OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jacques Philippe

Jacques Philippe (Metz, 12 de març de 1947) és un sacerdot catòlic francès, pastor de la Comunitat de les Benaurances, expert en la conducció de recessos espirituals catòlics, autor de nombrosos títols famosos en el camp de l'espiritualitat.
Es va incorporar a la Comunitat de les Benaurances l'any 1976. L'any 1985 va ser ordenat sacerdot a la diòcesi d'Albi. Va completar estudis de matemàtiques, teologia i dret canònic.
Els seus llibres toquen els temes de la meditació cristiana, la disponibilitat cap als altres i la proximitat de l'Esperit Sant. Va fer una conferència a Girona parlant dels seus llibres el 2023.

## Publicacions

* Corrents d'aigua viva
* Busca la pau i segueix-la!
* Llibertat interior
* La pau interior (edició catalana Albada, 2023)
* Temps per a Déu
* Donat a la vida
* Vocation
* Aprendre a pregar per estimar
* Si sabés el regal de Déu. Aprenent a rebre
* 8 maneres de trobar la felicitat on no t'ho esperes

## Referències

* ↑ Atienza, Maria José. «Jacques Philippe: “Orar es, ante todo, acoger una presencia”» (en castellà), 31-03-2021. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ , <http://www.tolle.pl/pozycja/czas-dla-boga?pp=180>
* ↑ Życiorys na oficjalnej stronie autora
* ↑ Claretians, Comunicació. «Ple total en la conferència de Jacques Philippe al Centre Pare Claret de Girona», 17-11-2023. [Consulta: 17 novembre 2023].
* 1 2 ReL. «Jacques Philippe: «Huimos de la oración porque tenemos miedo de encontrarnos a nosotros mismos»» (en castellà), 14-05-2016. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «La pau interior», 17-03-2023. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ , <http://www.tolle.pl/pozycja/powolani-do-zycia?pp=180>
* ↑ , <http://kmt.pl/pozycja.asp?ksid=27397>
* ↑ https://web.archive.org/web/20180813043353/https://www.wdrodze.pl/opis,1630,8_sposobow_na_znalezienie_szczescia_tam__gdzie_sie_go_nie_spodziewasz.html www.wdrodze.pl [dostęp 2018-08-12] (pol.)
# Profeta Habacuc (Donatello)

El profeta Habacuc anomenat popularment El Zuccone, és l'escultura realitzada per Donatello per a les fornícules del tercer ordre del costat nord, del campanar de Giotto de la catedral Santa Maria del Fiore, i que daten de 1423-1435. El marbre blanc és d'una grandària de 195 x 54 x 38 cm i es troba al Museu dell'Opera del Duomo (Florència).

## Història

Les estàtues d'aquesta part del campanar van ser les últimes quatre a ser tallades entre 1420 i 1435 i van ser destinades a la part nord, la menys visible, a la vora de la paret de la catedral. Quan es va acabar l'execució de les escultures, els comitents de la catedral estaven tan contents amb les obres que les van posar a la zona oest, la més important perquè està en paral·lel a la façana.
Vasari a Le Vite recorda com va ser retratat un cert Barduccio, d'una família que s'havien convertit en nous rics del no res i va morir a Florència. El poble l'anomenava el Zuccone (el carbassó) per ser calb i amb el crani allargat. Vasari també narra diverses anècdotes, com la que Donatello va prendre el costum de jurar per l'estàtua del Zuccone.
Les estàtues de totes les fornícules van ser traslladades del campanar al museu el 1937 i substituïdes per unes còpies a l'exterior. Ennegrides pel pas del temps segueixen en restauració per ser netejades. El Zuccone és una de les que ja estan restaurades. Descripció La iconografia d'Habacuc és d'un ancià, mentre que Jeremíes apareix com de mitjana edat. El treball està signat a la base com Opus Donatelli.

