OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Labidiaster radiosus

La Labidiaster radiosus és una gran espècie d'estrelles de mar de la família Heliasteridae. Va ser descrita per primera vegada per Lütken el 1871. Es troba a les aigües del sud de l'Amèrica del Sud fins a la subantàrtida i la península antàrtica.

## Descripció

La Labidiaster radiosus és una estrella de mar gran que pot arribar als 40 cm d'ample, el seu color varia al llarg de la seva vida, i va del vermell-taronja al violeta i el blanc. Té un abdomen rodó amb 20-40 braços, sovint té un patró de cercles concèntrics que s'irradien als braços.
La Labidiaster radiosus es pot confondre amb la Labidiaster annulatus i fins i tot s'ha arribat a considerar que podrien ser la mateixa espècie. Tanmateix, es poden distingir examinant de prop la pedicel·lària del disc central.

## Distribució

La Labidiaster radiosus es troba als esculls rocosos de les aigües del sud d'Amèrica del Sud fins a la subantàrtida i la península antàrtica. Viu a profunditats de 5-450 m amb un rang de temperatura del mar d'1,7 °C -11,2 °C.

## Reproducció

Els embrions es desclouen en larves planctòniques que posteriorment es metamorfitzen en juvenils pentàmers. Aquests es converteixen en estrelles marines joves amb braços curts i rabassuts.

## Referències

* ↑ «Labidiaster radiosus» (en anglès). Marine Species. [Consulta: 15 agost 2024].
* ↑ «Asteroidea» (en anglès). Research Gate, 2000. [Consulta: 15 agost 2024].
* 1 2 «Labidiaster radiosus» (en anglès). reeflifesurvey.com. [Consulta: 15 agost 2024].
* ↑ «Labidiaster radiosus» (en anglès). sealifebase.ca. [Consulta: 15 agost 2024].
# La última noche en Tremor

La última noche en Tremor (literalment en català L'última nit a Tremor; originalment coneguda com La última noche en Tremore Beach) és una minisèrie de televisió per internet espanyola creada per Oriol Paulo i Jordi Vallejo per a Netflix, basada en la novel·la La última noche en Tremore Beach de Mikel Santiago i produïda per Sospecha Films i Think Studio. El guió és d'Oriol Paulo, Jordi Vallejo i Lara Sendim, i la sèrie consta de 8 capítols d'entre 55 i 80 minuts. La última noche en Tremor és protagonitzada per Javier Rey i Ana Polvorosa, entre d'altres, es va estrenar el 25 d'octubre del 2024 a nivell mundial. Va ser rodada a diverses localitats de Catalunya.

## Sinopsi

Un músic i compositor en crisi es reclou en un poble costaner del nord de la península Ibèrica per acabar la seva darrera obra. Els seus únics veïns a diversos quilòmetres a la rodona són un matrimoni que viu a la següent casa de la platja. Després d'un greu accident durant una tempesta, el protagonista comença a patir unes esgarrifoses visions sobre els seus veïns.

## Repartiment
### Principal

* Javier Rey com a Álex de la Fuente
* Ana Polvorosa com a Judy Garmendia
* Guillermo Toledo com a Leo Bazán / Álvaro Requena
* Pilar Castro com a María Vargas / Alicia Blanchard
* Nora Navas com a Elvira de la Fuente (episodi 2 - episodi 8)
* Josean Bengoetxea com a Isaak de la Fuente (episodi 2; episodi 5 - episodi 8)
* Ana Wagener com a Victoria Kauffman (episodi 4 - episodi 5; episodi 7 - episodi 8)
* Carla Quílez com a Bea de la Fuente
* Jordi Catalán com a Bruno de la Fuente

