OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisca Rebassa Truyol

Francisca o Xisca Rebassa Truyol (Alcúdia, 4 d'agost de 1982) és una administrativa mallorquina, que va ser elegida Miss Balears el 2007.
Natural d'Alcúdia, ha treballat com a administrativa a una empresa familiar local. També té estudis d'estetecista i de quiromassatgista. Va ser elegida Miss Balears el juliol de 2007, motiu pel qual se li va oferir una recepció oficial a l'Ajuntament d'Alcúdia, amb presència del batle i alguns regidors. Va ser la seva representant en el certamen de Miss Espanya de març de 2008, però no va passar la primera eliminatòria del concurs. El 2008 es va anunciar que presentaria el programa d'entrevistes Avui Magazine de Canal 4. Es casà el 2009 amb Carlos Montalvà, Mister Illes Balears de 2008, a l'església de Sant Jaume de la seva localitat natal.

## Referències

* 1 2 Martorell, M. «Francisca Rebassa es converteix en Miss Balears en una gala que gaudí d'un nombrós públic». dBalears, 31-07-2007.
* 1 2 «No pudo ser». Última Hora, 03-03-2008.
* 1 2 G. R. «Xisca Rebassa: "No hablaré de tongo, pero en Miss España hay intereses"». Diario de Mallorca, 06-03-2008.
* 1 2 Ballestero, Elena «L'Ajuntament d'Alcúdia rebé oficialment la seva veïna, Xisca Rebassa, Miss Balears 2007». dBalears, 15-08-2007.
* ↑ «La mallorquina Lurdes Colom vestirá a Miss Ceuta en el certamen de Miss España 2008». Diario de Mallorca, 13-02-2008.
* ↑ Buendía, Juanjo «Francisca Rebassa representará a Balears en el certamen Miss España 2008». Diario de Mallorca, 31-07-2007.
* ↑ «El sueño de su vida». Última Hora, 24-01-2008.
* ↑ «De la pasarela a la pequeña pantalla». El Mundo, 27-03-2008.
* ↑ Aguirre, Julián «Una boda muy guapa». Última Hora, 02-08-2009.
# Muntjac de Tenasserim

El muntjac de Tenasserim o muntjac de Fea (Muntiacus feae) és una rara espècie de muntjac nadiu de la República de la Xina, República Democràtica Popular Lao, Myanmar i el Vietnam. A més a més, l'espècie s'ha introduït a Tailàndia. La seva mida és similar al muntjac comú el pes adult està entre els 18 - 21 kg.
És diürn i solitari, habitant a les terres altes sempre perennes, arbusts o boscos mixtes (a una altitud de 2500 m (8200 ') amb una dieta d'herbes, de creixement lent fulles, brots i oferta.
Els joves, en general, neixen en una densa vegetació, romanent ocults fora del perill, fins que puguin viatjar amb la mare.
El seu nom està en honor de Leonardo Fea.

## Referències

* Animal Info - Fea's Muntjac
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Francisco García Vilamala

Francisco García Vilamala (segle XIX - 1902) va ser compositor i director català de mitjans del segle XIX. Apareix com a segon cognom Villanueva a Saldoni i Pena-Anglés, o com a Villamala als programes de la Societat de Concerts i a les partitures impreses.

## Biografia

Francisco García Vilamala va ser director d'orquestra a Madrid, arribant a dirigir a 1869 els balls del Teatre de la Zarzuela. A més, va escriure nombroses sarsueles i joguines líriques, als quals predominen les obres en un acte. Al desembre de 1872, es va interpretar al Teatre de la Flor o, també anomenat, Teatre Líric de l'Esbarjo la seva balada en un acte L'orfe amb text de Perillán.
Va compondre i publicar diverses melodies per veu i piano, petites peces per a piano i adaptacions de fragments de sarsueles conegudes de l'època. Entre les seves obres més destacades es troba la sarsuela en un acte La trompa d'Eustaqui, amb lletra de Catalina i estrenada al Teatre dels Bufos de Madrid el febrer de 1867. Entre les seves obres, també destaca la simfonia Flora estrenada el 24 d'agost de 1867 per la Societat de Concerts, de la qual la crítica assenyala les qualitats poc comunes de l'autor pel gènere simfònic.