## Descripció

L'escultura d'Habacuc és potser el millor resultat de tota la sèrie de la torre, una de les obres mestres de Donatello i l'escultura del Renaixement en general. En comparació amb anteriors obres de Donatello (com les tres estàtues del costat est), veiem una important intensificació de l'expressió.
El profeta està representat calb, d'una primesa ascètica, amb una llarga túnica que cau des de l'espatlla esquerra i que crea profunds plecs verticals, que fan insistència a la majestuositat de la figura i també al seu turment interior. La boca, els ulls enfonsats i profunds junt amb la calvície, que ressalta un intens realisme grotesc. La mirada és intensa i dirigint-se cap avall, és a dir, com mirant els espectadors, ja que la seva fornícula es trobava en una considerable altura.

## Bibliografia

* AA.VV., Il museo dell'Opera del Duomo a Firenze, Mandragora, Firenze 2000. ISBN 88-85957-58-7
* Pijoan. Historia del Arte-3 (en castellà). Barcelona, Salvat Editores, 1966.
* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466 (en anglès). Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Leck (Nordfriesland)

Leck (frisó septentrional Leek, danès Læk) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 30 kilòmetres de Husum i a 30 kilòmetres a l'oest de Flensburg. Està envoltat pels municipis d'Achtrup, Tinningstedt, Süderlügum, Klixbüll, Risum-Lindholm, Enge-Sande, Stadum i Sprakebüll.

## Galeria d'imatges

* La Rathaus de Leck
* l'Acadèmia del Mar del Nord
* L'oficina de finances del Districte

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Leck | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ «Relation: Leck (1417213) bei OpenStreetMap».
# Ctenobrycon spilurus

Ctenobrycon spilurus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de llargària total.

## Reproducció

La femella pon al voltant de 2.000 ous, els quals es desclouen al cap de 50-70 hores.

## Alimentació

Menja principalment zooplàncton i, secundàriament, plantes, cucs, insectes i crustacis.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco i conques fluvials costaneres de la Guaiana Francesa, Surinam i Guaiana.

## Referències

* ↑ «Ctenobrycon spilurus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Jakob Piil

Jakob Storm Piil (Virum, Municipi de Lyngby-Taarbæk, 9 de març de 1973) és un ciclista danès, ja retirat, que fou professional entre 1997 i el 2007. Combinà el ciclisme en pista amb la carretera. Disputà dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1996 i el 2000.
El 1997 passà a professionals de la mà de l'equip RDM. Els seus principals èxits esportius foren el Campionat de Dinamarca en ruta de 2001, la París-Tours de 2002 i una etapa al Tour de França de 2003.

## Palmarès en ruta

* 1995
** Vencedor de 2 etapes al Cinturó a Mallorca
* 1998
** 1r a la Skive-Lobet
* 1999
** 1r a la Volta a Suècia i vencedor d'una etapa
** 1r a la First Union Invitational
** 1r a l'US Pro Championships
* 2000
** Campió de Dinamarca de contrarellotge per equips (amb Jesper Skibby i Nicolai Bo Larsen)
* 2001
** Campió de Dinamarca en ruta
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** 1r a la Cursa de la Pau i vencedor de 2 etapes
* 2002
** 1r a la París-Tours
** 1r a la Volta a Dinamarca i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
* 2003
** 1r a la CSC Classic
** 1r a Wachovia invitational
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 2001. 117è de la classificació general
* 2002. 125è de la classificació general
* 2003. 113è de la classificació general. Vencedor d'una etpaa
* 2004. No surt (15a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. Abandona (12a etapa)

## Palmarès en pista

* 1997
** 1r als Sis dies de Grenoble (amb Tayeb Braikia)
* 2005
** 1r als Sis dies de Copenhaguen (amb Jimmi Madsen)

