OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assemblea Nacional d'Hongria

L'Assemblea Nacional (en hongarès: Országgyűlés), antigament denominada Dieta és l'òrgan col·legiat unicameral que exerceix el poder legislatiu d'Hongria, està integrada per 199 membres electes (entre 1990 i 2014 van ser 386) per un període de 4 anys. La prefectura de Govern és responsabilitat d'aquest òrgan, László Kövér és l'actual president de l'Assemblea Nacional.
Inclou 25 comissions permanents per debatre i informar sobre els projectes de llei presentats i per supervisar les activitats dels ministres. El Tribunal Constitucional d'Hongria té el dret d'impugnar la legislació per motius de constitucionalitat.
L'assemblea es reuneix a l'edifici del Parlament hongarès a Budapest des de 1902.

## Atribucions

* Vot per a l'acceptació del programa de govern.
* Elecció del president de la República, primer ministre, president de la Cort Suprema, membres de la Cort Constitucional, parlamentaris per al Ombudsmen o defensoria del poble, entre d'altres.
* Concloure els tractats internacionals d'importància.
* Decidir sobre la declaració de guerra o de pau.
* Declaració de l'estat d'emergència o crisi.
* Cridar a referèndum nacional.
* Decidir sobre la continuació de la legislació.
* Control sobre el govern.

## Composició actual

Grups parlamentaris en l'Assemblea Nacional des de 2022 :
| Coalició | Líder | Escons | Partit | Escons |
| Fidesz-KDNP | Viktor Orban | 135 | Fidesz-Unió Cívica Hongaresa Fidesz - Magyar Polgári Szövetség | 116 |
| Fidesz-KDNP | Viktor Orban | 135 | Partit Popular Democristià Kereszténydemokrata Néppárt, KDNP | 19 |
| Units per Hongria Egységben | Péter Márki-Zay | 49 | Coalició Democràtica Demokratikus Koalíció, DK | 15 |
| Units per Hongria Egységben | Péter Márki-Zay | 49 | Moviment Momentum Momentum Mozgalom (Momentum) | 10 |
| Units per Hongria Egységben | Péter Márki-Zay | 49 | Partit Socialista Hongarès Magyar Szocialista Párt, MSZP | 10 |
| Units per Hongria Egységben | Péter Márki-Zay | 49 | Diàleg – Partit dels Verds Párbeszéd Magyarországért, PM | 6 |
| Units per Hongria Egységben | Péter Márki-Zay | 49 | LMP - Partit Verd d'Hongria Lehet Más a Politika, LMP | 5 |
| Units per Hongria Egységben | Péter Márki-Zay | 49 | Independents | 3 |
| Moviment La Nostra Pàtria | László Toroczkai | 6 | Moviment Nostra Pàtria Mi Hazánk Mozgalom (MHM) | 6 |
| Jobbik | Márton Gyöngyösi | 8 | Jobbik - Conservadors Jobbik – Konzervatívok | 8 |
| MNOÖ | Ibolya Hock-Englender | 1 | Autogovern Nacional dels Alemanys a Hongria Magyarországi Németek Országos Önkormányzata, MNOÖ | 1 |

## Referències

* ↑ «IFES Election Guide | Elections: Hungary National Assembly 2022». www.electionguide.org. [Consulta: 11 abril 2022].

## Enllaços externs

* Assemblea Nacional ((hongarès))
* Assemblea Nacional ((anglès))
# Model de Niça

El model de Niça és un escenari sobre l'evolució dinàmica del sistema solar. S'anomena així perquè es va desenvolupar inicialment a una institució universitària de Niça (França). Proposa la migració dels gegants gasosos a partir d'una configuració inicial compacta cap a les seves posicions actuals, molt després de la dissipació del disc protoplanetari de gas. És diferent de models anteriors sobre la formació del sistema solar. Aquesta migració planetària s'utilitza en simulacions dinàmiques del sistema solar per explicar esdeveniments històrics com el Gran Bombardeig Tardà del sistema solar interior, la formació del núvol d'Oort, i l'existència de regions amb cossos menors com el cinturó de Kuiper, els troians de Júpiter i Neptú, i nombrosos objectes transneptunians ressonants dominats per Neptú. El fet que pugui reproduir moltes de les característiques del sistema solar fa que s'accepti àmpliament com al model actual més real de l'evolució inicial del Sistema Solar, encara que no està acceptat per tots els científics planetaris.

