OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Alavoine

Jean Alavoine (Roubaix, 1 d'abril de 1888 - Argenteuil, 18 de juliol de 1943) va ser un ciclista francès, professional entre 1909 i 1925. En aquests anys destaquen, entre d'altres, disset victòries d'etapa al Tour de França i tres al Giro d'Itàlia, a banda de proclamar-se Campió de França en ruta el 1909 i 1920. Al Tour de França fou dues vegades segon i dues vegades tercer. Era anomenat Le Gars Jean. Fou trobat mort el 1943 després d'una cursa ciclista de veterans. Era germà del també ciclista Henri Alavoine.

## Palmarès

* 1909
** Campió de França en ruta
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Bèlgica
* 1911
** 1r de la cursa de Côte de Villennes
* 1912
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
* 1914
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1919
** 1r del G.P.de l'Armistici
** 1r al GP Sporting
** 1r a l'Estrasburg - París
** Vencedor de 5 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Circuit dels Camps de Batalla
* 1920
** Campió de França en ruta
** Vencedor de 3 etapes al Giro d'Itàlia
* 1922
** 1r de la París-Lió (amb Philippe Thys)
** 1r de la cursa de Côte de Mont-Chauve
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
* 1923
** 1r de la París-Lió (amb Philippe Thys)
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
* 1924
** Vencedor d'una etapa de la Bordeus-Marsella

### Resultats al Tour de França

* 1909. 3r de la classificació general i vencedor de dues etapes
* 1912. 5è de la classificació general i vencedor de tres etapes
* 1913. 19è de la classificació general
* 1914. 3r de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1919. 2n de la classificació general i vencedor de cinc etapes
* 1920. Abandona (2a etapa)
* 1921. Abandona (4a etapa)
* 1922. 2n de la classificació general i vencedor de tres etapes
* 1923. Abandona (11a etapa) i vencedor de tres etapes
* 1924. 14è de la classificació general
* 1925. 13è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1920. 3r de la classificació general i vencedor de tres etapes

## Referències

* ↑ «ALAVOINE Jean». [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ «Palmarès de Jean Alavoine (Fra)». [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ Christophe Penot. «Jean Alavoine, chapeau bas malgré tout...». uncp.net: Union nationale des cyclistes professionnels. [Consulta: 16 juillet 2015]. Arxivat 2015-07-16 a Wayback Machine..
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jean ALAVOINE» (en italià). [Consulta: 5 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Alavoine
# Scorzalita

La scorzalita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la latzulita. Rep el seu nom del mineralogista brasiler Evaristo Penna Scorza (1899-1969).

## Característiques

La scorzalita és un fosfat de fórmula química Fe²⁺Al₂(PO₄)₂(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic tot i que generalment es troba de manera massiva, sent rars els els cristalls dipiramidals. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. Es tracta d'una espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional publicada el 1949, deu anys abans de la fundació d'aquesta entitat.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, sarkinita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, althausita, adamita, eveïta, libethenita, olivenita, zincolibethenita, zincolivenita, auriacusita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, fosfoel·lenbergerita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Córrego Frio, situada a la localitat de Linópolis, a Divino das Laranjeiras (Minas Gerais, Brasil), on es troba generalment en forma de masses massives de color blau fosc barrejades amb souzalita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita tan sols al Cap de Creus, a l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ «Scorzalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Scorzalite». mineralienatlas.de. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Scorzalite Mineral Data». webmineral.com. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ Bareche, Eugeni. Els minerals de Catalunya: segle XX. Barcelona: Grup Mineralògic Català, 2006, p. 269. ISBN 84-609-9071-0 [Consulta: 2 desembre 2023].
# Josep-Enric Rebés i Solé

Josep-Enric Rebés i Solé (Barcelona, 1940) és un advocat i jurista català. El 2016 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement d'una trajectòria que ha contribuït d'una manera valuosa a consolidar les institucions catalanes. de la Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya des del 27 de maig de 1979 fins al 18 de febrer de 2016, ha presidit aquest organisme des de l'1995 fins al 2005. També ha estat director de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya. Autor de nombrosos treballs, ha contribuït a impulsar publicacions com per exemple la Revista catalana de dret públic, la Revista de Llengua i Dret i la col·lecció "Textos Jurídics Catalans".