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Atenes, en Madison

## Referències

* 1 2 «PIIL Jakob Storm». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Olympedia – Jakob Piil». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «PIIL GANA LA PARÍS-TOURS» (en castellà). eurosport.com, 06-10-2002. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «El danés Piil gana la décima etapa del Tour» (en castellà). El País [Madrid], 15-07-2003. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El danés Jakob Piil gana su primera etapa en el Tour» (en castellà), 16-07-2003. [Consulta: 25 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jakob Piil a sitiodeciclismo.net
# Erupció hawaiana

Una erupció hawaiana consisteix en l'emissió de material volcànic, majoritàriament basàltic, de manera efusiva o no explosiva. Ocorre d'aquesta manera a causa que la difusió dels gasos a través de magmes més bàsics (basàltics) pot fer-se de manera lenta però més o menys continuada. Això facilita l'alliberament de pressió progressivament des de la cambra magmàtica. Conseqüentment, les erupcions volcàniques d'aquest tipus no solen ser gaire destructives. Solen generar colades de lava, i pot ser puntual o fissural.

## Referències

* ↑ «▷ 11 tipos de erupciones volcánicas y ejemplos en el mundo» (en castellà). [Consulta: 24 agost 2021].
# Galcerà Altimir

Galcerà Altimir (s.XV-1490) fou organista català, mestre d’aritmètica i bibliotecari de Ferran II el Catòlic desde 1481.

## Biografia

Entre 1446 i 1486 exercí com a responsable dels orgues a la catedral de Barcelona. Des de l'any 1472 arribà Gabriel Terrassa, organista de la Capella Reial catalanoaragonesa de Joan II, i tots dos compartiren treball i sou. Mentre que Terrassa s'encarregava dels nous orgues majors -construïts per Leonhard Marti-, Altimir va realitzar algunes funcions litúrgiques amb l'orgue menor i, també, amb el de la capella de Santa Eulàlia situada a la mateixa catedral. Es té constància de l'última actuació a la catedral gràcies a un document firmat per Terrassa l'1 de juny de 1486. Cal remarcar que no s'han conservat obres seves.
Fora de l’àmbit musical, Galcerà tingué un contracte amb Pere de Montreal (Navarra) de vint anys que habitava a Barcelona, en què l’organista es compromet a mantenir el jove amb aliments suficients, vestit, calçat, instruir-lo a les quatre operacions bàsiques i a l’escriptura en lletra mercantil i bons costums per tal que Pere tingués càrrec com a servent a casa de Galcerà durant tres anys.
També, Galcerà va ser un professor de lletra rodona i d’aritmètica a la ciutat de Barcelona al voltant de 1460. Seguidament, hi ha una possibilitat que tingués una obra escrita seva o bé d’un anònim alumne seu d’aritmètica titulada Llibre de l’art de l’àbac, que tracta d’un manual d’aritmètica vinculat amb l’ensenyament d’Altimir. L’any 1487, Altimir fou nomenat curador dels béns del difunt mercader barceloní Esteve Bonet, conjuntament amb Bartomeu Vidal i Francesc Font, i l’1 de gener del 1481 durant l’estada del rei Ferran II a Barcelona, va ser bibliotecari del rei.

## Referències

* 1 2 3 4 López Espinasa, Nicolau. El llibre que explica lo que ha de ser un bon mercader i la formació mercantil al segle XV (tesi). Barcelona: Universitat de Barcelona, juny 2017, p. 39-118.
* ↑ «Fons històric de l'Hospital de la Santa Creu». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2021].
* 1 2 «Altimir, Galceran». sciencia.cat, 2017. [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Mª. «Altamir, Galcerà». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 347.
# Galeria Cadaqués