### Secundari

* Carlota Olcina com a Paula Valtierra (episodi 1 - episodi 3; episodi 5 - episodi 8)
* Carme Pla com a Viviana Pardales (episodi 1 - episodi 3; episodi 5 - episodi 6; episodi 8)
* David Bagés com a Peio (episodi 1 - episodi 3; episodi 5 - episodi 6; episodi 8)
* Marta Marco com a Doctora (episodi 1 - episodi 2; episodi 8)
* Andrés Zambrana com a Álex de la Fuente (adolescente) (episodi 2 - episodi 8)
* Laura Gaja com a Estrella Escudé (episodi 2; episodi 4 - episodi 8)
* Milana Bonita (grup musical)
* Biel Crespi Ramon com a Álex de la Fuente (niño) (episodi 2 - episodi 5; episodi 8)
* Antonio Buíl com a Ramiro Escudé (episodi 4 - episodi 8)
* Clara Segura com a Inspectora Ruth Calabria (episodi 7 - episodi 8)
* Xavi Sáez com a Ricardo (episodi 7 - episodi 8)

## Referències

* 1 2 3 «La última noche en Tremor | Barcelona Film Commission». [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «S'estrena a Netflix 'La última noche en Tremor' la nova sèrie dirigida per Oriol Paulo.». [Consulta: 1r novembre 2024].
* 1 2 Armadàs, J. R. «'La última noche en Tremor', la sèrie d'Oriol Paulo per a Netflix», 24-10-2024. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Forn de calç de Can Bou

El forn de calç de Can Bou és un forn de calç situat en el camí que des de Can Bou baixa cap al torrent del Bou, al municipi de Subirats (Alt Penedès). Està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Construït probablement entre el segle XIX i el XX, té la base excavada al terra i a la roca mare, amb parets de pedra irregular, però en general de grans dimensions, disposada de manera no uniforme. La boca del forn és d'arc de mig punt, tot i que la seva construcció és una mica tosca. El forn està construït en forma d'olla, de manera que la part més ampla és la zona del mig. La seva alçada total és d'uns 7-8 m i fa 4 m de diàmetre. La seva conservació és molt precària, i ha estat utilitzat com a abocador.

## Bibliografia

Esteve, Joan; Mensa, Kim «Els forns de calç a Ordal». Revista d'Ordal. Nº37, 2002.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de calç prop de Can Bou». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 3 «Forn de Can Bou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Mauro Zuliani

Mauro Zuliani (Milà, 23 de juliol de 1959) és un atleta italià, ja retirat, especialista en els 400 metres, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4×400 metres, formant equip amb Stefano Malinverni, Roberto Tozzi i Pietro Mennea, va guanyar la medalla de bronze, mentre en els 400 metres quedà eliminat en semifinals. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, disputà les sèries en la cursa dels 4×400 metres, però no la final.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en els 4x400 metres als Jocs del Mediterrani de 1983.
A nivell nacional guanyà un campionat italià dels 100 metres (1979), tres dels 400 metres (1981, 1982 i 1986) i tres del relleu 4x400 metres (1980, 1986 i 1989). El setembre de 1981 va millorar el rècord italià dels 400 metres, un rècord que va ser vigent fins al 2006. L'agost de 1981 va formar part de l'equip italià que millorà el rècord nacional del 4x400 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10.39" (1979)
* 200 metres. 20.72" (1979)
* 400 metres. 45.26" (1981)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Mauro Zuliani». [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ «Podio internazionale dal 1908 al 2008. Uomini» (en italià) p. 11. sportolimpico.it, 01-11-2008. [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ «"CAMPIONATI "ASSOLUTI" ITALIANI SUL PODIO TRICOLORE – 1906 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 24 December 2012. [Consulta: 27 desembre 2012].
* ↑ Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 30. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 204. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Mauro ZULIANI | Profile | World Athletics». [Consulta: 6 juliol 2024].
# Bojan Miovski

Bojan Miovski (macedoni: Бојан Миовски) (Xtip, 24 de juny de 1999) és un futbolista professional macedoni que juga com a davanter al Girona FC de la Lliga i a la selecció de Macedònia del Nord.

## Biografia

Miovski va començar la seva carrera professional als 18 anys fent el seu debut a la Lliga de Futbol Macedònia amb el Bregalnica el 2017. El juliol de 2020 va fer fitxar pel conjunt hongarès del MTK Budapest, el seu primer traspàs a l'estranger. Dos mesos després d'unir-se al club va debutar a la quarta jornada de la Lliga hongaresa de futbol jugant 23 minuts en una derrota per 3-0 davant el Zalaegerszegi.