## Descripció

El nucli original del model de Niça consistia en tres articles publicats a la revista de ciència general Nature el 2005 per una col·laboració internacional de científics: R. Gomes, Hal Levison, Alessandro Morbidelli i K. Tsiganis. En aquestes publicacions, els quatre autors van proposar que després de la dissipació del gas i la pols del disc primordial del sistema solar, els quatre planetes gegants (Júpiter, Saturn, Urà i Neptú) es trobaven en òrbites gairebé circulars entre ~5,5 i ~17 unitats astròmiques (AU), amb menys espai entre ells i més compactes que en l'actualitat. Un disc dens de planetesimals petits de roca i gel, amb una massa total d'unes 35 masses terrestres, s'estenia des de l'òrbita del planeta gegant més exterior fins a unes 35 ua.

## Referències

* 1 2 R. Gomes, H. F. Levison, K. Tsiganis, A. Morbidelli «Origin of the cataclysmic Late Heavy Bombardment period of the terrestrial planets» (PDF). Nature, vol. 435, 2005, pàg. 466. DOI: 10.1038/nature03676.
* ↑ «Solving solar system quandaries is simple: Just flip-flop the position of Uranus and Neptune». Press release. Arizona State University, 11-12-2007. [Consulta: 22 març 2009].
* 1 2 Crida, A. «Solar System formation». Invited review talk on Solar System formation, at the JENAM 2008 conference. Proceeding to appear in "Reviews in Modern Astronomy, 21", 2009.
* ↑ Tsiganis, K.; R. Gomes, A. Morbidelli & H. F. Levison «Origin of the orbital architecture of the giant planets of the Solar System». Nature, vol. 435, 2005, pàg. 459-461. DOI: 10.1038/nature03539.
* ↑ Morbidelli, A.; Levison, H.F.; Tsiganis, K.; Gomes, R. «Chaotic capture of Jupiter's Trojan asteroids in the early Solar System». Nature, vol. 435, 7041, 2005, pàg. 462–465. DOI: 10.1038/nature03540. ISSN: 0028-0836. OCLC: 112222497. Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 22 març 2021].

## Enllaços externs

* Animació del model de Niça
# Saoshyant

Saoshyant és, en la religió del zoroastrisme, "el qui porta un benefici". Aquest terme d'ús comú es refereix a la figura d'un futur messies o salvador durant la batalla final contra les forces del mal.
La tradició zoroàstrica preveu tres salvadors pel futur escatològic, un per al final de cada període de 1000 anys dins dels últims 3000 anys del món. Els tres herois naixeran de donzelles verges i seran concebuts mentre les seves mares es banyin en un llac que miraculosament preserva les llavors del mateix profeta Zaratustra. El primer s'anomenarà Hushedar, el segon Hushedarmah i el tercer serà Saoshyant, que portarà la humanitat a la batalla final contra la falsedat.
La història de la concepció de Saoshyant i les primeres etapes de la seva vida es descriuen en el llibre de Denkard (7.10.15ff) de la següent manera: Trenta anys abans de la decisiva batalla final, una donzella anomenada Eredat-fedhri entrarà en un llac. Asseguda en l'aigua, la nena, que no s'ha associat amb els homes, rebrà la victòria del coneixement. El seu fill, quan neixi, no tastarà l'aliment de la seva mare, el seu cos serà com el sol, i la glòria real de Khwarenah serà amb ell. Durant els següents 57 anys subsistirà amb només hortalisses, 17 anys només d'aigua i per acabar 10 anys només d'aliment espiritual.
Els esdeveniments de l'última renovació es descriuen en el Bundahisn: A la batalla final amb el mal, el yazatas Airyaman i Atar fondrà el metall dels turons i muntanyes, i passarà per la terra com un riu (Bundahishn 34,18), però els justos (ashavan) no es veuran perjudicats. Al final, triomfarà Ahura Mazda, i l'agent Saoshyant ressuscitarà els morts, els cossos seran restaurats a la perfecció eterna, i les ànimes pures es reuniran amb Déu. Al final, la veritat, la justícia (Asha) i la immortalitat seran eternes.
# Galo Plaza Lasso