## Referències

* ↑ MembreArxivat 2017-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 personalitats i 13 entitats». Gencat, 12-04-2016 [Consulta: 13 abril 2016]. Arxivat 17 de juny 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-17. [Consulta: 13 abril 2016].

## Enllaços externs

* Biografia al IEC
* La Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya. 75 anys d'història Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine., Comissió Jurídica Assessora i Viena Edicions, Generalitat de Catalunya.
# Oficial i cavaller

Oficial i cavaller (títol original en anglès, An Officer and a Gentleman) és una pel·lícula estatunidenca de 1981 dirigida per Taylor Hackford, guanyadora de dos Premis Oscar, al millor actor de repartiment (Louis Gossett, Jr.) i a la millor cançó, i fou nominada a altres quatre, a la millor actriu principal (Debra Winger), al millor muntatge, a la millor música i al millor guió original. Ha estat doblada al català.

## Argument

En Zack Mayo ingressa a l'Acadèmia Naval d'Aviació i haurà de passar per unes duríssimes proves, durant unes setmanes, per aconseguir ser oficial. Els seus propis companys li faran unes quantes bromes i el sergent instructor li farà la vida impossible. Oficial i cavaller és la història d'un jove conflictiu que somia a convertir-se en un pilot naval. La pel·lícula també tracta l'amor que sorgeix entre Zack Mayo i Paula, una jove plena de somnis.

## Repartiment

| Personatge | Actor original (Estats Units) | Actor de veu (català) |
| Zack Mayo | Richard Gere | Ricard Solans |
| Paula Pokrifki | Debra Winger | Maria Lluïsa Solà |
| Sid Worley | David Keith (I) | Carles Velat |
| Byron Mayo | Robert Loggia | Arseni Corsellas |
| Sergent Emil Foley | Louis Gossett Jr. | Jesús Ferrer |
| Esther Pokrifiki | Grace Zabriskie | Roser Cavallé |

## Comentari

Aquest film catapultà a Richard Gere com a símbol sexual i estrella de cinema, també afavorí la carrera de Debra Ginger la qual resultà guardonada. David Keith també fou reconegut com un bon actor. Hi ha rumors que Debra Ginger i Gere no es portaven gaire bé.

## Referències

* ↑ «Oficial i cavaller». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 11 abril 2009].
* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Oficial i cavaller». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. [Consulta: 23 abril 2017].
* ↑ «Argument». Arxivat de l'original el 2009-06-05. [Consulta: 11 abril 2009].
* ↑ «El doblatge».
# Gaspar Andreu

Gaspar Andreu (segle XVI - segle XVII) va ser un mestre de capella i compositor català.
El 9 de maig del 1611 va ser elegit per ocupar la plaça de mestre de capella de Santa Maria del Pi de Barcelona, per la renúncia de l'anterior, Pere Armendia, el qual hi havia estat nomenat dos anys abans. Es va mantenir en el càrrec prop d'un any i el reemplaçà el retornat Pere Armendia.
Entre 1616 i 1617, va accedir a la plaça de mestre de capella a Montblanc. En aquest mateix darrer any, va presentar oposicions per la plaça de mestre de capella de La Seu d'Urgell. Encara que no la guanyà, la imprevista marxa del nou titular Mateu Calvet, quatre mesos més tard, permeté que el 17 d'abril del 1617, el capítol de la catedral de la Seu d'Urgell cridés Andreu per a ocupar la plaça, on hi va romandre cinc anys fins que el 5 de maig del 1621 el capítol decidí acomiadar-lo.
L'any 1631 constava com a mestre de capella de Santa Maria de Vilafranca del Penedès. L'única obra coneguda de Gaspar Andreu, Serenad el cielo de esos ojos, a 3 veus, es conserva a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 BONASTRE, Francesc. «Andreu, Gaspar». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 455.
* ↑ «Partitura de Gaspar Andreu: "Serenad el cielo de esos ojos"». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2023].

