō.
# Bernadotte

La Casa de Bernadotte és la darrera i actual dinastia reial que governa Suècia. El primer Bernadotte que accedí al tron de Suècia, fou el mariscal Jean-Baptiste Bernadotte, adoptat pel darrer rei de la dinastia Holstein-Gottorp, Carles XIII de Suècia que no tenia descendència legítima. En morir el rei suec, Jean Baptiste Bernadotte pujà al tron el 1818 amb la seva esposa, Désirée Clary, una jove marsellesa. El seu únic fill, Òscar, seria nomenat hereu al tron i futur rei Òscar I de Suècia i de Noruega.

## Llista dels reis de Suècia de la Dinastia Bernadotte

* Carles XIV Joan, rei de 1810 a 1844
* Òscar I de Suècia, rei de 1844 a 1859
* Carles XV de Suècia, rei de 1859 a 1872
* Òscar II de Suècia, rei de 1872 a 1907
* Gustau V de Suècia, rei de 1907 a 1950
* Gustau VI Adolf de Suècia, rei de 1950 a 1973
* Carles XVI Gustau de Suècia, rei des de 1973 - Actual monarca.

## Llista dels reis de Noruega de la Dinastia Bernadotte

* Carles III Joan (1818-44) o (Carles XIV Joan)
* Òscar I de Suècia (1844-59)
* Carles IV (1859-72) o (Carles XV de Suècia)
* Òscar II de Suècia (1872-1905)

## Heràldica

Escut dels Bernadotte: partit, 1r. tercejat en banda d'atzur, argent i gules, ressaltant el gerro dels Vasa d'or; 2n. d'atzur un pont de tres arcs de mig punt movent dels flancs, defensat de dues torres merletades, sostingut d'un peu ondat faixat ondat de sis peces d'argent i atzur acompanyat al cap d'una àguila d'or que sosté amb les urpes un feix de llamps, també d'or, sobremuntada de set estels de cinc puntes d'or disposats formant la constel·lació de l'Ossa Major (derivat de l'escut de Jean Baptiste Bernadotte, futur Carles XIV Joan de Suècia, com a príncep de Pontecorvo).
El primer rei Bernadotte abans de pujar al tron va renunciar al títol de Pontecorvo el 1810. Dos anys després fou designat nou príncep de Pontecorvo a Felip, príncep de Murat.
# Bandera de Montenegro

La bandera de Montenegro és de color vermell amb una vora daurada i l'escut de Montenegro al centre. Va ser adoptat oficialment el 13 de juliol de 2004, quan l'aleshores República de Montenegro era un constituent de la Unió Estatal de Sèrbia i Montenegro, i la seva especificació precisa es va estandarditzar el 16 de setembre de 2004. La bandera es va mantenir després de la independència de Montenegro el 2006, i va ser ordenada per l'article 4 de la Constitució de Montenegro aprovada el 2007.
L'escut d'armes va ser el blasó del rei Nicolau I de Montenegro, però no s'han recuperat les seves inicials HI (alfabet ciríl·lic).

## Història

Des del 31 de desembre de 1946, s'utilitzà la mateixa bandera de la República Federal Socialista de Iugoslàvia, de la que Montenegro formava part, que consistia en una bandera tricolor amb els colors paneslaus i una estrella vermella al centre. Aquesta bandera, idèntica a la bandera de Sèrbia, va ser substituïda el 1992.

## Galeria de banderes històriques

* Regne de Montenegro (1910-1918)
* Regne de Montenegro (1941-1944)
* República Socialista de Montenegro (1945-1992)
* Bandera de Montenegro (1992-2004)

## Referències

* ↑ «Odluka o utvrđivanju etalona Zastave Crne Gore». [Consulta: 21 maig 2023].

## Enllaços externs

* Regulació legal de la bandera Arxivat 2006-06-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Gabriel Amill

Gabriel Amill (Tarragona, segle XV - segle XVI) fou un orguener tarragoní.
Pertany a una família d'orgueners de Tarragona formada per ell mateix i el seu germà Pere Amill. Ambdós junts van construir un orgue per a l'església major de Valls l'any 1502.

## Referències

* 1 2 JAMBOU, Louis «Amill, Gabriel». Diccionario de la música española e hispanoamericana. Madrid, SGAE, 1999-2022, vol. 1, p. 416.
# Gabriel Bortoleto

Gabriel Bortoleto Oliveira (São Paulo, 14 d'octubre de 2004) és un pilot d'automobilisme brasiler.
El pilot va ser tercer al campionat del món de karts el 2018 i el 2023 va competir a la Fórmula 3, on va ser campió. Està gestionat pel Fernando Alonso, pilot de Fórmula 1 i forma part del programa de joves pilots de McLaren des del 2023.