Galo Plaza Lasso (Nova York, 17 de febrer de 1906 - Quito, 22 de gener de 1987) fou un polític i diplomàtic equatorià, president de la República de l'1 de setembre de 1948 al 31 d'agost de 1952 i Secretari General de l'Organització d'Estats Americans entre 1968 i 1975.
Plaza Lasso va néixer a Nova York durant l'exili del seu pare, el general i expresident Leonidas Plaza Gutiérrez. Va obtenir els seus estudis d'agricultura a la Universitat de Maryland, economia a la Universitat de Califòrnia i dret internacional a Georgetown. Fou ambaixador de l'Equador als Estats Units de 1944 a 1946 i firmà com a representant equatorià la carta de l'Organització de les Nacions Unides el 1945.
Com a president va aconseguir fomentar l'exportació agrícola de l'Equador en un moment d'expansió del cultiu de la banana, creant una certa estabilitat econòmica durant el seu govern. També contribuí a modernitzar l'aparell estatal i fiscal. Durant la seva presidència es va produir el terratrèmol d'Ambato, en el qual van morir aproximadament 8.000 persones i els danys van afectar especialment les províncies de Tungurahua i Cotopaxi. Fou el primer president electe en acabar la presidència en 28 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Index Pi-Py» (en anglès). rulers.org. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ https://www.oas.org/children/SecGen/SecretGenEng/GPlazaEng.html
* 1 2 3 «Galo Plaza Lasso» (en castellà). Gobierno Nacional de la Republica del Ecuador. Arxivat de l'original el 5-10-2008. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Erètnides

Els erètnides (Eretnaoğullari) foren una dinastia turcomongola que va governar a Sivas i Kayseri entre 1326 i 1381, primer com a governadors il-kànides (1326-1337) i després com a sobirans. El territori fou anomenat Beilicat d'Eretna. El nom prové del seu fundador, el turcomongol Eretna, governador de la zona (1326-1337) que va prendre el poder aprofitant l'enfonsament del poder il-kànida a l'Àsia Menor (1337-1343), amb suport mameluc i va dominar una àmplia regió (1343-1352) amb capital a Sivas. El beilicat abraçava Nigde, Aksaray, Ankara, Develi Kara Hisar, Darende, Amasya, Tokat, Mezifun, Samsun, Erzindjan, Sharki Karahisar i Sivas (que era la capital, encara que després va passar a Kayseri).
La seva dinastia va governar fins al 1381. El darrer emir va ser substituït pel seu visir Kadi Burhan al-Din que va regnar divuit anys més.

## Llista de sobirans

* Ala al-Din Eretna
* Mehmed I ibn Eretna
* Ala al-Din Ali Beg
* Mehmed II Celebi

## Referències

* ↑ Ágoston, Gábor; Masters, Bruce Alan. Encyclopedia of the Ottoman Empire (en anglès). Infobase Publishing, p.41, p. 2009. ISBN 0816062595.
Beilicats d'Anatòlia :
# Al-Fadl ibn ar-Rabí

Al-Fadl ibn ar-Rabí (755/756-mort entre 822 i 824) fou un visir abbàssida. Era fill del camarlenc ar-Rabí ibn Yunus que va servir sota el califa Al-Mansur (754-775). Harun ar-Raixid li va confiar la direcció de la despesa pública (789/790) i després el càrrec de camarlenc (795/796). El 803, en caure en desgràcia els barmàquides, va succeir a Yahya com a visir però amb poders més limitats. Harun va morir el 809 a Tus i al-Fadl va prendre jurament de fidelitat al nou califa al-Amín (809-813) i va llicenciar l'exèrcit que el califa difunt havia enviat a combatre el rebel Rafi ibn al-Layth. L'hereu de les províncies orientals (segons les disposicions de Harun) al-Mamun, es va queixar d'aquesta orde que el deixava en posició difícil al Khurasan. Després va aconsellar a al-Amín de prendre els drets successoris a al-Mamun en favor del seu propi fill. Va seguir una guerra civil i quan les forces d'al-Mamun van entrar a Bagdad (813) es va amagar. La dominació d'al-Mamun no va agradar a Bagdad i la població es va revoltar el 816/817. Llavors al-Fadl va sortir del seu amagatall. Ibrahim ibn al-Mahdi fou proclamat califa (816/817). Quan al-Mamun va entrar a Bagdad, al-Fadl li va demanar el perdó, que va obtenir. Es va retirar i va morir algun temps després.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «(al-)Faḍl ibn al-Rabīʿ».
* Sourdel, Dominique. Le Vizirat Abbaside de 749 à 936 (132 à 224 de l'Hégire) (en francès). Damasc: Institut Français de Damas, 1959-1960.
# Der Wildschütz

