OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glòria Freixa i Vilardell

Glòria Freixa i Vilardell (Barcelona, 13 de març de 1969) és una jurista i política catalana, diputada de la XII I la XIII legislatura del Parlament, en la candidatura de Junts per Catalunya i des de 2024 secretària primera del Parlament de Catalunya.

## Biografia

És llicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona (UB), amb estudis en Ciències Polítiques també a la UB. Posteriorment, va cursar el mòdul en protecció de dades del Màster en Propietat Intel·lectual i Societat de la Informació d'ESADE. Va treballar durant tretze anys com a lletrada a l'assessoria jurídica de l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades. Prèviament, l'any 1998 va fundar i dirigir l'oficina de Laporta & Arbós a Buenos Aires. Posteriorment, l'any 2000, funda i dirigeix l'oficina de Roca Junyent a Buenos Aires, incorporant-se dos anys més tard a l'equip de la firma Roca Junyent a Barcelona.
A finals de la dècada del 1990 va participar en la plataforma liderada per Joan Laporta Elefant Blau, agrupació de socis del Futbol Club Barcelona contraris a la gestió de Josep Lluís Núñez. L'any 1998 funda, juntament amb altres col·laboradors, el Grup d'Empresaris Catalans a l'Argentina (GREC). Una associació que té la voluntat de defensar la identitat dels empresaris catalans desplaçats a l'Argentina.
En l'àmbit polític, va formar part de la llista electoral per Barcelona del president Carles Puigdemont en les eleccions al Parlament de Catalunya del 2017. Entra com a diputada al Parlament de Catalunya l'any 2019 arran de la renúncia de Laura Borràs com a diputada a la cambra catalana. Torna a sortir electe com a diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya del 2021 per Barcelona. Participa activament dins la formació de Junts per Catalunya i té diferents funcions i responsabilitats, d'entre les quals hi ha la coordinació del grup de Junts per Catalunya al districte de Sarrià-Sant Gervasi.
És membre d'Òmnium Cultural des de 2015 i, en l'actualitat, hi participa de forma activa. L'any 2018 va constituir i presidir una de les juntes territorials de l'entitat al districte de Sarrià-Sant Gervasi.
El 2024 es presenta a les eleccions al Parlament de Catalunya com a 10a a la llista per Barcelona de Junts per Catalunya i és escollida secretària primera de la mesa del Parlament.
Des d'octubre de 2024 és la vocal d'habitatge del seu partit.

## Referències

* ↑ Sallés, Quico «Una nueva candidatura ‘new-age’ entra en la batalla del PDC en Barcelona». La Vanguardia, 17-09-2016 [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ «Perfil i trajectòria professional del/de la responsable de l'òrgan» (PDF). Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «I. Sra. Glòria Freixa i Vilardell». Parlament de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ «Llista de Junts i Puigdemont per a les eleccions a Catalunya 2024». Vilaweb, 05-04-2024. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ Sallés, Quico; Botanch, Josep Maria. «Tots els noms de la nova executiva de Junts impulsada per Puigdemont i Turull». El Món.cat, 26-10-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1969

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1969 es van celebrar a la República Popular de Polònia per a renovar el Sejm l'1 de juny de 1969, amb el Partit Comunista i els partits satèl·lits en un sistema de candidatures úniques per circumscripció, cosa que facilitava que sempre sortissin elegits el mateix nombre d'escons per als diferents partits. La participació fou del 97,60%.
El secretari del partit Władysław Gomułka, que havia votat a favor de la intervenció militar de les tropes del Pacte de Varsòvia a Txecoslovàquia el 1968, va mantenir com a primer ministre de Polònia el continuista Józef Cyrankiewicz. Les seves impopulars mesures econòmiques provocaran les protestes poloneses de 1970.

## Resultats

| | FJN | | Partit Obrer Unificat Polonès | 20,473,114 | 99.22 | 255 / 460 | = |
| | FJN | | Partit Popular Unit | 20,473,114 | 99.22 | 117 / 460 | = |
| | FJN | | Partit Demòcrata | 20,473,114 | 99.22 | 39 / 460 | = |
| | FJN | | Independents | 20,473,114 | 99.22 | 49 / 460 | = |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 20,634,683 | 99.96 | – |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 7,766 | 0.04 | – |
| Total | Total | Total | Total | 20,642,449 | 100.00 | 460 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 21,148,879 | 97.61 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: A Data Handbook. 1. Auflage. Baden-Baden: Nomos Verlagsgesellschaft mbH & Co. KG, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Himne de Bòsnia i Hercegovina

Intermeco (adaptació a l'ortografia bosniana de la paraula Intermezzo) és el títol de l'himne nacional de Bòsnia i Hercegovina, des que es va adoptar el 10 de febrer de 1998, juntament amb una nova bandera. Aquest nou himne substitueix l'anterior, anomenat Jedna si Jedina, que fou acusat d'excloure les comunitats sèrbies i croates del país.
El compositor de la melodia és Dušan Šestić, i no conté lletra.