La Galeria Cadaqués és una galeria d'art de Cadaqués, (Alt Empordà) inaugurada el 27 de juliol de 1973 per l'arquitecte milanès Lanfranco Bombelli.
La galeria es va obrir en una antiga fàbrica de salaó d’anxoves. La seva motivació inicial va ser per vendre l’edició Cadaqués portfolio one que li permetès recollir fons destinats a restaurar el cementiri no creient de Cadaqués, on poder enterrar al seu amic Peter Harnden. La edició Cadaqués portfolio one contenia una carpeta amb dotze serigrafies d’artistes com Bruno Munari, Mary Callery, Xavier Corberó, Max Huber i Richard Paul Lohse.
Durant els anys 70 i 80 la galeria va ser un pol d'atracció i producció artística de referència a Catalunya. Per ella han passat artistes de renom internacional com Dieter Roth, Marcel Duchamp, David Hockney, Joseph Beuys o Richard Hamilton entre d'altres. Entre 1973 i 1997, fins a 114 artistes van fer 211 exposicions. En el seu 25è anniversari Bombelli la va tancar.
El 27 de juliol de 2003, el galerista Huc Malla, exactament 30 anys després de la primera inauguració, va reobrir amb el nom de Galeria Cadaqués Dos, amb el beneplàcit del mateix Bombelli, continuant així el treball d'aquest en la introducció de les últimes avantguardes artístiques. En els darrers anys ha exposat a artistes com Tom Carr o Jordi Baron, entre d'altres.
L'any 2006 el MACBA li va dedicar una exposició temporal. També es va realitzar una altra exposició temporal al Monestir de Veruela.
El 2023 va celebrar el seu 50è aniversari. amb obres de Marcel Duchamp, Dieter Roth, Richard Hamilton, Albert Serra i Carlos Pazos.

## Referències

* 1 2 3 Playà Maset, Josep. «Galeria Cadaqués: 50 anys». La Vanguardia, 10-08-2023. [Consulta: 10 agost 2023].
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ Mas, Ricard «De Nova York a Cadaqués arreu amb Bombelli». Bonart [Girona], núm. 118, 8-2009, p.34-39. ISSN: 1885-4389.
* ↑ «Galeria Cadaqués. Estiu 2010». Bonart [Girona], núm. 130, 8-2010, p.25. ISSN: 1885-4389.
* ↑ Galeria cadaqués. obres de la col·lecció bombelli al MACBA Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine. Consulta 12/11/201
* ↑ El Periódico de Aragón, Veruela rinde homenaje a la galería Cadaqués de Lanfranco Bombelli Consulta 12/11/2010

## Bibliografia

* Galeria Cadaqués, obres de la col·lecció Bombelli ISBN 8489771316 (MACBA 2006)

## Enllaços externs

* Web oficial
# Galeusca - Pobles d'Europa

Galeusca - Pobles d'Europa fou una coalició electoral formada pel Bloc Nacionalista Gallec (BNG), pel Partit Nacionalista Basc (PNB), Convergència i Unió (CiU), Bloc Nacionalista Valencià (BLOC) i el PSM-Entesa Nacionalista (PSM-EN), per presentar-se a les eleccions europees de 2004. El seu nom prové de barrejar el nom dels 3 territoris d'on provenen els tres primers partits (Galícia, Euskadi i Catalunya). Tot i que no va formar part de la coalició, el Partit Nacionalista Canari en va demanar el vot.

## Formació

La coalició té les seves arrels en la declaració de Barcelona signada el 18 de juliol de 1998 entre el Partit Nacionalista Basc, Bloc Nacionalista Gallec i Convergència i Unió, en la qual s'intentava recuperar l'esperit dels antics pactes Galeusca en contra de la que consideraven política antiautonomista del president del govern espanyol José María Aznar.
Els quatre primers llocs de la llista van ser ocupats per Ignasi Guardans (Convergència Democràtica de Catalunya, per CiU), Josu Ortuondo Larrea (PNB), Camilo Nogueira (BNG) i Daniel Ortiz (Unió Democràtica de Catalunya, per CiU)
La coalició va obtenir un total de 798.816 vots (5,15%), sent la tercera força política i obtenint dos eurodiputats dels 54 en joc. La coalició va obtenir els seus millors resultats a les Illes Balears (9.394 vots, 3,6%), Catalunya (369.103 vots, 17,44%), País Valencià (19.627 vots, 1,12%), Galícia (141.756 vots, 12,32%), Navarra (4.188 vots, 2,1%) i el País Basc (249.143 vots, 35,28%, la llista més votada), sense sobrepassar el 0,2% a cap altra comunitat autònoma. Inicialment, se li va adjudicar un tercer eurodiputat (Camilo Nogueira). No obstant això, després que el Partit Popular recorregués, la Junta Electoral Central va donar per vàlids alguns vots no considerats inicialment, pel que, per un marge de 167 vots, va concedir l'escó al PP (feia el nombre 24). El Tribunal Constitucional va confirmar la decisió de la Junta Electoral Central.
Els dos eurodiputats elegits s'integraren en el grup de l'Aliança dels Liberals i Demòcrates per Europa.