## Bibliografia

* Bonastre i Bertran, Francesc «Notes sobre el compositor Gaspar Andreu (1611-1621)». Aplec de treballs, núm. 4, 1982, pàg. 111-115.
* Cuscó, Joan. Els goigs a Sant Fèlix: Música, festa i tradició. Montserrat: Abadia de Montserrat, 2000. ISBN 848415226X.
# Gastone Darè

Gastone Darè (Suzzara, 18 de febrer de 1918 - Màntua, 7 de juny de 1977) va ser un tirador d'esgrima, dirigent esportiu i polític italià.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de plata en la prova de sabre per equips, mentre en la de sabre individual fou sisè. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, tornà a disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de plata en la prova d'sabre per equips, mentre en la de sabre individual fou quart. El 1956, a Melbourne, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En les dues proves que disputà quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen deu medalles al Campionat del món d'esgrima, quatre d'or, tres de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1947 i 1955.
Paral·lelament a la seva activitat esportiva va ser regidor de Màntua pel Partit Socialista del 1951 al 1964 i del 1970 al 1974. Del 1963 al 1974 fou senador.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Gastone Darè». [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «senato.it - Scheda di attività di Gastone DARE' - IV Legislatura». [Consulta: 19 novembre 2023].
# Demòcrates Cristians (Dinamarca)

Els Democristians (en danès: Kristendemokraterne) és un partit polític de Dinamarca. El partit va ser fundat en 1970 per a oposar-se a la liberalització de les restriccions a la pornografia i la legalització de l'avortament amb el nom de Kristeligt Folkeparti (Partit Popular Cristià).
Des de la seva creació, el partit ha tingut una presència intermitent al Folketing, poques vegades ha tret més del 2% mínim per a obtenir escons en virtut del sistema de representació proporcional, i amb freqüència se situen per sota del llindar, com a les eleccions legislatives daneses de 2007.
Tot i ser un partit minoritari, ha participat en diversos governs de coalició. De 1982 a 1988 formà part de la coalició amb els Venstre i Partit Popular Conservador, de 1993 a 1994, amb els Socialdemòcrates i el Partit Socioliberal Danés, però va ser rebatejat en 2003.
El partit és membre del Partit Popular Europeu (PPE) i de la Internacional Demòcrata Cristiana.

## Presidents

* Jacob Christensen: 1970 - 1973
* Jens Møller: 1973 - 1979
* Flemming Kofod-Svendsen: 1979 - 1990
* Jann Sjursen: 1990 - 2002
* Marianne Karlsmose: 2002-2005
* Bodil Kornbek: 2005-2008
* Bjarne Hartung Kirkegaard: 2008–2011
* Per Ørum Jørgensen: 2011–2012
* Egon Jakobsen: 2012 (a.i.)
* Stig Grenov: 2012–2019
* Isabella Arendt: 2019–2022
* Marianne Karlsmose: 2022
* Henrik Hjortshøj & Jesper Housgaard: 2022–2023 (a.i.)
* Jeppe Hedaa: 2023–present

## Referències

* 1 2 André Krouwel. Party Transformations in European Democracies. SUNY Press, 1 desembre 2012, p. 298. ISBN 978-1-4384-4481-9.
* ↑ Western Europe 2003. Psychology Press, 30 novembre 2002, p. 133. ISBN 978-1-85743-152-0 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ Isabelle Engeli; Christoffer Green-Pedersen; Lars Thorup Larsen Morality Politics in Western Europe: Parties, Agendas and Policy Choices. Palgrave Macmillan, 7 agost 2012, p. 139. ISBN 978-0-230-30933-3.
* 1 2 Åsa Bengtsson; Kasper Hansen; Ólafur Þ Harõarson; Hanne Marthe Narud; Henrik Oscarsson The Nordic Voter: Myths of Exceptionalism. ECPR Press, 15 novembre 2013, p. 206. ISBN 978-1-907301-50-6.