### Aberdeen

El 23 de juny de 2022, Miovski va signar un contracte de quatre anys amb l'Aberdeen de la Lliga escocesa de futbol. El mateix any, el 24 de juliol, va debutar amb l'Aberdeen en un partit de la fase de grups de la Copa de la Lliga escocesa contra el Raith Rovers. Miovski aquell dia va marcar un penal.

### Girona

El 15 d'agost de 2024, Miovski va signar un contracte de quatre anys amb el Girona FC de la Lliga.

## Carrera internacional

Miovski va debutar amb la selecció sub-21 de Maceònia del Nord el 8 d'octubre de 2020 a la fase de classificació per a l'Eurocopa sub-21 de l'any 2021. Va entrar des de la banqueta al minut 62 contra la selecció del Kazahstan. El partit fora de casa va quedar 1-4 pels macedonis. El debut a la selecció absoluta es va produir el 8 d'octubre de 2021 a la ronda de classificació per la Copa del Món de Futbol de 2022 contra Liechtenstein. L'any 2023 va marcar el gol de la victòria de la selecció de Macedònia del Nord en el partit amistós que els enfrontava a les selecció de les Illes Fèroe, que va acabar amb el resultat de 1-0.

## Referències

* ↑ Bojan Miovski a worldfootball.net
* ↑ «"Nagyon komoly céljaim vannak egyéni és csapatszinten is" | Miovski bemutatkozott (videó)» (en hongarès). MTK Budapest. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «Adatbank» (en hongarès). Ada1bank, 13-09-2020. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «Dons capture international striker». Aberdeen FC, 23-06-2022.
* ↑ «Aberdeen 3-0 Raith Rovers: Bojan Miovski scores on debut as Kirkcaldy side exit Scottish League Cup» (en anglès). BBC Sport, 24-07-2022.
* ↑ «Aberdeen receive record fee as Miovski joins Girona». BBC, 15-08-2024.

## Enllaços externs

* Bojan Miovski a worldfootball.net
* Bojan Miovski, Fitxa a Soccerway
* Dades estadístiques sobre Bojan Miovski a soccerbase.com
# Forst (Lusàcia)

Forst (baix sòrab: Baršć) és una ciutat alemanya que pertany a l'estat de Brandenburg. Es troba a l'est de Cottbus, al costat de la frontera amb Polònia.

## Demografia

| Any | Població |
| 1820 | 2.600 |
| 1875 | 14.131 |
| 1880 | 16.124 |
| 1885 | 18.641 |
| 1890 | 23.075 |
| 1895 | 25.700 |
| 1900 | 32.075 |
| 1905 | 33.757 |
| 1910 | 33.875 |
| 1916 | 29.359 |
| 1917 | 27.019 |
| 1919 | 32.216 |
| 1925 | 35.864 |
| 1933 | 37.720 |
| 1939 | 44.802 |
| 1945 | 24.416 |
| Any | Població |
| 1946 | 29.829 |
| 1950 | 30.475 |
| 1955 | 29.661 |
| 1960 | 28.695 |
| 1964 | 29.860 |
| 1971 | 29.134 |
| 1975 | 27.774 |
| 1981 | 27.013 |
| 1985 | 26.509 |
| 1988 | 26.676 |
| 1990 | 25.679 |
| 1995 | 25.701 |
| 2000 | 24.309 |
| 2005 | 22.391 |
| 2006 | 22.112 |

## Història

Part de la regió de Lusàcia, Forst fou adjudicat al Regne de Prússia el 1815 pel Congrés de Viena. La ciutat va ser posteriorment administrada dins la província de Brandenburg. Després de la Segona Guerra Mundial es va convertir en part de la República Democràtica Alemanya.
Forst ha experimentat problemes greus com a resultat de la reunificació alemanya, sobretot de desocupació extrema. En el passat, la ciutat va ser coneguda per a la fabricació de tèxtils, però totes les plantes i fàbriques tèxtils han tancat en els darrers anys.