## Trajectòria

Bortoleto va començar la seva carrera al kart als vuit anys (2012), i va començar a guanyar campionats en les categories infantils. Durant aquesta carrera, el noi va competir en diversos campionats i el seu més destacat va ser ser tercer als campionats europeu i mundial el 2018.
El 2020, va començar en monoplaça, al competir a la Fórmula 4 italià, i acaba cinquè amb 157 punts.
Entre el 2021 i el 2022 competeix a la Fórmula Regional Europea i el segon any acaba sisè, amb dues victòries i cinc pole positions.
L'any 2023, participa al Campionat de Fórmula 3 de la FIA per Trident i, amb dues victòries i sis podis, es converteix en campió, sent el primer brasiler a guanyar aquesta categoria.

### Fórmula 1

El setembre de 2022, quan competia en la fórmula regional, Bortoleto es va incorporar a A14 Management, l'empresa de gestió de pilots propietat de Fernando Alonso, dos vegades campió del món i pilot de F1 en aquell moment. L'octubre de 2023, després de guanyar la Fórmula 3, va signar amb McLaren per formar part del programa de desenvolupament de pilots de l'equip anglès.

## Resum de carrera

| Any | Categoria | Equip | Curses | Victòries | Poles | VR | Podis | Punts | Pos. |
| 2020 | F4 italià | Prema Powerteam | 20 | 1 | 4 | 1 | 5 | 157 | 5è |
| 2021 | Fórmula Regional Europea | FA Racing by MP | 20 | 0 | 0 | 0 | 1 | 44 | 15è |
| 2021 | Stock Car Light | KTF Racing | 4 | 1 | 1 | 0 | 1 | 60 | 13è |
| 2022 | Fórmula Regional Asiàtica | 3Y Technology by R-ace GP | 6 | 1 | 0 | 0 | 1 | 46 | 14è |
| 2022 | Fórmula Regional Europea | R-ace GP | 20 | 2 | 2 | 1 | 5 | 176 | 6è |
| 2022 | Stock Car Brasil | KTF Sports | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC† |
| 2023 | FIA Fórmula 3 | Trident | 18 | 2 | 1 | 3 | 6 | 164 | 1r |
| Font: ||||||||||

## Referències

* 1 2 «Gabriel Bortoleto | Racing carrer profile | Driver Database» (en anglès). Driver Database. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Kart – Gabriel Bortoleto é o 3º no Europeu de Kart» (en portuguès brasiler). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «¡Gabriel Bortoleto es el nuevo campeón de la Fórmula 3!», 01-09-2023. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Wood, Ida. «FRegional racer Gabriel Bortoleto joins Alonso's management company» (en anglès americà), 15-09-2022. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Gabriel Bortoleto, pupilo de Alonso, ficha por McLaren» (en castellà), 05-10-2023. [Consulta: 24 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial (portuguès)
* Fitxa al DriverDB (anglès)
# Montserrat Bassa i Coll

Montserrat Bassa i Coll, també coneguda com a Montse Bassa (Torroella de Montgrí, 20 d'abril de 1965), és una professora i política catalana resident a Torroella de Montgrí.
Llicenciada en Filosofía i Lletres (Especialitat en Ciències de l'Educació i Gestió i Organització de Centres), ha estat diputada al Congrés dels Diputats en les legislatures XIII (2019-2019), XIV (2019-2023) i XV (2023-...). Fou candidata a les eleccions generals espanyoles de 2019 a la circumscripció de Girona per la candidatura d'Esquerra Republicana de Catalunya - Sobiranistes i és diputada al Congrés des del 16 de maig de 2019. És fundadora i membre de l'Associació Catalana pels Drets Civils (ACDC). El 2023 repeteix com a candidata a les eleccions generals espanyoles de 2023 a la circumscripció de Girona encapçalant la candidatura d'Esquerra Republicana de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Esquerra Republicana de Catalunya». Esquerra Republicana de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2024].
* 1 2 «Montserrat Bassa Coll - XIV Legislatura - Congreso de los Diputados». [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ «Montse Bassa serà la cap de llista d'ERC per Girona a les eleccions espanyoles». Vilaweb, 09-03-2019.
* ↑ «ERC tria Montse Bassa cap de llista per Girona a les eleccions del 28-A». El Punt Avui, 09-03-2019.
* ↑ NacióGarrotxa. «Els garrotxins Pep Companys i Susanna Pagès aniran a les llistes d'ERC per al 23-J». [Consulta: 21 juny 2023].
# Isidor García Sánchez

Isidor García Sánchez (Barcelona, 1958) és un professor universitari català, director de l'Agència Catalana del Consum des d'octubre de 2024.