## Enllaços externs

* (anglès) The Christian Democratic Party Arxivat 2016-08-02 a Wayback Machine.
* (danès) Kristendemokraterne
* (anglès) Cura. Christian Democratic Magazine Arxivat 2007-09-01 a Wayback Machine.
# Fair Deal

El Fair Deal fou una reforma econòmica i social proposada pel President Harry Truman al Congrés dels Estats Units al setembre del 1945, aspirant, seguint la línia marcada pel New Deal de Roosevelt, a assegurar la plena ocupació, a augmentar el salari mínim, a sostenir els aranzels agrícoles, a reforçar el sistema de seguretat social, a millorar l'hàbitat (mitjançant l'eliminació dels "barris baixos") i la implementació de grans obres públiques. Aquesta reforma fou implementada en acabar la Segona Guerra Mundial, quan les reivindicacions sindicals s'enfrontaven a l'oposició dels patrons (llei Taft-Hartley, una llei que limitava els drets sindicals i de vaga, promulgada el 1947). Truman intentà aplicar aquesta política durant els seus dos mandats (1945-1953).

## Referències

* ↑ «Fair Deal | United States history» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
# Gastronomia dels Països Baixos

La gastronomia dels Països Baixos es forma a partir de les tradicions i pràctiques culinàries dels Països Baixos. La cuina del país està determinada per la seva ubicació al fèrtil delta del Rin–Mosa–Escalda al mar del Nord, donant lloc a la pesca, l'agricultura i el comerç exterior. A causa de la disponibilitat d'aigua i pastures planes, la dieta neerlandesa conté molts productes lactis com la mantega i el formatge. La cort dels Països Baixos de Borgonya va enriquir la cuina de l'elit als Països Baixos durant els segles XV i XVI; també ho va fer als segles XVII i XVIII, quan els neerlandesos governaven el comerç d'espècies, va tenir un paper fonamental en la difusió mundial del cafè, i va començar l'era moderna de la xocolata, desenvolupant el procés neerlandès de xocolata.
A finals del segle xix i principis del XX, els aliments i la producció alimentària neerlandesos es van dissenyar per ser eficients, cosa que va tenir tant d'èxit que el país es va convertir en el segon exportador mundial de productes agrícoles per valor, darrere dels Estats Units. Va donar als neerlandesos la reputació de ser els alimentadors del món, però al menjar neerlandès, com el stamppot, de tenir un gust suau. No obstant això, influenciat per la cultura gastronòmica de les seves colònies (especialment la cuina indonèsia), i més tard per la globalització, hi ha un enfocament renovat en el gust, que també es reflecteix en els 123 restaurants amb estrella Michelin del país.
La cuina neerlandesa es pot dividir tradicionalment en tres regions. El nord-est del país és conegut per les seves carns i embotits (rookworst, metworst) i el pa de sègol pesat, l'oest pel peix (anguila fumada, arengada, kibbeling, musclos), licors (jenever) i productes lactis (stroopwafel, boerenkaas), i al sud per guisats (hachee), productes de fruita i pastisseria (Limburgse vlaai, mantega de poma, bossche bol). Una característica peculiar de l'esmorzar i el dinar neerlandesos són els complements de pa dolç com ara hagelslag, vlokken i muisjes, i els neerlandesos són els majors consumidors de regalèssia del món.