## Integrants

Partits :
* Partit Nacionalista Basc (EAJ/PNV)
* Bloc Nacionalista Gallec (BNG)
* Convergència i Unió (CiU)
* Bloc Nacionalista Valencià (BLOC)
* PSM-Entesa Nacionalista (PSM-EN)

## Resultats electorals

Parlament Europeu :
| Any | Vots | % | Pos. | Escons | +/– |
| 2004 | 798.816 | 5,15% | 3r | 2 / 64 | 3 |

## Referències

* ↑ Josu Ortuondo será el 'número dos' de Galeusca, El Mundo, 25 d'abril de 2004
* ↑ El consell nacional d'UDC nomena Daniel Ortiz com a candidat de la formació a les europees, 3cat24.cat, 17 d'abril de 2004.
* ↑ Resultats de les eleccions al Parlament Europeu de 1989 Arxivat 2011-11-30 a Wayback Machine.
* ↑ El Constitucional desestima el recurso de Galeusca por la atribución de un eurodiputado al PP, El País, 13 d'agost de 2004.
* ↑ Fitxa de Josu Ortuondo Larrea, al web del Parlament Europeu.
* ↑ Fitxa d'Ignasi Guardans i Cambó, al web del Parlament Europeu.

## Enllaços externs

* Eleccions al Parlament Europeu de 2004, al web d'eleccions espanyoles de Carles Tek.
* Resultats eleccions al Parlament Europeu a Europe Politique.
# Muntanyes Anaimalai

Les Muntanyes Anaimalai (Muntanyes de l'Elefant, tamilஆனைமலை) és una serralada de muntanyes dels Ghats Occidentals, a Tamil Nadu i Kerala, Índia. La serralada se situa entre 10° 13′ i 10° 31′ nord i 76° 52′ i 77° 23′ est, amb el punt central a 10° 22′ N, 77° 07.5′ E﻿ / ﻿10.367°N,77.1250°E﻿ / 10.367; 77.1250. Els Anaimalai són la part sud dels Ghats Occidentals i es troben al sud del lloc on la cadena muntanyosa es trenca pel Palghat Gap, al sud de les muntanes Nilgiri; són el punt de trobada entre els Ghats Occidentals i el Ghats Orientals. Tenen al sud-est les muntanyes Cardamon i a l'est les muntanyes Palni.
El cim més alt és el Anamudi de 2695 metres al districte d'Idukki a Kerala, i és també el més alt de l'Índia exclosos els del Himalaia. Altres cims són el Tangachi, (2525 m.), Kathu Malai, (2.604); Kumarikal (2.542) i Karrinkola, (2.629). Els rius principals són el Khundali, Torakadavu i Konalar, els dos darrers es troben al peu del Pal Malau i continuen com Torakadavu després d'un salt en cascada de 300 metres fins que s'uneix al Ponai.
El lloc podria ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la seva bellesa paisatgística i la seva riquesa animal. Hi abunda la fusta de teca, el vengi (pterocarpus marsupium), la fusta negra (dalbergia latifolia), i el bambú. Elefants, bisons, sambhars i ibex hi són freqüents. No tenen població humana excepte alguns llogarets de les tribus dels kaders (els "senyors de les muntanyes", que són excel·lents guies) i dels malassers, i visites dels puliyars i els maravars, tots casadors. Hi ha alguns dolmens d'època prehistòrica.
Segons es diu, foren explorats pel capital Michael el 1851; formaren part del districte de Coimbatore a la Presidència de Madras i de l'estat de Travancore.