## Referències

* ↑ «Biblioteca Nacional de España». [Consulta: 24 novembre 2023].
* 1 2 3 SOBRINO, Ramón «Burgés, Manuel» (en castellà). Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 3, p. 501.
* ↑ ANGLÉS, Higini; PENA, Joaquim. Labor. Diccionario de la música Labor / iniciado por Joaquín Pena ; continuado por Higinio Anglés ; con la colaboración de Miguel Querol y otros distinguidos musicólogos españoles y extranjeros (en castellà). 2, 1994.
# Francisco Javier Ruiz Bonilla

Francisco Javier Ruiz Bonilla (Almeria, 15 de març de 1980), conegut com a Javi Ruiz, (Almeria, 15 de març del 1980) és un exfutbolista andalús que jugava com a porter. Posteriorment ha fet d'entrenador de porters.

## Carrera esportiva

Nascut a Almeria, es va formar a Barcelona, fitxat pel Barça, i va jugar a les categories inferiors com FC Barcelona C, FC Barcelona B. La temporada 2001-2002 va ser cedit al Gimnàstic de Tarragona. La temporada següent va ser cedit a la UD Almería i el 2004 al CF Badalona.
El 2006 va fitxar per la UE Sant Andreu, on va ser porter titular de l'equip. El 2007-2008 va tornar a Almeria però jugat amb l'AD Adra, però només va estar-hi uns mesos, atès que el mateix 2008 va fitxar pel RCD Espanyol, interessat en trobar un portar a causa de la lesió d'Iñaki Lafuente. Va romandre-hi dues temporades fins que va passar al Poli Ejido. La temporada 2011-2012 va jugar amb el CD Roquetas.
Posteriorment va fer un màster en preparació de porters de la Federació Espanyola de Futbol i s'ha dedicat professionalment a aquesta activitat a la segona divisió de Bèlgica, si bé el centre pertany a l'Aspire Academy de Qatar. El 2021 va fitxar com a entrenador de porters del Club Sportif Sfaxien, en la primera divisió de Tunis.

## Referències

* 1 2 Fernández, Tony «Javi Ruiz vuelve a disfrutar como preparador de porteros en Bélgica». La Voz de Almería, 19-08-2014.
* 1 2 EFE «El Espanyol ficha a Javi Ruiz como tercer portero». As, 24-01-2008.
* 1 2 «El Roquetas se hace con los servicios del meta Javi Ruiz». Diario de Almería, 15-07-2011.
* ↑ Pascual, José «Javi Ruiz: «La acogida que hemos tenido en Túnez ha sido muy buena»». Radio Marca Almería, 12-03-2021. Arxivat de l'original el 2023-12-09 [Consulta: 9 desembre 2023].
# Cybiosarda elegans

Cybiosarda elegans és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de longitud total i els 2 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia i al sud de Papua Nova Guinea.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Collette, B.B. i C.E. Nauen, 1983. FAO species catalogue. Vol. 2. Scombrids of the world. An annotated and illustrated catalogue of tunas, mackerels, bonitos and related species known to date. FAO Fish. Synop. 125(2). 137 p.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Francisco José Freire

Francisco José Freire (Lisboa, 3 de gener de 1719 - Mafra, 5 de juliol de 1773) fou un historiador i filòleg portuguès.