## Ajuntament

El consistori està format per 28 regidors, repartits
* CDU, 7 regidors
* SPD, 6 regidors
* FDP, 4 regidor
* Die Linke, 8 regidors
* DSU, 1 regidor
* Wählergruppe Landwirtschaft und Umwelt, 1 regidor
* Einzelwahlvorschlag Wolfgang Starrick, 1 regidor

## Enllaços externs

* Web Oficial (alemany)
* Jardí de les Roses de Forst (alemany)
# The Poisoned Kiss

The Poisoned Kiss és una òpera en tres actes composta el 1929 per Ralph Vaughan Williams sobre un llibret en anglès d'Evelyn Sharp, basat en The Poison Maid de Richard Garnett. Es va estrenar el 12 de maig de 1936 al Cambridge Arts Theatre de Cambridge, dirigida per Cyril Rootham.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. [Consulta: 25 maig 2018].
# Església del Sant Esperit (Barcelona)

L'església del Sant Esperit és un edifici religiós situat al carrer Nou de Sant Francesc, 20-22 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

Dedicada a la Mare de Déu de la Font de la Salut, va ser fruit d'una iniciativa de la «Confraria de Cecs, Coixos i Contrafets», després que la seva primera capella fos enderrocada el 1716 per a la construcció de la Fortalesa de la Ciutadella. El permís d'obres és del 1732, la primera pedra fou col·locada el 1734 i el 1736 era consagrada
El reduït edifici, d'autor desconegut, és de nau única, amb capelles i tribunes als costats i amb una senzilla façana de carreus petits, que té com a únic ornament la porta motllurada i coronada amb la data de 1735, la creu flanquejada per galledes, atribut de l'esmentada confraria, i un emblema heràldic amb tres sardines, que pertany a l'intendent (governador) de Catalunya Antoine Sartine (1681-1744), patrocinador de l'obra.
El 1936 desaparegueren l'altar amb cambril, alguns exvots i tota la decoració interior. A la sagristia, un plafó de rajoles policromades datat el 1804 i la imatge de la Mare de Déu titular certifiquen que l'ornamentació no es va completar fins als inicis del segle xix.

## Referències

* ↑ «Església del Sant Esperit». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 Hernàndez-Cros, Josep Emili (director). Catàleg del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic de la Ciutat de Barcelona. Servei de Protecció del Patrimoni Monumental. Ajuntament de Barcelona, 1987, p. 309.
* ↑ «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Boscarla de Blyth

La boscarla de Blyth, boscarla de matollar, boscarla dels matolls o buscarla dels matolls a les illes o xitxarra dels matolls al País Valencià (Acrocephalus dumetorum) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae), dins l'ordre dels passeriformes. L'hàbitat el diferencia d'altres boscarles, ja que no freqüenta els canyars ni l'exuberant vegetació dels pantans. Es considera una espècie monotípica.
El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Morfologia

* És una boscarla mitjana, que fa 12.5 - 14 cm de llargària.
* El plomatge és marró per sobre i clar per sota, sense ratlles.
* Els sexes són molt semblants.
* Els joves són més grocs per sota que no els adults.

## Hàbitat i distribució

Aquesta petita au viu als matolls, sovint prop de l'aigua, però no es troba en els pantans. Habita en zones temperades d'Àsia i Europa oriental. És una au migratòria, que hiverna a l'Índia i Sri Lanka. A l'Europa occidental es considera un divagant rar, i la presència als Països Catalans és esporàdica.

## Reproducció

A l'època de cria, la millor manera d'identificar-lo és el cant, lent i repetitiu. Fa el niu en un arbust, on pon 4 - 6 ous.

## Alimentació

Com la majoria de les boscarles són insectívors, però també menja material vegetal, incloent baies.