## Enllaços externs

* L'Intermeco en MP3
# Diüresi

Diüresi (del grec diourein, orinar) és la secreció d'orina. Hi intervenen tres processos: la filtració glomerular i la reabsorció i la secreció tubulars. La filtració glomerular és aproximadament de 130 ml/minut, dels quals el 98% són reabsorbits pel túbul proximal; el tub distal completa la reabsorció de l'aigua, del clorur de sodi i de la urea, i afegeix a l'orina cations inorgànics (hidrogen, sodi, potassi). El volum final d'orina eliminada és d'1 a 2 litres diaris.
# Wagner (cràter)

Wagner és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 134 km de diàmetre. Porta el nom del compositor alemany Richard Wagner (1813-1883), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Wagner». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 12 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Marcelle Cahn

Marcelle Cahn (Estrasburg, 1 de març de 1895 - Neuilly-sur-Seine, 20 de setembre de 1981) va ser una pintora francesa i una de les membres d’Abstracció-Creació. Va néixer en una família jueva d’Estrasburg, Alsàcia i va morir als 86 anys, a Neuilly-sur-Seine. L'artista contemporani francès Richard Conte va fer un homenatge a Marcelle Cahn el 1995 a la Nicole Ferry Art Gallery (París).

## Biografia

Cahn va començar a estudiar art quan era nen, fent classes de pintura i dibuix. També va aprendre a tocar el violí i es va familiaritzar amb la música d’Arnold Schönberg.
El 1915, Cahn, juntament amb la seva mare i el seu germà, es van traslladar a Berlín. A Berlín, va estudiar amb els pintors alemanys Lovis Corinth i Eugene Spiro. Cahn ja estava familiaritzada amb el moviment Sturm und Drang abans de la seva arribada a Berlín, i el va estudiar un cop allà. A partir de 1920, va passar un temps a París, on va experimentar primer amb dibuixos geomètrics i va estudiar breument amb Édouard Vuillard i Othon Friesz. Cahn va conèixer més tard Léonce Rosenberg, qui la va presentar a Fernand Léger, amb qui va començar a treballar. També va treballar amb Amédee Ozenfant, una de les fundadores del Purisme, durant aquest temps. A més de París, també va passar temps a Estrasburg i Zúric (on va estudiar les obres de Kant). El 1926, la seva obra d'art es va mostrar a París i en una exposició de la Société Anonyme a Nova York. Cahn també va presentar la seva obra anualment a l'exposició de la Société des Artistes Indépendantes de 1927 a 1930. El 1929, Cahn va ser convidat a unir-se al grup d'artistes abstractes francesos Cercle et Carré.
Durant la Segona Guerra Mundial, Cahn i la seva mare es van amagar en un monestir de Tolosa; va tornar a París el 1947. A partir de 1948, va començar a mostrar la seva obra d'art abstracta a l'exposició del Salon des Réalités Nouvelles, i va començar a fer collages el 1952. Més tard, Cahn va començar a fer collages sobre fotos, taules-esferes i mòbils espacials.
El 1980, Cahn va donar 200 collages al Museu d'Art Modern i Contemporani d'Estrasburg.

## Referències

* ↑ Nobis, Norbert. Abstraction, création 1931 - 1936. Westfälisches Landesmuseum für Kunst und Kulturgeschichte, 1978, p. 37.
* ↑ «Marcelle Cahn». Grand Larousse encyclopédique. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 25 abril 2009].
* 1 2 3 4 «Artiste peintre Marcelle Cahn Cercle des Amis de Marcelle Cahn CAMC...». www.marcelle-cahn.fr. [Consulta: 11 març 2021].
* 1 2 3 4 5 «Marcelle Cahn» (en anglès americà). AWARE Women artists / Femmes artistes. [Consulta: 11 març 2021].
# Picus