## Biografia

Va pertànyer a la societat monàstica de Sant Felip Neri, i va ser un fervorós membre de l'associació literària coneguda com l'Acadèmia d'Arcadio, realitzant una connexió amb el pseudònim escollit per ell, Cândido Lusitano. Va ser una de les principals figures del moviment estètic-literari d'Arcàdia i, com a tal, figura prominent en l'àmbit de les idees estètiques a Portugal. Contribuint molt a la millora de l'estil de la literatura en prosa portuguesa, però el seu esforç per efectuar una reforma en la poesia nacional mitjançant una traducció de l'Ars poetica d'Horaci va tenir menys èxit.
Freire es va veure fortament influenciat per les obres de l'Antiguitat (com els textos d'Aristòtil, Ciceró i Horaci), generant així una vasta obra, en què és possible comprendre el seu concepte de la poesia, com imitació de la Natura i una teorització aristotèlica sobre la versemblança. En els seus textos defensa les seves idees sobre el fet que la imaginació i la fantasia constituïen l'ànima del gènere poètic.
Freire va contribuir en la millora de l'estil de la literatura portuguesa en prosa, però els seus esforços per dur a terme una reforma en la poesia del país fent la traducció de l'Ars poètica d'Horaci no van donar tants fruits. El treball en el qual va col·locar les seves opinions sobre el mal gust que prevalia en la literatura prosaica portuguesa es titula Màximes sabre a Art Oratòria (1745) i és precedit per una taula cronològica formada per la història social i física sobre Portugal. El seu treball més reconegut és Vida do Infante D. Henrique (1758), el qual es diu que li va donar un lloc entre els historiadors del seu país. Aquesta obra fou traduïda al francès el 1781.
També va escriure un Diccionari poètic i una traducció d'Athalia, de Jean Racine (1762), i les seves Reflexions sur la langue portugaise va ser publicat el 1842 per la societat per a la promoció del coneixement útil de Lisboa. Freire va morir a Mafra el 5 de juliol de 1773.

## Obres

* Vieira defendido, Lisboa, 1746
* Art Poètica ou Regres dona Verdadeira Poesia, Lisboa, 1748
* Ilustração Crítica ..., Lisboa, 1751 (text dona polèmica verneyana)
* Art Poètica de Quinto Horacio Flacca, Lisboa, 1758
* Dicionário Poètic per a ús dues que principiam ..., Lisboa, 1765
* Reflexões sobre a Língua Portuguesa (ed. de Cunha Rivara), Lisboa, 1842.

## Referències

* 1 2 3 «Francisco José Freire». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Chisholm, 1911.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Llei de Say

En economia, la llei de Say o llei dels mercats de Say és un principi atribuït a l'empresari i economista francès Jean-Baptiste Say (1767-1832) que diu que no hi pot haver demanda sense oferta. Un element central de la llei de Say és que la recessió no s'esdevé a causa d'una baixada de la demanda o de la manca de diner. Com més béns (per als quals hi haja demanda) es produesquin, més béns existiran (oferta) que es convertiran en demanda de nous béns. Per aquesta raó, la prosperitat creixeria estimulant la producció, no pas el consum. Des del punt de vista de Say, la creació de més diner simplement provoca inflació; el fet que hi hagi més diners i la mateixa quantitat de béns no suposa un increment de la demanda real. Say va argumentar que aquesta llei de mercats implica que no es pot produir un excés generalitzat de l'oferta sobre la demanda.
Amb els anys s'han plantejat almenys dues objeccions a la llei de Say: Es produeixen saturacions generals (excés d'oferta per damunt de la demanda), particularment durant les recessions i depressions, i els agents econòmics poden triar col·lectivament augmentar la quantitat de diners que tenen, i reduir així la demanda, però no l'oferta. La llei de Say va ser generalment acceptada durant tot el segle xix, tot i que es va modificar per a incorporar la idea d'un cicle “boom and bust”. Durant la Gran Depressió mundial de la dècada de 1930, les teories de l'economia keynesiana van disputar les conclusions de Say.