## Referències

* ↑ DBNL. «Bourgondisch tafelen in de voedingsgeschiedenis der Nederlanden Eddy Stols, Vlaanderen. Kunsttijdschrift. Jaargang 44» (en neerlandès). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «History of Chocolate: Cocoa Beans & Xocolatl» (en anglès), 10-08-2022. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 «The Netherlands Can Feed the World. Here’s Why It Shouldn’t - YES! Magazine Solutions Journalism» (en anglès americà). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Netherlands is the second-largest exporter of agricultural products - Washington Post».
* ↑ «Countries with the most Michelin-starred restaurants worldwide 2024» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Which Country Eats The Most Licorice?» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2024].
# Embassament de Teton

L'embassament de Teton fou una presa d'aigua ubicada sobre el riu Teton a l'estat d'Idaho als Estats Units d'Amèrica. Finalitzada el novembre del 1975, el dic es va esquerdar el 5 de juny del 1976 provocant un trencament i baixada de l'aigua que causà la mort de 14 persones i costà prop de 1.000 milions de dòlars en reconstrucció i indemnitzacions.
L'embassament fou construït pel govern federal a fi de proveir aigua per la irrigació i l'obtenció d'energia elèctrica. Va tenir un cost de 100 milions de dòlars, i les seves dimensions eren de 975,36 m de llargada i 92,64 m d'altura. Després del desastre, no fou reconstruïda i no s'ha plantejat fer-ho.

## Enllaços externs

* Escola d'Enginyeria d'Antioquia: Presa Teton Arxivat 2015-06-21 a Wayback Machine.
# Ge Fei

Ge Fei (en xinès: 葛菲; en pinyin: Gě Fēi) (Nantong, República Popular de la Xina 1975) és una jugadora de bàdminton xinesa, ja retirada, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 9 d'octubre de 1975 a la ciutat de Nantong, població situada a la província de Jiangsu. Està casada amb el també jugador de bàdminton Sun Jun.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova femenina de dobles fent parella amb Gu Jun. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) va aconseguir revalidar el seu títol olímpic, i a més participà en la competició de dobles mixtos amb Liu Yong, finalitzant novena.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat cinc medalles en el Campionat del Món de bàdminton, entre elles tres medalles d'or, cinc medalles en el Campionat d'Àsia, totes elles d'or, i quatre medalles en els Jocs Asiàtics, dues d'or i dues de bronze.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ge Fei». [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «GE Fei | Profile». [Consulta: 8 març 2025].
# Riu Bara

El riu Bara (urdú: دریائے باڑہ) i és un riu de Pakistan a les Àrees Tribals d'Administració Federal (separades de la Província de la Frontera del Nord-oest). Neix a les altures de Tirah i corre cap a l'est per les muntanyes Safed Koh, la serralada Surghar, i les muntanyes Torghar o serralada Zia-ud-din. Entre aquestes muntanyes (les dues primeres al nord i les darreres al sud) hi ha diverses fortaleses que van dificultar el pas del britànics el 1897. Després d'entrar al districte de Peshawar corre al nord i desaigua al riu Kabul. El canal de Bara surt de la riba nord i es divideix en dues branques, Khalil o Sangu i Mohmad o Shaikhan (dels noms de les tribus dels que travessa el territori) i regava una extensió de 150 km² el 1903.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Referències

* ↑ «Imperial Gazetteer2 of India, Volume 6, page 416 -- Imperial Gazetteer of India -- Digital South Asia Library». [Consulta: 27 desembre 2018].
# Trisetum

Trisetum és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Trisetum alaskanxum Nash
* Trisetum berteronianum Kunth
* Trisetum brittonii Nash
* Trisetum californicum Vasey
* Trisetum cernuum Trin.
* Trisetum curvisetum Morden & Valdés-Reyna
* Trisetum deyeuxioides (Humb., Bonpl. i Kunth) Kunth
* Trisetum filifolium Scribn.
* Trisetum flavescens (L.) Beauv.
* Trisetum glaciale Boiss.
* Trisetum ludovicianum Vasey
* Trisetum majus Rydb.
* Trisetum montanum Vasey
* Trisetum ovatum (Cav.) Pers.
* Trisetum paniceum (Lam.) Pers.
* Trisetum projectum Louis-Marie
* Trisetum rosei Scribn. & Merr.
* Trisetum sandbergii Beal
* Trisetum scabriusculum (Lag.) Cosson ex Willk.
* Trisetum spicatum (L.) K. Richter
* Trisetum subspicatum (L.) Beauvis.
* Trisetum williamsii Louis-Marie
* Trisetum wolfii Vasey
# Dupontia

Dupontia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins. La seva distribució és subàrtica d'on prové el nom en anglès de Tundragrass herba de la tundra).