Der Wildschütz (en alemany, El caçador del bosc) és una òpera còmica en tres actes d'Albert Lortzing, amb llibret alemany del mateix compositor, basat en Der Rehbock, oder Die schuldlosen Schuldbewussten d'August von Kotzebue. S'estrenà al Stadttheater de Leipzig el 31 de desembre de 1842.

## Referències

* ↑ «Ressenya» (en anglès). Semperoper. [Consulta: 22 maig 2016].

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# OEM

OEM (Original Equipment Manufacturer) és una forma subcontractada de producció en què les empreses o persones adquireixen dispositius a l'engròs per al muntatge d'ordinadors o equips de forma personalitzada que presenten amb el seu propi nom.

## Referències

* ↑ «Dictionary of IBM & Computing Terminology, page 66». About IBM: More than a century of making the world a smarter place. International Business Machines Corp.. [Consulta: 27 setembre 2014]. «Original equipment manufacturer (OEM) n. A manufacturer of equipment that may be marketed by another manufacturer»
# Myosurus

Myosurus és un gènere de plantes amb flors de la família ranunculàcia.
Consta d'unes 15 espècies de plantes anuals herbàcies. Tenen una distribució subcosmopolita (manquen a l'est d'Àsia i a les regions tropicals) el centre de diversitat es troba a l'oest d'Amèrica del Nord.

## Espècies autòctones dels Països Catalans

* Myosurus minimus - miosur
Altres espècies:
* Myosurus apetalus -
* Myosurus cupulatus - Arizona
* Myosurus nitidus -
* Myosurus sessilis -

## Referències

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980
# Colibrí cua de tisora

El colibrí cua de tisora (Hylonympha macrocerca) és una espècie d'ocell de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) i és l'únic membre del gènere Hylonympha (Gould, 1873). Es troba només a Veneçuela, concretament a la península de Pària.
El seu hàbitat natural és l'humit bosc de boira tropical o subtropical. Es troba amenaçat per la destrucció de l'hàbitat.
L'UICN el va classificar com a espècie vulnerable. Nogensmenys, recerca recent mostra que és un exemplar més rar del que es pensava, i per aquest motiu el seu estatus ha pujat fins a Espècie en perill d'extinció l'any 2008.

## Referències

* ↑ «Colibrí cua de tisora». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 març 2025(català)
* ↑ BLI (2004)
* ↑ BLI (2008)

## Bibliografia

* BirdLife International (BLI) (2008): Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine. [2008 IUCN Redlist status changes. Consultat el 23 de maig de 2008.

## Enllaços externs

* http://www.birdlife.org/datazone/ebas/index.html?action=SpcHTMDetails.asp&sid=1991&m=0 Arxivat 2009-01-03 a Wayback Machine.
# Te doy mis ojos

Te doy mis ojos és una pel·lícula espanyola de 2003 dirigida per Icíar Bollaín sobre la violència .omèstica Guanyà set Premi Goya, entre ells millor pel·lícula, direcció i interpretació fmasculinai mfemenina