## Referències

* ↑ Dostaler, Gilles. Keynes et ses combats (en francès). Albin Michel, 2009, p. 321. ISBN 2226213775.
* ↑ Knopf, Kenyon A. A Lexicon of Economics (en anglès). Academic Press, 2014, p. 267. ISBN 1483267512.
* ↑ McCain, Roger A. Reframing Economics: Economic Action as Imperfect Cooperation (en anglès). Edward Elgar Publishing, 2014, p. 171. ISBN 1782546421.
* ↑ Wood, John Cunningham. John Maynard Keynes, Critical Assessment: Second series (en anglès). vol.6. Taylor & Francis, 1994, p. 297. ISBN 0415114152.

## Bibliografia

* Jean-Baptiste Say (1803). Tractat d'economia política, o la producció, distribució i consum de la riquesa (anglès).
* Axel Leijonhufvud, 1968. On Keynesian Economics & the Economics of Keynes: A Study in Monetary Theory. Oxford University Press. ISBN 0-19-500948-7. (anglès)
* Kates, Steven. Say's Law and the Keynesian revolution: how macroeconomic theory lost its way. Edward Elgard Publishing Limited, 1998. ISBN 1-85898-748-2. (anglès)

## Enllaços externs

* Les tasques de l'Escola Friesian: "Say's Law and Supply Side Economics" (anglès)
* Universitat d'Economia: Lliçó de Supply-Side #4 Arxivat 2008-06-17 a Wayback Machine. (anglès)
* "Say's law: Were (are) the critics right?" Arxivat 2009-09-12 a Wayback Machine., per William L. Anderson (anglès)
* Say's Law in Context, per Peter Anderson (2 Juliol del 2003) (anglès)
# Pantalla presentadora frontal

Una pantalla presentadora frontal (HUD, per les seves sigles en anglès) és una pantalla transparent que presenta informació a l'usuari, de manera que aquest no ha de canviar el seu punt de vista per a poder veure aquesta informació. El seu nom prové del fet que l'usuari pot veure la informació amb el cap alçat i mirant cap endavant, d'aquí "Head-up".
Un bon exemple seria una HUD dissenyat per pilots, aquest els permetrà no haver de baixar el cap per poder veure els instruments de vol, sinó que poden veure els instruments sempre davant seu. Tot i que va ser dissenyat per l'aviació militar, avui en dia ja s'utilitza en aviació civil i en la indústria automobilística.
Les pantalles actuals HUD, deriven d'antigues pantalles CRT sobre fòsfor, que, donaren pas a les pantalles LED que s'usen en l'actualitat. Això no obstant, la indústria continua investigant especialment en el camp de les guies d'ona òptica.

## Exemples

* El sector de l'automòbil ha creat dispositius HUD, que projecta informació de conducció i navegació sobre el parabrises. Per tal de poder veure realment la projecció sobre el parabrises, els fabricants juguen amb la inclinació d'aquest i introdueixen, entre dos capes de vidre, una capa d'un material transparent però que evita la refracció de la imatge.
* Actualment, s'estan desenvolupant uns HUD que utilitzaran una tecnologia anomenada Synthetic Vision System (SVS). Aquests dispositius projectaran, des de bases de dades d'alta resolució, escenes i/o objectes del món real generats per ordinador. Així, si un avió vola sense visibilitat, aquest tipus de HUD podran captar els voltants, els quals seran projectats en el HUD perquè el pilot pugui veure possibles obstacles.
* Als videojocs hi ha HUD quan es parla de la informació donada a la pantalla.

## Referències

* 1 2 «What is a Heads up Display?». wiseGEEK.