## Taxonomia

Actualment es consideren com a espècies segures només Dupontia fischeri i Dupontia psilosantha.
Tradicionalment es consideraven les següents espècies:
* Dupontia cooleyi A. Gray (nom actual: Graphephorum melicoides)
* Dupontia fischeri R. Br.
** Dupontia fisheri var. aristata Malte ex Polunin
*** Dupontia fisheri subsp. fisheri
** Dupontia fisheri var. fisheri
** Dupontia fisheri var. flavescens Hook. i Arn.
*** Dupontia fisheri subsp. pelligera (Rupr.) Tzvelev
** Dupontia fisheri var. pelligera (Rupr.) Trautv.
*** Dupontia fisheri subsp. psilosantha (Rupr.) Hultén
** Dupontia fisheri var. psilosantha (Rupr.) Trautv.
* Dupontia micrantha Holm (sinònim de D. psilosantha)
* Dupontia pelligera (Rupr.) Nyman (sinònim de D. psilosantha)
* Dupontia psilosantha Rupr.
** Dupontia psilosantha var. flavescens (Hook. i Arn.) Vasey
** Dupontia psilosantha var. psilosantha
# Pol Cunyat i Gas

Pol Cunyat i Gas (Sant Celoni, 1979) és un il·lustrador i dibuixant de còmics català.
Va estudiar a l'Escola de Còmic Joso de Barcelona i es va especialitzar en manga i animació, a més de fer un cicle superior d'il·lustració a l'Escola d'Art Serra i Abella de l'Hospitalet de Llobregat. En destaca la col·laboració amb el guionista Josep Busquet, amb qui va publicar el seu primer còmic llarg Li: La Sonrisa del Mono (2009).

## Obres
### Còmics

* 2009 Li: La Sonrisa del Mono. Planeta deAgostini.
* Artspace. Revista Esquitx.
* Pinya Colada. Revista Tretzevents.
* 2018 The Timely Adventures of Captain Clock. Franklin Watts.

### Contes

* 2011 L'espasa d'en Soler de Vilardell. Ajuntament de Sant Celoni.
* 2014 En Bernat i el pirata Barba-Rossa. Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* 2016 Jaume I i el vuitè passadís. Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* 2017 Aladí i la llàntia meravellosa. Publicacions de l'Abadia de Montserrat.
* 2017 Thud & Blunder. Capstone.
* 2018 Supersustos: Dentro del retrato perverso. Destino infantil y juvenil, Editorial Planeta S.A.
* 2019 Contes des de la presó. Ara Llibres.
* 2019 Rasi y otros superhéroes del mundo animal. Ediciones SM.
* 2024 Retorn al passat, viatge a l'antiga Iesso. IESSO Museu i parc arqueològic Guissona.

## Referències

* 1 2 Marín, Estefania. «Pol Cunyat, de Sant Celoni, publica un còmic amb Planeta» p. 20. El 9 Nou, 14-12-2009.
* ↑ «Sant Jordi i la llegenda d'en Soler de Vilardell». Ajuntament de Sant Celoni. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Castanyer i Angelet, Xavier. En Bernat i el pirata Barba-Rossa. 1ª ed. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2014. ISBN 978-84-9883-699-8.
* ↑ «Club de lectura 'Intrèpids lectors': En Bernat i el pirata Barba-Rossa, de Xavier Castanyer». Ajuntament de Torrelles de Llobregat, 2020. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Rosa Peña, Irene. «Rasi y otros superhéroes del mundo animal» (en castellà). La Voz de Puertollano. [Consulta: 18 març 2023].

## Enllaços externs

* Pol Cunyat i Gas - Lloc web oficial