## Trajectòria

Llicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona (UB), la seva trajectòria laboral està lligada al món de l'advocacia, particularment en l’àmbit del consum, així com de l'administració pública i la docència.
Des del 1983 fins a l'actualitat, ha exercit d'advocat col·legiat per l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona, on ha format part de la Secció de Dret Civil i de Dret de Consum de la Comissió de Cultura. Així mateix, durant aquest període, ha prestat diversos serveis professionals, sent coordinador responsable de la Comissió Normativa del mateix Col·legi, assessor jurídic i secretari general de la Unió de Consumidors de Catalunya- UCE, o assessor normatiu del Consell de Col·legis de Procuradors de Tribunals de Catalunya, entre d'altres.
En l'àmbit del sector públic, del 2003 al 2007, ha estat cap del Gabinet de la conselleria de Justícia de la Generalitat de Catalunya, i posteriorment, fins al 2011, ha exercit com a director general de Recursos de l'Administració de Justícia del Departament. Des de 2019 fins a l'actualitat, ha estat membre de l'Observatori de Dret Privat de Catalunya de la Conselleria de Justícia.
Isidor García ha estat sempre lligat a la docència universitària, i des de l'any 1982 ha exercit de professor de les assignatures de Dret Civil i Dret de l'Empresa a la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials de la Universitat de Barcelona (UB). Així mateix, també ha impartit Dret Civil a la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), i ha estat professor a l'Institut Català de Consum de la Generalitat de Catalunya.
L'octubre de 2024 fou nomenat director de l'Agència Catalana de Consum.

## Referències

* 1 2 3 «Nomenaments». Generalitat de Catalunya, 29-10-2024. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «El-professor-de-la-Facultat-Isidor-Garcia-Sanchez-nou-director-de-lAgencia-Catalana-de-Consum - Facultat de Dret - Universitat de Barcelona». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Press, Europa. «Isidor García, nou director de l'Agència Catalana del Consum», 29-10-2024. [Consulta: 2 novembre 2024].
# Isu

Isu fou un faraó de la dinastia VII o de la dinastia VIII de l'antic Egipte, que va governar a Memfis. Isu era un nom de naixement i el seu nom de regnat es desconeix.
Fora d'un grafit d'un príncep Isuuanch de la dinastia VIII amb les paraules «Isu és viu», no n'hi ha cap més rastre.
Un faraó amb el mateix nom s'esmenta a la dinastia IX, i podria ser la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Gardiner, Alan H. The Royal canon of Turin – Book of the Kings of Egypt (en anglès). edició 1987. Oxford: Griffith Institute, 1959, p. 20.
* ↑ Papazian, Hratch; Schneider, Thomas. «The State of Egypt in the Eighth Dynasty». A: Der Manuelian, Peter (ed.). Towards a New History for the Egyptian Old Kingdom: Perspectives on the Pyramid Age (en anglès). BRILL, 2015-10-20 (Harvard Egyptological Studies). ISBN 978-90-04-30189-4.

## Bibliografia

* Schneider, Thomas. Lexikon der Pharaonen [Lèxic dels faraons] (en alemany). Düsseldorf: Albatros, 2002. ISBN 978-3-491-96053-4.
# Itet

Itet, o Atet, va ser una noble egípcia durant la dinastia IV. Era l'esposa de Nefermaat, el fill gran del rei Snefru, que va exercir de djati i de líder religiós a la cort reial que oficiava en el culte de Bastet. Va ser mare de tres filles i molts fills. El seu fill, Hemiunu, va succeir al seu marit com a djati. Ella i el seu marit van ser enterrats a la mastaba 16 de Meidum, prop de la piràmide construïda allí pel rei.
Itet portava el títol de "Coneguda pel Rei", que s'utilitzava per indicar una persona que formava part del seguici reial. Els pares d'Itet no es coneixen.

## Família

A la tomba d'Itet i Nefermaat s'hi anomenen disset dels seus descendents. Les filles Djefatsen i Isesu i els fills Hemiunu, Isu, Teta i Khentimereix hi apareixen com a adults, mentre que la filla Pageti i els fills Itisen, Inkaef, Serfka, Uehemka, Xepseska, Kakhent, Ankherxeretef, Ankherfenedjef, Bun, Xepsesneb i Neb hi són representats com a nens.
El seu fill Hemiunu és el djati que es creu que va ajudar a planificar la Gran Piràmide de Khufu i sovint se'l considera el seu arquitecte.