Segons la mitologia romana, Picus és un rei molt antic del Laci, considerat de vegades fill de Saturn.
Regnava sobre els aborígens, la primera població del país. Se'l considerava el pare de Faune i l'avi del rei Llatí. Se li atribuïa de vegades com a fill un tal Esterces o Estèrcul, nom que evoca en llatí el de femer, stercus, i que els mitògrafs van identificar amb Saturn per tal de "donar-li una dignitat més gran".
Sembla que Picus era un gran endeví, i tenia a casa seva un picot verd, l'au profeta per excel·lència. Les tradicions diuen que el picot no era altre que el mateix rei Picus, transformat per Circe, de la qual havia rebutjat els oferiments, perquè estava enamorat de la seva dona, Pomona, o potser la nimfa Canent, filla de Janus.
El picot verd era un ocell al qual els romans atribuïen dons profètics, i estava consagrat a Mart. Va aparèixer al voltant dels dos bessons divins, Ròmul i Rem, i ajudà a salvar-los, igual que la lloba.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 436. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 174. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461.
# Godescalc d'Osma

Godescalc (en llatí Godiscalcus) va ser bisbe d'Osma entre el 657 i el 678 aproximadament.
Prevere de l'església d'Osma en temps del bisbe Egila, sembla que va sobresortir perquè va ser elegit com a vicari, és a dir, com a representant, de la diòcesi, en nom del bisbe, al VII Concili de Toledo (653). Hom considera, per la singularitat del seu nom i per ser membre de la mateixa església, que és el bisbe que va succeir a Egila en el càrrec, atès que a la tradició antiga s'elegia al bisbe entre els prelats de la diòcesi. Va assistir al XI Concili de Toledo (675), provincial de Toledo, on va subscriure les actes en cinquè lloc, fet que demostra l'antiguitat de la seva consagració. De fet, pocs anys més tard degué morir, perquè consta en el càrrec el seu successor, Severià.

## Referències

* ↑ Flórez, Enrique. España Sagrada (en castellà). vol. 7. Madrid: Fontanet, 1900, p. 289-291.
* ↑ Loperráez Corvalán, Juan. Descripción histórica del obispado de Osma con el catálogo de sus prelados (en castellà). Madrid: Imprenta Real, 1788, p. 45-46.
# Estació de Sant Feliu d'Avall

Línia de Perpinyà a Vilafranca de Conflent :
L'Estació de Sant Feliu d'Avall (oficialment en francès: Gare de Saint-Féliu-d'Avall) és una estació de ferrocarril de la línia Perpinyà - Vilafranca de Conflent, situada a la localitat del mateix nom, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Va ser inaugurada el 14 de desembre del 1868 per l'antiga Companyia de ferrocarril de Perpinyà a Prada quan es va obrir el tram de Perpinyà a Illa.
Està situada a l'extrem meridional del nucli urbà de Sant Feliu d'Avall, una mica apartada del centre, al capdavall de l'avinguda de les Cabanes. De l'estació original se'n conserva una andana, un moll de mercaderis i una marquesina d'obra per refugi del passatge. L'edifici de l'estació de passatgers en si es conserva també, tot i que ja no compleix la funció original, sinó que és un habitatge particular.
L'any 2021, segons les estimacions de la SNCF, el passatge anual a l'estació va ser de 1.313 persones.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| TER d'Occitània |||||
| Vilafranca de Conflent | Millars | | El Soler | Perpinyà |

## Referències

* 1 2 «Saint-Féliu-d'Avall | Gares & Connexions» (en francès). SNCF. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ Fédération historique du Languedoc méditerranéen et du Roussillon. Perpignan, 1969 (en francès). Volum 42. Perpinyà: La Fédération, 1970, p. 87.
* ↑ «Sant Feliu d'Avall». Trenscat.cat. [Consulta: 3 agost 2023].
* ↑ «Fréquentation en gares» (en francès). SNCF. [Consulta: 3 agost 2023].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de la Catalunya del Nord
* Xarxa ferroviària de la Catalunya Nord

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies a Trenscat.cat
* Fitxa i fotografiaArxivat 2011-09-10 a Wayback Machine.
# Escolopendromorfs

Els escolopendromorfs (Scolopendromorpha, gr. "amb forma d'escolopendra") són un ordre de miriàpodes quilòpodes que inclou les escolopendres i nombroses espècies de centcames o centpeus.

## Característiques

Són similars als litobiomorfs, també coneguts com a centcames, dels quals es diferencien per posseir de 21 a 23 parells de potes (15 en els litobiomorfs). Com la resta de quilòpodes, el primer segment del tronc té un parell d'ullals verinosos, anomenats forcípules, que són el primer parell de potes modificat en grans ungles associades a una glàndula verinosa, que usen tant per a defensar-se com per a capturar i paralitzar les preses. Hi actuen com a peces bucals addicionals.