## Vegeu també

* Malassers.

## Referència

* Imperial Gazeeteer of India
# Campionat dels EUA de trial

El Campionat dels EUA de trial (oficialment en anglès, North American Trials Council Championship), regulat per la North American Trials Council (NATC) i l' American Motorcyclist Association (AMA), és la màxima competició de trial que es disputa als Estats Units.

## Llista de guanyadors

    A 10 de desembre de 2024
| Temporada | Campió | Motocicleta |
| 1972 | Lane Leavitt | Bultaco |
| 1973 | Lane Leavitt | Bultaco |
| 1974 | Lane Leavitt | Bultaco |
| 1975 | Marland Whaley | Honda |
| 1976 | Marland Whaley | Honda |
| 1977 | Marland Whaley | Honda |
| 1978 | Bernie Schreiber | Bultaco |
| 1979 | Marland Whaley | Montesa |
| 1980 | Marland Whaley | Montesa |
| 1981 | Curt Comer | Montesa |
| 1982 | Bernie Schreiber | SWM |
| 1983 | Bernie Schreiber | SWM |
| 1984 | Scott Head | Montesa |
| 1985 | Scott Head | Beta |
| 1986 | Scott Head | Beta |
| 1987 | Bernie Schreiber | Fantic |
| 1988 | Ryan Young | Beta |
| 1989 | Ryan Young | Aprilia |
| 1990 | Ryan Young | Beta |
| 1991 | Ryan Young | Beta |
| 1992 | Ryan Young | Beta |
| 1993 | Ryan Young | Gas Gas |
| 1994 | Geoff Aaron | Beta |
| 1995 | Geoff Aaron | Beta |
| 1996 | Geoff Aaron | Beta |
| 1997 | Geoff Aaron | Beta |
| 1998 | Geoff Aaron | Beta |
| 1999 | Tommi Ahvala | Gas Gas |
| 2000 | Geoff Aaron | Gas Gas |
| 2001 | Frederic Crosset | Gas Gas |
| 2002 | Frederic Crosset | Gas Gas |
| 2003 | Geoff Aaron | Gas Gas |
| 2004 | Geoff Aaron | Gas Gas |
| 2005 | Geoff Aaron | Gas Gas |
| 2006 | Geoff Aaron | Gas Gas |
| 2007 | Patrick Smage | Sherco |
| 2008 | Patrick Smage | Sherco |
| 2009 | Patrick Smage | Sherco |
| 2010 | Cody Webb | Gas Gas |
| 2011 | Patrick Smage | Sherco |
| 2012 | Patrick Smage | Sherco |
| 2013 | Patrick Smage | Sherco |
| 2014 | Patrick Smage | Sherco |
| 2015 | Patrick Smage | Sherco |
| 2016 | Marc Freixa | Montesa |
| 2017 | Patrick Smage | Sherco |
| 2018 | Patrick Smage | Sherco |
| 2019 | Patrick Smage | Sherco |
| 2020 | No disputat | No disputat |
| 2021 | Patrick Smage | Sherco |
| 2022 | Patrick Smage | Sherco |
| 2023 | Patrick Smage | Sherco |
| 2024 | Toby Martin | Montesa |

## Estadístiques
### Campions amb més de 3 títols

    A 10 de desembre de 2024
| Pilot | Títols |
| Patrick Smage | 14 |
| Geoff Aaron | 10 |
| Ryan Young | 6 |
| Marland Whaley | 5 |
| Bernie Schreiber | 4 |

## Referències

* «United States» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].