## Argument

Pilar fuig en plena nit de casa seva, situada en un barri perifèric i residencial de Toledo; porta amb ella el seu fill de vuit anys. En la seva fugida cerca refugi a casa de la seva germana, una restauradora d'art que porta una vida independent al costat de la seva parella escocesa, ambdós resideixen en la part vella i històrica de Toledo.
Pilar és una víctima més dels maltractaments conjugals, que intenta refer la seva vida i comença a treballar com a caixera de visites turístiques en l'església que allotja el quadre L'enterrament del comte d'Orgaz. A través del seu nou comença a relacionar-se amb altres dones. Antonio, el seu marit, emprèn la seva cerca i la seva recuperació, promet canviar i busca ajuda en un psicòleg. Pilar li dona una altra oportunitat al seu marit, amb l'oposició de la seva germana, que hi veu un gran perill.
Malgrat els esforços d'Antonio per seguir els consells de la teràpia, la seva personalitat violenta i inseguretats el superen i acaba despullant i humiliant públicament en un balcó la seva dona.
La pel·lícula acaba amb un final obert en el qual Pilar, escortada per les seves companyes de feina, recull les seves coses del domicili per emprendre una nova vida, mentre Antonio la mira pensatiu.
Segons paraules d'Icíar Bollaín:
«Te doy mis ojos" compta la història de Pilar i Antonio però també dels qui els envolten, una mare que consent, una germana que no entén, un fill que mira i calla, unes amigues, una societat i una ciutat com Toledo que afegeix amb la seva esplendor artística i el seu pes històric i religiós una dimensió més a aquesta història d'amor, de por, de control i de poder».

## Repartiment

* Laia Marull: Pilar
* Luis Tosar: Antonio
* Candela Peña: Ana
* Rosa Maria Sardà: Aurora
* Kiti Manver: Rosa
* Sergi Calleja: Terapeuta
* Elisabet Gelabert: Lola
* Nicolás Fernández Luna: Juan
* David Mooney: John
* Chus Gutiérrez: Raquel
* Elena Irureta: Carmen

## Premis i nominacions
### Premis

* 2004. Goya a la millor pel·lícula
* 2004. Goya al millor director per Icíar Bollaín
* 2004. Goya al millor actor per Luis Tosar
* 2004. Goya a la millor actriu per Laia Marull
* 2004. Goya a la millor actriu secundària per Candela Peña
* 2004. Goya al millor guió original per Icíar Bollaín i Alicia Luna
* 2004. Goya al millor so per Eva Valiño, Alfonso Pino i Pelayo Gutiérrez

### Nominacions

* 2004. Goya al millor muntatge per Ángel Hernández Zoido
* 2004. Goya a la millor actriu revelació per Elisabet Gelabert

## Referències

* ↑ «Te doy mis ojos». The New York Times.
# Te doy mis ojos

Te doy mis ojos és una pel·lícula espanyola de 2003 dirigida per Icíar Bollaín sobre la violència masclista. Guanyà set Premi Goya, entre ells millor pel·lícula, direcció i interpretació femenina i masculina.

## Argument

Pilar fuig en plena nit de casa seva, situada en un barri perifèric i residencial de Toledo; porta amb ella el seu fill de vuit anys. En la seva fugida cerca refugi a casa de la seva germana, una restauradora d'art que porta una vida independent al costat de la seva parella escocesa, ambdós resideixen en la part vella i històrica de Toledo.
Pilar és una víctima més dels maltractaments conjugals, que intenta refer la seva vida i comença a treballar com a caixera de visites turístiques en l'església que allotja el quadre L'enterrament del comte d'Orgaz. A través del seu nou comença a relacionar-se amb altres dones. Antonio, el seu marit, emprèn la seva cerca i la seva recuperació, promet canviar i busca ajuda en un psicòleg. Pilar li dona una altra oportunitat al seu marit, amb l'oposició de la seva germana, que hi veu un gran perill.
Malgrat els esforços d'Antonio per seguir els consells de la teràpia, la seva personalitat violenta i inseguretats el superen i acaba despullant i humiliant públicament en un balcó la seva dona.
La pel·lícula acaba amb un final obert en el qual Pilar, escortada per les seves companyes de feina, recull les seves coses del domicili per emprendre una nova vida, mentre Antonio la mira pensatiu.
Segons paraules d'Icíar Bollaín:
«Te doy mis ojos" compta la història de Pilar i Antonio però també dels qui els envolten, una mare que consent, una germana que no entén, un fill que mira i calla, unes amigues, una societat i una ciutat com Toledo que afegeix amb la seva esplendor artística i el seu pes històric i religiós una dimensió més a aquesta història d'amor, de por, de control i de poder».