## Referències

* ↑ «Boscarla de Blyth». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev 20/02/2021(català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 598. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Blyth's Reed-warbler. Acrocephalus dumetorum» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 desembre 2023].
# Gimnur petit

El gimnur petit (Hylomys suillus) és un petit eulipotifle que viu al sud-est d'Àsia. Aquest gimnur, que sembla un ratolí gros, mesura entre 10 i 15 cm i s'alimenta d'insectes, cucs i altres petits animals.
# Nyctibius

Nyctibius és un gènere d'ocells, únic de la família dels nictíbids (Nyctibiidae), que pertany a l'ordre dels caprimulgiformes. Fan 23 – 50 cm, depenent de l'espècie. El plomatge és de colors críptics, grisos i bruns, barrejats i motejats. Al contrari que els autèntics enganyapastors, no tenen cerres facials, sinó plomes a cada costat de la boca, que és molt gran. Tenen les ales llargues i apuntades i potes curtes. El bec és curt amb la punta ganxuda. Els joves són blancs amb uns pocs esguits foscos. Aus nocturnes, descansen de dia en postura rígida, sobre una soca o el pal d'una tanca. Viuen als boscos de la zona neotropical, des del sud de l'Amèrica del Nord fins a l'Amèrica del Sud, a través de l'Amèrica central. No fan niu, sinó que ponen l'únic ou (de vegades dos) directament sobre rames trencades, soques o sota l'escorça d'un arbre. Es llancen des d'una posta sobre els insectes dels quals s'alimenta: arnes, escarabats, grills, tèrmits, etc.

## Taxonomia

Aquesta família és molt pròxima a la dels caprimúlgids (Caprimulgidae). El gènere té 7 espècies:
* nictibi alablanc (Nyctibius leucopterus).
* nictibi andí (Nyctibius maculosus).
* nictibi comú (Nyctibius griseus).
* nictibi cuallarg (Nyctibius aethereus).
* nictibi del Carib (Nyctibius jamaicensis).
* nictibi gros (Nyctibius grandis).
* nictibi rogenc (Nyctibius bracteatus).

## Referències

* ↑ Cohn-Haft, M (1999) "Family Nyctibiidae (Potoos)". in del Hoyo, J.; Elliot, A. & Sargatal, J. (editors). (1999). Handbook of the Birds of the World. Volum 5: Barn-Owls to Hummingbirds. Lynx Edicions. P.p. 288-297 ISBN 8487334253
* ↑ «Distribució dels nictíbids». Arxivat de l'original el 2007-07-14. [Consulta: 4 gener 2010].
* ↑ «Classificació dels nictíbids». Arxivat de l'original el 2010-07-17. [Consulta: 4 gener 2010].
# Meishan

Meishan (xinès: 眉山; pinyin: Méishān; Wade–Giles: Mei-shan), abans conegut com Meizhou (眉州) o Qingzhou (青州), és una ciutat a nivell de prefectura de la província de Sichuan, a la República Popular de la Xina, al sud-oest de la conca de Sichuan. Limita al nord amb Chengdu, al sud amb Leshan, a l'est amb Ya'an i a l'est amb Ziyang. La seva població és de 2.955.219 habitants segons el cens del 2020, dels quals 732.757 vivien a l'àrea urbanitzada (o metropolitana) de la ciutat pròpiament dita.
Va pertànyer a la prefectura de Leshan fins al 1997 quan, amb l'aprovació del consell estatal, es va crear la prefectura de Meishan. Va ser rebatejada com a ciutat de Meishan l'any 2000.

## Geografia

La ciutat de Meishan es troba al curs mitjà del riu Minjiang. La part principal de la seva jurisdicció es troba a la plana de Chengdu. Els districtes de Dongpo i Pengshan i el comtat de Qingshen es troben principalment a la plana de Chengdu, mentre que la resta es troba en terreny muntanyós.

## Subdivisions administratives

Té 2 districtes a nivell de comtat i 4 comtats.
Mapa de Meishan :
| Dongpo Pengshan Comtat de Renshou Comtat de Hongya Comtat de Danling Comtat de Qingshen ||||||
| Nom | Hanzi | Hanyu Pinyin | Població (2010) | Sup. (km²) | Densitat (/km²) |
| Districte de Dongpo | 东坡区 | Dōngpō Qū | 840.909 | 1.331 | 632 |
| Districte de Pengshan | 彭山区 | Péngshān Qū | 329.777 | 465 | 709 |
| Comtat de Renshou | 仁寿县 | Rénshòu Xiàn | 1.571.112 | 2.606 | 603 |
| Comtat de Hongya | 洪雅县 | Hóngyǎ Xiàn | 343.321 | 1.896 | 181 |
| Comtat de Danling | 丹棱县 | Dānlíng Xiàn | 163.032 | 449 | 363 |
| Comtat de Qingshen | 青神县 | Qīngshén Xiàn | 197.029 | 387 | 509 |

## Personatges Il·lustres

* Su Shi, escriptor i poeta de la dinastia Song (1037–1101), era natural de Meishan, i a la ciutat hi ha un temple en honor seu i del seu pare i germà, també escriptors notables (els "tres Su").
* Chen Wenqing, exministre de Seguretat de l'Estat.