## Biologia i ecologia

Els escolopendromorfs, com la resta de quilòpodes, són depredadors que cacen petits animals, en general altres artròpodes. Les preses són capturades pel darrer parell de potes, proveït de fortes espines i ungles; tot seguit, girant el cos, li claven les forcípules, que injecten verí que les paralitza o les mata; el verí conté histamina, acetilcolina, proteïnes (que actuen com a toxines) i diversos enzims. Als Països Catalans, l'espècie més grossa i perillosa és l'escolopendra (Scolopendra cingulata), però, malgrat que la seva mossegada és molt dolorosa, sovint s'han exagerat els efectes de la seva picada i en cap cas és mortal.

## Taxonomia

Els escolopendromorfs es subdivideixen en cinc famílies:

### Ordre Scolopendromorpha Pocock, 1895

* Família Cryptopidae Kohlrausch, 1881
* Família Mimopidae Lewis
* Família Plutoniumidae Bollman, 1893
* Família Scolopendridae Leach, 1814
* Família Scolopocryptopidae Pocock, 1896

## Referències

* 1 2 Blas, M. et al., 1987. Artròpodes (II). Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 547 pp. ISBN 84-7739-000-2
* ↑ Minelli, A. 2011. “Class Chilopoda, Class Symphyla and Class Pauropoda. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness”. Zootaxa, 3148: 157-158.
# Puntius titteya

Puntius titteya és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Deraniyagala, P. E. P. 1929. Two new freshwater fishes. Ceylon Journal of Science Section B Zoology. v. 15 (pt 2): 73-77, Pls. 21-22.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Phoxinus erythrogaster

Phoxinus erythrogaster és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Variacions sobre un tema de Chopin (Mompou)

Les Variacions sobre un tema de Chopin és una obra per a piano de Frederic Mompou. Es basa en el Preludi en la major, op. 28, núm. 7, de Frédéric Chopin.
Va començar com una peça per a violoncel i piano, compost en col·laboració entre Mompou i el violoncel·lista Gaspar Cassadó. Aquesta versió de la peça es va iniciar el 1938, però va ser abandonada. Mompou llavors publicà quatre variacions per a piano sol, però amb el títol incongruent de Tres variacions.
El ballet de Kenneth MacMillan La casa de los pájaros, amb orquestració de John Lanchbery de diverses peces per a piano de Mompou, es van estrenar a Sadler's Wells, a Londres, el 1955, i també va ser posada en escena al quart Festival de Música i Dansa de Granada. Llavors Mompou va rebre l'encàrrec del Royal Ballet de Londres, per a escriure una altra de ballet amb l'esperança d'emular l'èxit de La casa de los pájaros. Per això, Mompou va completar el conjunt complet de 12 variacions el 1957. Aquest últim ballet mai va ser produït i la música va ser publicada com a Variacions sobre un tema de Chopin, sense cap referència a la connexió amb el ballet.
L'obra va ser dedicada a Pere Masaveu, un banquer amic de Mompou que havia posat a la seva disposició una casa en la qual pogués compondre.

## Les variacions

* Tema. Andantino (la major)
* Variació 1. Tranquillo e molto amabile (la major)
* Variació 2. Gracioso (la major)
* Variació 3. Lento (re major, per a la mà esquerra)
* Variació 4. Espressivo (fa major)
* Variació 5. Tempo di mazurka (la major)
* Variació 6. Recitativo (sol menor)
* Variació 7. Allegro leggiero (la major)
* Variació 8. Andante dolce e espressivo (fa major)
* Variació 9. Vals (la major)
* Variació 10. Evocació. Cantabile molto espressivo (fa sostingut major; Mompou fa referència a la seva Cançó i dansa núm. 6; en la secció central, fa servir un fragment de la Fantasia-Impromptu, op. 66 de Chopin)
* Variació 11. Lento dolce e legato (fa sostingut menor)
* Variació 12. Galop i epíleg (la major).

## Referències

* ↑ Allmusic
* 1 2 «Naxos». Arxivat de l'original el 2016-10-12. [Consulta: 5 agost 2015].
* 1 2 PROdigital Records
# Mare de Déu de l'escala

La Mare de Déu de l'escala és una escultura en relleu de marbre de l'escultor Miquel Àngel datada cap a 1491 i que es guarda a la Casa Buonarroti de Florència. L'obra inacabada té unes mides de 55,5 x 40 cm.
És una de la primeres escultures realitzades per Miquel Àngel, prop de quan també va executar la Batalla dels Centaures. Els detalls de com estan realitzats els peus de la Verge fan pensar que és realment una de les seves primeres obres, també anterior a la de la Batalla. Està treballada amb el mateix estil virtuós de Donatello, a la Verge de la Llet, anomenat relleu schiacciato que significa literalment "relleu comprimit".