## Enllaços externs

* Patent d'una guia d'ona òptica. Pàgina en anglès
* Patent de fabricació d'una guia d'ona òptica. Pàgina en anglès
Viccionari
# Elatinàcies

Elatinàcia, Elatinàcies o Elatinaceae és una família de plantes amb flors amb 2 gèneres i unes 40 espècies.
Contenen flors entre 35 i 50 espècies en dos gèneres: Elatine i Bergia. Les elatines són majoritàriament herbes aquàtiques, i la Bergia són subarbusts. Les espècies elatines estan àmpliament distribuïdes arreu del món, des de les zones temperades fins a les tropicals, amb la seva major diversitat a les zones temperades. Bergia es troba a Euràsia i Àfrica entre temperades a tropicals, amb dues espècies tropicals i una de tropicals a Amèrica.
L'origen de la biodiversitat de Bergia és el tròpic del Vell Món, i aquest també és el centre de la biodiversitat per a la família. Cap dels dos gèneres es troba als ecosistemes àrtics.
Els membres de la família tenen fulles de disposició oposada o en verticils i flors petites amb de dos a cinc pètals sobreposats. Algunes espècies creixen en aquaris.

## Referències

* ↑ «elatinàcies». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «Elatinaceae Dumort.» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Christenhusz, Maarten J. M.; Byng, James W. «The number of known plants species in the world and its annual increase» (en anglès). Phytotaxa, 261, 3, 20-05-2016, pàg. 201–217. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1. ISSN: 1179-3163.
* 1 2 3 4 5 6 Davis, Charles C.; Chase, Mark W. «Elatinaceae are sister to Malpighiaceae; Peridiscaceae belong to Saxifragales» (en anglès). American Journal of Botany, 91, 2, 2-2004, pàg. 262–273. DOI: 10.3732/ajb.91.2.262. ISSN: 0002-9122.

## Enllaços externs

* Elatinaceae Arxivat 2006-04-04 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Frank Beaurepaire

Francis Joseph Edmund De Beaurepaire, conegut amb el nom de Frank Beaurepaire (Melbourne, 13 de maig de 1891 - Melbourne, 29 de maig de 1956) fou un nedador i polític australià.

## Biografia

Va néixer el 13 de maig de 1891 a la ciutat de Melbourne, ciutat situada a Austràlia, un territori que en aquells moments formava part del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda. Fou germà de la saltadora i nedadora Lily Beaurepaire.
El 1942 fou nomenat cavaller de l'Imperi Britànic.
Morí el 29 de maig de 1956 a la seva residència de Melbourne a conseqüència d'un atac de cor.

## Carrera esportiva

Va participar, als 16 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1908 celebrats a Londres (Regne Unit), on en representació d'Australàsia, aconseguí guanyar la medalla de plata en els 400 metres lliures i la medalla de bronze en els 1.500 metres lliures, a més de finalitzar quart en els relleus 4x200 m. lliures i caure en semifinals en els 100 metres lliures. En aquests temps establí una forta rivalitat esportiva amb el britànic Henry Taylor, amb el qual realitzà diverses gires al voltant del continent europeu. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1912 per un retir momentani, participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), ja sotra representació australiana, on aconseguí guanyar la medalla de plata en els relleus 4x200 metres lliures i la medalla de bronze en els 1.500 metres lliures, a més de participar en la final dels 400 metres lliures, on no pogué finalitzar la prova. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França) tornà a aconseguir el mateix botí que en els anteriors Jocs, la medalla de plata en els relleus 4x200 m. lliures i la medalla de bronze en els 1.500 metres lliures.
Retirat dels esports actius, participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units) com a jutge de natació.

## Carrera política

L'any 1940 fou escollit alcalde de la ciutat de Melbourne, un càrrec que desenvolupà fins al 1942. El 1948 fou escollit com a membre de la delegació de la ciutat de Melbourne que presentà la seva candidatura a la realització dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1956, que finalment aconseguí realitzar.