## Referències

* 1 2 «City Population; Province of Sichuan» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2023].
# Abd al-Samad Khan

Abd al-Samad Khan (mort 26 de juliol de 1737) fou un funcionari uzbek i mogul nascut a Agra en data desconeguda, que deia ser d'origen de Samarcanda i haver nascut a Agra en una visita dels seus pares. A Transoxiana va exercir algun càrrec sota el kan astrakhànida de Bukharà Subhan Quli (1681-1702, a Balkh des del 1651).
Va tornar a l'Índia sota Aurangzeb i va exercir diversos càrrecs. Pel seu matrimoni amb la germana de Muhammad Amin Khan de la facció turaniana de la cort, va prosperar en la seva carrera, especialment quan també fou protegit per Dhu l-Fakar Khan, cap de la facció iraniana. El 1713 fou nomenat governador de Lahore i va rebre el títol de Delir Djang i el de Sayd al-Dawla; va sufocar la revolta del sikh guru Banda el 1715 i després la de l'afganès Husayn Khan Kasuri; el 1724 fou nomenat governador de Multan, càrrec que va exercir entre 1724 i 1726.
Va morir el 26 de juliol de 1737 i fou enterrat a Lahore.

## Referències

* Article a Encyclopædia Iranica
# Església del Sant Esperit (Barcelona)

L'església del Sant Esperit és un edifici religiós situat al carrer Nou de Sant Francesc, 20-22 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

Dedicada a la Mare de Déu de la Font de la Salut, va ser fruit d'una iniciativa de la «Confraria de Cecs, Coixos i Contrafets», després que la seva primera capella fos enderrocada el 1716 per a la construcció de la Fortalesa de la Ciutadella. El permís d'obres és del 1732, la primera pedra fou col·locada el 1734 i el 1736 ja era consagrada
El reduït edifici, d'autor desconegut, és de nau única, amb capelles i tribunes als costats i amb una senzilla façana de carreus petits, que té com a únic ornament la porta motllurada i coronada amb la data de 1735, la creu flanquejada per galledes, atribut de l'esmentada confraria, i un emblema heràldic amb tres sardines, que pertany a l'intendent (governador) de Catalunya Antoine Sartine (1681-1744), patrocinador de l'obra.
El 1936 desaparegueren l'altar amb cambril, alguns exvots i tota la decoració interior. A la sagristia, un plafó de rajoles policromades datat el 1804 i la imatge de la Mare de Déu titular certifiquen que l'ornamentació no es va completar fins als inicis del segle xix.

## Referències

* ↑ «Església del Sant Esperit». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 Hernàndez-Cros, Josep Emili (director). Catàleg del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic de la Ciutat de Barcelona. Servei de Protecció del Patrimoni Monumental. Ajuntament de Barcelona, 1987, p. 309.
* ↑ «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Església del Sant Esperit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Larissa Tsagaraieva

Larissa Tsagaraieva (Vladikavkaz, 4 d'octubre de 1958) és una tiradora d'esgrima osseta, ja retirada, especialista en floret, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla de plata en la prova del floret per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del món d'esgrima, el 1979 i 1981, així com tres campionats d'Europa i dues medalles de plata a les Universíades.

## Referències

* ↑ «Осетины - Цагараева Лариса». [Consulta: 22 setembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Larisa Tsagarayeva». [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Лариса ЦАГАРАЕВА: «Если фехтовальщик сможет побороть мандраж, то наполовину победа в кармане» | Осетия Спортивная» (en rus). [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «ЦАГАРАЕВА Лариса Викторовна | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 22 setembre 2023].