## Descripció

Vasari la descriu:
| « | No fa molt de temps que Leonardo (el nebot de Miquel Àngel) té també a casa seva, en memòria del seu oncle, el baix relleu d'una Madonna de marbre, de no més gran mida que un braç. Miquel Àngel la va esculpir quan era jove i va copiar l'estil de Donatello amb tant èxit, que sembla obra seva, llevat que posseeix una més gran gràcia al disseny. Leonardo posteriorment va regalar aquesta obra al Duc Cosimo de Mèdici, qui la considera singular, ja que és l'única escultura de baix relleu deixada per Miquel Àngel. | » |
La Mare de Déu es troba representada asseguda, damunt un cub de pedra, el Nen Déu es troba d'esquena assegut sobre seu i mamant. Una escala posada a la part esquerra, es creu, fa referència a un llibre publicat el 1477: Llibre de l'escala del Paradís, amb la metàfora atribuïda a Sant Agustí per la que la Verge es converteix en escala per a la baixada de Jesús a la terra i a la vegada per la que poden pujar, els mortals, al cel. També es creu que els cinc graons representen les cinc lletres del nom de Maria i, seguint amb els símbols, la pedra quadrada on està asseguda podria referir-se a Sant Pere, la roca sobre la qual l'església va ser fundada.
Regalada al Duc Cosimo el 1566, va ser tornada a la família Buonarroti el 1617 romanent des d'aleshores a la Casa Buonarroti.

## Referències bibliogràfiques

* Baldini, Umberto. Miguel Ángel: La Escultura. Editorial Teide, 1978. ISBN 84-307-8163-3.
* Hodson, Rupert. Miguel Ángel, escultor. Florencia, Gruppo Editoriale Faenza Editrice, 2000. ISBN 88-8138-044-7.
# Catxalot nan

El catxalot nan (Kogia sima) és una de les tres espècies de la família dels kògids.

## Descripció

És la més petita de les balenes. Creix fins a 2,7 m de longitud i pesa uns 250 kg, essent més menut que els dofins més grans. Només es pot observar en mars en calma, ja que fa moviments suaus i es queda immòbil a la superfície del mar.
És molt similar al catxalot pigmeu.

## Poblacions i distribució

Prefereix aigües profundes. A l'Atlàntic se n'han vist des de Virgínia (Estats Units) a Espanya i des del Brasil a Sud-àfrica. També se n'han vist a Austràlia i en altres llocs. Al Pacífic es troben des del Japó fins a la Colúmbia britànica. Una estimació del nombre global no s'ha efectuat i s'estima que n'hi ha 11.000 al Pacífic sud.

## Interacció humana

El catxalot nan ha estat activament caçat per baleners comercials, però no es tenen dades de com aquesta activitat afecta la supervivència de l'espècie.

## Referències

* Pygmy and dwarf sperm whales by Donald F. McAlpine in Encyclopedia of Marine Mammals (2002), San Diego: Academic Press, pàg. 1007-1009, ISBN 0-12-551340-2
* Whales Dolphins and Porpoises, Mark Carwardine, Dorling Kindersley Handbooks, ISBN 0-7513-2781-6
* National Audubon Society Guide to Marine Mammals of the World, Reeves, Stewart, Clapham and Powell, ISBN 0-375-41141-0

## Enllaços externs

* Whale & Dolphin Conservation Society (WDCS)
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
Viccionari
# Tondo Taddei

El Tondo Taddei és una escultura en relleu rodó de marbre, realitzada el 1504 per l'escultor Miquel Àngel i que actualment es troba a la Royal Academy of Arts de Londres. La seva mida és de 109 cm de diàmetre.
Consta el baix relleu, encàrrec de Taddeo Taddei, dels personatges de la Mare de Déu amb Jesus Nen a sobre seu i sant Joan Baptista nen, sostenint un ocell a les seves mans, símbol de la Passió de Crist. Les parts polides i completament acabades són el Nen i la part superior de la Verge. Destaca el clarobscur gràcies a l'inacabat que aconsegueix de destacar més el contrast, també s'aprecia, un gran dinamisme per la composició en línies verticals trencades per la posició de Jesús que forma una línia horitzontal.

## Referències

* Baldini, Umberto. Miguel Ángel: La Escultura. Editorial Teide, 1978. ISBN 84-307-8163-3.