## Referències

* ↑ Poynter, J. R.. Sir Francis Joseph (Frank) Beaurepaire (1891–1956) (en anglès). Canberra: National Centre of Biography, Australian National University.
* ↑ «Mr Francis Joseph Edmund BEAUREPAIRE». [Consulta: 2 juliol 2021].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Frank Beaurepaire». [Consulta: 7 febrer 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Frank Lubin

Frank Lubin (Los Angeles, 7 de gener de 1910 - Glendale, 8 de juliol de 1999) fou un jugador de bàsquet estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
Va néixer a Los Angeles, Califòrnia, en el sí d'una família d'immigrants lituans. Començà a jugar a bàsquet mentre estudiava al Lincoln High School. Malgirbat i descoordinat, va lluitar per millorar el seu joc i finalment va ser nomenat al segon equip de l'All-City com a sènior el 1927. Entre 1928 i 1931 va jugar a l'equip de bàsquet de la Universitat de Califòrnia a Los Angeles. Posteriorment va formar part de l'equip que patrocinava la factoria de cine Twentieth Century Fox a la lliga amateur de bàsquet.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de bàsquet. Durant aquests Jocs va ser convidat a anar a Lituània, on fou escollit com a primer entrenador de la selecció nacional. El 1939, fent de jugador-entrenador, va guanyar el Campionat d'Europa.
Quan va esclatar la Segona Guerra Mundial es trobava a Itàlia entrenant un equip femení de Lituània. Un cop arribat a Lituània va fugir amb la seva família a Califòrnia, on va continuar jugant a l'equip de la 20th Century Fox fins al 1955, quan els problemes de genoll l'obligaren a retirar-se. Sovint és anomenat l'avi del bàsquet a Lituània.

## Referències

* ↑ «Frank Lubin, 89; Basketball Olympian». Los Angeles Times, 13-07-1999. [Consulta: 12 abril 2019].
* ↑ Stanislovas Stonkus "Krepšinio kelias į Lietuvą" (page: 42)
* 1 2 Frank Lubin, a Big Man in Two Countries
* 1 2 «Olympedia – Frank Lubin». [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Daly, Brian I. Canada's Other Game: Basketball from Naismith to Nash. Dundurn, September 9, 2013, p. 94–95. ISBN 9781459706347.
* ↑ «Frank Lubin Biography and Olympic Results | Olympics at Sports-Reference.com». Arxivat de l'original el 2012-02-11. [Consulta: 29 gener 2009]. sports-reference.com
# Meniantàcies

Meniantàcia, Meniantàcies o Menyanthaceae és una família de plantes amb flors. Són plantes aquàtiques i d'aiguamolls de l'ordre dels asterals. Hi ha aproximadament entre 60 i 70 espècies en sis gèneres distribuïdes arreu del món. Les fulles simples o compostes sorgeixen alternativament d'un rizoma rastrejant. En el gènere aquàtic submergit Nymphoides, les fulles són flotants i suporten una inflorescència laxa, umbellada o racemosa. En altres gèneres, la inflorescència és una i erecta (per exemple, Liparophyllum) a moltes flors. Les flors simpètales i pol·linitzades per insectes són de cinc parts i són grogues o blanques. Els pètals són ciliats o adornats amb ales laterals. El tipus de fruita és una càpsula. Les espècies de Menyanthaceae es troben a tot el món. Els gèneres Menyanthes i Nephrophyllidium només creixen a l'hemisferi nord, mentre que Liparophyllum i Villarsia només es troben a l'hemisferi sud. Les espècies Nymphoides tenen una distribució cosmopolita.
L'heterostilia dimòrfica es produeix en tots els gèneres excepte en Liparophyllum. A més, quatre espècies de Nymphoides són dioiques.

## Referències

* ↑ «meniantàcies». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Buckbean Family Menyanthaceae». Encyclopedia of Life. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Menyanthaceae». theplantlist.org. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Menyanthaceae Dumort.» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Menyanthaceae Bercht. & J. Presl». catalogueoflife.org. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ Tippery, Nicholas P.; Les, Donald H. «Phylogenetic Relationships and Morphological Evolution in Nymphoides (Menyanthaceae)». Systematic Botany, 36, 4, 14-11-2011, pàg. 1101–1113. DOI: 10.1600/036364411X605092.