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 53.
* 1 2 «Nefermaat and Itet» (en anglès). ancient-egypt.org. [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ Moroney, Morgan. «Tomb of Nefermaat and Itet (Meidum 16)» (en anglès). University of British Columbia, 2021. [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ «Who was Nefermaat?» (en anglès). UCL. [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ «Las Genealogías de las Dinastías» (en castellà). El horizonte de Atón. [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 52-53 i 56-61.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 57.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Cangur arborícola

Els cangurs arborícoles (Dendrolagus) són macropòdids adaptats per la vida als arbres. Viuen a les selves pluvials de Nova Guinea, l'extrem nord-oriental de Queensland i illes properes, sovint en àrees muntanyoses. Tot i que la majoria viuen en zones muntanyoses, algunes també viuen a les planes, com ara el cangur arborícola de plana.

## Taxonomia

Hi ha tretze espècies assignades al gènere Dendrolagus:
* Cangur arborícola unicolor, Dendrolagus dorianus
* Cangur arborícola grisenc, Dendrolagus inustus
* Cangur arborícola de Lumholtz, Dendrolagus lumholtzi
* Cangur arborícola de Bennett, Dendrolagus bennettianus
* Cangur arborícola negre, Dendrolagus ursinus
* Cangur arborícola de Matschie, Dendrolagus matschiei
* D. mayri
* D. notatus
* Cangur arborícola de Seri, Dendrolagus stellarum
* Cangur arborícola de Goodfellow, Dendrolagus goodfellowi
* Dendrolagus pulcherrimus
* Cangur arborícola de plana, Dendrolagus spadix
* Cangur arborícola dingiso, Dendrolagus mbaiso
* Dendrolagus scottae

## Referències

* 1 2 Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 59–61. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Iuri Mélikhov

Iuri Mélikhov (rus: Юрий Афанасьевич Мелихов) (Sant Petersburg, 1 d'abril de 1937 - febrer 2000) va ser un ciclista soviètic, d'origen rus, que va córrer durant els anys 60 del segle xx.
Va participar en dos Jocs Olímpics: els de 1960, a Roma, en què guanyà una medalla de bronze en la contrarellotge per equips, junt a Víktor Kapitónov, Ievgueni Klevtsov i Aleksei Petrov i quedà quart en la cursa en ruta; i els de 1964, a Tòquio, en què quedà cinquè en aquesta contrarellotge per equips i seixantè en la individual.
En el seu palmarès també destaquen la Cursa de la Pau i el Campionat Soviètic en ruta de 1961.

## Palmarès

* 1958
** Campió de l'URSS per equips
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Egipte
* 1959
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Sotxi
* 1960
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Roma en contrarellotge per equips
* 1961
** Campió de l'URSS en ruta
** 1r a la Cursa de la Pau i vencedor de 5 etapes
** 1r a la Neuseen Classics – Rund um die Braunkohle
* 1963
** Vencedor de 3 etapes al Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1965
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Iugoslàvia

## Referències

* ↑ «MELICHOV Youri (Youri Afanasievitch)». [Consulta: 10 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Yury Melikhov». [Consulta: 10 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Iuri Mélikhov a sitiodeciclismo.net
# Escut de Guatemala

L'escut de Guatemala és de forma circular i comprèn:
* Una corona feta de dos rams de llorer entrellaçats, símbol de victòria i de pau.
* El quetzal resplendent, l'ocell nacional, que simbolitza la llibertat.
* Un pergamí amb la inscripció en espanyol: LIBERTAD / 15 DE SEPTIEMBRE DE 1821, és a dir, 'Llibertat / 15 de setembre de 1821' (data de la declaració d'independència de l'Amèrica Central respecte a Espanya).
* Dos rifles Remington amb baioneta passats en sautor, indicatius de la voluntat de Guatemala de defensar-se per la força de les armes, si molt calgués.
* Dues espases encreuades, en representació de l'honor.
Aquest emblema heràldic fou dissenyat per l'artista i gravador suís Jean-Baptiste Frener, que va viure a Guatemala des del 1854 fins a la seva mort, el 1897. Fou oficialitzat mitjançant el Decret Executiu núm. 33 el 18 de novembre de 1871. La llei especifica que l'escut descansa sobre un camper celeste, color que representa la idealitat.
L'escut també apareix al centre de la bandera estatal. El quetzal havia aparegut prèviament a la bandera de Los Altos (Amèrica Central) a la dècada del 1830.

## Escuts utilitzats anteriorment

* Escut de les Províncies Unides de l'Amèrica Central (1823-1824)
* Escut de la República Federal de l'Amèrica Central (1824-1839)
* Escut de l'Estat de Guatemala dins la Federació (1825-1843)
* Escut de l'Estat de Guatemala (1843-1851)
* Escut de Guatemala (1851-1858)
* Escut de Guatemala (1858-1871)

## Enllaços externs

* Flags of the World – Escut de Guatemala (anglès)