## Repartiment

* Laia Marull: Pilar
* Luis Tosar: Antonio
* Candela Peña: Ana
* Rosa Maria Sardà: Aurora
* Kiti Manver: Rosa
* Sergi Calleja: Terapeuta
* Elisabet Gelabert: Lola
* Nicolás Fernández Luna: Juan
* David Mooney: John
* Chus Gutiérrez: Raquel
* Elena Irureta: Carmen

## Premis i nominacions
### Premis

* 2004. Goya a la millor pel·lícula
* 2004. Goya al millor director per Icíar Bollaín
* 2004. Goya al millor actor per Luis Tosar
* 2004. Goya a la millor actriu per Laia Marull
* 2004. Goya a la millor actriu secundària per Candela Peña
* 2004. Goya al millor guió original per Icíar Bollaín i Alicia Luna
* 2004. Goya al millor so per Eva Valiño, Alfonso Pino i Pelayo Gutiérrez

### Nominacions

* 2004. Goya al millor muntatge per Ángel Hernández Zoido
* 2004. Goya a la millor actriu revelació per Elisabet Gelabert

## Referències

* ↑ «Te doy mis ojos». The New York Times.
# Te doy mis ojos

Te doy mis ojos és una pel·lícula espanyola de 2003 dirigida per Icíar Bollaín sobre la violència domèstica. Guanyà set Premi Goya, entre ells millor pel·lícula, direcció i interpretació masculina i femenina.

## Argument

Pilar fuig en plena nit de casa seva, situada en un barri perifèric i residencial de Toledo; porta amb ella el seu fill de vuit anys. En la seva fugida cerca refugi a casa de la seva germana, una restauradora d'art que porta una vida independent al costat de la seva parella escocesa, ambdós resideixen en la part vella i històrica de Toledo.
Pilar és una víctima més dels maltractaments conjugals, que intenta refer la seva vida i comença a treballar com a caixera de visites turístiques en l'església que allotja el quadre L'enterrament del comte d'Orgaz. A través del seu nou comença a relacionar-se amb altres dones. Antonio, el seu marit, emprèn la seva cerca i la seva recuperació, promet canviar i busca ajuda en un psicòleg. Pilar li dona una altra oportunitat al seu marit, amb l'oposició de la seva germana, que hi veu un gran perill.
Malgrat els esforços d'Antonio per seguir els consells de la teràpia, la seva personalitat violenta i inseguretats el superen i acaba despullant i humiliant públicament en un balcó la seva dona.
La pel·lícula acaba amb un final obert en el qual Pilar, escortada per les seves companyes de feina, recull les seves coses del domicili per emprendre una nova vida, mentre Antonio la mira pensatiu.
Segons paraules d'Icíar Bollaín:
«Te doy mis ojos" compta la història de Pilar i Antonio però també dels qui els envolten, una mare que consent, una germana que no entén, un fill que mira i calla, unes amigues, una societat i una ciutat com Toledo que afegeix amb la seva esplendor artística i el seu pes històric i religiós una dimensió més a aquesta història d'amor, de por, de control i de poder».

## Repartiment

* Laia Marull: Pilar
* Luis Tosar: Antonio
* Candela Peña: Ana
* Rosa Maria Sardà: Aurora
* Kiti Manver: Rosa
* Sergi Calleja: Terapeuta
* Elisabet Gelabert: Lola
* Nicolás Fernández Luna: Juan
* David Mooney: John
* Chus Gutiérrez: Raquel
* Elena Irureta: Carmen

## Premis i nominacions
### Premis

* 2004. Goya a la millor pel·lícula
* 2004. Goya al millor director per Icíar Bollaín
* 2004. Goya al millor actor per Luis Tosar
* 2004. Goya a la millor actriu per Laia Marull
* 2004. Goya a la millor actriu secundària per Candela Peña
* 2004. Goya al millor guió original per Icíar Bollaín i Alicia Luna
* 2004. Goya al millor so per Eva Valiño, Alfonso Pino i Pelayo Gutiérrez

### Nominacions

* 2004. Goya al millor muntatge per Ángel Hernández Zoido
* 2004. Goya a la millor actriu revelació per Elisabet Gelabert

## Referències

* ↑ «Te doy mis ojos». The New York Times.